bet · H301FöU13 · 2016-04-14 00:00:00 — Det är nog så viktigt eftersom det är just kommunerna som har ansvar för en stor del av arbetet vid en kris. Vid en kris ska man inte vara rädd; man ska vara förberedd. Och man behöver ta kritiken på allvar. Det har övats för lite. Vi är inne i ett skede där samhällets krisberedskap ska förstärkas, vilket påpekats i Försvarsberedningen. Regeringen behöver, precis som påpekas i rapporten, tydligt visa var ambitionsnivån ska ligga. Politiken har också här en viktig uppgift. Från politiskt håll har vi inte varit tillräckligt tydliga med på vilken nivå krisberedskapen i vårt land ska vara. Vi har inte heller satt ned foten när det gäller vilka krav vi ska ställa på den enskilde. Vad förväntar vi oss av enskilda medborgare? Vet medborgarna om vad som förväntas av dem? Och vilket eget ansvar har vi faktiskt som enskilda medborgare? Vid en kris, eller om vi skulle hamna i en krigssituation, måste den absolut största delen av befolkningen faktiskt ta en stor del av ansvaret själv. Samhällets resurser kommer troligen till största del att gå åt för att hjälpa dem som inte kan hjälpa sig själva. I motionen från allianspartierna lyfter vi fram den stora utmaningen om ansvaret för samhällets krisberedskap och vilka som faktiskt har det. Det är inte bara resurserna som är avgörande, utan det är hur man på bästa sätt samordnar och använder resurserna. Samverkan mellan den civila och den militära sidan behöver förbättras. Vid en krissituation är det helt nödvändigt. Det var något som vi också såg vid utvärderingen av Salabranden. Man behöver bättre öva och planera hur samverkan ska se ut för att minimera oklarheter i samband med en kris. MSB har här haft en nyckelroll, och det finns en hel del att förbättra. Det finns inte heller några genvägar för att nå målen. Det är bara genom att först kritiskt granska och sedan förbättra som vi kan gå framåt. Enligt vår motion anser vi att det är viktigt att arbeta utifrån en ökad målstyrning. Det går inte alltid att beskriva hur något ska göras. Det är bättre att vara tydlig med vad som ska uppnås. MSB bör få uppdraget att se över sina riktlinjer när det gäller vad de kräver av länsstyrelserna i syfte att skapa en tydligare målstyrning. Målen bör vara generella och möjliga att bryta ned på lokal nivå hos de olika länsstyrelserna. Länsstyrelsernas funktion är så viktig att vi anser att personal på de olika länsstyrelserna behöver krigsplaceras. För att öka stabiliteten och kompetensen är det också rimligt att de resurser som de olika länsstyrelserna får för olika uppdrag från MSB inte blir projektpengar utan sträcker sig och ger bättre möjlighet för planering. Med en förstärkning och en förbättring av länsstyrelsernas krisberedskapsarbete finns det gott hopp om man ska nå målet att inte vara rädd utan förberedd. Jag vill avsluta med att yrka bifall till allianspartiernas reservation 1. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 2. anser att länsstyrelsernas krisberedskapsarbete behöver förbättras i många avseenden för att de ska leva upp till statens mål och krav. Man får leta ganska länge, tycker jag, för att hitta krav och mål som är lätt uttydbara. Styrningen från regeringen ger länsstyrelserna en mycket stor frihet att tolka och bestämma vad som krävs för att lösa uppgifterna. Vi ser ju i att man gör väldigt olika. Risk- och sårbarhetsanalyser, som är en grund och en förutsättning för att komma igång med ett bra arbete, är inte samordnade. Man gör olika, och sedan är man förvånad över att det inte fungerar. Vi behöver göra en samlad bild i . Det är klart att analyserna skiljer sig åt lite grann, till exempel om man har ett kärnkraftverk i länet eller inte, men grunderna måste vara ett samlat sätt att hantera risk- och sårbarhetsanalyser. Sedan behöver det ju övas på detta - man behöver öva och öva, och rätta till. När jag tittar på detta ser jag något grundläggande som går att hitta överallt i det civila livet eller på andra ställen, nämligen