bet · H301JuU22 · 2016-03-23 00:00:00 — ska enligt uppgift i regleringsbreven till regeringen återrapportera erfarenheterna från hanteringen av brottsskadeersättning till barn som har bevittnat våld. Antalet ärenden och den sammanlagda respektive genomsnittliga storleken på utbetald ersättning ska särskilt framgå. Enligt 2 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) ska förundersökning där målsäganden vid tiden för anmälan inte fyllt bedrivas särskilt skyndsamt, om brottet riktats mot målsägandens liv, hälsa, frihet eller frid och det för brottet är föreskrivet fängelse . Förundersökningen ska vara avslutad och beslut fattat i åtalsfrågan så snart det kan ske och efter den tidpunkt då det finns någon som är skäligen misstänkt för brottet. Tidsfristen får överskridas endast om det är motiverat med hänsyn till utredningens beskaffenhet eller andra särskilda omständigheter. I promemorian Skyndsamhetskrav och tidsfrister i ärenden med unga misstänkta (Ds 2013:30) anförs att det är viktigt med en skyndsam handläggning i hela rättskedjan såväl i ärenden med unga misstänkta som i ärenden med unga målsägande. En utdragen handläggning innebär påfrestningar för den misstänkte, för målsäganden och för deras anhöriga. En skyndsam handläggning kan förbättra förutsättningarna för en högre kvalitet på brottsutredningen, liksom för bättre och snabbare behandlingsåtgärder. En utdragen process kan försämra allmänhetens förtroende för rättsväsendet liksom de unga personernas förtroende för vuxenvärlden i stort. För unga misstänkta kan vidare en skyndsam handläggning ha ett pedagogiskt värde genom att sambandet mellan brott och reaktion betonas. För unga målsägande kan en skyndsam handläggning innebära att risken för fortsatta övergrepp minskar. I promemorian föreslås bl.a. samordnade regler om särskilda skyndsamhetskrav och tidsfrister under förundersökningen i ärenden med unga misstänkta respektive unga målsägande. Vidare föreslås att ett särskilt skyndsamhetskrav och tidsfrister införs i vissa mål i domstol med unga målsägande. Promemorians förslag bereds inom . Hjälp till unga brottsoffer I betänkandet Våld i nära relationer – En folkhälsofråga föreslås följande angående stöd till unga brottsoffer (s. 72). Forskning och erfarenhet visar att barn som direkt eller indirekt utsätts för våld i nära relationer är en särskilt utsatt grupp. Barn som varit våldsdrabbade löper större risk att utveckla sociala och beteenderelaterade problem. De operativa arbetsgrupperna bör därför ha ett särskilt ansvar att tillgodose att barn i våldsutsatta familjer får stöd och hjälp. Förutom att barn, beroende på deras ålder och mognad, ska kunna medverka och bli lyssnade på i den operativa arbetsgruppens möten då frågor som berör barnet diskuteras, bör en särskilt utpekad person få i uppgift att stödja och hjälpa barnet. En sådan barnlots ska utses av och denna ska särskilt följa och beakta barnets bästa i den operativa arbetsgruppen. Barnlotsen kan även fungera som länk mellan exempelvis vårdnadshavarna, barn och ungdomspsykiatrin, förskolan och skolan. Barnlotsen behöver ha en ännu mer sammanhållande funktion än lotsen för vuxna. I betänkandet föreslås också följande (s. 147). uppdras att inrätta ett nationellt kunskapscenter om våld och övergrepp mot barn. Kunskapscentret ska ansvara för den nationella samordningen av kunskap på området. Arbetet ska inriktas mot kunskapsbehoven kring barnahusens målgrupp. fick i uppdrag av regeringen att göra en utlysning bland statliga universitet och högskolor i och föreslå för regeringen vilket lärosäte som bör få i uppdrag att vara ett nationellt centrum för kunskap om våld och andra övergrepp mot barn. föreslog då , som i ett regeringsbeslut fick uppdraget att samla och sprida kunskap om våld och andra övergrepp mot barn (S2012/275/FST). Centret i har fått namnet Barnafrid och ska ta fram kunskap om våld och andra former av övergrepp mot barn i syfte att