bet · H301KU20 · 2016-01-27 00:00:00 — Jag tycker att polisen i gjorde ett riktigt bra jobb, sen har ju åklagaren beslutat att inte häkta personen i väntan på domstol. Det kan man ju med tanke på hur återfallsfrekvensen har varit ifrågasätta. I 12 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs att ingen myndighet, inte heller riks- dagen eller en kommuns beslutande organ, får bestämma hur en förvaltnings- myndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighets- utövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. (När det gäller domstolarnas självständighet finns en motsvarande regel i 11 kap. 3 § regeringsformen.) Grundlagberedningen framhöll (SOU 1972:15 s. 196) att den kanske viktigaste garantin för att domstolarna och förvaltningsmyndigheterna skulle fullfölja sina uppgifter på ett sätt som var tillfredsställande för den enskildes rättstrygghet låg i att de i grundlag tillförsäkrades självständighet i sin rätts- tillämpande verksamhet. Ett uttalande vid en frågestund i Vid en frågestund ombads justitieminister att ge sin syn på relationen mellan rättsväsendet och den politiska makten och på om det är lämpligt att en minister kommenterar pågående polisutredningar. Justitieministern lämnade följande svar: Nej, det är naturligtvis inte lämpligt att gå in och spekulera kring skuldfrågan exempelvis eller vad gäller vittnesvärdering. Sedan kan man som minister föra ett resonemang, med utgångspunkt från olika brott som har begåtts, om vad man kan göra utifrån ett brott och vad man ska vidta för eventuella politiska insatser för att se till att det inte upprepas framöver, men det är lite grann en annan sak. Men att gå in och försöka påverka eller spekulera kring pågående rättsprocesser avråder jag från. Det är inte lämpligt att göra som politiker. Och det gäller inte bara ministrar, det gäller nog också ledamöter i den här kammaren. har vid ett flertal tillfällen granskat om statsråd genom uttalanden har handlat i strid med gällande ordning i fråga om formerna för regeringens styrning av myndigheterna. gjorde utskottet en över- 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING siktlig genomgång av utskottets granskning av uttalanden som gjorts av stats- råd fr.o.m. /92 /06 (bet. 2006/07:KU20 s. 210 f.). Av genomgången framgår att frågan oftast har gällt om uttalandet varit ägnat att påverka förvaltningsmyndigheters grundlagsreglerade självständighet, dvs. om det varit statsrådets avsikt att påverka myndighetsutövning mot enskild eller kommun eller myndighets tillämpning av lag eller om en myndighet har kunnat uppfatta sig som bunden av ett uttalande. Utskottet har uttalat sig angående statsråds rätt att göra uttalanden och framhållit att viss återhållsamhet, med hänsyn till statsråds speciella ställning och regeringsformens bestämmelser om myndigheternas självständighet, måste iakttas när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Vidare har utskottet yttrat att avsikten med ett uttalande samt hur uttalandet kunnat uppfattas av myndigheten måste tillmätas betydelse vid bedömningen av om ett uttalande kan uppfattas som en otillbörlig påverkan på myndigheten. 2005/06:KU20 s. 173 f.) granskade utskottet ett antal uttalanden som statsrådet gjort i samband med att polisanmälde fall av misstanke om vanvård av asylsökande barn. I en artikel i anges som bakgrund bl.a. att misstänker att flyktingfamiljer medvetet vanvårdar sina apatiska barn och har överlämnat tretton fall till för illegal invandring. På frågan ”Du har fått kritik för att du skjuter skulden för de apatiska barnen från den svenska asylpolitiken till föräldrarna. Hur ser du på detta?”, svarade : Från en del barnläkarhåll har det hävdats att det inte förekommer några övergrepp. Har man som jag jobbat med sociala frågor lär man sig snabbt att inte utesluta någonting. Vi ser så mycket av vad vuxna kan utsätta barn för. De allra flesta barn mår dåligt av stressituationen i samband med asylprövningen, och sen kan det finnas annat bakom, och ska vi inte rygga för det. I fick frågan ”Du lutar åt att det finns flyktingfamiljer som har gjort så här?”