bet · H301SoU12 · 2016-05-12 00:00:00 — Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ändringar i socialtjänstlagen. De ändringar som utskottet tillstyrker innebär ett förtydligande av det krav som redan finns i lagen på den enskilde att i första hand själv tillgodose sina behov. Bestämmelsen innebär att den som inte kan försörja sig men som kan arbeta har rätt till försörjningsstöd om han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande. Om det finns godtagbara skäl har den enskilde rätt till försörjningsstöd även om han eller hon inte står till arbetsmarknadens förfogande. Bestämmelsen föreslås träda i kraft . Utskottet anser att bör avslå motionsyrkandena. I betänkandet finns två reservationer (V). Proposition 2015/16:136 Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd. Två yrkanden i en följdmotion. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd 1.Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd, punkt 1 (V) 2.Förbud mot motprestationer för ekonomiskt bistånd, punkt 2 (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd antar regeringens förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453). Därmed bifaller proposition 2015/16:136 och avslår motion 2015/16:3364 av m.fl. (V) yrkande 1. Reservation 1 (V) Förbud mot motprestationer för ekonomiskt bistånd 2015/16:3364 av m.fl. (V) yrkande 2. Reservation 2 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (KD), (S), (M), (S), (M), Per Ramhorn (SD), (C), (MP), (SD), (L), (V), (S), (S), (M), (S), (S) och (M). Ärendet och dess beredning I proposition 2015/16:136 Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd föreslår regeringen ett förtydligande i socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, om krav på den som ansöker om ekonomiskt bistånd. Till grund för propositionen ligger betänkandet Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd (SOU 2015:44). Lagrådet har inga invändningar mot förslaget. Två motionsyrkanden har väckts med anledning av propositionen. Regeringens förslag till riksdagsbeslut finns i bilaga 1 och regeringens lagförslag i bilaga 2. Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och avslår motionsyrkandena. Jämför reservationerna 1 (V) och 2 (V). Allmänt och regeringens förslag I 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, regleras individens rätt till bistånd. Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt har rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) eller för sin livsföring i övrigt. Av förarbetena framgår att den enskilde i första hand har ett eget ansvar för sitt liv och i det ingår att efter förmåga bidra till sin försörjning, t.ex. genom förvärvsarbete (prop. 1996/97:124 s. 62). Vilka krav som kan ställas på den som ansöker om bistånd har dessutom utvecklats genom rättspraxis, vilket bl.a. har kommit till uttryck i allmänna råd om ekonomiskt bistånd (SOSFS 2013:1). Kraven har vidare historiskt en nära motsvarighet i de krav som kan ställas på den som får sin ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Regeringen föreslår att det i 4 kap. 1 § SoL införs ett nytt andra stycke i syfte att tydliggöra det krav som redan finns i paragrafens första stycke om den enskildes förstahandsansvar att själv tillgodose sina egna behov. Bestämmelsen innebär att den som inte kan försörja sig men som kan arbeta har rätt till försörjningsstöd om han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande. Om det finns godtagbara skäl har den enskilde rätt till försörjningsstöd även om han eller hon inte står till arbetsmarknadens förfogande. Regeringen föreslår en generell bestämmelse som till sin utformning är anpassad till SoL:s karaktär av ramlagstiftning med individuell behovsbedömning. Regeringen anför att utan att styras av detaljerade bestämmelser ska kunna anpassa insatserna till den enskildes behov (se prop. 1979/80:1 del A s. 466). Arbetslöshetsförsäkringen är mer detaljerad till sin karaktär