bet · H301KU16 · 2016-04-14 00:00:00 — ger det skolan ett konkret tillfälle att undervisa om demokratifrågor. Det framhålls vidare att en försöksverksamhet med sänkt rösträttsålder är i linje med det nationella målet för ungdomspolitiken, enligt vilket unga ska ha inflytande över samhällsutvecklingen. Försöksverksamheten ska enligt utredningen enbart gälla kommunala val och folkomröstningar, i vilka flera frågor som direkt berör ungas vardag avgörs. När det gäller val till framhålls i betänkandet att det är viktigt att rösträtten fortsatt är knuten till myndighetsåldern. regeringsform uppställdes behörighetskrav för statsråd. De skulle vara svenska medborgare sedan födelsen samt ”kunnige, erfarne, redlige och allmänt aktade”. Det fanns också ett förbud för nära släktingar att vara statsråd. I övrigt gällde som huvudregel svenskt medborgarskap för tillträde till statlig tjänst eller befattning. I och med regeringsform begränsades behörighetskraven för statsråd till ett krav på svenskt medborgarskap . Kravet motiverades främst med faran för påtryckningar i ett spänt läge (prop. 1973:90 s. 283). Däremot ansågs det inte längre nödvändigt att hålla fast vid kravet om svenskt medborgarskap sedan födelsen. Kravet på att ett statsråd ska ha varit svensk medborgare utreddes av Kommittén om medborgarskap i betänkandet Medborgarskapskrav i svensk lagstiftning (SOU 2000:106). En majoritet ansåg att kravet medborgarskap för statsråd var sakligt motiverat (s. 337). Med hänsyn till rikets säkerhet och förhållandet till andra stater var det enligt kommittén ett oeftergivligt krav att endast svenska medborgare skulle få ha befattning som statsråd, och den särskilda kvalifikationstiden borde behållas eftersom den borgade för att statsråden var tillräckligt förtrogna med allmänna och mer långsiktiga frågor som rörde det svenska samhällets grundläggande struktur och värderingar. Faran för påtryckningar i ett spänt läge torde enligt utredningen vara något mindre för den som varit svensk medborgare innan han eller hon utses till statsråd. övervägde även kraven i regeringsformen på medborgarskap för vissa anställningar. Kommittén konstaterade inledningsvis att utvecklingen när det gäller frågan om medborgarskap för vissa befattningar har gått i riktning mot att begränsa de rättsliga skillnaderna mellan de som är svenska medborgare och den övriga befolkningen (SOU 2008:125 s. 582). I stället för medborgarskapet har bosättningen fått en ökad betydelse för lika rättigheter och skyldigheter. En inte obetydlig roll i denna utveckling torde enligt kommittén det svenska medlemskapet i EU ha spelat. Enligt kommittén ska skälen för svenskt medborgarskap för statsråd ställas mot den utveckling i fråga om synen på medborgarskap som bl.a. kommer till uttryck i Europeiska konventionen om medborgarskap (s. 585). Ett lands medborgarskapsregler ska enligt konventionen som huvudregel inte göra åtskillnad mellan landets medborgare. Med hänsyn till detta och eftersom de gällande behörighetskraven avviker från de principer som bär upp den svenska folkstyrelsen och parlamentarismen borde enligt kommittén den särskilda kvalifikationstiden för statsråd tas bort. föreslog därför att kravet i regeringsformen på att statsråd ska vara svenska medborgare skulle tas bort. Vidare föreslogs att kraven i regeringsformen på svenskt medborgarskap för vissa statliga anställningar och andra uppdrag skulle tas bort för andra än ordinarie domare, Justitiekanslern, ombudsmän och riksrevisorerna. Om det finns skäl för sådana krav i övrigt ska dessa enligt kommittén tas in i lag eller i andra föreskrifter enligt grunder som anges i lag. Vidare föreslog kommittén att det skulle tas in en bestämmelse i riksdagsordningen om att endast den som är svensk medborgare får inneha uppdrag som tillsätts genom val av . Regeringen ställde sig bakom förslagen som därefter antogs av (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19 och bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). I samband med utskottets behandling av regeringens proposition En reformerad grundlag (prop. 2009/10:80) behandlades en motion om en ändring av kraven i regeringsformen på svenskt medborgarskap för vissa befattningar inom staten (bet. 2009/10:KU19 s. 60 f.). Utskottet delade regeringens och bedömningar när det gäller begränsningar av kraven i regeringsformen på svenskt medborgarskap för vissa anställningar och uppdrag. Motionen avstyrktes eftersom den ansågs tillgodosedd genom förslaget. Senast utskottet behandlade en motion om behörighetsvillkor för statsråd var (bet. 2013/14:KU18 s. 57). Utskottet avstyrkte då motionen i förenklad ordning med hänvisning till betänkande 2011/12:KU15. I det betänkandet fann utskottet inte något skäl att förorda en översyn av frågan om ytterligare behörighetsvillkor för statsråd och för ledamöter och ersättare i (bet. 2011/12:KU15 s. 24). Utskottet vidhöll därmed sitt tidigare ställningstagande och avstyrkte motionerna. I denna del finns i betänkandet en reservation (SD). Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden om ytterligare behörighetsvillkor för statsråd och för ledamöter och ersättare i . Därmed avstyrks motion 2014/15:2911 yrkandena 2 och 3. Karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän Utskottets förslag i korthet avslår två motioner om karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän, med hänvisning till tidigare ställningstaganden och pågående utredningsarbete. och (båda MP) yrkar i motion 2014/15:1654 på ett tillkännagivande till regeringen om att utreda frågan om karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän. Motionärerna anför bl.a. att i stort saknar regler och riktlinjer för att undvika intressekonflikter när höga politiker och offentliganställda går över till den privata sektorn och att organ för korruptionsövervakning har kritiserat för denna brist. De framhåller vidare att det redan finns en karantänsregel för direktion. Även m.fl. (V) begär i motion 2015/16:99 att tillkännager för regeringen att återkomma med förslag om karenstid för statsråd m.fl. Motionärerna anför bl.a. att utbytet mellan det offentliga och näringslivet i många delar är positivt men att utbytet också kan leda till intressekonflikter. Även om rörligheten mellan sektorer i enligt motionärerna generellt inte leder till några omfattande problem finns det risker för intressekonflikter som motiverar restriktioner för ett avgränsande antal befattningar och positioner. Av 1 kap. 9 RF följer att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Enligt 6 kap. 2 § andra stycket RF får ett statsråd inte inneha någon anställning. Han eller hon får inte heller inneha något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för honom eller henne. Förbudet i regeringsformen mot att utöva vissa uppdrag gäller endast statsråd, inte f.d. statsråd. Vidare följer av 7 § lagen (1994:260) om offentlig anställning att en arbetstagare inte får ha någon anställning eller något uppdrag eller utöva någon verksamhet som kan rubba förtroendet för hans, hennes eller någon annan arbetstagares opartiskhet i arbetet eller som kan skada myndighetens anseende. I 2 kap. 7 b § lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism anges att bestämmelserna i lagen om skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom ska tillämpas på en person i politiskt utsatt ställning som har upphört att utöva sina funktioner. Åtgärderna ska tillämpas efter att personen har upphört att utöva funktionerna. Därefter ska en riskbedömning göras för att avgöra hur länge personen ska fortsätta att behandlas som en person i politiskt utsatt ställning. Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet. Bestämmelserna avser förbud att röja uppgift vare sig detta sker muntligen, genom utlämnande av allmän handling eller på något annat sätt (1 kap. 1 § andra stycket). Förbudet att röja eller utnyttja en sekretessbelagd uppgift gäller för den som deltar i eller har deltagit i myndighetens verksamhet och därvid fått kännedom om uppgiften (2 kap. 1 §). En befattningshavare är skyldig att iaktta sekretess också sedan han eller hon lämnat sin befattning. Detta gäller givetvis oavsett om vederbörande avgår med pension eller övergår till någon annan allmän eller enskild tjänst. Bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen om förbudet att röja en uppgift gäller inte en riksdagsledamot när det är fråga om en uppgift som ledamoten har tagit emot under utövande av sitt uppdrag (41 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen). En ledamot eller en suppleant i ett utskott kan dock åläggas tystnadsplikt (7 kap. 20 § RO). Detta kan bara ske efter beslut om detta och med hänsyn till rikets säkerhet eller av något annat synnerligen viktigt skäl som betingas av förhållandet till en främmande stat eller en mellanfolklig organisation. Enligt 6 kap. 8 § RO får ingen som har närvarat vid ett sammanträde i kammaren som hållits inom stängda dörrar obehörigen röja vad som har framkommit vid sammanträdet. Enligt 20 kap. 3 § döms den som röjer en uppgift, som han eller hon är skyldig att hemlighålla bl.a. enligt lag, eller som olovligen utnyttjar en sådan hemlighet för brott mot tystnadsplikten till böter eller fängelse i högst . I 10 kap. finns också bestämmelser om förskingring, annan trolöshet och mutbrott. Enligt 2 § lagen (2005:377) om straff för marknadsmissbruk vid handel med finansiella instrument döms den som får insiderinformation och som för sin egen eller någon annans räkning genom handel på värdepappersmarknaden förvärvar eller avyttrar sådana finansiella instrument som informationen rör för insiderbrott till fängelse i högst . Detsamma gäller den som får insiderinformation och som med råd eller på något annat sådant sätt får någon annan att förvärva eller avyttra finansiella instrument som informationen rör genom handel på värdepappersmarknaden. Den som uppsåtligen röjer information som han eller hon inser eller borde inse är insiderinformation döms, utom i de fall då röjandet sker som ett normalt led i fullgörande av tjänst, verksamhet eller åliggande, för obehörigt röjande av insiderinformation till böter eller fängelse i högst (7 §). I 9 kap. 13 § RF finns bestämmelser om . Enligt första stycket är rikets centralbank och en myndighet under . Det framgår vidare av bestämmelsen att har ansvaret för penningpolitiken och att ingen myndighet får bestämma hur ska besluta i frågor som rör penningpolitiken. sammansättning framgår av andra stycket. Enligt bestämmelsen har elva fullmäktige som väljs av , och leds av en direktion som utses av fullmäktige. Av fjärde stycket framgår att bestämmelser om val av fullmäktige och om ledning och verksamhet meddelas i lag. I lagen (1988:1385) om riksbank[2] finns bestämmelser om val av fullmäktige och om ledning och verksamhet. I 3 kap. 1 § samma lag finns en karantänsregel för ledamöter av direktionen. efter det att en ledamots anställning har upphört får ledamoten inte utan fullmäktiges medgivande vara ledamot eller suppleant i styrelsen för en bank eller ett annat företag som står under tillsyn eller inneha annan anställning eller annat uppdrag som anses olämpligt. Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi och har skrivit rapporten i staten – en om när politiker och tjänstemän byter sida (Rapport till Expertgruppen för studier i offentlig ekonomi 2012:1). Syftet med rapporten är att synliggöra risken för intressekonflikter i samband med befattningshavares övergång mellan den offentliga och den privata sektorn (s. 9). Enligt författarna är utbytet mellan det offentliga och näringslivet i många delar positivt, men det kan också leda till intressekonflikter. I rapporten pekas också på att har fått kritik från organ för korruptionsövervakning och rekommenderats att införa regler eller riktlinjer för att undvika intressekonflikter när offentliganställda