. Uppgifterna finns ju där. får vi se hur myndigheterna går vidare med det här. Men jag håller det inte alls för otroligt. Utskottet anförde i sitt ställningstagande att i den situation som uppstått efter polisanmälan fanns ett intresse av att som statsråd med ansvar för socialtjänstfrågor skulle ge en kommentar. Enligt utskottet hade han givetvis ändå kunnat avstå från att yttra sig och borde i varje fall ha uttalat sig med större försiktighet. I en granskning (bet. 2009/10:KU20 s. 150 f.) konstaterade utskottet i sitt ställningstagande inledningsvis att som utskottet uttalat har ett statsråd i likhet med alla andra medborgare rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Med hänsyn till ett statsråds speciella ställning i förening med regeringsformens bestämmelser om myndigheternas självständighet i 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING förhållande till regeringen, måste dock viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskilda eller tillämpning Om ett uttalande uppfattas ha gjorts av ett statsråd i denna egenskap, måste självfallet stor betydelse fästas vid statsrådets avsikt med uttalandet. denna avsikt är att påverka myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag, kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reglerna i dåvarande 11 kap. 7 § regeringsformen, vilket inte är godtagbart från konstitutionella Utskottet har genom en skrivelse som sänts till begärt svar på vissa frågor. Som svar överlämnades en promemoria som har upprättats inom (bilaga A5.8.2). När det gäller syftet med uttalande i den anges i promemorian från att uttalandet avsåg att kommentera uppgifterna i nyhetsinslaget om hot och våld mot EU- migranter i utanför . Hur uttalandet förhåller sig till bestämmelsen i 12 kap. 2 § regeringsformen kommenteras i promemorian enligt följande. ”Uttalandet gjordes utifrån de omständigheter som presenterades i nyhetsinslaget. Det återspeglade bl.a. en frustration över de konsekvenser som situationen hade lett till och som Polisen hade gett uttryck för. Uttalandet var inte avsett att påverka förvaltningens självständighet enligt regeringsformen.” Enligt 12 kap. 2 § regeringsformen får ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. utskottets tidigare uttalanden bör därför statsråd med hänsyn till sin speciella ställning, även med beaktande av att de i och för sig i likhet med alla andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang, visa viss återhållsamhet när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskilda eller tillämpning av lag. I det aktuella sammanhanget fanns det ett visst medieintresse av att Ygeman skulle ge en kommentar. Utskottet vill framhålla att ändå hade kunnat avstå från att yttra sig om det enskilda fallet. ifrågasätta åklagarens beslut att inte göra en framställning till tingsrätten om att en person skulle häktas utan i stället försätta personen på fri fot, har Ygeman uttalat sig på ett sätt som kommer i konflikt med syftet i 12 kap. 2 § 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING 5.9 F.d. klimat- och miljöministerns uttalanden om rättsläget vad gäller förbjuden båtfärg I en anmälan till (dnr 1257–2015/16), bilaga A5.9.1, begärs en granskning av dåvarande klimat- och miljöminister, tillika vice statsminister, uttalanden om rättsläget vad gäller en förbjuden bottenfärg som använts till ministerns båt. Anmälaren hänvisar till en artikel som publicerade . Enligt artikeln hade Romson bottenmålat sin husbåt med en förbjuden kopparfärg. Romson poängterade att det inte var hon som hade inhandlat den förbjudna färgen utan hennes sambo och kompisar till honom. Detta kom – anför anmälaren – att bli Romsons linje under den efterföljande medie- debatten. Enligt anmälaren ändrade Romson strategi när hon intervjuades