att man glömmer bort det viktiga att gå igenom innebörden. Man delar ut en uppgift, och svarar ja. Uppgiften tolkas, som jag sa. säger så också. Sedan går dit och har uppfattningen att "det är så här vi ska lösa detta". Innan man kommer dithän måste man dock klara ut att mottagaren av en uppgift, i det här fallet länsstyrelserna och även MSB, har tolkat uppgiftens innebörd på rätt sätt. Det steget fattas, enligt min uppfattning. Där kan man bli betydligt tydligare. säger också att det saknas en koppling mellan identifierade hot, risker och sårbarheter och de åtgärder behöver vidta. När man läser länsstyrelsernas redovisningar ser man enligt min och uppfattning att de har tolkat innebörden olika. Vad har då MSB för roll? Vi kan inte glömma MSB även om vi nu tittar på länsstyrelserna. Ja, som sas av en talare är det väsentligen utvecklingsprojekt som pengarna används till. Man kan söka bidrag från MSB i det här stycket, men man tolkar i allt väsentligt själv vad man ska göra för pengarna. Projektbidragen är som redan sagts, herr talman, en större finansieringskälla än förvaltningsanslagen när det gäller de direkta kostnaderna för länsstyrelsernas krisberedskapsarbete. har MSB gjort vissa förändringar och skrivit nya villkor för detta. Är det då så att tycker att det verkar bra? Nej, man bedömer att problemen kvarstår. Det är ju jätteallvarligt. bedömer alltså att problemen kommer att kvarstå. Enligt kommer utvecklingsarbetet att fortsätta prioriteras. Man prioriterar det, snarare än att lösa ålagda uppgifter - som man tolkar olika. Vi tror, herr talman, att det vid kris och krig - och även i fredstid kan det hända saker - är av avgörande betydelse att snabbt kunna sätta in resurser. Då krävs det en tydlig organisation och tydliga ansvarsförhållanden. MSB:s roll är ju att samverka. Länsstyrelserna skriver att de ska få kommuner att samverka, men var är ordet "samordning"? Det finns här och var. Det måste finnas en myndighet som samordnar verksamheten. Att samverka är att prata med varandra och sedan gå åt var sitt håll. Man har samverkat, men man tänker inte följa vad den eller den säger, herr talman. Samordning gör man med befäl. Samverkar gör man genom att prata mycket med varandra. Sedan fattas beslut, och då gäller det att följa de besluten. Det är skillnaden på samordning och samverkan. Båda sakerna behövs, men någon myndighet måste samordna. Därför tycker vi från sida att vi ska ha en civilförsvarsmyndighet med uppgift att samordna. Det skulle vara möjligt att diskutera om det inte går att använda MSB, det vill säga förtydliga myndighetens roll och ge den en samordnarroll. Det är möjligt. Det skulle kunna diskuteras. Vi skulle nog också kunna hitta samverkanspunkter i eller dela Alliansens uppfattningar, men det kräver på något sätt att vi blir inbjudna till en dialog där man ställer frågorna: Hur tycker ni? Kan vi göra så här? Det kan man ju tänka på. Vi har ingenting emot om det är bra idéer, men vi vill gärna vara med i resonemanget med er. är vi med mycket mer i resonemanget med Socialdemokraterna. Vi tycker också, herr talman, att man när det gäller länsstyrelsernas arbete borde se över att tillsätta officerare i det här stycket. Inom ramen för totalförsvaret bör man se över detta. Vi ligger lite lågt , eftersom vi väntar - enligt försvarsministern ska det komma ett förslag om detta , herr talman. Vi fick den uppfattningen. Förhoppningsvis innehåller det allt det som vår utmärkta försvarsminister säger. Den debatten kommer att bli intressant, och framför allt blir det intressant att se om det finns en handlingsplan i det här som är värd namnet. Jag tror det. Jag tror att det kommer att bli bra. Det är i alla fall den grundinställning vi har. Vi går över till ett totalförsvar, och vi kommer att gå över till plikt. Vi kommer att gå över till någon form av civilplikt, och vi kommer då också att kunna krigsplacera i befattningar inom kommun och landsting. Vi kommer att kunna krigsplacera även på