bet · H401FöU2 · 2016-11-02 00:00:00 — understryker i sitt yttrande 2016/17:UU1y (bil. 4) allvaret med hybridhot och välkomnar meddelandet. Utskottet identifierar huvudsakligen två åtgärdsförslag som rör utskottets beredningsområde: åtgärdsförslag 18 (Ökat samarbete med tredjeländer) och åtgärdsförslag 22 (Ökat samarbete med Nato). Hanteringen av hybridhot är primärt ett nationellt ansvar, understryker utrikesutskottet, men utskottet ser ett behov av att utveckla EU:s förmåga att stötta och stärka medlemsstaternas motståndskraft mot denna typ av hot. anser att det finns en potential för ett ömsesidigt utbyte av lägesbild, kunskap och information mellan EU och Nato samt av en koordinerad strategisk kommunikation om hybridhot, vilket också lyfts fram i det gemensamma meddelandets åtgärdsförslag 22. Med anledning av åtgärdsförslag 18 om att uppdrag inom ramen för den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken skulle kunna utstationeras i EU:s partnerländer för att stärka ländernas kapacitet att möta hybridhot, vill utrikesutskottet hänvisa till utlåtande /15:UU18 i vilket utskottet framhöll vikten av att aktivt eftersträva synergier mellan grannskapspolitiken och alla instrument inom ramen för GUSP samt med andra politikområden som har externa dimensioner. delar fortsatt den syn på hybridhot som uttrycktes i den försvarspolitiska inriktningen –2020 (prop. 2014/15:109, bet. 2014/15:FöU11, rskr. 2014/15:251) mot bakgrund av den ryska aggressionen mot och särskilt agerandet vid det ryska övertagandet av . I likhet med regeringen anser utskottet därför att hybridhot är en realitet som måste tas på största allvar i ett större perspektiv men att det ytterst är ett nationellt ansvar att hantera och bemöta hybridhot, vilket också anförs av justitie- och utrikesutskottet. Många EU-medlemsstater står dock inför gemensamma hot som kan vara inriktade på gränsöverskridande nät- eller infrastrukturer. EU kan där komplettera medlemsstaternas åtgärder genom att bidra till att medvetenheten och motståndskraften ökar. Utskottet instämmer med kommissionen i att man genom samordnade insatser på EU-nivå, genom att EU:s politik och instrument används på grundval av europeisk solidaritet, genom ömsesidigt bistånd och ett utnyttjande av Lissabonfördragets fulla potential kan hantera sådana hot mer effektivt. Åtgärderna bör bygga på befintliga strategier och befintlig sektoriell politik som bidrar till att uppnå ökad säkerhet. EU:s politik och instrument kan alltså spela en central roll när det gäller att bidra till att öka medvetenheten, något som kan förstärkas genom samverkan med andra internationella aktörer som Nato, vilket också utrikesutskottet anför. instämmer i konstitutions- och justitieutskottets syn på vikten av att i sammanhanget värna den personliga integriteten och den grundlagsreglerade informations- och yttrandefriheten. Det föreslagna ramverket innehåller en rad förslag också inom försvarsområdet. Dessa bör korrelera med den kommande handlingsplanen inom just detta område. Utskottet avser att följa utvecklingen i fråga om denna. vill generellt sett understryka vikten av att åtgärder för att möta hybridhot koncentreras, avgränsas och prioriteras för att uppnå största möjliga effekt i arbetet. Utskottet anser att åtgärderna för EU:s del bör finansieras inom den befintliga budgetramen. Skapandet av nya strukturer är inte heller alltid lösningen på ett problem. Kommande åtgärder bör således rymmas inom redan befintliga organisatoriska strukturer. Europeiska försvarsbyrån () kan mycket väl fungera som katalysator för militär kapacitetsutveckling för att t.ex. motverka hybridhot mot EU:s medlemsstater, men utskottet vill i sammanhanget betona att också ny verksamhet ska ta hänsyn till nationella säkerhetsintressen. En utveckling av övningsverksamheten och framtagandet av gemensamma operativa protokoll kan dessutom ge väl så goda resultat som utvecklandet av ny materiel. Begreppet hybridhot syftar enligt meddelandet till