bet · H301KU20 · 2016-01-27 00:00:00 — Enligt anmälaren uppgav regeringen drygt efter rambeslut att frågan bereddes, och därutöver har regeringen varken lämnat någon information om huruvida den avser att överlämna en proposition till eller när ett eventuellt överlämnande kan tänkas äga rum. I anmälan framhålls att en utgångspunkt för vårt parlamentariska system är att regeringen ska verkställa beslut och att verkställigheten ska ske med den skyndsamhet som varje beslut kräver. I nu aktuellt ärende bör det enligt anmälaren ske särskilt skyndsamt eftersom det rör sig om en mindre förändring och har avsatt pengar för ett genomförande av reformen. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A1.2.2. behandlade finansutskottets betänkande 2014/15:FiU1, där regeringens budgetproposition med förslag till 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL utgiftsram för bl.a. utgiftsområde 12 Ekonomisk trygghet för familjer och barn behandlades. beslutade att bifalla allianspartiernas förslag till utgiftsramar (rskr. 2014/15:29). I samband med socialförsäkringsutskottets behandling av hur bl.a. anslagen för utgiftsområde 12 skulle fördelas inom utgiftsområdesramen föreslog utskottet att skulle anvisa anslagen i enlighet med allianspartiernas förslag och tillkännage för regeringen som sin mening vad utskottet anförde om utökad jämställdhetsbonus (bet. 2014/15:SfU3). I sitt ställningstagande hänvisade utskottet till allianspartiernas förslag i budgetmotionen om ett tillkännagivande till regeringen om att jämställd- hetsbonusen borde förstärkas för de föräldrar som delar jämnt på föräldraledigheten (s. 16). Ett par som delar helt lika skulle med nämnda förslag enligt allianspartierna få , vilket motsvarar en ökning med . Utskottet ställde sig bakom förslaget och delade allianspartiernas bedömning att ett mer jämställt föräldraskap är en central del i arbetet med att minska sjukskrivningstalen bland kvinnor och att minska löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Anslaget 1:2 Föräldraförsäkring skulle därför enligt utskottet tillföras och därefter ett årligt tillskott om . Utskottet anförde vidare att regeringen borde återkomma skyndsamt till med förslag till lagändringar i enlighet härmed. Utskottet föreslog att skulle tillkännage för regeringen vad utskottet anfört om en utökad jämställdhetsbonus. , som behandlade utskottets betänkande , beslutade i enlighet med social- försäkringsutskottets förslag (rskr. 2014/15:48). Enligt 9 kap. 8 § riksdagsordningen ska regeringen i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledning av de riksdagsskrivelser som överlämnats till regeringen. beslutade regeringen att överlämna nämnda skrivelse till . Av skrivelsen framgår bl.a. att tillkännagivande om utökad jämställd- hetsbonus bereddes inom (skr. 2014/15:75 s. 71). Denna del föranledde inget uttalande från (bet. 2014/15:KU21, rskr. 2014/15:236). beslutade regeringen att överlämna propositionen Vårändringsbudget (prop. 2014/15:99) till . I propositionen föreslog regeringen bl.a. en minskning av anslaget 1:2 Föräldraförsäkring inom utgiftsområde 12 Ekonomisk trygghet för familjer och barn. Regeringen framhöll att det krävs avgörande steg för att uppnå ett mer jämställt nyttjande av föräldrapenningen och att barns rätt till båda föräldrarna behöver stärkas (s. 92). Enligt regeringen hade de införda reserverade månaderna i föräldrapenningen haft positiva effekter på mäns uttag av föräldrapenning. Mot bakgrund av detta avsåg regeringen att återkomma till med förslag om att av föräldrapenningen ska reserveras för vardera föräldern. Regeringen framhöll att den i denna del gjorde en annan bedömning än och att jämställdhetsbonusen därför 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL inte skulle förstärkas. Sammantaget ansåg regeringen att anslaget 1:2 Föräldraförsäkring borde minskas med 2015. bedömdes minska med . av anslaget skulle enligt regeringen