bet · H401UU7 · 2016-11-10 00:00:00 — delar regeringens uppfattning i skrivelsen att de internationella finansiella institutionerna ska ha tillräckliga resurser för att i ekonomiskt och finansiellt turbulenta perioder kunna bidra till finansiell stabilitet och ekonomisk utveckling. För svensk del är det särskilt viktigt när det gäller IMF. är en liten öppen ekonomi med stor utrikeshandel och är därför mycket beroende av stabila marknader och ett väl fungerande internationellt betalningssystem. IMF bör, enligt finansutskottets uppfattning, ha de resurser som krävs för att kunna ge stöd till länder med betalningsbalansproblem och, inte minst, för att skapa förtroende på de internationella finansmarknaderna för att IMF har tillräckligt med medel för att hantera krissituationer och motverka att länderna ställer in sina betalningar. delar också regeringens bedömning i skrivelsen att det är viktigt att göra en bred översyn av IMF:s resursbehov och bl.a. ta ställning till i vilken utsträckning man kan förlita sig på tillfälliga resursförstärkningar från medlemsländerna eller om det behövs ett mer permanent kapitaltillskott. Utskottet har inga invändningar mot finansutskottets ställningstagande. Utöver de yrkanden som behandlas tidigare i detta betänkande finns förslag i en motion som är föremål för förenklad motionsbehandling enligt de riktlinjer som har fastslagit med anledning av betänkande 2005/06:RS3 och i enlighet med promemorian Förenklad motionsbehandling –2018 som utrikesutskottet fastställde . Utskottet har vid en genomgång och beredning funnit att motion 2016/17:2661 inte kan vara aktuell för något tillkännagivande från . Efter denna behandling avstyrker ett enigt utskott motionen. Institutionella frågor och lånevillkor, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2014/15:80 av m.fl. (V) yrkandena 2 och 16–22. En bred utvecklingspolitik som syftar till att bidra till fattigdomsbekämpning, ökad jämställdhet, minskade klimatförändringar och makroekonomisk stabilitet förutsätter en grundläggande reformering av IMF och . Eurokrisen visar på behoven av reformer i institutionerna även ur ett europeiskt perspektiv. Om vi ska kunna möta ekonomiska kriser i utan att löntagarna får bära den tyngsta bördan och välfärden offras krävs grundläggande reformer. har ett stort ansvar för att i IMF och driva på en grundläggande reformering av institutionerna både när det gäller beslutsfattande och politisk inriktning och när det gäller att driva på för att institutionerna ska öppnas för insyn och dialog med långivare, låntagare och ideella organisationer. har utvecklingsländerna ett begränsat inflytande i IMF och . Det beror bl.a. på att dessa institutioner inte är uppbyggda utifrån ett demokratiskt perspektiv: en röst, ett land. I stället avspeglar fördelningen av rösterna i stora delar maktförhållandena i världen vid institutionernas bildande . Det har pågått ett arbete med att reformera röstfördelningen, men detta reformarbete handlar primärt om att kompensera växande tillväxtekonomier och i mindre utsträckning om att göra röstfördelningen mer demokratisk. Även om förändringar har skett kring röstfördelningen inom IMF – har bl.a. stärkt sitt inflytande – är det fortfarande som dominerar och har flest röster procentuellt sett och kan blockera icke önskvärda beslut. bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen såväl i IMF:s och högsta beslutande organ, guvernörsstyrelsen, som i exekutivstyrelsen för att öka utvecklingsländernas inflytande. Sedan bildandet av IMF och har traditionen varit att det alltid är en europé som är ordförande för och alltid en person från för , detta oberoende av om det finns någon från den övriga världen som är mer kompetent. bör i IMF och verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att valet av lämplig person utgår från kompetens och inte landtillhörighet. Det är av allmänt intresse för medborgarna i att få veta hur vår representant i IMF och agerar, hur man kommer överens om sitt agerande mellan de länder som vi delar ledamotsstol med och vilka resultat man uppnår. Regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i IMF och agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. Inför vår- och höstmötena i IMF och har ledamöterna i finans- och utrikesutskotten möjlighet att ställa frågor till ansvariga ministern vid en gemensam genomgång av arbete och prioriteringar. Tyvärr är utskottsutfrågningen inte offentlig, vilket minskar insynen för allmänheten och ideella organisationer. Regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra regeringens tänkta politiska linje inför årsmötena i IMF och . IMF och ställer liksom