att fånga upp den blandning av tvångsåtgärder och omstörtande verksamhet samt konventionella och okonventionella metoder (dvs. diplomatiska, militära, ekonomiska och tekniska) som statliga eller icke-statliga aktörer kan använda på ett samordnat sätt för att uppnå särskilda mål, som de håller sig under tröskeln för en formell krigsförklaring. Med andra ord finns det beröringspunkter till många politikområden och därmed flera utskotts beredningsområden. Övriga utskotts yttranden visar på att en grundläggande samsyn råder bland nämnda utskott i frågan. kan dock konstatera att ämnet är komplext och vill uppmuntra till att en tydligare definition av begreppet hybridhot utvecklas för att bättre kunna möta framtidens utmaningar. Utskottet föreslår att lägger utlåtandet till handlingarna. Gemensam ram för att motverka hybridhot – motiveringen (SD) av (SD) och (SD). Formaliserad fördjupning av samarbetet inom EU föregås alltid av mellansteg när inte sällan yttranden som det som finns i förslaget används. De åtgärdsförslag som redogörs i (2016) 18 är tydliga mellansteg i syfte att ytterligare föra över makt från medlemsstaterna till EU. Även vi sverigedemokrater ser med största allvar på hybridhoten. ter sig de föreslagna åtgärderna som ett försök från EU att – med hänvisning till dessa hot – utvidga sina befogenheter och göra intrång i nationella angelägenheter. Att hantera och bemöta hybridhot är ytterst ett nationellt ansvar, och EU bör inte militariseras och inte heller få stöd för att lägga grunden till någon europeisk militär eller polisiär underrättelsetjänst. Enligt vår mening är förslaget till åtgärd 2 om att inrätta en enhet för analys av sekretessbelagd informa-tion problematiskt på flera sätt – om inte annat så ur ett integritetsperspektiv. När det gäller att sprida positiva motbudskap för att bemöta hybridhot kan vi ställa oss positiva till detta, men vi anser inte att det ska ligga på EU:s olika institutioner och organ att ombesörja detta. En jämförelse kan göras med vad som tidigare framförts i frågan om våldsbejakande extremism och att staten knappast torde betraktas som den mest trovärdiga avsändaren bland avsedda mottagare. I stället anser vi att civilsamhället i de olika medlemsstaterna bör kunna vara effektivare och lämpligare avsändare för att uppnå detta ändamål. Åtgärdsförslag 18 innefattar bl.a. förslag om att ”använda instrument och uppdrag inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP)”. Man vill alltså lägga ännu mer ansvar under GSFP för att legitimera mer långtgående överföring av makt från nationalstaterna till EU. En möjlighet som diskuteras är att använda den europeiska gendarmeristyrkan för att kunna verka som stöd i EU:s partnerländer. Ett gendarmeris förmåga är både militär och polisiär. Den specifika organisationen, den europeiska gendarmeristyrkan, är ett samarbete mellan diverse olika ingående medlemsstater. Syftet med att kunna använda den är tydligt, nämligen att få det att framstå som att EU, i likhet med nationalstaterna, har egna förband att tillgå. Det är ytterligare ett sätt att smyga in ett behov av egna militära förband inom EU. Det är ingen hemlighet att flera medlemsstater och tunga företrädare inom EU företräder en linje som går ut på att EU borde sätta upp en gemensam armé. I åtgärdsförslag 18 återkommer även frasen ”strategisk kommunikation”, som man vill bistå partnerskapsländerna med. EU:s sätt att använda strategisk kommunikation är inte oproblematiskt eftersom unionen, enligt vår mening, går i en alltmer auktoritär riktning. Vi tror inte att den strategiska kommunikationen som avses användas i dessa partnerskapsländer kommer att gynna den demokratiska processen i landet. EU vill erbjuda detta stöd för att kunna sprida budskap som gynnar EU. Åtgärdsförslag 18 är i stort ett långtgående förslag för att EU ska kunna använda diverse metoder för att försäkra sig om att unionens inflytande över länderna består. Åtgärdsförslag 22 innefattar förslag om att fördjupa