användas för att bidra till finansieringen av förslagen om ökade anslag i propositionen. Allianspartierna yrkade i en gemensam partimotion bl.a. att ramen för utgiftsområde 12 skulle minska med i förhållande till regeringens förslag (motion 2014/15:3089). Enligt motionärerna borde den budget som hade beslutat i dessa delar ligga fast, och därmed borde anslaget 1:3 Underhållsstöd minska med och anslaget 1:2 Föräldraförsäkring öka med . föreslog att skulle godkänna en ändrad ram för bl.a. utgiftsområde 12 och anvisa ändrade anslag inom utgiftsområdet i enlighet med utskottets förslag (bet. 2014/15:FiU21). utskottet att skulle bifalla regeringens förslag och avslå allians- partiernas motion i motsvarande del. I denna del i betänkandet finns en reservation (M, C, FP, KD). med finansutskottets förslag (rskr. 2014/15:255). Med finansmakten avses rätten att bestämma om inkomster till staten och att förfoga över statens tillgångar, främst genom beslut om utgifter (prop. s. 212). I 1 kap. 4 § regeringsformen (RF) anges att bestämmer hur statens medel ska användas. I 9 kap. RF finns närmare bestämmelser om Regleringen beskriver på ett övergripande sätt och regeringens befogenheter på området och kompletteras av bestämmelser i riksdagsordningen och budgetlagen (2011:203). beslutar om statens budget och om anslag för bestämda ändamål (9 kap. 1 och 3 §§ RF). Anslagen får inte användas på annat sätt än har bestämt (9 kap. 7 § RF). grundlagsproposition anfördes att frågan om regeringens rätt att helt eller delvis lämna anslag som anvisats av obegagnade inte är av någon stor betydelse i ett parlamentariskt statsskick (prop. 1973:90 s. 224). Det är inte aktuellt att tänka sig att regeringen skulle vägra bedriva verksamheter som beslutat därför att den gör en annan avvägning om resursanvändningen än . Justitieministern ansåg emellertid att regeringsformen borde inta den principiella ståndpunkten att det får ankomma på regeringen att under parlamentariskt ansvar avgöra i vad mån de utgifter som anslagen möjliggör ska verkställas. Regeringen har alltså en prövnings- En sådan rätt har enligt justitieministern sin främsta praktiska betydelse i ett läge då det från stabiliseringspolitisk synpunkt blir önskvärt att utan dröjsmål begränsa de statliga utgifterna. Också när det gäller att tillvarata 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL uppkommande besparingsmöjligheter är en sådan prövningsrätt av betydelse. Justitieministern ansåg att Grundlagberedningens motivuttalande (se SOU 1972:15 s. 176) att utgiftsbeslut i princip ska verkställas inte borde vara vägledande. Justitieministern framhöll att regeringen givetvis alltid måste respektera att vissa utgifter måste göras på grund av lag eller för staten föreliggande förpliktelser. Av betydelse är vidare att regeringen är bunden av anslagsvillkor. Av dessa kan följa att ett visst anslag inte isolerat kan lämnas obegagnat med hänvisning till att det ingår som ett led i en större utgiftsplan. I grundlagspropositionen anfördes vidare att varje utgiftsanordning av regeringen eller någon annan myndighet måste ha sin grund i ett riksdagsbeslut och följa de villkor för medlens användning som har ställt upp i beslutet (prop. 1973:90 s. 332). Däremot är regeringen inte rättsligt förpliktad att verkställa budgetbeslut. I linje med detta ligger att regeringen, när den ställer medel till en myndighets förfogande, ska kunna ge ytterligare föreskrifter för användningen, förutsatt att föreskrifterna inte strider mot innehållet i beslut. anslöt sig till de allmänna grunder för finansmakten som angetts i propositionen (bet. KU 1973:26 s. 57). I en grundlagskommentar anförs att regeln i 9 kap. 7 § RF att anslag och inkomster inte får användas på annat sätt än vad har bestämt för sin tillämpning förutsätter att det framgår av beslut vad anslaget ska användas till (m.fl., Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 450 f.). Regeringen kan