länsstyrelser. Då finns det en roll för officerare - det kan vara en tjänst som är fast, och det kan också vara föreningar av tjänst, som man hade tidigare. Då har vi en naturlig koppling och förståelse för Försvarsmaktens behov i större omfattning än om vi inte har det. Det var bedömningen man gjorde då, och jag tror att den var rätt. När det gäller ekonomi landar det i ett krav. MSB och länsstyrelserna måste ju ha resurser även i form av pengar för att lösa sina uppgifter - som de tolkar själva. Men får vi ordning på innebörder och gemensamma tolkningar sätter vi upp mål, och sedan tilldelar vi resurser. Som det har varit nu blir det en påse pengar, och då får man anpassa målen efter resurserna. Då blir det en omöjlig situation att sedan ställa krav på att det och det ska fullföljas. Målen ska alltså följas av resurser. Det är en stor förändring jag hoppas att vi kan läsa i den kommande budgeten . Vi ser fram emot redovisningen från försvarsministern . Det var ju en intressant upplysning vi fick, nämligen att nu resonerar med Socialdemokraterna. Det skulle vara väldigt spännande att höra om det bara gäller krisberedskapen eller om det också omfattar andra delar av politikområde 6. har ett förflutet som yrkesofficer i vad man skulle kunna kalla det gamla försvaret - det som fanns medan det fortfarande pågick. Jag tror att är väl införstådd med de fördelar Försvarsmaktens stöd till det civila samhället hade, inte bara när det gällde att upprätthålla militär kompetens inom olika discipliner utan också hur kostnadsrationellt det var för staten att det förekom samarbeten mellan militära och civila myndigheter. Jag tror också att inser att den militär-civila samverkan och det stödet verkade folkförankrande. Försvarsmakten uppskattades för sina insatser på den civila planhalvan. hörde mig berätta att man på grund av förbudet att dimensionera Försvarsmaktens verksamhet mot stöd till det civila samhället inte ens kan semesterplanera på helikopterflottiljen därför att det vore att dimensionera efter det civila samhället - och detta oaktat att man vet att man måste åka ut med militära helikoptrar och bidra bland annat till skogsbrandssläckningen. Tycker att detta är en rimlig ordning? Om han tycker det, varför har då ändrat uppfattning sedan Försvarsberedningen ? Nej, det är inte rimligt. Det är inte alls rimligt, och det är inte heller rimligt att du har lett nedmonteringen av det svenska försvaret, . Du har alltså inte förmått göra någonting för att höja det svenska försvaret ni satt i regeringsställning. satt ni, och har ni mage att tala med mig om detaljer i detta. Inte nog med att ni har raserat det svenska försvaret och civilförsvaret; ni har inte gjort något åt detta, även om det började tidigare. Efter allt ni har raserat - till och med systemen har ni kraschat - försöker ni ge sken av att ni nu är försvarsvänner och har ändrat uppfattning. Ni har anslutit er till linje . vill ni plötsligt ha ett starkt svenskt försvar. Vad gäller att vi samarbetar med S är det så att vi pratar vi med dem. Varför gör vi det? Jo, därför att vi pratar med dem om idéer de har som vi tycker är bra idéer. Prova att prata med varandra! Bjud in och fråga: Hur tycker ni? Hur tycker du? Det är inte så att vi har ett djupare samarbete med Socialdemokraterna i de här frågorna. Men när vi nu har samma uppfattning och vi har en försvarsminister som är värd namnet är vi positivt inställda, och jag tycker att vi får ett väldigt positivt bemötande där i försvarsfrågor. vidgade debatten något till att gälla hela vårt försvar i olika dimensioner och dess utveckling. Jag vill erinra om att civilförsvarsplikten försvann 2004 under en annan regering än alliansregeringen. Under de år som Alliansen däremot regerade, 2006-2014, lades inte ett enda förband eller en enda flygflottilj ned i det här landet. Och jag tror att det var viktigt i det läge vi nu befinner oss i att man inte slog sönder den infrastruktur för militärt resursskapande som finns. Jag berättade