samarbetet med den partnerskapsorganisation som man i texten framhåller som en synnerligen viktig partner, nämligen Nato. I och med detta förslag suddas gränsen ut mellan de två organisationerna, när det gäller att hantera hybridhot. Även här nämns strategisk kommunikation. EU och Nato ska alltså fördjupa sitt samarbete kring att kunna leverera gemensam propaganda. I förslaget nämns också att kommissionen och den höga representanten ska stärka samordning och samarbete på områdena situationsmedvetenhet, it-säkerhet och ”krisförebyggande och krisåtgärder”. Detta är steg mot att knyta EU och Nato så nära varandra att gränsen ter sig alltmer oklar, i alla fall inom detta specifika område, som däremot knappast kan kallas ringa med hänsyn till omfånget. Vissa av EU:s medlemmar är inte medlemmar i . Detta närmande mellan EU och Nato kommer troligen inte att röna någon större uppmärksamhet. Det kommer således inte att komma medborgarna i de olika medlemsstaterna till del. Vi ser här ett stort demokratiskt problem, vilket tyvärr genomsyrar hela EU-samarbetet och dess politiska beslutsgångar. Vi anser inte att det är viktigt att vi har en enad europeisk utrikes- och säkerhetspolitik inom EU. Vi anser att EU inte ska ha någon gemensam utrikes- eller säkerhetspolitik över huvud taget, i alla fall inte så länge är medlem i EU. Vi värnar vår egen beslutanderätt och vår egen förmåga att bygga samarbeten med andra suveräna stater utanför EU:s ram. Vi anser att dessa förslag är ytterligare ett steg på vägen mot en formaliserad federal europeisk union, som många politiker i andra länder är helt öppna med att de vill se. Vi menar också att utskottets ställningstagande är motsägelsefullt eftersom det understryks att vi inte är med i någon militär allians, men att hot mot säkerheten byggs solidariskt och avvärjs tillsammans med andra. Vi anser att vi här rör oss i en gråzon, där vi upplever att man för det svenska folket bakom ljuset. Det är viktigt att tala klarspråk och inte hymla med vad det är man vill åstadkomma och med vilka. Vi anser att det är fel att ge ett öppet mandat för kommissionen att driva på mot en ökad överstatlighet och federalism. Med hänvisning till ovanstående menar vi därför att förslagen i (2016) 18 inte bör genomföras. Gemensam ram för att motverka hybridhot – motiveringen (V) av (V). ser ett antal övergripande problem med dokumentet och vänder sig starkt mot den bild av ett överhängande och omfattande hot mot och EU:s medlemsstater som målas upp. och världen står inför större utmaningar , och vi befinner oss i ett i många avseenden nytt säkerhetspolitiskt läge. destabiliseringsförsök, kriget i och turkiska kränkningar av mänskliga rättigheter genererar en politisk osäkerhet som terrordåd och ökande fascistiska strömningar skapar osäkerhet och otrygghet i . Också klimatförändringar, pandemier, naturkatastrofer, svält, SRHR-frågor och fattigdom måste inkluderas i det säkerhetspolitiska perspektivet. I arbetet för en säkrare värld krävs en insikt om att framtidens hotbild är annorlunda än vad den varit historiskt. ska man vara försiktig med att måla upp en felaktig bild av det europeiska säkerhetsläget. Jag menar att det här dokumentet tydligt går i linje mot en ökad militarisering av EU. En sådan utveckling vore olycklig, inte minst ut ett säkerhetspolitiskt perspektiv. Dokumentet definierar inte klart vad som ska klassas som hybridhot. Det gör det svårt att ta ställning till stora delar av texten. Exempelvis föreslås att eventuellt utvidga den s.k. solidaritetsklausulen som ingår i Lissabonfördraget för att kunna använda denna vid omfattande och allvarliga hybridhot. Att utvidga de militära skyldigheterna gentemot andra medlemsstater utan att först slå fast vilka områden det kan handla om är ytterst problematiskt. Dokumentet präglas också av ett ensidigt fokus på att potentiella hybridhot skulle komma utifrån. Att de skulle kunna komma inifrån unionen behandlas inte alls. Jag anser att det är av vikt att åtgärder för