och ger mindre utrymme för individuella bedömningar. Den föreslagna bestämmelsen ökar enligt regeringen förutsebarheten för den enskilde och ger en konkret lagbestämmelse att hålla sig till. Bestämmelsen innebär i huvudsak en kodifiering av rådande praxis. Genom införandet av bestämmelsen tydliggörs också att det ska råda samstämmighet mellan villkoren i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring, förkortad , och förutsättningarna för rätt till bistånd enligt SoL. Placeringen av denna bestämmelse i 4 kap. 1 § i form av ett nytt andra stycke ska ses mot bakgrund av att det är ett förtydligande av bestämmelsens första stycke, när det gäller kravet på den enskilde att i första hand själv tillgodose sina behov. Den som inte kan försörja sig men kan arbeta Formuleringen ”den som inte kan försörja sig men som kan arbeta” kan jämföras med att vara arbetsför och oförhindrad att arbeta i enlighet med och gäller därmed i princip den som har arbetslöshet som sitt huvudsakliga försörjningshinder. Kravet riktas däremot inte till den som har andra försörjningshinder, t.ex. den som är sjuk, den som har behov av andra insatser i form av t.ex. utredning av arbetsförmåga, arbetsträning eller annan social eller medicinsk rehabilitering. Av vikt är också den rehabiliteringstanke som uttalas i 4 kap. 1 § tredje stycket SoL som ska tillmätas stor betydelse när biståndet ska bedömas, nämligen att biståndet ska utformas så att det stärker den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. I många fall måste sådana insatser sättas in innan det kan ställas krav på den enskilde att stå till arbetsmarknadens förfogande. Av 4 kap. 1 § SoL följer att alltid måste göra en individuell bedömning av den biståndssökandes behov och förmågor. När en person kontaktar för att ansöka om ekonomiskt bistånd är det viktigt att tydligt informerar om de villkor som gäller för rätten till bistånd. Att stå till arbetsmarknadens förfogande Regeringen anser att kravet på den som kan arbeta för att ha rätt till försörjningsstöd bör ha en generell utformning i lagtexten. Bestämmelsen bör därför inte i onödan tyngas med alltför detaljerade krav, utan det är fullt tillräckligt med ett generellt krav om att den som kan arbeta ska stå till arbetsmarknadens förfogande. I detta grundläggande krav bör enligt regeringen innefattas det som redan gäller i fråga om vilka krav som kan ställas enligt förarbeten och rättspraxis samt en komplettering med ytterligare krav som är relevanta att ställa och som framgår av . Enligt förarbeten och rättspraxis och vad som framgår av allmänna råd innebär kraven på den som ansöker om ekonomiskt bistånd bl.a. att denne i vart fall ska vara anmäld som arbetssökande hos Arbetsförmedlingen finnas tillgänglig för att söka arbete söka arbete, i regel heltidsarbete delta i arbetssökarverksamhet som bedrivs i samarbete med Arbetsförmedlingen under förutsättning att verksamheten i det särskilda fallet kan bedömas främja den enskildes möjligheter att få arbete godta anvisat lämpligt arbete vid behov delta i grundutbildning i svenska acceptera de åtgärder i övrigt som samhället ställer till förfogande för arbetslösa, dvs. delta i verksamheter som anordnas för arbetslösa inom ramen för arbetsmarknadspolitiken, t.ex. arbetsmarknadsutbildning delta i aktiviteter enligt rehabiliteringsplanen om han eller hon har rätt till en sådan plan. Att delta i anvisad praktik eller kompetenshöjande insats av socialnämnden enligt 4 kap. 4 § SoL kan också likställas med att stå till arbetsmarknadens förfogande. Enligt regeringens mening bör de ovan uppräknade kraven kunna ställas på den enskilde. Vidare bör , efter en jämförelse med kraven i , kunna kräva av den enskilde att han eller hon medverkar till upprättande av en handlingsplan hos Arbetsför-medlingen lämnar in en aktivitetsrapport till Arbetsförmedlingen besöker eller kontaktar Arbetsförmedlingen vid en överenskommen eller på annat sätt beslutad