av tidningen På . påstod hon att färgen var tillåten. Enligt uppgift hänvisade Romson till ett undantag från Kemikalie- inspektionens regler som i sin tur hänvisar till ett EU-direktiv. Enligt anmälaren ankommer det inte på Romson som minister att uttala sig om hur lagar och andra bestämmelser om båtfärg ska tolkas och därmed hur de ska tillämpas av ansvariga myndigheter och av rättsväsendet. I den aktuella situationen framstår hennes agerande som särskilt olämpligt, eftersom hon gjorde en tolkning av regelverken för att bedöma ifall hennes sambo hade handlat i strid med gällande rätt eller inte, när han köpte och använde båtfärgen. Anmälaren hänvisar till att vid upprepade tillfällen har granskat om uttalanden av statsråd riskerat att påverka myndigheters tillämpning av lag eller handläggning av ärenden om myndighetsutövning mot enskild, och därigenom stått i strid med det grundlagsfästa förbudet mot ministerstyre. Genom sina uttalanden om tolkningen av gällande rätt vad avser båtfärger har Romson agerat på ett sätt som kan riskera att påverka ansvariga myndigheters tillämpning av lagar och andra bestämmelser, hävdar anmälaren. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som har upprättats inom Miljö- och , bilaga A5.9.2. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Av 1 kap. 6 § regeringsformen (RF) följer att regeringen styr riket och att den är ansvarig inför . Av motiven till bestämmelsen framgår att den närmare innebörden i stort av att regeringen styr riket framgår av bestämmelserna i olika kapitel i regeringsformen (prop. 1973:90 s. 230). Regeringsärenden avgörs av regeringen vid regeringssammanträde (7 kap. 3 § RF). Beslutsfattandet i regeringen sker alltså genom kollektivt fattade beslut, och regeringsformen tar därmed i princip avstånd från ministerstyre, dvs. rätten för ett statsråd att även statsrättsligt sett avgöra regeringsärenden. Enligt Grundlagberedningen har det ansetts bäst förenligt med det svenska systemet med självständiga ämbetsverk att rätten att ge direktiv till förvaltnings- myndigheterna ligger hos regeringen kollektivt (SOU 1972:15 s. 80). Av 12 kap. 1 § RF framgår att under regeringen lyder statliga förvaltnings- myndigheter som inte är myndigheter under . Av bestämmelsen följer att myndigheterna i princip är skyldiga att följa de föreskrifter av allmän natur och de direktiv för särskilda fall som regeringen meddelar (prop. 1973:90 s. 397). Regeringens rätt att meddela direktiv till myndigheterna begränsas av regeringsformen i två avseenden. För det första följer en begränsning av legalitetsprincipen, dvs. principen om den offentliga maktens lagbundenhet (1 kap. 1 § RF) enligt vilken alla samhällsorgan, inklusive regeringen, är bundna av gällande rätt. Regeringen får således inte utfärda direktiv till myndigheterna i strid med gällande rätt. För det andra följer en begränsning av 12 kap. 2 § RF som föreskriver att ingen myndighet, inte heller eller en kommuns beslutande organ, får bestämma hur en förvaltnings- myndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighets- utövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag. Avsikten med dessa begränsningar av regeringens rätt att meddela direktiv till myndigheterna är att garantera den enskildes rättssäkerhet (prop. 1973:90 s. 397 f.). I betänkande 1973:26 (s. 71) framhölls att förbudet mot direktiv i särskilda fall i fråga om ärenden som rör tillämpning av lag har det särskilda motivet att regeringen eller annan överordnad myndighet inte bör få ingripa i enskilda fall såvitt angår ämnen där den grundläggande beslutats av . När det gäller myndighetsutövning mot en enskild garanterar paragrafen (nuvarande 12 kap. 2 § RF) dock att den beslutande förvaltningsmyndigheten är självständig och oberoende även i ärenden som rör tillämpning av regeringsförordningar eller andra författningar av lägre valör än lag och sedvanerätt. Uttrycket tillämpning av lag innefattar inte