bet · H301JuU20 · 2016-04-06 00:00:00 — Därmed tillstyrker utskottet motionerna 2015/16:2308 av (M) yrkande 1, 2015/16:2415 av m.fl. (C) yrkande 1 och 2015/16:2880 av (KD) yrkande 1 samt tillstyrker delvis motionerna 2015/16:851 av (S), 2015/16:986 av m.fl. (M) yrkande 4, 2015/16:2074 av m.fl. (SD) yrkande 2 och 2015/16:2667 av (M) yrkandena 1 och 2. De samlade regelverken tillämpas på olika sätt i landet när det gäller tillståndsgivning, och detta är inte acceptabelt. Utskottet anser att regeringen ska se till att tillståndsprövningen utförs på ett likartat sätt i hela landet. Vidare skulle enligt utskottets mening ett digitalt ansökningsförfarande kunna innebära en minskning av antalet felaktigt ifyllda ansökningshandlingar. Utskottet konstaterar att regeringen i det ovan beskrivna uppdraget även gett i uppdrag att vidta åtgärder som ska leda till att arbetet med hantering av vapentillstånd bedrivs enhetligt inom myndigheten och att har avsatt resurser till att arbeta med att införa ett digitalt ansökningsförfarande. Detta anser utskottet vara värdefullt. Då det dock är osäkert när arbetet med att införa enhetlig hantering ger resultat och då det även är oklart när ett system för digitalt ansökningsförfarande kan tas i bruk föreslår utskottet att ställer sig bakom det som utskottet anför om vikten en enhetlig tillämpning vid licensprövningen och införande av ett digitalt ansökningsförfarande. Med det anförda tillstyrker utskottet motionerna 2015/16:986 av m.fl. (M) yrkande 5, 2015/16:2308 av (M) yrkandena 2–4, 2015/16:2415 av m.fl. (C) yrkandena 2–4 och 2015/16:2880 av (KD) yrkandena 2–4. I motion 2015/16:986 (M) yrkande 1 efterfrågas en översyn och modernisering av vapenlagstiftningen. I motionerna 2015/16:2308 (M) yrkande 5, 2015/16:2415 (C) yrkande 5 och 2015/16:2880 (KD) yrkande 5 anförs att det bör göras en översyn av det samlade regelverket vad gäller tillståndsgivning och innehav av legala vapen och vapendelar. Utskottet anser att vapenlagstiftningen har en tillfredsställande utformning, varför det saknas anledning till en översyn av denna. Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottet finner inte heller när det gäller reglerna för vapenförvaring skäl till något tillkännagivande till regeringen om att en översyn bör göras. Motionerna 2015/16:2308 (M) yrkande 6, 2015/16:2415 (C) yrkande 6 och 2015/16:2880 (KD) yrkande 6 avstyrks därför. Utskottet anser att gällande bestämmelser med ett krav på tillstånd till införsel av vapen vid tillfällig användning för jakt eller tävling får anses motiverat med hänsyn till framför allt säkerhetsaspekter, varför inte enbart ett europeiskt skjutvapenpass bör godtas. Utskottet anser därför inte heller att något tillkännagivande bör göras till förmån för motionerna 2015/16:2308 (M) yrkandena 7 och 8, 2015/16:2415 (C) yrkandena 7 och 8 och 2015/16:2880 (KD) yrkandena 7 och 8, som därför avstyrks. I motion 2015/16:2896 (M) yrkandena 1 och 3 framförs att kraven på att förnya vapentillstånd bör tas bort. Utskottet konstaterar att kravet på att förnya vapentillstånd endast gäller för helautomatiska vapen och enhandsvapen för flerskott. Utskottet anser att bestämmelsen är väl avvägd varför det saknas anledning för att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandena. Dessa bör därför avslås. I motion 2015/16:986 (M) yrkande 9 efterfrågas att kravet på att söka en ny samlarlicens bör tas bort. Utskottet konstaterar inledningsvis att det endast är i fråga helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott som en licens för en samling vapen måste förlängas (2 kap. 6 a § vapenlagen). För övriga vapen i en vapensamling gäller ingen särreglering. Mot denna bakgrund och då utskottet som redogjorts för ovan finner regleringen av tillstånd för helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott väl avvägd saknas det anledning för att ta något initiativ med anledning av motionen. Yrkandet bör avslås. I motion 2015/16:1629 (SD) efterfrågas en översyn av licenskraven för