tidpunkt. Deltagande i arbetsmarknadspolitiska program ska enligt inte ses som en del av sökaktiviteten. Däremot kan programdeltagandet vara en anledning att sänka kraven på den arbetssökande. Samma resonemang lär vara tillämpligt inom . Det får bedömas från fall till fall vad som ska krävas för att en person ska anses vara aktivt arbetssökande. Det räcker inte att invänta anvisningar från Arbetsförmedlingen, utan det kan t.ex. handla om att skicka ansökningar till olika arbetsgivare eller kontakta dem på annat sätt och söka information om arbeten. För att en person ska anses vara aktivt arbetssökande kan det inte utan vidare sättas ett mått på ett visst antal sökta arbeten eller månad. En helhetsbedömning måste göras, där det också har betydelse om de sökta arbetena är lämpliga utifrån den enskildes personliga förutsättningar och realistiska mot bakgrund av dennes utbildning, erfarenhet och övriga kvalifikationer. Det är inte tillräckligt att enbart söka arbete inom det yrkesområde där man arbetat om det finns möjlighet att få något annat lämpligt arbete. Genom att dessa krav ställs underlättas en gemensam hållning som samverkan mellan och Arbetsförmedlingen förbättras, vilket minskar risken för att den enskilde ”faller mellan stolarna”. Uppräkningen av vilka krav som kan ställas är inte uttömmande utan kan komma att kompletteras i takt med utvecklingen av det arbetsmarknadspolitiska utbudet. Om det finns godtagbara skäl behöver inte kravet vara uppfyllt I bestämmelsen uttrycks att den enskilde har rätt till försörjningsstöd även om han eller hon inte står till arbetsmarknadens förfogande, om det finns godtagbara skäl för detta. Därigenom understryks att det i varje enskilt fall måste göras en individuell bedömning av den enskildes behov och förutsättningar och om det t.ex. går att ställa krav på ett aktivt arbetssökande. Det kan finnas sociala eller hälsomässiga hinder som gör att man i det särskilda fallet t.ex. inte kan söka ett heltidsarbete. Vad som ska anses vara godtagbara skäl till att inte stå till arbetsmarknadens förfogande får bedömas från fall till fall. Viss vägledning kan hämtas från regeringens proposition Åtgärder inom arbetslöshetsförsäkringen (prop. 2012/13:12 s. 33). Det kan exempelvis vara fråga om sjukdom i familjen eller andra trängande familjeangelägenheter. Vid all ärendehandläggning inom måste barnets bästa särskilt beaktas vid åtgärder som rör barn, enligt 1 kap. 2 § SoL. Det innebär i detta sammanhang att barnets situation också ska uppmärksammas vid bedömning av om det finns godtagbara skäl för föräldern att inte stå till arbetsmarknadens förfogande. Även om utredningar om ekonomiskt bistånd traditionellt har ett vuxenperspektiv är det viktigt att handläggaren ser på situationen både ur de vuxnas och ur barnens perspektiv, särskilt när familjer har behov av ekonomiskt bistånd . I kommittémotion 2015/16:3364 av m.fl. (V) yrkande 1 begärs att förslaget i propositionen avslås. Motionärerna anför att förslaget är problematiskt av många skäl men främst för att det är överflödigt och alltför detaljerat. Formuleringarna bidrar inte i sak med någon konkret förändring av den rådande ordningen, och måste fortfarande göra en helhetsbedömning av samtliga relevanta omständigheter inför varje beslut som gäller ekonomiskt bistånd. Vidare riskerar arbete med arbetslösa personer att fokuseras än mer på de krav ska ställa på den enskilde för att kunna bevilja ekonomiskt bistånd, i stället för hur man ska kunna ge stöd. Enligt yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att det bör förtydligas att inga andra krav än att stå till arbetsmarknadens förfogande ska ställas. Motionärerna anser att SoL bör ändras så att det uttryckligen blir förbjudet att kräva motprestationer för ekonomiskt bistånd utöver att stå till arbetsmarknadens förfogande och vara inskriven vid Arbetsförmedlingen. Utskottet konstaterar att socialtjänstlagen inte uttryckligen anger vilka