också tidigare, herr talman, om den näradödenupplevelse som vårt helikoptervapen hade med stora olyckor, stora förseningar och ett i princip helt upphört stöd till det civila samhället. I det läget gick alliansregeringen in och handlade upp från i Foreign Military . Från det att beslut fattades till dess att dessa helikoptrar flög för svensk räkning i tog det inte mer än 24 månader. Det var ett väsentligt lyft av vår förmåga på den punkten. ska jag inte stå här och bortförklara de svagheter som fanns i Alliansens försvars- och säkerhetspolitik, för de fanns förvisso också. Och en och annan försökte göra sin röst hörd för en annan ordning men med mindre framgång. Min fråga till är om han inser att vi behöver ett stöd till det civila samhället från Försvarsmaktens sida. Varför är i så fall inte beredd att verka för detta när han nu har möjligheten här i försvarsutskott? Det är bara att läsa det vi skriver. Vi har motionerat om det här . Vi ger såklart ett jättestarkt stöd för att militären inom ramen för totalförsvaret ska stödja det civila och omvänt. Utan ett starkt civilförsvar kommer ju inte heller Försvarsmakten att överleva. Vi har ingen annan uppfattning om detta. Vi arbetar väldigt hårt för att få detta till stånd och satsar rejält med pengar för att nå dithän, så jag undrar om du inte går lite fel i tanken att vi inte skulle stödja civilförsvarets samverkan mellan militären och det civila. Det är vi verkligen för. Vi behandlar nu en rapport från om länsstyrelsernas krisberedskapsarbete. Krisberedskap definieras som förmågan att genom utbildning, övning och andra åtgärder samt genom den organisation och de strukturer som skapas före, under och efter en kris förebygga, motstå och hantera krissituationer. Det här är ett oerhört viktigt område för det nationella arbetet. Det är grundläggande frågor om hur vi samarbetar och jobbar brett och på djupet på flera nivåer och i olika organisationer runt om i landet. Förmågan att förebygga och möta kriser prövas i skarpt läge. Det är genom samverkan mellan lokala, regionala och centrala aktörer som vi verkligen får ett kvitto och ett bevis på var vi står och också om vi lyckas. Detta är ett komplext arbete, och har många aktörer att jobba tillsammans med och många analyser som måste göras löpande. I en kris ska länsstyrelserna stödja alla samverkande myndigheter och organisationer, även samhällsviktiga företag, och samordna insatserna. Om beredskapen höjs eller krig bryter ut ska länsstyrelserna leda och samordna all civil verksamhet i länet och samordna arbetet med den militära verksamheten. Det kan också handla om att ta över det kommunala ansvaret i händelse av stora kriser. står inför stora utmaningar på krisberedskapsområdet. Det handlar inte bara om klimatrelaterade händelser som översvämningar, bränder, stormar och skred, utan det handlar också om att kunna hantera stora migrationsströmmar, terrorism och de hot som finns inom hybridkrigföringen, propaganda och cyberattacker. Det handlar om att kunna följa och analysera olika händelser och skeenden löpande runt om i landet. Det innebär att också ha en daglig beredskap. När samarbetet utvecklas med kommunerna och övriga aktörer ger det bättre förutsättningar att hantera kriser. Den analys som har gjorts visar på väldigt stora utvecklingsområden, områden som vi behöver ta tag i för att säkerställa att det fungerar i det dagliga. Krisförmågan måste vara god, och vi måste åtgärda bristerna. Det finns en stor förbättringspotential och ett behov av att tydliggöra vilka resurser som långsiktigt ska ligga till grund för det dagliga arbetet. Vi har hört om projektmedel som är större nu som finns att söka för att få den dagliga verksamheten finansierad i stället för via förvaltningsanslag. Vi har också tidigare hört om statliga projektmedel som har blivit oanvända. Man har inte sökt de pengar som fanns tillgängliga, vilket i sin tur reducerar mängden förberedande krisberedskapsarbeten. Det främsta medlet för att öka