bara lagar som beslutats av utan även verkställighetsföreskrifter till lagen (prop. 1973:90 s. 398). Av den s.k. verksledningspropositionen (prop. 1986/87:99 s. 25) framgår följande om uttrycket: 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING När det gäller uttrycket lagtillämpning bör här erinras om att detta avser tillämpningen av lagar och regeringens eller underordnade myndigheters verkställighetsföreskrifter till lagar. Beslut eller åtgärder som grundar sig på andra regeringsförfattningar, främst inom den s.k. restkompetensen enligt 8 kap. 13 § regeringsformen [nuvarande 8 kap. 7 §], eller på föreskrifter inom ramen för denna kompetens som utfärdats av andra myndigheter ligger alltså till största delen utanför definitionen av lag- tillämpning i 11 kap. 7 § [nuvarande 12 kap. 2 §]. Men sådana författningar kan naturligtvis avse myndighetsutövning och därigenom träffas av begränsningsregeln. Denna grundlagsskyddade frihet för myndigheterna att bestämma själva syftar primärt till att garantera rättssäkerheten vid en förvaltningsmyndighets handläggning av ett konkret ärende som rör myndighetsutövning eller tillämpning av lag och verkställighetsföreskrifter. Detta innebär således att andra föreskrifter såsom förordningar faller utan- för stadgandet så länge de inte innefattar myndighetsutövning (Bremdal, Att tala är silver men att tiga är guld? – Om ministerstyre och statsråds uttalanden, i till , Allmänt och enskilt – offentlig rätt i omvandling, 2013, s. 50). Sammantaget innebär denna reglering att regeringen har att styra riket genom kollektivt fattade beslut. Myndigheterna lyder under regeringen, vilket innebär att de i princip har att följa föreskrifter av allmän natur eller direktiv för särskilda fall som meddelats av regeringen genom kollektivt fattade beslut. Myndigheterna är tillförsäkrade självständighet i ärenden som rör myndighets- utövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpning av lag. Föremål för granskning är enligt 13 kap. 1 § RF statsrådens tjänsteutövning. I fråga om denna granskning gäller inte någon begränsning till statsrådens position såsom medlemmar av regeringen. Utskottet kan granska även statsrådens beslut och åtgärder som statsminister, departementschef eller statsråd och undersöka om tendenser till ministerstyre av förvaltningen har förekommit. Däremot är det klart att statsrådens handlande utanför tjänsten inte är föremål för utskottets granskning (m.fl., Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 581). publicerade en artikel med rubriken ” Romson målar med förbjuden färg”. Enligt artikeln har Romson använt en förbjuden kopparbaserad färg för att bottenmåla sin husbåt. Ministern understryker att färgen handlades av hennes sambo och kompisar till honom. Hon själv var inte med. I artikeln säger att hennes uppfattning är att färgen är godkänd för fartyg och Östersjöbruk. Det har vi ställt frågor om till handlaren, men vi är medvetna om att den är kopparbaserad och det är i sig ett problem. Men vi förutsätter att det är så 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING låga halter och att kemikalieinspektionen har godkänt detta för uppger att det enligt Kemikalieinspektionen inte finns någon sådan tillåten färg av den typ som Romson använt. Enligt TT ska Romson i en intervju i tidningen På ha gjort gällande att den giftiga färgen trots allt var tillåten att användas just för I intervjun hänvisar Romson till undantag från Kemikalie- inspektionens regler som i sin tur hänvisar till ett EU-direktiv, som bl.a. handlar om ifall båten används för fritidsbruk eller inte. direktivet infördes i svensk lag först och båten är äldre än så, så träffar inte reglerna om fritidsbåt hennes och hennes sambos träskuta. Men denna tolkning av reglerna underkänns av experter på Transport- styrelsen, uppger i en annan artikel . Transportstyrelsen säger till att fritidsbåtar omfattas av förbudet och menar att Romson ”hakat upp