krav som kan ställas när en person som är arbetslös söker försörjningsstöd. Utskottet anser att lagens otydlighet i detta avseende därför kan vara till nackdel för den enskilde som inte med självklarhet kan förstå vilka krav som förväntas av honom eller henne. Utskottet välkomnar därför regeringens tydliggörande förslag eftersom en betydande andel av dem som tar emot ekonomiskt bistånd gör det på grund av arbetslöshet. Utskottet vill uppmärksamma även att samstämmigheten med villkoren inom arbetslöshetsförsäkringen tydliggörs genom förslaget. Därmed ställer sig utskottet bakom och tillstyrker regeringens förslag i propositionen samt avstyrker motion 2015/16:3364 (V) yrkande 1. Utskottet, som tillstyrker förslaget, anser att någon åtgärd från inte behövs med anledning av motion 2015/16:3364 (V) yrkande 2. Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag. 2015/16:3364 av m.fl. (V) yrkande 1 och avslår proposition 2015/16:136. Förslaget är problematiskt av många skäl men främst för att det är överflödigt och alltför detaljerat. Formuleringarna bidrar inte i sak med någon konkret förändring av den rådande ordningen. har i sitt remissvar om förslaget anfört att runt om i landet i stor utsträckning ställer samma eller liknande krav på arbetslösa biståndstagare som de krav som finns i de allmänna villkoren för rätten till a-kassa enligt 9 § , och att kraven inte alltid tillämpas vilket är helt i enlighet med de särskilda hänsyn och den individuella bedömning ska göra av varje ansökan. SSR har också anfört att fortfarande måste göra en helhetsbedömning av samtliga relevanta omständigheter inför varje beslut som gäller ekonomiskt bistånd. Jag instämmer i de synpunkterna. Vidare anser att detaljregleringar ska undvikas i SoL och att lagens intentioner ska värnas, nämligen att det är behoven som ska ligga till grund för besluten. Med det tillägg som utredningen föreslår riskerar arbete med arbetslösa personer att fokuseras än mer på arbetslöshet som ett individuellt snarare än ett strukturellt problem. Fokus riskerar också att bli än mer på de krav ska ställa på den enskilde för att kunna bevilja ekonomiskt bistånd, i stället för hur man ska kunna ge stöd. Med tanke på att SoL ska ses över är det också olämpligt med detaljregleringen. bör avslå regeringens proposition 2015/16:136 Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd. Förbud mot motprestationer för ekonomiskt bistånd, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3364 av m.fl. (V) yrkande 2. Det är av stor vikt att inte andra krav än just det om att stå till arbetsmarknadens förfogande ska ställas. Genom att man förbättrar arbetslöshets- och sjukförsäkringen får fler människor en stabilare försörjning som de kan erbjudas bättre stöd att återgå i arbete. Enligt framtid – 200 000 försörjningsstödstagare borde bort! (2013), borde fyra av fem som lever på försörjningsstöd egentligen vara i något annat trygghetssystemen. SoL bör ändras så att det uttryckligen blir förbjudet att kräva motprestationer för ekonomiskt bistånd utöver att stå till arbetsmarknadens förfogande och vara inskriven vid Arbetsförmedlingen. Regeringen bör återkomma med förslag enligt vad som har anförts. Detta vill jag att ger regeringen till känna. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2015/16:136 Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd: antar regeringens förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453). 2015/16:3364 av m.fl. (V): 1.Riksdagen avslår regeringens proposition 2015/16:136 Arbetslöshet och ekonomiskt bistånd. 