förmågan är övning, utbildning och utvecklad samverkan. Här finns det mycket att göra för att leva upp till de målsättningar som vi har beslutat om här i . Det finns också ett stort utrymme för frihet att själva tolka och bestämma hur man ska lösa uppgifterna ute i landets länsstyrelser. Det kan, enligt , innebära utmaningar och risker. Det är svårt att bedöma om länsstyrelsernas krisberedskapsarbete fungerar som det är tänkt och om det är balans mellan uppgifter och resurser. Jag har varit inne på det tidigare, men jag vill än en gång betona att det är viktigt att vi följer upp så att det blir långsiktiga och förutsägbara planeringsförutsättningar på den ekonomiska sidan, för det ökar förmågan att rekrytera kompetent arbetskraft till de olika befattningarna men också att dimensionera verksamheterna i varje länsstyrelse. bedömer att problem kan kvarstå även efter det att MSB beslutade om nya villkor för utvecklingsprojekten. Det är också viktigt att vi fortsätter att följa hur det blir i praktiken. Det finns flera exempel på ett den faktiska användningen av risk- och sårbarhetsanalyser är begränsad, att analyserna präglas av bredd snarare än djup och att det saknas koppling mellan identifierade hot, risker, sårbarheter och de åtgärder som länsstyrelserna planerar att vidta. Man har heller inte enhetliga risk- och sårbarhetsanalyser runt om i landet, vilket gör det svårt att veta hur den samlade bilden ser ut i nationen som helhet och också att kunna vidta rätt åtgärder och ge planeringsförutsättningar. Nästan alla länsstyrelser bedömer att de har genomfört uppföljning, men kvaliteten på uppföljningen varierar och har i vissa fall varit bristfällig. Samverkan mellan länsstyrelserna och kommunerna är ett oerhört viktigt fält som måste fungera i det dagliga. Det behövs ett stöd till kommunernas arbete men också uppföljning av kommunernas arbete. Denna samverkan är en av nycklarna till att ska kunna ha en så god krisberedskap som möjligt. Vi måste också involvera kommunerna så mycket som möjligt i de stora planerna för krisberedskapsarbetet. Endast hälften av länsstyrelserna säger att de har utfört utbildningar och övningar i omfattning som de bedömer att uppdraget kräver. Det operativa ansvaret behöver övas i större utsträckning. Här finns en allvarlig aspekt som noterar när man bedömer att övningsverksamheten är otillräcklig. I ett läge när kriser kommer och går och trycket ökar på den offentliga förvaltningen kan vi konstatera att stora samverkansövningar har ställts in med hänvisning till pågående arbete. Det kan i sig utgöra en stor risk i vårt nationella risk- och sårbarhetsarbete. Vi saknar i vissa fall möjlighet att hantera flera kriser . Vi behöver bygga en robusthet och ha ett brett tänk som täcker upp för hur vi ska hantera olika scenarier. Att det civila försvaret har varit nedprioriterat är ett faktum. Men står vi inför en ny totalförsvarsplanering, och då är det vår uppgift och vårt ansvar att säkerställa att det kommer att finnas resurser som både hanterar den civila krisberedskapen och kommer att ge rätt förutsättningar för en att få en så bra totalförsvarsplanering som möjligt i hela landet. Vi kommer att återkomma till många diskussioner om ambitioner, tydligare kravställningar, avgränsningar och målsättningar. Vårt samlade engagemang och det samlade ledarskapet för dessa frågor kommer att vara vägledande för vad som kommer att ske i praktiken. Än en gång: Vi står inför stora dagsaktuella utmaningar, men regeringen konstaterar att det finns ett begränsat utrymme för utvecklingsarbete . Vi anser att frågan om länsstyrelsernas krisberedskap bör ingå i Försvarsberedningens nästa uppdrag. Det behöver involveras för att få mer helhet och tydlighet. När det ställs högre krav på krisberedskapen måste samhället bli bättre på att samordna de resurser som finns tillgängliga, såväl civila som militära. De civil-militära relationerna i behöver utvecklas så att resursanvändandet blir så optimalt som möjligt. Hur