att möta hybridhot kan koncentreras, avgränsas och prioriteras för att uppnå största möjliga effekt i arbetet. Detta måste dock ses som i det närmaste omöjligt utifrån dokumentets breda ansats där till och med diplomati sägs kunna utgöra ett hybridhot. Med andra ord: åtgärderna kan inte avgränsas om inte hotbilden tydligare specificeras. För är den militära alliansfriheten central. Det är genom en självständig utrikespolitik och en internationell trovärdighet vi har möjlighet att bygga säkerhet tillsammans med andra. I dokumentet pekas ett ökat samarbete mellan EU och Nato ut som en viktig faktor för ökad säkerhet gentemot hybridhot. Jag menar att det snarare är tvärtom. Ett tätare samarbete mellan EU och Nato riskerar att öka spänningarna i vår omvärld. Det skulle också föra de enskilda medlemsstaterna närmare Nato, vilket allvarligt riskerar möjligheterna att värna militär alliansfrihet. Dokumentet lyfter frågor som rör informationsutbyte inom unionen och mellan EU och Nato. Internationell brottslighet kräver ett gott samarbete mellan stater. Men det är i sammanhanget viktigt att värna den personliga integriteten. Genom den svenska FRA-lagen sattes den personliga integriteten på undantag. Jag ser en överhängande risk att så svepande formuleringar som görs i dokumentet leder till en ökad övervakning innebärande en oproportionerligt stor kränkning av den enskildes integritet. Skrivningar om att öka rätten för privata företag att snabbt avlägsna terroristpropaganda måste också specificeras för att vara möjliga att ta ställning till. Vad händer t.ex. med de befrielserörelser som av vissa stater godtyckligt klassas som terrororganisationer, som PKK som aktivt strider mot Daish/IS i ? ser mycket allvarligt på de skrivningar som finns i dokumentet om ökad möjlighet till ökat stöd för gränsövervakning inom ramen för GSFP-åtgärder och att man klumpar ihop skrivningar om organiserad brottslighet, terrorism och vapensmuggling med s.k. irreguljär migration. Det framgår inte klart vad som avses med exempelvis ”kompletterande stöd till gränsförvaltning i nödsituationer”. Är det ökade befogenheter för Frontex eller den nya omfattande gräns- och kustbevakningsmyndigheten som menas? Det är varje människas rätt att söka asyl från krig, terror, förföljelse eller förtryck. Att värna EU:s inre säkerhet ska handla om att sätta stopp för potentiella hot, inte om att hindra människors rätt att fly. Jag ställer mig frågande till att man i dokumentet exemplifierar hybridhot med att de kan handla om diplomatiska metoder. Världen behöver inte mer av militär upprustning, utan snarare ökad kontakt och samarbete stater emellan. De diplomatiska kontakterna utgör en nyckel för en framgångsrik säkerhetspolitik. Det är någonting vi behöver mer av, inte mindre. Dokumentet som helhet innehåller alltför många tveksamheter och otydligheter. Man utgår också från en bristfällig omvärldsanalys där man befäster bilden av ett närstående och omfattande hot mot . Det säkerhetspolitiska begreppet ska vara brett. Men att diffust beskriva en hotbild utan att närmare specificera vad man menar är varken vidare effektivt eller särskilt klokt ur ett säkerhetspolitiskt perspektiv som det riskerar att ytterligare urholka grundlagsskyddade fri- och rättigheter. Förteckning över granskade förslag Kommissionens meddelande ((2016) 18) Gemensam ram för att motverka hybridhot – Europeiska unionens insatser. yttrande 2016/17:KU2y yttrande 2016/17:JuU2y yttrande 2016/17:UU1y Vi hade tyvärr möte i , och då får vi lämna ifrån oss alla elektroniska hjälpmedel. Man sitter i ett slags medeltida mörker, vilket är besvärande . Det har varit en lång natt, och kanske en lång natts färd mot mörker. Jag återkommer lite till det. Detta ärende är lite kopplat till presidentvalet i . Det handlar om Europeiska kommissionens meddelande om en gemensam ram för att motverka hybridhot. ställer sig i huvudsak bakom förslagen i meddelandet. Utskottet föreslår att lägger utlåtandet till handlingarna. Så