närmare ange förutsättningarna för myndigheternas disposition av anslaget. Dessa anvisningar får givetvis inte strida mot avsikter med anslaget. Enligt 3 kap. 12 § budgetlagen får regeringen besluta att medel på ett anvisat anslag inte ska användas, om detta är motiverat av särskilda omständigheter i en verksamhet eller av statsfinansiella eller andra samhälls- ekonomiska skäl. Denna bestämmelse har funnits sedan lagen (1996:1059) om statsbudgeten (budgetlagen) trädde i kraft den 1 januari 1997.1 Enligt förarbetena kan detta komma i fråga när förutsättningarna i olika avseenden har ändrats i förhållande till vad som var känt när beslutade om anslaget (prop. 1995/96:220 s. 87 f., bet. 1996/97:KU3 s. 20). Det understryks i propositionen att regeringen självfallet inte får underlåta att utnyttja ett anslag enbart på den grunden att den ogillar anslagets syfte eller omfattning. Regeringen är också förpliktad att se till att de åtaganden som staten har till följd av lagar eller avtal fullföljs. Vidare är regeringen bunden av anslagsvillkor. framhöll när budgetlagen infördes att den inte innebär någon begränsning i möjligheter enligt regeringsformen att besluta om ytterligare villkor för medelsanvisningen, utöver vad som framgår 1 Lagen upphörde att gälla då budgetlagen (2011:203) trädde i kraft. 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL av budgetlagen och speciallagstiftningen inom respektive verksamhets- område. Utskottet anförde följande (bet. 1996/97:KU3 s. 17 f.): En ändring, precisering eller komplettering av regeringens förslag till medelsanvisning – utan att någon ändring föreslås i fråga om storleken av medelsanvisningen – markeras ibland av utskotten i hemställan med formuleringen ”att med anledning av (kurs. här) regeringens förslag ... anvisar ...”. Någon enhetlig ordning då det gäller utformningen av beslut i budgetfrågor i nu aktuella fall finns emellertid inte. Oavsett formulering är dock regeringen bunden av uttalanden om villkoren för medelsanvisningen. Regeringen lämnar enligt 9 kap. 10 § RF efter budgetperiodens slut en årsredovisning för staten till . Årsredovisningen ska lämnas till året efter budgetåret och innehålla bl.a. utfallet på budgetens anslag (10 kap. 5 och 6 §§ budgetlagen). Enligt 9 kap. 5 § riksdagsordningen (RO) ska regeringen lämna en proposition med förslag till statens inkomster och utgifter för det kommande budgetåret (budgetproposition), och budgetåret sammanfaller med kalenderåret. Budget- propositionen ska innehålla en finansplan och ett förslag till beslut om statens budget. I förslaget till statens budget ska utgifterna hänföras till utgifts- områden som anslagen ska fördelas på, om inte med stöd av 11 kap. 18 § RO genom lag har beslutat något annat. Budgetpropositionen ska som huvudregel lämnas (tilläggsbestämmelse 9.5.1 till RO). Vid behandlingen av budgetpropositionen i tillämpas den s.k. rambeslutsprocessen. Denna process innebär att beslut om statens budget för det närmast följande budgetåret fattas i två steg (11 kap. 18 § RO). I första steget i denna budgetprocess fastställer genom ett enda beslut bl.a. en utgiftsram för varje utgiftsområde. Utgiftsramen anger det belopp som utgiftsområdets anslag får högst uppgå till. Det innebär att summan av de utgifter som hör till utgiftsområdet får högst uppgå till det belopp som har beslutat. Det är finansutskottet som ansvarar för beredningen av denna del (7 kap. 9 § RO). I andra steget i budgetprocessen fastställer genom ett enda beslut hur anslagen för varje utgiftsområde ska fördelas inom utgiftsramen. I detta steg beslutas även om bemyndiganden om ekonomiska åtaganden. Denna del bereds av det utskott till vilket ansvars- område utgiftsområdet hör. Av tilläggsbestämmelse 9.5.2 till RO följer att regeringen ska lämna en proposition med förslag till riktlinjer för den ekonomiska politiken och budgetpolitiken (ekonomisk vårproposition). Därutöver får regeringen enligt 9 kap. 6 § RO som huvudregel vid högst två tillfällen lämna en proposition med förslag till ändringar i statens budget för det löpande budgetåret. En sådan proposition lämnas i anslutning till budgetpropositionen eller den ekonomiska vårpropositionen (tilläggs- bestämmelse 9.6.1 till RO). 