alla banker upp villkor för att ett land ska beviljas lån eller för att gamla lån ska avskrivas, vilket kallas konditionalitet. Det är i sig inget anmärkningsvärt att ställa upp villkor, t.ex. när det gäller transparens, revision och insatser mot korruption. IMF och har utvecklat mycket långtgående och ibland detaljerade krav när det gäller vilken form av ekonomisk politik som låntagarna ska föra. Det kan handla om allt från krav på att centrala statliga företag ska privatiseras till krav på vilket datasystem som enskilda departement bör använda sig av. Många givare väljer att koppla sitt utvecklingssamarbete till IMF:s konditionalitet, vilket sätter ytterligare press på mottagarlandet. I realiteten är det omöjligt för många utvecklingsländer att självständigt utforma sin ekonomiska politik eftersom det skulle äventyra både lån, skuldavskrivningar och bistånd. Konditionaliteten är präglad av enkelspårighet och inte anpassad till det enskilda landets specifika situation. har institutionerna modifierat sin inställning något, men stora problem återstår fortfarande. Avregleringar och privatiseringar spelar fortfarande en central roll. Ett enskilt lands möjlighet att välja en annan väg för att nå målet om minskad fattigdom är i praktiken obefintlig. anser därför att IMF och är i stort behov av reformer, vad gäller både politiskt innehåll och arbetsformer. utgångspunkt är att varje land måste ha rätten att på sina egna villkor utforma sin ekonomiska politik. Oavsett om det gäller ett land i nord eller syd måste folket i demokratiska val ha möjligheten att ta ställning till de ekonomiska vägval som varje land ställs inför. bör verka i IMF och för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka möjligheterna för låntagare att själva utforma sin ekonomiska politik. finns en gemensam internationell dagordning för global utveckling genom den s.k. För att kunna nå dessa mål är det viktigt att IMF och aktivt bidrar. Institutionerna framför i ord att det är fattigdomsbekämpning som är det överordnade målet. Dessvärre betyder det ofta samma sak som ekonomisk tillväxt i allmänhet. Ingen hänsyn tas till hur den ökade produktionen av varor och tjänster fördelas. Om ökad tillväxt ska kunna bidra till att Agenda 2030 uppfylls förutsätter det en politik som innebär att tillväxten omsätts i investeringar i välfärd och arbeten utan att klimatet hotas. bör agera i IMF och för att utformandet av lån och ekonomiskt stöd inte får försämra möjligheterna att uppfylla Agenda 2030. Regeringen bör agera i IMF och i samstämmighet med politik för global utvecklings två mål om fattigdomsbekämpning och om att stärka de fattigas rättigheter. Tematiska frågor, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2014/15:80 av m.fl. (V) yrkandena 15 och 23–25. Vår värld är inte jämställd. Uttrycken för diskriminering av kvinnor skiljer sig åt, men världen över har män och kvinnor olika möjligheter att forma sina liv. Män och kvinnor har inte tillgång till resurser, makt och inflytande i samma utsträckning. Politiska beslut kommer därför att påverka män och kvinnor på olika sätt och i olika grad. och lån, råd och bidrag existerar inte i ett könsneutralt vakuum. Om man kräver att en sektor ska avregleras eller om man ger bidrag till satsningar på något område kommer det självklart att påverka män och kvinnor på olika sätt och i olika grad. Trots det har genusanalyser oftast saknats i IMF:s och strategier. har dock lyft fram jämställdhetsfrågor i de olika internationella institutionerna. Det är något som efterlyst . Det var positivt att 2012 hade jämställdhet och utveckling som tema. Mycket återstår dock att göra. Till exempel finns det fortfarande behov av att inom IMF, och de regionala utvecklingsbankerna verkar för att öka andelen kvinnor i institutionernas ledningar. Behoven är stora av att strukturerat inkludera ett jämställdhetsperspektiv i IMF:s och arbete. Konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor (CEDAW), är i detta sammanhang ett viktigt verktyg. bör inom IMF, och de regionala utvecklingsbankerna verka för att all verksamhet ska genomsyras av ett jämställdhetsperspektiv och för att verksamheten alltid ska utvärderas utifrån konventionen om avskaffande av all slags diskriminering av kvinnor. Klimatförändringarna är vår tids största utmaning. Redan märks förändringarna av klimatet i många människors vardag när vädret blir alltmer oregelbundet, havsnivåerna stiger och stora områden drabbas av torka. Det är världens fattigaste som drabbas hårdast. IMF och har en möjlighet att styra resurser till åtgärder som leder till att klimatmålen uppnås. Det finns en viss förståelse hos för vilka