långt är vi med. Men vi har dock en annan motivering, vilken jag härmed yrkar bifall till. ser ett antal övergripande problem med dokumentet. I arbetet för en säkrare värld måste man se att framtidens hotbild är större än vad den varit historiskt. Visst har vi destabiliseringsförsök, kapprustningen i vårt närområde, kriget i och turkiska inskränkningar av mänskliga rättigheter. Allt sådant ger en ganska traditionell hotbild. skapar terrordåd och ökande fascistiska strömningar osäkerhet och otrygghet i . I går var det som sagt presidentval i . Eftersom jag är en positiv person ska jag försöka att hitta något glädjeämne i detta. Det är möjligen att vurmen för den transatlantiska länken avtar och att Natoförespråkarna kanske besinnar sig en smula. Det är nog ganska tur att vi inte är med i den militäralliansen. Överbefälhavaren heter nu i praktiken . Nåväl, också klimatförändringar, pandemier, naturkatastrofer, svält och fattigdom är säkerhetspolitiska hot att ta på allvar. Det finns problem. tycker jag att meddelandet har en överbetoning på att säkerhetsläget är dramatiskt dåligt. Det är ingen slump att man målar upp den bilden. Jag menar, herr talman, att det här dokumentet tydligt går i riktning mot en ökad militarisering av EU. En sådan utveckling är olycklig, inte minst ur ett säkerhetspolitiskt perspektiv. För är den militära alliansfriheten central. Då kan vi ha en självständig utrikespolitik och en internationell trovärdighet där vi har möjlighet att bygga säkerhet tillsammans med andra i betydelsen gemensam säkerhet. I dokumentet pekas på ett ökat samarbete mellan EU och Nato som en viktig faktor för ökad säkerhet gentemot hybridhot. Jag menar att det snarare är tvärtom. Ett tätare samarbete mellan EU och Nato - eventuellt med Trump som överbefälhavare i praktiken - riskerar att öka spänningarna i vår omvärld. Det skulle också föra de enskilda medlemsstaterna närmare Nato, vilket allvarligt riskerar möjligheterna att värna vår militära alliansfrihet. Något som är minst lika allvarligt är att dokumentet inte alls tydligt definierar vad ett hybridhot är. Det gör det svårt att ta ställning till stora delar av texten. Exempelvis föreslås att man ska utvidga den så kallade solidaritetsklausulen som ingår i Lissabonfördraget för att kunna använda den vid omfattande och allvarliga hybridhot. Att utvidga de militära skyldigheterna gentemot andra medlemsstater utan att först slå fast vilka områden som det kan handla om är ytterst problematiskt. Så kan man inte arbeta. Det måste koncentreras, avgränsas och prioriteras. Meddelandet hjälper inte till att klargöra det. Här säger man till och med att diplomati kan utgöra ett hybridhot. Världen skulle behöva mer diplomati och inte mindre. Vi ser också allvarligt på de skrivningar som finns om större möjligheter att öka stödet till gränsövervakning. Man klumpar ihop skrivningar om organiserad brottslighet, terrorism och vapensmuggling med så kallad irreguljär migration. Det framgår inte klart vad som avses med till exempel "kompletterande stöd till gränsförvaltning i nödsituationer". Är det Frontex som ska ha ökade befogenheter, eller vem? Det är varje människas rätt att söka asyl från krig, terror, förföljelse eller förtryck. Att värna EU:s inre säkerhet ska handla om att sätta stopp för potentiella hot, inte om att hindra människors rättighet att fly. Dokumentet lyfter också fram frågor som rör informationsutbyte inom unionen och mellan EU och Nato. Det är klart att man måste samarbeta när det gäller internationell brottslighet. Men det är också viktigt att värna den personliga integriteten. Det finns en risk att så svepande formuleringar som finns i dokumentet leder till en ökad övervakning. Det kan bli en oproportionerligt stor kränkning av den enskildes integritet. Också skrivningar om att privata företag snabbt ska avlägsna terroristpropaganda måste specificeras för att det ska gå att ta ställning till det. Vad händer till exempel med de befrielserörelser som av vissa