enhandsvapen. Utskottet anser att licenskraven är väl avvägda och anser därför inte att kraven bör ses över. Utskottet anser inte heller att det finns skäl att, som föreslås i motion 2015/16:2074 (SD) yrkande 5, föreskriva i lag att skytteföreningar ska kräva utdrag ur belastningsregistret av nya medlemmar. Utskottets förslag i korthet avslår tre motionsyrkanden om utökade befogenheter för och utökad användning av ordningsvakter. Jämför reservation 29 (SD). I motion 2015/16:1328 av m.fl. (M) yrkande 8 anförs att man bör utreda att utöka ordningsvakters mandat att upprätthålla ordningsföreskrifterna samt inrätta en specialutbildning för ordningsvakter. Motionären anför att ordningsvakter bör ges rätt att bötfälla personer som t.ex. skräpar ned. I motion 2015/16:1877 av (M) yrkande 2 anförs att kommuner bör ges möjlighet att anställa ordningsvakter för att upprätthålla kommunala ordningsföreskrifter. I motion 2015/16:2843 av och (båda SD) yrkande 3 efterfrågas utökade befogenheter för ordningsvakter. Enligt motionärerna bör ordningsvakter ges utökade befogenheter som att kräva identifikation eller utdela ordningsböter eftersom polisen tyvärr inte har den närvaro som krävs på gator och torg. Möjligheterna till detta bör utredas. Det bör även utredas en lagändring som gör att polisen kan delegera rätten att avhysa till ordningsvakter. Ordningsvakter är personer som har förordnats av en polismyndighet att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen, t.ex. i anslutning till en krog eller ett idrottsarrangemang. Bestämmelser om ordningsvakter finns i lagen (1980:578) om ordningsvakter och i ordningsvaktsförordningen (1980:589). Därutöver har dåvarande utfärdat föreskrifter och allmänna råd om ordningsvakter, 2012:17 (FAP 692–1). Ordningsvakter får, enligt 2 § lagen om ordningsvakter, förordnas att tjänstgöra vid – allmänna sammankomster och cirkusföreställningar – bad- eller campingplatser och lokaler eller platser för idrott, friluftsliv, spel, lek, förströelse eller liknande som allmänheten har tillträde till – lokaler eller utrymmen där alkohol serveras till allmänheten med tillstånd enligt alkohollagen. Ordningsvakter får vidare förordnas att tjänstgöra vid säkerhetskontroller i domstolar och offentliga sammanträden i kommuner och landsting (2 a och 2 b §§). Om det finns ett särskilt behov och det är av väsentlig betydelse från allmän synpunkt får ordningsvakter förordnas även i andra fall (3 §). Enligt allmänna råd om ordningsvakter bör följande frågor besvaras med ja innan beslutar om ett förordnande med stöd av 3 § lagen om ordningsvakter: – Finns det ett särskilt behov av ordningshållning på platsen? – Är det av väsentlig betydelse från allmän synpunkt med ordningshållning på platsen? (För att det ska vara fråga om ett särskilt behov krävs att platsen är utsatt för ordningsstörningar. Som underlag för denna bedömning kan läggas observationer, brottsstatistik, antalet omhändertagna personer, trygghetsmätningar m.m.) – Är den ordningshållning som bör utföras på platsen av sådan art att det krävs personal med särskilda befogenheter? – Är det svårt för att avdela det antal poliser som krävs för att upprätthålla allmän ordning på platsen utan att det får negativa konsekvenser för utförandet av andra mer prioriterade polisuppgifter? För att kunna förordnas till ordningsvakt krävs att personen med hänsyn till laglydnad och övriga omständigheter är lämplig för uppdraget och har fyllt . Vidare krävs att personen med godkänt resultat har genomgått polisens grundutbildning för ordningsvakter eller fortbildning. Ordningsvakter har enligt 29 § tredje stycket polislagen (1984:387) vissa befogenheter som normalt endast tillkommer polisen. En ordningsvakt kan, t.ex. när någon stör den allmänna ordningen eller är en omedelbar fara för densamma, avvisa eller avlägsna någon från ett visst område eller utrymme när det är nödvändigt för att ordningen ska kunna upprätthållas. Om en sådan åtgärd inte är tillräcklig, får en ordningsvakt tillfälligt