övergår till den privata sektorn. Enligt författarna har regeringen bl.a. framhållit att har en lång tradition av att uppmuntra en flexibel arbetsmarknad och att den nuvarande lagstiftningen är tillräcklig. I rapporten konstaterar författarna att även om rörligheten mellan sektorer i generellt inte leder till några omfattande problem finns det risker för intressekonflikter som motiverar restriktioner för ett avgränsat antal befattningar och positioner. De föreslår därför bl.a. en generell möjlighet att utlösa en ettårig karantän för statsråd, statssekreterare, generaldirektörer och motsvarande. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över möjligheten för ett statsråd att vara ledig i samband med ett barns födsel eller adoption samt för tid därefter, i syfte att utöva sitt föräldraskap (dir. 2015:9). beslutade regeringen att även ge utredaren i uppdrag att undersöka om det behövs förändringar av förutsättningarna för statsråd och statssekreterare att, inom efter det att de har lämnat sitt uppdrag respektive sin anställning, ingå avtal om respektive åta sig vissa typer av anställningar och uppdrag (dir. 2016:26). I uppdraget ingår att • kartlägga statsråds och statssekreterares rättigheter och skyldigheter enligt gällande regelverk vid övergång till annan anställning eller uppdrag • redovisa motsvarande förhållanden i andra relevanta länder, främst övriga nordiska länder • överväga om det finns ett behov av att införa en särskild ordning för statsråds och statssekreterares övergång till annat uppdrag eller annan anställning och, om det finns ett sådant behov, lämna förslag till reglering eller andra åtgärder som kan anses befogade • vid behov föreslå ändringar i det system för avgångsförmåner som finns för statssekreterare. Utredaren ska vid utförandet av uppdraget inhämta synpunkter från bl.a. en parlamentariskt sammansatt referensgrupp. Uppdraget ska redovisas . har tidigare behandlat frågan om karantänstid för bl.a. statsråd såväl inom ramen för sin granskning som i samband med motionsberedning. granskade utskottet bl.a. statsministerns roll när det gällde f.d. näringsminister uppdrag åt Stenbeckssfären (bet. 2002/03:KU30 s. 119 f.). Utskottet gjorde då en genomgång av förhållandena i vissa andra länder och fann att det saknades anledning att rikta någon kritik mot statsministern när det gällde uppdrag åt Stenbeckssfären. Vidare konstaterade utskottet att det inte finns några förutsättningar för statsministern att hindra att ett statsråd som lämnar regeringen tar ett nytt uppdrag, t.ex. inom näringslivet. Utskottet ansåg i princip att det i både offentlig och privat verksamhet är av godo med erfarenhet från samhällets skilda sektorer. Den dåvarande sekretesslagens och insiderlagens regler med det straffansvar som reglerna innebar gav enligt utskottet ett gott skydd för statens intressen när verksamhet i staten lämnas för tjänstgöring inom t.ex. näringslivet. Enligt utskottet kunde det dock inte bortses från att ett statsrådsuppdrag kan lämnas för en tjänst eller ett uppdrag som skulle kunna rubba allmänhetens förtroende för att ett f.d. statsråd har utövat sitt statsrådsuppdrag helt utan hänsyn till kommande anställnings- eller uppdragsmöjligheter eller för att det f.d. statsrådet i sin nya anställning eller i sitt nya uppdrag inte får särskilda fördelar i kontakterna med företrädare för staten. Det kunde därför finnas anledning för regeringen att pröva t.ex. möjligheten att införa en karantänstid. Granskningen ledde inte till något annat uttalande från utskottets sida. I betänkande 2004/05:KU23 avstyrkte utskottet en motion om karantänstid för statsråd (s. 13). Enligt uppgift från Statsrådsberedningen hade det inom inte utarbetats några regler eller rutiner i fråga om karantän för statsråd. Vidare hade utskottet fått informationen om att det, såvitt känt, inte heller pågick något arbete av det slaget inom . Utskottet ville därför på nytt markera att det kunde