sig på” de konstruktionsmässiga kraven. Syftet med undantagen i fritidsbåtsdirektivet var att förhindra att mängder av gamla båtar plötsligt inte skulle vara tillåtna. Ett rent konsumentskydd, som inte kan tolkas baklänges på det sätt som har gjort, uppger har vid ett flertal tillfällen granskat om statsråd genom uttalanden har handlat i strid med gällande ordning i fråga om formerna för regeringens styrning av myndigheterna. översiktlig genomgång av utskottets granskning av uttalanden som gjorts av /92 /06 (bet. s. 210 f.). Av genomgången framgår att frågan oftast har gällt om uttalandet har varit ägnat att påverka förvaltningsmyndigheters grundlagsreglerade självständighet, dvs. om det har varit statsrådets avsikt att påverka myndighetsutövningen mot en enskild eller en kommun eller en myndighets tillämpning av lag eller om en myndighet har kunnat uppfatta sig som bunden av ett uttalande. Vid /92 granskade utskottet fyra uttalanden som hade gjorts av olika statsråd (bet. 1991/92:KU30 s. 43 f.). En av granskningarna gällde vissa uttalanden om verksamhet som statsrådet hade gjort i en debattartikel i . utvecklade statsrådet och en medförfattare sina synpunkter på den nya jämställdhetslagen och framförde bl.a. viss kritik mot tillämpningen av lagen. Utskottet valde att behandla de fyra granskade uttalandena från principiella utgångspunkter, även om de var av olika karaktär och framhöll bl.a. följande 1991/92:KU30 s. 45): Självfallet har ett statsråd i likhet med alla andra medborgare rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Med hänsyn till ett statsråds speciella ställning i förening med det förhållandet att regeringsformen […] uppställt för myndigheternas självständighet i 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING regeringen måste viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Man bör således först och främst kunna utgå från att ett uttalande gjorts i vederbörandes egenskap av statsråd. Vid denna bedömning bör enligt utskottet i viss mån vägas in om statsrådet är ansvarig för den sakfråga uttalandet avser eller inte. Mot bakgrund av regeringens kollektiva ansvar kan dock denna omständighet inte tillmätas avgörande betydelse. Utskottet anförde vidare: Om ett uttalande uppfattas ha gjorts av ett statsråd i denna egenskap måste självfallet stor betydelse fästas vid statsrådets avsikt med uttalandet. Om denna avsikt är att påverka myndighetsutövning mot enskild eller myndighetens tillämpning av lag kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reglerna i 11 kap. 7 § regeringsformen, vilket inte är godtagbart från konstitutionella utgångspunkter. Även om avsikten inte varit denna kan uttalandet ändå i vissa situationer framstå som stridande mot syftet med bestämmelserna i fråga, särskilt om den aktuella myndigheten kan ha uppfattat sig som bunden av uttalandet. Ett statsråd torde således i allmänhet få räkna med att ett auktoritativt framfört ställningstagande i en fråga som rör myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag från vederbörande myndighets sida skulle kunna uppfattas som direktiv. I princip ändras – som sagts – inte denna bedömning om uttalandet gäller en myndighet inom ett annat statsråds ansvarsområde. Även om de fyra granskade uttalandena är av olika karaktär har utskottet valt att behandla dem från principiella utgångspunkter. Utskottet förutsätter att statsråd ålägger sig särskilt stor återhållsamhet i samband med uttalanden i frågor som faller inom området för 11 kap. 7 § regeringsformen. Avsikten med ett uttalande, dvs. vilket uppsåt ett statsråd haft med ett visst uttalande, samt hur uttalandet kunnat uppfattas av myndigheten i fråga måste således, enligt utskottet, tillmätas betydelse vid bedömningen av om ett uttalande kan uppfattas som en otillbörlig påverkan på myndigheter. I några fall har utskottet framhållit att det är angeläget att ett uttalande av ett enskilt statsråd inte riskerar att uppfattas