effekter en uppvärmd jord skulle få framför allt för de fattiga länderna. satsar ofta på storskaliga projekt såsom dammbyggen, projekt för utvinning och export av fossila bränslen, pappers- och massafabriker, stålverk eller gruvindustri. Det är verksamheter som har stor påverkan på miljön. utlåning till projekt innebär en stor miljöpåverkan och stora förändringar för människor i lokalområdet. går fortfarande alldeles för stor del av lån till fossila Energisystem, och för små satsningar görs på förnybar energi, vilket är ohållbart. har i internutredningar (Inspection Panel) kritiserats för att låna ut pengar till kolkraftverk, bl.a. i . Även lån till privata företag inom gruvnäring och jordbruk har kritiserats för att spä på fattigdom och skador på miljön. Man bryter alltså mot sina egna miljöregler. Vi vet att växthuseffekten är ett av de största globala hoten mot vår värld och att det är fattiga människor som drabbas hårdast. Lägg därtill att av de fattigaste människorna i världen är kvinnor, så blir frågan om att minska fossila utsläpp även en åtgärd som skulle förbättra villkoren för kvinnor. Vi välkomnar att flera av de regionala utvecklingsbankerna tagit fram strategier för att främja investeringar i förnybar energi, men ser att arbetet går för långsamt framåt och ges för låg prioritet på institutionernas centrala nivå. bör agera i IMF och så att Kyotoprotokollet genomförs i bankens lånevillkor och så att lån till utvecklingsländerna ligger i linje med klimatmålen. Vatten är en livsnödvändighet för människor och kan inte betraktas som vilken vara som helst på marknaden. Vatten är en gemensam resurs, liksom luften vi andas, som inte kan ha ett pris. Oavsett ekonomisk standard måste alla människor ha rätt till vatten. Distribution av vatten är ett s.k. naturligt monopol, och då bör det finnas en demokratisk och gemensam styrning av denna resurs: vattentillgångarna måste säkras och inte vara föremål för profitinriktade företag. Ett privat företag har inget samhällsansvar eller incitament att erbjuda fattiga människor bra och billigt vatten. De fattiga har som bekant en svag betalningsförmåga. En stor del av alla fattiga är kvinnor, som i många utvecklingsländer har ansvar för att vatten finns tillgängligt i hemmet. Omfattande kritik har riktats mot att IMF och ställer krav på att vattenverk och liknande ska privatiseras för att landet ska beviljas ett lån. Svaret på den kritiken brukar vara att det står varje land fritt att låna pengar. Men eftersom behovet av ny infrastruktur för vattendistribution ofta är stort blir pressen stor på lånelandet att acceptera villkoren trots att man egentligen inte önskar en sådan utveckling. bör i IMF och agera för att privatiseringar inom vattensektorn inte ska vara ett krav för att beviljas lån. När en stor damm byggs får det stora sociala konsekvenser. Även miljökonsekvenserna är omfattande vid stora dammbyggen. Sambanden mellan floden och dess omkringliggande ekosystem bryts för alltid av ett dammbygge. sågs satsningar på storskalig vattenkraft som en lösning på utvecklingsländernas utmaningar. Men de storskaliga dammprojekten fick sällan de önskade resultaten. började därför IMF och dra sig ur stora dammbyggen och fokusera på mindre vattenkraftsprojekt. verkar dock både IMF och återigen ha börjat lyfta fram den storskaliga vattenkraften. Detta är märkligt med tanke på att och () 1997 tillsatte en utredning (World Commission on Dams, WCD) som levererade sin slutrapport – . Slutsatserna i rapporten är att de flesta dammar producerat mindre el eller vatten för bevattningsändamål än beräknat, som påverkan på människor och miljö i dammarnas omgivning varit mycket större än man uppskattat. har en nyckelroll i dammbyggandet världen över. spenderade banken mer än dubbelt så mycket på vattenkraft som på vind- och solkraft tillsammans. Det skulle därför vara rimligt om banken agerade utifrån slutsatserna i rapporten. Dessvärre har inte på allvar tagit till sig av kritiken mot dammbyggena. Som ett första steg för att inte förvärra situationen bör alla stora dammbyggen stoppas tills planeringen av nya dammar stämts av mot rekommendationerna och det finns fungerande mekanismer för skadestånds- och kompensationsavtal. Tills detta görs bör inga lån gå till nya stora dammar. bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att WCO:s riktlinjer har beaktats av IMF och . Särskilt yttrande (SD) (SD) och (SD) anför: I och med växande internationella vikt har landet blivit mer aktivt vad gäller investeringar i utvecklingsländer, framför allt i . agerande kan kritiseras, bl.a. eftersom landet accepterar naturresurskoncessioner som betalning för