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL Av 11 kap. 18 § femte stycket RO framgår att ändringar i statens budget som huvudregel beslutas genom ett enda beslut. Det är finansutskottet som ansvarar för beredningen av förslag om ändringar i statens budget (7 kap. 9 § RO). En vanlig form av riksdagsuttalanden är s.k. tillkännagivanden till regeringen (m.fl., Grundlagarna, 3 uppl., 2012, s. 67). framhöll att möjligheten att besluta om tillkännagivanden till regeringen utgör en viktig funktion för (SOU 2008:125 s. 304 f.). Detta kommer dock inte till uttryck i regeringsformen, där begreppet tillkännagivanden inte nämns. Inom hade det bl.a. mot denna bakgrund diskuterats om det fanns anledning att i någon form reglera användningen av tillkänna- givanden. konstaterade att det inte finns någon konstitutionell skyldighet för regeringen att följa ett tillkännagivande från . Om regeringen inte följer ett tillkännagivande har möjlighet att utnyttja sin normgivningsmakt eller finansmakt för att åstadkomma det resultat som tillkännagivandet syftade till. har även ytterst möjligheten att avge en misstroendeförklaring mot regeringen. Vidare anförde att den konstitutionella praxis som vuxit fram innebär att utgångspunkten bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande, men om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål, bör den underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till varför regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas (se bl.a. bet. 2007/08:KU21 s. 11 f.). ställde frågan om praxis för tillkännagivanden bör återspeglas i regeringsformen. Det skulle t.ex. kunna åstadkommas genom att det infördes en bestämmelse om att regeringen inom den tidsgräns som ges i ett tillkännagivande ska underrätta om vilka åtgärder som har vidtagits eller som regeringen avser att vidta med anledning av önskemål. konstaterade att dagens ordning i allt väsentligt fungerar väl. Det kunde dessutom enligt utredningen inte uteslutas att dagens praxis kan komma att utvecklas ytterligare, något som skulle kunna försvåras med en reglering i grundlag. Sammantaget ansåg att någon bestämmelse som reglerar tillkännagivanden till regeringen inte borde införas i regeringsformen. Även i Översyn av riksdagsordningen (2012/13:URF3) behandlas tillkännagivanden. av riksdagsordningen fann inte skäl att föreslå några ytterligare uttalanden om tillkännagivandenas status. 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL har tagit upp frågan om regeringens skyldighet att följa tillkännagivanden. I betänkande 1994/95:KU30 underströk utskottet att utgångspunkten måste vara att det önskemål som tillkännagivandet avser bör tillgodoses (s. 42). Om det visar sig föreligga omständigheter som hindrar ett genomförande eller om regeringen gör en annan bedömning än måste regeringen dock kunna underlåta att vidta de åtgärder som tillkännagivandet avser. En förutsättning bör då enligt utskottet vara att regeringens bedömningar redovisas för . tillkännagivanden behandlades även av utskotten (bet. 2002/03:KU30). I sitt ställningstagande hänvisade utskottet till tidigare uttalanden om att utskottet förutsätter att regeringen hörsammar tillkännagivanden och att regeringen redovisar för sina bedömningar om de begärda åtgärderna inte vidtas (s. 28). Utskottet anförde vidare att om regeringen inte avser att vidta en begärd åtgärd i enlighet med riksdagsbeslutet måste detta redovisas för inom tidsramen, om en sådan har uppställts av . Även skälen för att riksdagsbeslutet inte följs bör enligt utskottet tas upp i sammanhanget. Utskottet anförde vidare att om en redovisning inte kan ges