finnas anledning för regeringen att pröva möjligheterna att vidta lämpliga åtgärder i sammanhanget, t.ex. genom att införa en karantänstid. Något initiativ från sida med anledning av motionen framstod dock inte som nödvändigt. avstyrkte utskottet en motion i ämnet (bet. 2006/07:KU11 s. 29). I sitt ställningstagande upprepade utskottet vad det tidigare anfört, nämligen att det kunde finnas anledning för regeringen att pröva möjligheterna att införa regler om en karantänstid för statsråd men att något initiativ från sida med anledning av den behandlade motionen inte framstod som nödvändigt. Även avstyrkte utskottet med hänvisning till tidigare ställningstagande två motioner om en karantänstid för statsråd (bet. 2008/09: KU15 s. 42). Enligt utskottet gav den befintliga lagstiftningen ett gott skydd för statens intressen när verksamhet i staten lämnas för tjänstgöring inom t.ex. näringslivet, men det kunde inte bortses från att ett statsrådsuppdrag kan lämnas för en tjänst eller ett uppdrag som skulle kunna rubba allmänhetens förtroende för att ett f.d. statsråd har utövat sitt statsrådsuppdrag helt utan hänsyn till kommande anställnings- eller uppdragsmöjligheter eller för att det f.d. statsrådet i sin nya anställning eller i sitt nya uppdrag inte får särskilda fördelar i kontakterna med företrädare för staten. Därmed kunde det enligt utskottet finnas skäl för regeringen att pröva t.ex. möjligheten att införa en karantänstid. Något initiativ från sida med anledning av motionerna framstod dock enligt utskottet inte som nödvändigt. avstyrkte utskottet med hänvisning till tidigare ställningstagande ett motionsyrkande om att införa karantänsregler för statsråd och höga statstjänstemän (bet. 2011/12:KU15 s. 31). Inte heller såg utskottet någon anledning att avvika från den bedömning som utskottet tidigare hade gjort och avstyrkte därför ett antal motionsyrkanden om karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän (bet. 2013/14:KU18 s. 34). I denna del finns i betänkandet tre reservationer (MP, SD och V). Frågan om karantänsregler för politiker och höga statstjänstemän har behandlats av utskottet under ett flertal år. Som utskottet har uttalat ger den befintliga lagstiftningen ett gott skydd för statens intressen när någon lämnar verksamhet i staten för tjänstgöring inom näringslivet. Det kan dock inte bortses från att t.ex. ett statsrådsuppdrag kan lämnas för en tjänst eller ett uppdrag som skulle kunna rubba allmänhetens förtroende för att ett f.d. statsråd har utövat sitt statsrådsuppdrag helt utan hänsyn till kommande anställnings- eller uppdragsmöjligheter eller för att det f.d. statsrådet i sin nya anställning eller i sitt nya uppdrag inte får särskilda fördelar i kontakterna med företrädare för staten. Utskottet konstaterar att regeringen gett en utredare i uppdrag att undersöka om det behövs förändringar av förutsättningarna för statsråd och statssekreterare att, inom efter det att de har lämnat sitt uppdrag respektive sin anställning, ingå avtal om respektive åta sig vissa typer av anställningar och uppdrag. Detta utredningsarbete bör inte föregripas. Motionerna 2014/15:1654 och 2015/16:99 avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår fyra motionsyrkanden om ytterligare förutsättningar för nationella folkomröstningar, med hänvisning till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 8 (SD). (SD) efterlyser i motionerna 2014/15:1306, 2014/15:1540, 2015/16:1807 och 2015/16:1817 att nationella folkomröstningar ska kunna användas i större utsträckning än . Motionären anför bl.a. att det händer att de folkvalda och väljarna har olika uppfattningar i stora och avgörande frågor och att den representativa demokratin måste kompletteras med en möjlighet för väljarna att tvinga fram en folkomröstning. Av 1 kap. 1 § första stycket RF följer att all offentlig makt i utgår från folket. I andra stycket sägs att den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på