2.Riksdagen ställer sig bakom det som anförs i motionen om att det bör förtydligas att inga andra krav än att stå till arbetsmarknadens förfogande ska ställas och tillkännager detta för regeringen. Vi har samlats för att debattera propositionen om arbetslöshet och ekonomiskt bistånd. I propositionen föreslås en ny bestämmelse i socialtjänstlagen som innebär ett förtydligande av vilka krav som ska gälla för arbetslösa personer som söker ekonomiskt bistånd. Målgruppen är arbetslösa personer som är arbetsföra och oförhindrade att arbeta. Det övergripande syftet med förslaget är enligt regeringen att påskynda att dessa personer får ett arbete och blir självförsörjande. Vi i är kritiska till regeringens förslag av flera skäl. Vår övergripande kritik är att förslaget tenderar att fokusera på att arbetslöshet är ett individuellt snarare än ett strukturellt problem. Vidare anser vi att förslaget är överflödigt och för detaljerat och inte bidrar med några konkreta förändringar gentemot rådande ordning. Men vi ser också att förslaget innebär stora risker för onödig reglering och skickar många problematiska signaler. Vi kan alla vara överens om att det bästa för individer, men också för samhället, är att människor får möjlighet till egen försörjning. Den delen behöver vi inte diskutera, för det är en självklarhet. Det som skiljer oss åt är hur vi ser på vägen till arbete och vilken syn vi har på människor och deras förmågor. Det som skiljer oss åt är vår syn på uppdrag. Låt mig börja med att konstatera att arbetslöshet är ett reellt problem som det behövs kraftfulla åtgärder för att komma till rätta med. Dessa åtgärder består inte i att öka pressen på de arbetslösa utifrån den felaktiga utgångspunkten att arbetslösa inte vill arbeta. Det bästa sättet för att få människor ut ur långvarigt ekonomiskt stöd och arbetslöshet är att skapa arbetstillfällen. Att människor som är arbetslösa, fast de är oförhindrade att arbeta, över huvud taget är en fråga för beror mycket sällan på fri vilja utan är alltför ofta ett resultat av vad regeringen lyckades åstadkomma med våra trygghetssystem vid makten. Efter regeringsskiftet raserade den dåvarande regeringen snabbt och strategiskt viktiga grundstenar i arbetslöshetsförsäkringen. Till exempel höjdes medlemsavgifterna i a-kassorna kraftigt, kvalificeringsreglerna försämrades, ersättningsnivån och den högsta dagpenningen sänktes och grundbeloppet urholkades. Det otal förändringar som regeringen verkställde innebar sammantaget att allt färre personer omfattades av a-kassan. Det har varit ett mycket effektivt sätt att vältra över kostnaderna för arbetslösheten på kommunerna genom att personer som tidigare omfattades av a-kassa måste uppbära försörjningsstöd. Det har också varit ett effektivt sätt att lägga ansvaret för strukturella problem i knät på individer. Vi tycker därför att det är bra att regeringen tillsammans med oss i har tagit vissa kliv för att återupprätta anständigheten i det skyddsnät som socialförsäkringarna består av. Men det räcker inte. Jag är rädd att propositionen är ett bakslag. Det är olyckligt att regeringen väljer att lägga fram denna typ av förslag där individen ska kontrolleras till sysselsättning i stället för att man fokuserar på det som är grundproblemet. Låt mig gå vidare med vår kritik genom att upplysa om att vi har krav på att individer som uppbär ekonomiskt bistånd ska stå till arbetsmarknadens förfogande, vilket är rimligt och redan efterlevs. I förslaget kan vi läsa att de krav som kan ställas på den som ansöker om bistånd har utvecklats genom rättspraxis och förarbeten, vilket har kommit till uttryck i allmänna råd. Kraven har dessutom historiskt en nära koppling till de krav som kan ställas på den som får sin ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Vidare går att läsa att socialtjänstlagen emellertid inte ger explicit uttryck för vilka krav som kan ställas på den som ansöker om ekonomiskt bistånd. Därför vill regeringen med hänvisning till rättssäkerhet och förutsägbarhet förtydliga lagtexten. Det är här det blir tydligt att propositionen också handlar om människosyn och ideologi, och jag är glad att jag får tillfälle att debattera det. Det är viktiga frågor, och det är bra att skiljelinjerna tydliggörs. När det kommer till roll är min rädsla att skillnaderna är större än