i en skrivelse eller en proposition till bör den lämnas till i en annan form som gör den tillgänglig för samtliga ledamöter. Vid behandlingen av senare regeringsskrivelser om behandlingen av skrivelser och i granskningen hänvisades till detta och tidigare uttalanden (bet. 2002/03:KU29, 2003/04:KU21, 2004/05:KU24 och 2005/06:KU20). granskade tilldelningen av anslagsmedel till Arbetsförmedlingen efter budgetbeslut (bet. 2014/15:KU20). I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att det av materialet som hade redovisats i ärendet inte framgick något annat än att regeringen på det sätt som är brukligt hade genomfört beslut i aktuella delar eller beredde förordningsändringar som innebar att beslut skulle komma att genomföras (s. 210 f). Utskottet konstaterade också att nivån på anslaget i regleringsbrevet överensstämde med beslut utan att det i regleringsbrevet fullt ut preciserades hur mycket som fick användas till olika verksamheter. Utskottet påminde om att budgetbeslut är den självklara utgångspunkten när regeringen beslutar om regleringsbrev och om andra åtgärder med anledning av statens budget, t.ex. förordningsändringar. Utskottet anförde vidare att statens budgetår sammanfaller med kalenderåret och att regeringens åtgärder med anledning av budgetbeslut bör vidtas så att budgetbeslutet i allt väsentligt genomförs vid årets början. Om någon del undantagsvis kräver längre beredning ska enligt utskottet strävan vara att åtgärderna genomförs så snart det är möjligt. 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på ett antal frågor. Utskottet fick en svarspromemoria utarbetad inom (bilaga A1.2.2). Av promemorian framgår att efter beslut om en höjning av jämställdhetsbonusen i föräldraförsäkringen påbörjades i ett arbete med att analysera vilka åtgärder som skulle krävas för att verkställa beslutet. presenterades decemberöverenskommelsen, och genom överenskommelsen fanns det förutsättningar för regeringen att få stöd i för sina budgetförslag. Med anledning av detta påbörjades ett arbete med att ta fram ett förslag om ändrad medelsfördelning i propositionen Vårändringsbudget . Bland annat skulle den medelsförstärkning för jämställdhetsbonusen som hade beslutat tas bort, och i nämnda proposition föreslog regeringen också ett ändrat anslag i denna del. Regeringen överlämnade propositionen till , och beslutade i enlighet med förslaget. Utskottet konstaterar att det parlamentariska läget förändrades genom decemberöverenskommelsen på så sätt att det fanns förutsättningar för regeringen att få stöd i för sina budgetförslag. Mot bakgrund därav får regeringens hantering av det aktuella riksdagsbeslutet anses rimlig. 1.3 Arbetsmarknadsministerns hantering av tillkännagivanden om översyn av Arbetsförmedlingen I två anmälningar till (dnr 2241-2014/15 och 2442- 2014/15), bilaga A1.3.1–2, begärs att utskottet granskar regeringen och statsrådet mot bakgrund av beslut om ett tillkänna- givande om att regeringen skulle återuppta översynen av Arbetsförmedlingen . Regeringen återkom till och meddelade i en skrivelse att den inte hade för avsikt att återuppta utredningen och i och med detta ansåg att tillkännagivandet var slutbehandlat. I en av anmälningarna (dnr 2241-2014/15) anförs vikten av att regeringen följer etablerad praxis och hörsammar tillkännagivanden. Anmälningen framhåller att huvuddelen av de åtgärder som regeringen hänvisade till i skrivelsen redan var kända för före då fattade beslut om tillkännagivandet och att dessa inte vidtagits 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL med anledning av tillkännagivandet. Man begär därför att konstitutions- utskottet utreder regeringens och statsrådet agerande i denna I den andra anmälningen (dnr 2242-2014/15) anförs att beslut är tydligt och att regeringen går emot det beslut som fattat. uppmanar utskottet att granska om det är förenligt med regeringsformens bestämmelser eller övrig tillämplig lagstiftning