allmän och lika rösträtt. Den förverkligas genom ett representativt och parlamentariskt statsskick och genom självstyrelse. Enligt 8 kap. 2 § första stycket 5 RF meddelas föreskrifter om rådgivande folkomröstning i hela riket och förfarandet vid folkomröstning i grundlagsfråga genom lag. Bestämmelser om folkomröstning finns i folkomröstningslagen (1979:369). I 18 § föreskrivs att inför en rådgivande folkomröstning anges i särskild lag den fråga som ska ställas till folket samt tidpunkten för omröstningen. I 8 kap. 16 § RF, som innehåller bestämmelser om att stifta grundlagar, fastställs förutsättningarna för att en folkomröstning om vilande grundlagsförslag ska anordnas samt föreskrifter om omröstningen. För att en sådan folkomröstning ska anordnas krävs bl.a. att minst en tredjedel av ledamöter röstar för det. Folkomröstningen ska hållas med val till . Folkomröstning kan även aktualiseras enligt 10 kap. RF som gäller förhållandet till andra stater. såg bl.a. över folkomröstningsinstitutet på nationell och nivå (SOU 2008:125 s. 223 f.). När det gäller nationella folkomröstningar anförde kommittén att möjligheten att hålla rådgivande nationella folkomröstningar är ett värdefullt komplement till den representativa demokratin och att sådana omröstningar kan bidra till att öka medborgarnas politiska engagemang och till att vitalisera demokratin. Kommittén framhöll också att nationella folkomröstningar har en folkbildande effekt. Enligt kommittén fanns redan goda möjligheter att hålla rådgivande nationella folkomröstningar, och det fanns inte något skäl att utvidga dessa möjligheter. Någon rätt för en minoritet i eller för ett visst antal medborgare att påkalla en folkomröstning borde enligt kommittén inte införas. Kommittén fann inte heller något skäl att närmare reglera förfarandet vid rådgivande folkomröstningar. Det borde enligt kommittén inte införas någon möjlighet att hålla beslutande folkomröstningar i andra frågor än om vilande förslag till en grundlagsändring. föreslog dock mindre ändringar av bestämmelsen om att hålla beslutande folkomröstningar om vilande grundlagsförslag. Kommittén föreslog att bestämmelsen skulle ändras så att ett vilande grundlagsförslag är förkastat om de som röstar mot förslaget är fler än de som röstar för förslaget. Det borde dock enligt kommittén även fortsättningsvis krävas att de som röstar mot förslaget till antalet är fler än hälften av dem som har avgett godkända röster vid riksdagsvalet. Syftet med förslaget är enligt kommittén att uppnå en ordning som är rimligare och mer rättvisande utan att försvåra genomförandet av ändringar i grundlagen. Regeringen ställde sig bakom förslag som därefter antogs av (prop. 2009/10:80, bet. 2009/10:KU19 och bet. 2010/11:KU4, rskr. 2010/11:21). behandlade utskottet motioner om ytterligare förutsättningar för nationella folkomröstningar (bet. 2013/14:KU18 s. 9 f.). I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att förutsättningarna för att få till stånd sådana folkomröstningar relativt hade setts över av . Utskottet ansåg att det inte fanns någon anledning att göra ett tillkännagivande om en ny översyn och avstyrkte därför motionerna. Motioner om ytterligare förutsättningar för nationella folkomröstningar har varit uppe till behandling i utskottet. I denna del vidhåller utskottet sina tidigare ställningstaganden och avstyrker därmed motionerna 2014/15:1306, 2014/15:1540, 2015/16:1807 och 2015/16:1817. En författningsdomstol och normprövning Utskottets förslag i korthet avslår 12 motionsyrkanden om att inrätta en författningsdomstol och fem motionsyrkanden om normprövning, med hänvisning till bl.a. tidigare ställningstaganden och en relativt genomförd översyn. Jämför särskilda yttrandena 3 (M, C, L, KD) och 4 (SD). (SD) föreslår i motionerna 2014/15:1304 och 2015/16:1820 ett tillkännagivande om att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att se över möjligheten att inrätta en författningsdomstol.