omhänderta personen. Ordningsvakter har också under vissa omständigheter rätt att använda handfängsel. En ordningsvakt har vidare befogenhet att omhänderta en person med stöd av lagen (1976:511) om omhändertagande av berusade personer m.m. samt även beslagta spritdrycker, vin eller starköl enligt lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m. I samtliga fall när en ordningsvakt gripit eller omhändertagit någon ska han eller hon skyndsamt överlämnas till närmaste polis. Bestämmelser om föreläggande av ordningsbot finns i 48 kap. 13–20 §§ . Av bestämmelserna framgår att ordningsbot förutom av polismän får utfärdas av åklagare, tulltjänstemän och kustbevakningstjänstemän. Av 16 kap. 1 § utsökningsbalken följer att med avhysning avses en förpliktelse för tidigare ägare eller nyttjanderättshavare att flytta från fast egendom, en bostadslägenhet eller något annat utrymme i en byggnad. Av 3 § utsökningsförordningen (1981:981) framgår att får begära hjälp av , om förrättningsmannen kan antas möta motstånd vid en förrättning eller om sådan hjälp av annan särskild anledning behövs för att förrättningen ska kunna genomföras. Det är polisen som har huvudansvaret för att upprätthålla den allmänna ordningen i samhället. Som framgår ovan får dock andra än poliser förordnas till ordningsvakter för att medverka till att upprätthålla den allmänna ordningen. Det är emellertid alltid polisen som ansvarar för att förordna ordningsvakterna, och därmed är det också polisen som bedömer behovet av ordningsvakter i särskilda fall. Polisen är dock oförhindrad att förordna ordningsvakter efter en begäran om detta från en kommun. Bestämmelserna är enligt utskottet väl avvägda. Utskottet anser således inte att det finns skäl att utreda frågan om utökade befogenheter för ordningsvakter eller att ge kommuner rätt att förordna ordningsvakter. Utskottet anser inte heller att det finns skäl att göra ett tillkännagivande till regeringen om att inrätta en specialutbildning för ordningsvakter. Motionerna 2015/16:1328 (M) yrkande 8, 2015/16:1877 (M) yrkande 2 och 2015/16:2843 (SD) yrkande 3 avstyrks. Tillstånd till offentliga danstillställningar Utskottets förslag i korthet ställer sig, med bifall till motioner från M, SD, MP, C, V, FP och KD bakom det som utskottet anför om att kravet på tillstånd för att få anordna offentliga danstillställningar (s.k. danstillstånd) ska tas bort, och tillkännager detta för regeringen. I motion 2015/16:2646 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 8 anförs att regelverket för det s.k. danstillståndet ska avskaffas. En begäran med detta innehåll framförs även i motionerna 2015/16:56 av m.fl. (V), 2015/16:903 av och (båda M), 2015/16:930 av (C), 2015/16:1299 av (M), 2015/16:1348 av (M), 2015/16:1597 av och (båda M), 2015/16:1735 av (M), 2015/16:1833 av m.fl. (M), 2015/16:2101 av och (båda SD) yrkande 3, 2015/16:2573 av (M), 2015/16:2643 av (MP), 2015/16:2783 av m.fl. (FP) och 2015/16:3103 av (SD). Enligt 2 kap. 4 § ordningslagen (1993:1617) krävs tillstånd för att få anordna en offentlig danstillställning även om den inte anordnas på en offentlig plats. Ansökan om tillstånd görs hos . Inrikesminister anförde i ett frågesvar (fr. 2015/16:412) bl.a. följande. Det är viktigt att danstillställningar inte genomförs på ett sätt som kan medföra ordningsstörningar eller på annat sätt riskera säkerheten för de personer som deltar i arrangemanget. Genom att det finns ett krav på tillstånd får kännedom om en tillställning. har då möjlighet att meddela villkor för tillställningen, t.ex. vilken tid den ska vara avslutad, hur många som får vistas i lokalen och hur många ordningsvakter som ska finnas på platsen. Även frågor om parkeringsplatser, toaletter och brandskydd kan då tillgodoses. Vidare kan polisen vid behov förbjuda, ställa in och upplösa en tillställning med stöd av ordningslagen. De argument som kan anföras mot ett avskaffande av kravet på danstillstånd, framför allt när det gäller ordning och säkerhet, väger