stater ganska godtyckligt klassas som terrororganisationer, PKK och PYK som aktivt strider mot Daish i ? Skillnaden mellan en terroristorganisation och en befrielserörelse ligger i betraktarens öga. Jag skulle vilja erinra om, herr talman, att det var först i samband med sin 90-årsdag 2008 som slutligen avfördes från terrorlista där han funnits . Av dessa skäl, herr talman, kan Västerpartiet inte instämma i försvarsutskottets förslag att i huvudsak ställa sig bakom förslagen i meddelandet. Någon allmänt vedertagen definition av hybridhot finns inte. Ändå tror jag att vi alla kan vara överens om att hoten existerar, att de är reella. Det är aktörer som agerar i ett juridiskt gränsland och som genom en kombination av konventionella och okonventionella metoder försöker att påverka en motståndare för att uppnå särskilda mål. Den ryska annekteringen av brukar lyftas fram som ett exempel i sammanhanget. Men hybridhotet kan också ses som en metod för att , och ibland , påverka en motståndare i en viss riktning. Just detta att hybridhotet är något lite diffust och lite svårt att nagla fast kan sägas vara problematiskt i någon mening. gör det egentligen det ännu viktigare att diskutera och försöka hantera det. Det är tanken på att vi skulle stå handfallna och bli överrumplade av en hybridoperation som gör det till ett möjligt och kanske rent av attraktivt alternativ för en motståndare. Detta är i grunden frågor som har en nationell karaktär, vilket är viktigt att betona och som också påpekas i utskottets utlåtande. Det är särskilt viktigt i dessa tider när flera av EU:s medlemsstater ganska aktivt nu trycker på för en mycket närmare integration även på försvarsområdet. Även konstaterar att i den mån motverkandet av hybridhot rör den nationella säkerheten och det nationella försvaret ligger det främsta ansvaret hos medlemsstaterna. Många av EU:s medlemsstater står dock inför likartade säkerhetsutmaningar som också kan vara inriktade på gränsöverskridande nät eller infrastruktur. Från regeringens sida välkomnas meddelande om en gemensam ram för att motverka hybridhot. Regeringen har tidigare signalerat att man gärna samarbetar för att bättre förstå hotbilderna då hoten kan vara svåridentifierade och har en gränsöverskridande karaktär men att detta måste ske med utgångspunkt i ett nationellt ägarskap. Det finns ett generellt behov inom EU av att öka medvetenheten om hybridhoten, vilket också är fokus för meddelandet. Särskilda områden som lyfts fram är behovet av stärkt resiliens inom it-säkerhet, kritisk infrastruktur, skydd mot olaglig användning av det finansiella systemet och insatser för att motverka våldsbejakande extremism och radikalisering. Flera av dessa punkter känner vi igen. De brukar nämnas som viktiga områden när vi talar om behovet av att stärka vårt eget civila försvar. I det nu liggande försvarsbeslutet omnämns hybridhot som en realitet. Det anges också att en totalförsvarsplanering ska återupptas. På olika nivåer i samhället pågår nu ett arbete för att analysera hur detta beslut ska tas vidare och materialiseras. Även om det är tidigt i denna process torde det stå klart att vi som samhälle har ett stort och viktigt arbete framför oss. I den mån det är möjligt att genom samverkan och erfarenhetsutbyte tillskansa oss kunskap från andra är det något som bör välkomnas. Med detta, herr talman, yrkar jag på att utlåtandet läggs till handlingarna. Det är alltid trevligt att komma efter ledamoten . Eftersom du tillhör ett lite större parti ger du en bakgrund i och med det du säger. Jag behöver inte upprepa det och kan därför vara lite mer personlig. Jag håller med om i stort sett allt, för att inte säga allt, du sa. Det är många som tror att det handlar om ytan när vi ska försvara - att det handlar om att putta bort folk som kommer över gränsen i luften, på vattnet eller under vattnet. Det är riktigt, och det kan vi förstå. Men detta handlar om något som är både nytt och gammalt: Redskapen är nya, men metoden är gammal.