att utföra infrastrukturprojekt. som vinner kontrakt är också välkänt dåliga på att anställa lokal arbetskraft och därmed bidra till den lokala ekonomin. har, för att stimulera ekonomisk tillväxt i , tagit initiativ till att etablera en ny internationell finansiell institution, Asiatiska banken för infrastrukturinvesteringar (AIIB). Banken kommer att ha sitt säte i och kommer troligtvis för att styras av kineser till fördel för kinesiska intressen. kommer att bidra med i kapital och bidra med ett garantikapital som beräknas uppgå till . är världens näst största ekonomi. I de fall den kinesiska regeringen vill starta en regional utvecklingsbank har de sannolikt medel för att klara det själva, t.ex. i form av sin valutareserv. I och med tveksamma agerande i utvecklingsländer ser vi dessutom ett allvarligt moraliskt problem med att delta i AIIB. Vi vill därför att medlemskapet i AIIB avvecklas. Asiatiska () bedriver verksamhet genom banken och en fond, Asiatiska utvecklingsfonden (ASDF). ASDF ger gåvor och lån på förmånliga villkor till de fattigaste länderna i regionen. ASDB ger lån till medelinkomstländer och finansierar projekt i den privata sektorn. Av de projekt som godkänts av banken har , och överlägset flest. Dessa länder har relativt god ekonomisk tillväxt och bör kunna låna till infrastrukturprojekt på kapitalmarknaden. och bör dessutom kunna använda sina mycket stora valutafonder. Att går in med garantikapital räknat i miljarder kronor för att stödja dessa länder ställer vi oss mycket frågande till. Stödet till ASDB bör därför avvecklas. () har i uppdrag att minska fattigdom och ojämlikhet, samt att bidra till hållbar tillväxt och påskynda den ekonomiska utvecklingen i medlemsländerna. Samtliga av bankens verksamhetsländer, förutom , räknas som medelinkomstländer. Samtliga verksamhetsländer finns dessutom på det västra halvklotet. fokus bör ligga på att stödja de minst utvecklade och andra utvecklingsländer (de två lägsta av inkomstkategorier). Därför vill vi avveckla stödet till IDB. Europeiska investeringsbanken (EIB) ägs av medlemsstater och har i uppdrag att bidra till att utveckla EU:s inre marknad genom att bevilja lån och garantier till investeringsprojekt, till inom EU. Räntan sätts individuellt och baseras i huvudsak på EIB:s upplåningskostnad, den administrativa kostnaden och ett risktillägg. Löptiden bestäms även den individuellt och anpassas ofta till investeringens livslängd. Förutom lån och garantier tillhandahåller EIB även riskkapital och mikrokrediter samt investerar i aktiekapital och fonder. medfinansierar tre fonder, som framför allt ger teknisk assistans till projekt i EU:s östliga partnerskapsområde samt inom miljö- och energieffektivisering. anser att bidrag till utvecklings- och investeringsbanker bör fokusera på institutioner som verkar i de minst utvecklade och andra utvecklingsländer. Därför vill vi avveckla stödet till EIB. utvecklingsbank (CEB) ger långfristiga lån och garantier till projekt inom särskilda områden med anknytning till verksamhet. Banken har ett socialt mandat och ska framför allt låna ut medel till projekt i syfte att främja social sammanhållning och stärka social integration, inklusive flyktingmottagande, med fokus på de allra mest utsatta grupperna. inställning är att flyktingmottagandet bör ske i närområdena och finansieras genom bistånd. Flyktingmottagande är ren välgörenhet, och inget land ska behöva låna pengar till ett sådant ändamål. Vidare ligger 15 av 20 av bankens projektländer i EU. Fonden har gett ett lån på till för att staden ska klara av att förse asylsökande med utbildning, som investerar i CEB och andra utvecklingsbanker. ser inte mervärdet i att investera i en utvecklingsbank, som sedan lånar ut pengar till en svensk stad mot ränta. Stödet till CEB bör därför avvecklas. Europeiska banken för återuppbyggnad och utveckling () har i uppdrag att främja övergången från planekonomi till marknadsekonomi. Verksamheten grundar sig på att det finns ett stort behov av modernisering av de tidigare planekonomierna. Bankens mandat tillåter endast verksamhet i länder som utvecklas i riktning mot att tillämpa principer om demokrati med flerpartisystem, pluralism och marknadsekonomi. Att banken kraftigt utökat sin belåning till under Erdoğans tid vid makten ter sig, med tanke på mandatet, något motsägelsefullt. arbetar i sin reguljära verksamhet främst med lån, garantier och ägarkapital. Affärsmässiga avgifter tas ut. Utlåningen sker uteslutande till hög- och medelinkomstländer. Vi anser att insatser i utvecklingsbanker bör fokusera på världens fattiga. Därför anser vi att stöd till bör avvecklas. Nordiska investeringsbankens (NIB) uppdrag är att främja hållbar tillväxt i ägarländerna genom att tillhandahålla långfristig och komplementär finansiering på marknadsmässiga villkor till projekt som främjar konkurrenskraft och miljö. Utlåningen 2015 gick bl.a. till Schibstedkoncernen, Lidl och . En annan tveksam låntagare är den kinesiska staten. Vi ställer oss mycket frågande till att svenska staten sysslar med utlåningsverksamhet till marknadsmässiga villkor till mottagare som har alla möjligheter att vända sig till den ordinarie kapitalmarknaden. Med tanke på att en del av utlåningen går till att bygga ut flygplatser och motorvägar i några av världens rikaste länder har vi svårt att se det miljömässiga mervärdet som bankens mandat pekar på. Det faktum att banken , 2014 och 2015, av hundratals krediter, endast godkände ett s.k. miljölån bekräftar den bilden. Vi anser därför att banken som helhet saknar mervärde och bör avvecklas. har haft stora problem med att repatriera utländska medborgare som dömts för brott eller fått avslag på sina asylansökningar. Sådana personers ursprungsländer vill inte ta tillbaka sina egna medborgare eftersom de ser det som bekvämt att använda som avstjälpningsplats och socialkontor för arbetslösa och fattiga människor. Problemets kärna ligger i att saknar återtagandeavtal med flera sådana länder. För att motivera dessa länder att teckna återtagandeavtal bör representation i utvecklings- och investeringsbanker driva frågan om återtagandeavtal inom institutionernas ordinarie arbete för god samhällsstyrning. Flera internationella finansiella institutioner presenterade initiativ för att hantera den kraftiga ökningen av antalet flyktingar till , samt till och (). Dessa initiativ riktar sig på kort sikt i huvudsak till mottagningsländer i närområde samt transitländer och mottagningsländer i södra . anser att flyktingmottagandet i första hand bör ske i krisernas närområden, varför vi framför allt vill stödja MENA-strategi och de värdsamhällen i närområdena som absorberat den största volymen asylsökande från t.ex. Syrienkrisen. anser att stödformen budgetstöd bör användas ytterst restriktivt. IMF och flera av bankerna ger generella lån av budgetstödskaraktär till medlemsländer. Vi vill att regeringen avvänder sitt inflytande för att begränsa användningen av budgetstöd till de fall där det helt klart framgår att mottagaren klarar av den stödformen. Världsbanksgruppen har ett resultatbaserat låneinstrument, där lån till mottagarlandets regering betalas ut först när vissa resultat har uppnåtts. Programmet är inriktat på att stärka mottagarlandets institutioner. utökades låneutrymmet för detta program för de nästkommande tre åren till av den totala utlåningen för Internationella banken för återuppbyggnad och utveckling () och . Vi stödjer ansatsen och anser att resultatbaserade instrument bör ges större utrymme generellt och att regeringen ska använda sitt inflytande för att driva detta. Förteckning över behandlade förslag Regeringens skrivelse 2015/16:145 Redovisning av verksamheten i , Världsbanksgruppen samt de regionala utvecklings- och investeringsbankerna 2014 och 2015. Motion från allmänna motionstiden /15 2014/15:80 av m.fl. (V): 2.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör verka för en fortsatt revidering av röstfördelningen i högsta beslutande organ för att öka utvecklingsländernas inflytande. 15.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör stödja ett upprop om ett moratorium för finansiering av nya stora dammar från till dess att om dammars riktlinjer har beaktats av () och . 16.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att bör agera för att utvecklingsländernas inflytande ska öka, inte bara i röststyrka, utan även vad gäller antalet representanter i . 17.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör verka för att valet av ordförande ska föregås av en öppen nomineringsprocess och att valet av en lämplig person ska utgå från kompetens och inte landstillhörighet. 18.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör undersöka hur man kan öka insynen i och redovisningen av hur den nordisk-baltiska representanten i agerar och vilka resultat man uppnår utifrån den förda politiska linjen. 19.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att regeringen bör anordna offentliga möten, där regeringen har chans att redovisa och tydliggöra sin tänkta politiska linje inför årsmötena i . 20.Riksdagen tillkännager för regeringen som sin mening vad som anförs i motionen om att i bör verka för en reformering av institutionernas makroekonomiska krav för att öka låntagares möjligheter att själva utforma sin ekonomiska politik.