därmed tyngre än behovet av minskad administration. Jag avser därför inte att nu vidta några åtgärder i frågan. behandlade proposition 2003/04:174 Några frågor om ordningslagen. I propositionen skrev regeringen när det gällde frågan om krav på danstillstånd bl.a. att de argument som kan anföras mot ett avskaffande av kravet på danstillstånd, framför allt när det gäller ordning och säkerhet, väger tyngre än behovet av minskad byråkrati. Vidare anfördes att det är väl känt att det vid danstillställningar kan uppkomma bråk och andra situationer som kräver polisingripande (s. 14). I samband med justitieutskottets beredning av propositionen tog utskottet även ställning till en motion med ett yrkande om att kravet på tillstånd för danstillställningar ska avskaffas. Utskottet anförde då att ett avskaffande av kravet på tillstånd till danstillställningar som inte genomförs på offentlig plats skulle kunna leda till minskad byråkrati. Ett avskaffande av kravet skulle emellertid försvåra polisens informationsinhämtande och därmed göra det svårare för polisen att fullgöra sitt uppdrag att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. Utskottet anförde vidare att danstillställningar med stor publik också kan leda till t.ex. trafikproblem och ordningsstörningar, och det är viktigt att villkoren för tillställningen uppmärksammas vid en ansökan. Utskottet ansåg att kravet på tillstånd till danstillställningar åtminstone tills vidare borde vara kvar (bet. 2004/05:JuU12 s. 6). Motionsyrkanden om avskaffande av tillstånd till danstillställningar har därefter behandlats av utskottet . I betänkande 2007/08:JuU10 Polisfrågor (s. 32 f.) uttalade utskottet att det i fråga om kravet på tillstånd för danstillställningar inte hade någon annan uppfattning än vad det dåvarande justitieutskottet hade . I betänkande 2010/11:JuU7 Polisfrågor (s. 41 f.) vidhöll utskottet sin uppfattning att kravet på tillstånd till danstillställningar bör vara kvar. Även vid den senaste behandlingen (bet. 2014/15:JuU16) vidhöll utskottet att kravet på tillstånd bör vara kvar. Utskottet anser att de argument som tidigare framförts mot ett avskaffande av kravet på s.k. danstillstånd, bl.a. när det gäller ordning och säkerhet, inte uppväger den administration som detta innebär för såväl den enskilda anordnaren som för polisen. Ordningslagens krav på tillstånd för att få anordna en offentlig danstillställning även om den inte anordnas på en offentlig plats bör därför avskaffas. Utskottet föreslår därför att ställer sig bakom det som utskottet anför om att danstillståndet bör avskaffas och tillkännager detta för regeringen. Med det anförda bifaller utskottet motionerna 2015/16:2101 av och (båda SD) yrkande 3, 2015/16:2646 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 8, 2015/16:2783 av m.fl. (FP) och 2015/16:3103 av (SD) och bifaller delvis motionerna 2015/16:56 av m.fl. (V), 2015/16:903 av och (båda M), 2015/16:930 av (C), 2015/16:1299 av (M), 2015/16:1348 av (M), 2015/16:1597 av och (båda M), 2015/16:1735 av (M), 2015/16:1833 av m.fl. (M), 2015/16:2573 av (M) och 2015/16:2643 av (MP). Utskottets förslag i korthet avslår tolv motionsyrkanden om olika frågor kopplade till tiggeri och avhysning. I motionerna föreslås bl.a. att tiggeri ska förbjudas, att organiserande av tiggeri ska kriminaliseras och att reglerna om avhysning ska förenklas. Jämför reservationerna 30 (V, L), 31 (M), 32 (M), 33 (L), 34 (M), 35 (SD), 36 (SD), 37 (SD) och 38 (SD). I motion 2015/16:1482 av m.fl. (FP) yrkande 3 anförs att lösningen på tiggeriproblematiken inte ligger i att förbjuda tiggeri. Enligt motionärerna bör man i stället föra en sådan politik som leder till att färre ska behöva leva i sådan fattigdom att de söker sig till rikare länder för att tigga. I yrkande 15 i motionen efterfrågas en skärpt lagstiftning om utnyttjande av dem som tigger. I motion 2015/16:2304 av m.fl. (M) yrkande 1 efterfrågas uppdaterade kartläggningar för att klargöra dagens situation för utsatta EU-medborgare. I