den civil-militära samverkan fungerar i praktiken visar sig i skarpt läge. Vi måste jobba för att undvika skarpa lägen. Vi måste öva, förebygga och tänka strategiskt och långsiktigt - också för att klara de dagsaktuella stora och små hoten. Det är angeläget att uppdatera kunskapen om varandras resurser. Uppgifter, uppdrag och funktioner mellan olika staber behöver synkroniseras. En integrerad planering behöver genomföras för att säkerställa att försvarets resurser snabbt kan sättas in vid en civil kris. Jag ställer mig bakom Alliansens reservation nr 3. debatterar vi om länsstyrelsernas krisberedskapsarbete. Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 3, som står bakom. om länsstyrelsernas krisberedskap är en viktig och värdefull granskning. Den rör en del av vår krisberedskap som är viktig på flera sätt och gäller såväl förberedande arbete och samordning som ledning och uppföljning. Vid den stora skogsbranden i uppenbarades brister på alla dessa punkter. Bristerna måste åtgärdas för att ska kunna stå bättre rustat för framtida kriser. Ett fotbollslag eller en blåsorkester som inte övar regelbundet blir inte bra. På samma sätt, och mycket viktigare för att klara kriser som exempelvis bränder, måste vi öva mer på krisberedskap. Rapporten visar att detta ofta sätts på undantag. Därför har vi en reservation om att MSB ska få i uppdrag att se över de riktlinjer som finns för länsstyrelsernas krisberedskap vad gäller krav på övningsverksamhet och beredskap i syfte att skapa en tydligare målstyrning. En annan viktig del som lyfts fram är betydelsen av finansiering och möjligheten att skapa ett långsiktigt hållbart krisarbete. sker en stor del av finansieringen genom medel som ges på projektbasis. Det försvårar självklart en långsiktig personalförsörjning och möjlighet att utveckla arbetet över . Regeringen påpekar att man tänker ändra på det. Men enligt gjordes det 2007 en överföring på 14,7 miljoner från krisberedskapsanslaget till länsstyrelsernas förvaltningsanslag. Denna överföring fick inte avsedd effekt utan användes i stället till annan verksamhet. Alliansen menar därför att man måste säkerställa att de ökade anslagen till länsstyrelsernas krisberedskap går till avsedd verksamhet. Låt mig också nämna något om civil-militär samverkan. I takt med att det ställs högre krav på krisberedskap måste samhället bli bättre på att samordna de resurser som står till buds, såväl civila som militära. De civil-militära relationerna i har länge präglats av en beröringsångest som begränsar resursanvändandet på ett negativt sätt. Det är nu dags att ta steg för att komma bort från de historiskt bundna och inte alls lika relevanta begränsningarna. Den civil-militära samverkan har inte alltid fungerat när den sätts på prov. Ett exempel är just branden i , som jag förut nämnde. Det finns även andra exempel. hade kunnat överta för en symbolisk summa. Men trots att man visste att det var en utredning på gång som föreslog en bättre samordning skyndade man åstad och köpet helikoptrar för 800 miljoner, och långt mycket mer kommer det att kosta i service. sa att det skulle bli billigare, men det visade sig bli precis tvärtom. Kostnaderna har rusat iväg med det nya helikoptersystemet, och man närmar sig mer jämfört med . Det finns också skäl att ifrågasätta om använder sina helikoptrar på ett effektivt sätt. På till exempel Umeåbasen hade man bara 16 larm då man lyfte från basen. Det hann gå mellan varje skarpt läge. Detta är ett exempel på att det krävs en bättre samordning, vilket är just vad vi föreslår i vår reservation. Först en kort kommentar om det påstådda samarbetet mellan och regeringen: Något sådant samarbete existerar inte. Regeringens försvarspolitiska inriktning bygger på den fempartiuppgörelse som beslutades av denna kammare våras. Ett viktigt inslag i denna uppgörelse och detta inriktningsbeslut är återtagandet av en totalförsvarsplanering, alltså en sammanhållen planering för det civila och det militära försvaret.