vad jag hade hoppats på. Anledningen till att lagtexten inte ger explicit uttryck för vilka krav som ska ställas på individen är att intentionen i socialtjänstlagen syftar till att människors enskilda behov ska ligga till grund för vilka beslut som ska fattas. Därför är lagen utformad så att det ska finnas ett tydligt utrymme för professionen att göra individuella bedömningar för att på bästa sätt kunna stötta människor i att själva förändra sin situation grundat på deras egna behov. Det är en väg som vi har valt med insikten om att vi alla vill leva goda liv och att vi kommer att göra allt som står i vår makt för att komma dit. Därför skickar detta förslag en signal om att regeringen inte anser att människor själva vill komma i egen försörjning och att de själva väljer att leva på existensminimum. Det skickar en signal om att regeringen därför anser att det är nödvändigt att piska och kontrollera människor för att få dem i arbete. Detta förslag skickar en signal om att uppdrag ska gå mer mot att kontrollera människor än att ge dem verktyg för att använda sina egna resurser. Vi i är helt övertygade om att vägen till sysselsättning är en väl fungerande arbetsmarknad och trygga försäkringssystem. Vi är omåttligt trötta på politik som syftar till att jaga människor. Vi vill ha en socialtjänst som stärker människor och inte stjälper dem. Därför yrkar jag avslag på hela regeringens förslag. Vi ställer oss självklart bakom båda våra reservationer, men för att spara tid yrkar jag bifall bara till reservation 1. Dagens debatt handlar om ett betänkande, med anledning av regeringens proposition, där det föreslås förändringar i lagtexten när det gäller arbetslösa personer som söker ekonomiskt bistånd. I huvudsak handlar det om ett tydliggörande av krav på den enskilde som redan finns i lagen att i första hand själv tillgodose sina behov. Bestämmelsen innebär att den som inte kan försörja sig men kan arbeta har rätt till försörjningsstöd om hon eller han står till arbetsmarknadens förfogande. Men om man har godtagbara skäl har man naturligtvis rätt till stöd även om man inte klarar av att ta ett jobb. Det föreslås att detta träder i kraft . Ekonomiskt bistånd är det yttersta skyddsnätet i vårt sociala trygghetssystem. Rätten till bistånd bygger på en individuell behovsbedömning. Enligt om ekonomiskt bistånd betalades det ut drygt 10 miljarder , och det var av befolkningen som var nödgad att ta emot detta stöd. Arbetslöshet är den vanligaste orsaken till att man söker ekonomiskt bistånd. Denna utveckling kan naturligtvis ses mot bakgrund av nedmonteringen av transfereringssystemen som skedde under Alliansens vid makten. Där delar jag det som föregående talare, , sa. Vi såg då ett stort antal människor som var arbetslösa och som kom till men som inte hade kommit dit. I 4 kap. 1 § i socialtjänstlagen regleras individens rätt till bistånd. Det är viktigt att i detta sammanhang påpeka att det handlar om en individuell bedömning som är relaterad till vilket behov man har. Insatserna ska vara utformade så att den enskilde så fort som möjligt ska kunna försörja sig själv. har dessutom skyldighet att samarbeta med andra myndigheter för att kunna förbättra denna hjälp. Det som regeringen föreslår i propositionen är egentligen att de krav som redan finns, och som har fastställts genom olika domar och rättspraxis, ska tydliggöras. Därför föreslås en generell bestämmelse. Det är fortfarande socialnämnderna ute i kommunerna som ska kunna anpassa insatserna utifrån behoven. Förslaget kommer att tydliggöra för den enskilde vad som förväntas av honom eller henne vid arbetslöshet, då kraven i princip kommer att bli desamma när man söker ekonomiskt bistånd och arbetslöshetsersättning. Det kommer också att ge en bättre förutsebarhet för sökande, och rättssäkerheten kommer att öka. Framför allt kommer förslaget att ge en bättre ansvarsfördelning mellan och Arbetsförmedlingen, eftersom målgruppen tydliggörs.