yrkande 2 i motionen anförs att organiserande av tiggeri där utsatta människor utnyttjas ska kriminaliseras. I yrkande 3 föreslås att ordningslagen och hur den tillämpas i landets kommuner ska ses över, bl.a. vad gäller regler för penninginsamling och utnyttjande av allmän mark. I motion 2015/16:2834 av och (båda SD) yrkande 12 begärs att utländskt tiggeri ska förbjudas och att reglerna för avhysning ska förenklas. Motionärerna anför att utlänningar som ertappas med tiggeri eller liknande bör bötfällas och avvisas från landet med förbud att återvända. Ett förbud för utländska medborgare att ägna sig åt tiggeri efterfrågas även i motion 2015/16:2843 yrkande 2 av samma motionärer. I yrkande 5 i motionen yrkas att tiggeriproblematiken ska prioriteras. Enligt motionärerna beror en stor del av problematiken på passivitet från polisledningens sida. De anser att avhysning och av- eller utvisning av EU-migranter som tigger och uppför kåkstäder bör vara en av de prioriteringar som åläggs polisen. I motion 2015/16:3122 av och (båda SD) anförs att tiggeri och prostitution ska kriminaliseras så att det är att betrakta som oärlig försörjning och därmed är skäl för att avvisa respektive utvisa utländska medborgare. I motion 2015/16:2621 av och (båda SD) efterfrågas utökade möjligheter för polisen och gemene man att avlägsna personer som olovligt gjort intrång i hus. I motion 2015/16:2755 av (SD) yrkande 1 anförs att kommunerna, kanske med hjälp av inhyrda vakter, bör få utökade möjligheter att avhysa människor som olovligen nyttjar mark. I motion 2015/16:2843 av och (båda SD) yrkande 4 efterfrågas förenklade regler för avhysning. Enligt motionärerna bör polisen ges rätt att ta bort anordningar som placerats på offentlig plats utan tillstånd eller i strid med kommunala ordningsföreskrifter. Tiggeri – att utan erbjudande om någon motprestation be om ekonomiskt understöd – är inte i sig straffbart eller annars otillåtet enligt svensk lag. Detta gäller även när det bedrivs i former som kan beskrivas som organiserade, om man med detta menar att enskilda som tigger samordnar sin aktivitet när de bor, reser och lever tillsammans. Möjligheten att kräva tillstånd för penninginsamling har prövats av i mål 2014-B266. I målet åtalades tre tiggare för att ha brutit mot en kommuns ordningsföreskrifter sedan de suttit på allmän plats med en mugg eller låda framför sig. Enligt åklagaren utgjorde deras agerande ett brott mot ett förbud att utan tillstånd samla in pengar i bössa eller liknande. Tiggarna frikändes dock då deras agerande inte ansågs utgöra aktiva penninginsamlingar och därför inte heller var tillståndspliktigt. ombudsmän () riktade i ett beslut (dnr. 6340-2010) allvarlig kritik mot i för att den avvisat utlänningar med motiveringen att dessa ägnade sig åt tiggeri och dagdriveri. i avvisade 26 rumänska romer under åberopande av att de ”ägnat sig åt dagdriveri/tiggeri”. I sammanfattningen anförde JO bl.a. följande. Enligt den bestämmelse som tillämpades får en utlänning avvisas om det kan antas att han eller hon under vistelsen i inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt. Bestämmelsen kan emellertid inte tolkas så som polismyndigheten gjort. I beslutet framhålls att utvecklingen på fri- och rättighetsområdet har inneburit successivt skärpta krav på legalitet och rättssäkerhet. Den aktuella bestämmelsen bör inte tillämpas på andra försörjningssätt än sådana som är rättsligen förbjudna. Tiggeri är inte i sig otillåtet enligt svensk lag, än mindre dagdriveri. Avvisningen saknade därmed stöd i utlänningslagen. Av 8 kap. 3 § 2 utlänningslagen framgår att en utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare får avvisas om det kan antas att han eller hon under vistelsen i eller i något annat nordiskt land inte kommer att försörja sig på ett ärligt sätt eller kommer att bedriva verksamhet som kräver arbetstillstånd, utan att han eller hon har ett sådant tillstånd. Regeringen utsåg en nationell samordnare för arbetet med utsatta EES-medborgare