som direktiv till en myndighet, vilket ska meddelas av regeringen kollektivt i form av t.ex. förordningar och regleringsbrev. Detta framhöll utskottet vid granskning av statsrådet agerande gentemot när det gällde inhysning av bostadssökande på bostadsplattformar (bet. 2002/03:KU30 s. 150 f.). hade i ett uttalande till TT ifrågasatt det lämpliga i lösning. Granskningen i denna del ledde inte till något annat uttalande från utskottets sida. Vid /10 granskade utskottet vissa uttalanden som statsrådet hade gjort i olika massmedier med anledning av ett brev som skickat ut om de nya reglerna i lagen om allmän försäkring (bet. 2009/10:KU20 s. 139 f.). Utskottet hänvisade till vad det tidigare hade uttalat om att ett statsråd i likhet med alla andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Med hänsyn till ett statsråds speciella ställning i förening med regeringsformens bestämmelser om myndigheternas självständighet i förhållande till regeringen, måste dock viss återhållsamhet iakttas när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING mot enskilda eller tillämpning av lag. Om ett uttalande uppfattas ha gjorts av ett statsråd i denna egenskap, måste självfallet stor betydelse fästas vid statsrådets avsikt med uttalandet. Om denna avsikt är att påverka myndighetsutövning mot en enskild eller tillämpning av lag, kan uttalandet vara att se som ett avsteg från reglerna i 11 kap. 7 § RF, vilket inte är godtagbart från konstitutionella utgångspunkter (s. 150). att det kunde anses som ett avsteg från reglerna i 11 kap. 7 § RF att, på det sätt som statsrådet här gjort, rikta uppmärksamheten mot ett förhållande som på detta sätt gjort att ett motivuttalande blivit överspelat som tolkningsfaktum. Vid utskottets granskning /15 granskade utskottet vissa uttalanden som hade gjorts av klimat- och miljöminister i medierna i samband med beslut om delegering av beslutsrätten av licensjakten efter varg (bet. 2014/15:KU20 s. 257 f.). inledningsvis om att det har uttalat att ett statsråd självklart har rätt att uttala sig i olika sammanhang. Med hänsyn till ett statsråds speciella ställning i förening med regeringsformens bestämmelser om myndigheternas självständighet måste dock ett statsråd iaktta viss försiktighet när det gäller uttalanden som tar sikte på myndighetsutövning mot enskilda eller tillämpning Utskottet anförde vidare: I det nu aktuella fallet uttalade ministern att hon beklagade beslutet hos rätten att fatta beslut om licensjakt delegerades till vissa länsstyrelser. Enligt utskottet kan innehållet i uttalande uppfattas som en kritik i efterhand av delegationsbeslut. konstaterar vidare att för uttalandet återstod alltjämt för länsstyrelserna att besluta i frågan om huruvida licensjakt skulle få Därtill gällde att länsstyrelsernas beslut skulle kunna bli överklagade till , vilket de i några fall också blev. om det inte var statsrådets avsikt att påverka myndigheterna är det enligt utskottet inte uteslutet att uttalandet kunde uppfattas ge uttryck för hennes uppfattning i sådana hänseenden som var av betydelse i den prövning som senare skulle göras av länsstyrelserna och, efter överklaganden, av Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på följande – Stämmer det att ministern uttalat sig på det sätt som återges i anmälan? Om nej, önskas en redogörelse för vad ministern sagt. – I vilket syfte gjordes uttalandena? – Vilket statsråd är föredragande i ärenden som rör miljökrav på bottenfärger – Såvitt det är känt inom : är eller har den i anmälan uppmärksammade båtens färg varit ett ärende vid någon myndighet? 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Som svar överlämnades en promemoria som har upprättats inom Miljö- och . Som svar på frågan om uttalandena stämmer anförs i svarspromemorian att det är riktigt att dåvarande statsrådet till bett om ursäkt för att den bottenfärg som hon och hennes sambo tidigare använt till sitt segelfartyg varit kopparbaserad.