och praxis att regeringen inte följer det beslut som fattat om att återuppta utredningen av Arbets- Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A1.3.3. (SOU 2008:125 s. 304 f.) framhöll att möjligheten att besluta om tillkännagivanden till regeringen utgör en viktig funktion för Detta kommer dock inte till uttryck i regeringsformen, där begreppet tillkännagivanden inte nämns. bl.a. mot denna bakgrund diskuterats om det fanns anledning att i någon form reglera användningen av tillkännagivanden. Någon konstitutionell skyldighet för regeringen att följa ett tillkänna- givande från finns inte, konstaterade utredningen. Det är således ett oreglerat institut men som likväl kan vara politiskt betydelsefullt. konstitutionella praxis som vuxit fram innebär bl.a. att utgångspunkten bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte följer ett tillkännagivande har möjlighet att utnyttja sin normgivningsmakt eller finansmakt för att åstadkomma det resultat som tillkännagivandet syftade till. möjligheten att lämna en misstroendeförklaring mot regeringen. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål, bör den underrätta om detta inom den tidsgräns – när sådan anges – som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör då redovisas (2011/12:KU21 s. 34). ställde frågan huruvida praxis för tillkännagivanden borde återspeglas i regeringsformen. Det skulle t.ex. kunna ske genom att en bestämmelse infördes som innebar att regeringen inom den tidsgräns som ges i ett tillkännagivande ska underrätta om vilka åtgärder som vidtagits eller som man avser att vidta med anledning av önskemål. kunde konstatera att dagens ordning i allt väsentligt fungerar väl. Även i Översyn av riksdagsordningen behandlas 1 VISSA FRÅGOR OM REGERINGENS FÖRHÅLLANDE TILL tillkännagivanden (2012/13:URF3). av riksdagsordningen fann inte skäl att göra några ytterligare uttalanden om tillkännagivandenas status. I betänkande 1994/95:KU30 (s. 42) underströk utskottet att utgångspunkten måste vara att det önskemål som tillkännagivandet avser bör tillgodoses. Om det visar sig finnas omständigheter som hindrar ett genomförande eller om regeringen gör en annan bedömning än måste regeringen dock kunna underlåta att vidta de åtgärder som tillkännagivandet avser. En förutsättning borde då enligt utskottet vara att regeringens bedömningar redovisades för . I 2014/15:KU20 framkommer att även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. En målsättning är givetvis att beredningsåtgärder med anledning av ett tillkänna- givande från påbörjas . uttalade utskottet (bet. 2002/03:KU30 s. 28) följande: Som tidigare anfört förutsätter utskottet att regeringen hörsammar tillkännagivanden och att regeringen redovisar för sina bedömningar om de begärda åtgärderna inte vidtas. Om regeringen inte avser att vidta en begärd åtgärd i enlighet med riksdagsbeslutet måste detta enligt utskottets mening redovisas för inom tidsramen, om en sådan uppställts av . Även skälen för att riksdagsbeslutet inte följs bör tas upp i sammanhanget. Om en redovisning inte kan ges i skrivelse eller proposition till bör den enligt utskottets mening lämnas till i annan form som gör den tillgänglig för samtliga ledamöter. Om tillkännagivandet inte har någon tidsram som uppställts av bör regeringen göra ansträngningar för att undvika onödig tidsutdräkt (se t.ex. bet. 2003/04:KU21, bet. 2008/09:KU21, bet. 2010/11:KU21, bet. 2011/12:KU21, bet. 2013/14:KU21 och bet. 2014/15:KU21). Utskottet framhöll i detta sammanhang också vikten av att det särskilt vid längre tidsutdräkter ges fullgod information om orsakerna och att informationen självfallet kunde ges också i andra sammanhang än i skrivelse 75. I skrivelse 75 lämnar regeringen en redovisning av de beslut regeringen fattat med anledning av de riksdagsbeslut som meddelats i skrivelser till regeringen. Redogörelsen är knuten till de skrivelser där meddelar regeringen sina beslut.