som vistas tillfälligt i (dir. 2015:9). Samordnaren har bl.a. i uppdrag att stödja det arbete som utförs av myndigheter, kommuner, landsting och organisationer som möter utsatta EES- medborgare som vistas tillfälligt i och som inte har uppehållsrätt. Uppdraget syftar också till att främja erfarenhetsutbyte och samverkan mellan berörda aktörer, vilket kan vara särskilt viktigt då personer avlägsnas från tillfälliga boplatser. Den nationella samordnaren lämnade sitt slutbetänkande Framtid sökes (SOU 2016:6). I betänkandet lämnar samordnaren vissa förslag som bl.a. berör nu aktuella motionsspörsmål om avhysningar från otillåtna bosättningar. I betänkandets sammanfattning anförs bl.a. att budskapet från det svenska samhället i dessa situationer bör vara tydligt. EU-medborgare är välkomna hit, men ska svensk lagstiftning tillämpas. Det är förbjudet att bo i parker eller i andra offentliga rum eller på privat mark. Samordnaren anför vidare att det är angeläget att samarbetsformer mellan det offentliga och civila samhället utvecklas. Den fortsatta hanteringen av frågan bör enligt samordnaren läggas in i den ordinarie samhällsstrukturen. Regionalt samarbete är även fortsättningsvis av stor vikt. Länsstyrelserna bör därför ges ett uppdrag att samordna arbetet med utsatta EU-medborgare. bör inom sin region • skapa och underhålla en övergripande lägesbild • verka för ett gott samarbete mellan berörda aktörer • ansvara för spridning av kunskap och goda exempel. i föreslås ges ett mer övergripande uppdrag att samla de regionala lägesbilderna till en nationell. I det uppdraget bör bl.a. ingå att följa rättsläget i fråga om • handläggning och bedömning av barn till utsatta EU-medborgare • regler och rutiner för bl.a. avhysningar och spridande av denna kunskap till bl.a. övriga länsstyrelser. Betänkandet bereds inom . Justitie- och migrationsminister anförde i en interpellationsdebatt (ip. 2014/15:604, prot. 2014/15:107) om åtgärder för att hindra att utsatta människor utnyttjas i organiserat tiggeri bl.a. följande. Det är naturligtvis oacceptabelt att människor som är utsatta, inte minst på grund av fattigdom och diskriminering, blir utnyttjade eller utsatta för brott i när de försöker skaffa möjlighet till försörjning. Den som utnyttjar någons utsatta belägenhet och rekryterar eller transporterar en person i syfte att han eller hon ska exploateras för tiggeri gör sig skyldig till människohandel. Den som under andra omständigheter med våld eller hot förmår någon att tigga eller överlämna pengar kan göra sig skyldig till exempelvis olaga tvång eller utpressning. Det bör dock understrykas att tiggeri inte är förbjudet i . Att förbjuda tiggeri löser inte heller de utsattas situation. Det är inte heller förbjudet att tillsammans med andra ordna en resa för att tigga eller försöka lösa sin försörjning. Av 4 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning framgår att en ansökan om särskild handräckning får avse åläggande för svaranden att vidta rättelse när sökandens besittning har egenmäktigt rubbats eller annan olovlig åtgärd har vidtagits beträffande fast eller lös egendom eller utövningen av sökandens rätt till viss egendom på annat sätt lovligen hindras vidta eller tåla en åtgärd när särskild handräckning får ske enligt föreskrift i lag. Justitie- och migrationsminister anförde vidare i en interpellationsdebatt (ip. 2014/15:675, prot. 2015/16:122) om avhysning av läger och bosättningar bl.a. följande. Regeringen presenterade ett åtgärdspaket för utsatta EU-medborgare som vistas tillfälligt i . Insatserna syftar till att bekämpa utsatthet och tiggeri, med det långsiktiga målet att ingen ska behöva tigga i . En viktig del av paketet är en bättre hantering av otillåtna bosättningar på allmän och privat mark. Jag aviserade att en utredare ska få i uppdrag att analysera hur markägares möjligheter att få hjälp med åtgärder vid otillåtna bosättningar kan förbättras. Jag avser att tillsätta utredningen . Utredningen kan förväntas vara klar .