förbättra de förebyggande åtgärderna. Ett annat fokus är att utveckla metoder för tidig upptäckt av övergrepp och att utveckla effektiva insatser som bidrar till att skydda och stödja barn som utsatts för våld och andra övergrepp. På uppdrag av regeringen har i samverkan med , och tagit fram nationella riktlinjer för samverkan kring barn som misstänks vara utsatta för brott. Syftet med riktlinjerna är att säkerställa att samverkan mellan berörda myndigheter vid utredningar kring barn sker på ett effektivt och rättssäkert sätt med ett konsekvent barnperspektiv. Enligt riktlinjerna ska arbete med brottsutsatta barn främst ske i s.k. barnahus, men även på orter där sådana saknas ska samverkan ske. Förfarandet för när barn hörs under förundersökningen ska präglas av ett konsekvent barnperspektiv. Polisen arbetar därför enligt särskilda metoder när offret är ett barn. Förhör hålls av särskilt utbildad personal antingen i barnahus eller i speciellt inredda förhörsrum för barn hos polisen för att barnet ska slippa besöka olika inrättningar och upprepa sin historia. Videoförhör används för att barnet inte ska behöva närvara vid rättegången (prop. 2012/13:111 s. 93). har efter förslag från utskottet i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att stimulera myndigheternas arbete med att inrätta fler barnahus (2013/14:JuU18, rskr. 2013/14:177). Enligt utskottets uppfattning borde det finnas minst ett barnahus i varje län. I tillkännagivandet anförde också att regeringen även bör arbeta för att barnahusens uppdrag ska omfatta barn , att barnahusens verksamhet utvecklas genom forskning och samverkan samt att verksamheten utvärderas. Regeringen anför i skrivelse 2014/15:75 att detta tillkännagivande och ett flertal andra frågor och förslag som rör hanteringen av barn i brottmål bereds i , bl.a. förslagen från den nationella samordnaren mot våld i nära relationer. En annan aspekt att ta hänsyn till är den myndighetsombildning rörande polisen som genomfördes . Eventuella ytterligare initiativ gällande barnahus övervägs i samband med beredningen av förslagen från bl.a. den nationella samordnaren mot våld i nära relationer (s. 24). Som framgår ovan ändrades brottsskadelagen 2006 så att barn som bevittnat våld mot en närstående har möjlighet att få brottsskadeersättning. Ändringen syftade bl.a. till att synliggöra dessa barn. I samband med detta ändrades också socialtjänstlagen genom att det slogs fast att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är att anse som offer för brott. Som regeringen uttalar i förarbetena till ändringen i brottsskadelagen som trädde i kraft är det angeläget att förbättra systemet så att fler barn som har rätt till brottsskadeersättning då de bevittnat våld mot närstående uppmärksammas. Utskottet anser att denna fråga är angelägen och konstaterar att ett flertal olika åtgärder också har vidtagits, bl.a. vad gäller polisens arbete, och anser inte att ett sådant tillkännagivande som begärs i motion 2015/16:1481 (FP) yrkande 10 är nödvändigt och avstyrker yrkandet. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund även motion 2015/16:2568 (KD) yrkande 73 om att synliggöra barn i rättsprocesser där barn bevittnat våld. har enligt de senaste två årens regleringsbrev i uppgift att återrapportera erfarenheterna från hanteringen av brottsskadeersättning till barn som bevittnat våld. Utskottet anser därför att det tillkännagivande om att följa upp reformen om brottsskadeersättning till barn som bevittnat våld som efterfrågas i motion 2015/16:2336 (M) yrkande 1 får anses i huvudsak tillgodosett och avstyrker därför yrkandet. I promemorian Skyndsamhetskrav och tidsfrister i ärenden med unga misstänkta (Ds 2013:30) föreslås bl.a. samordnade regler om särskilda skyndsamhetskrav och tidsfrister i ärenden med unga målsäganden samt införande av ett särskilt skyndsamhetskrav och tidsfrister i vissa mål i domstol med unga målsägande. Förslagen i promemorian bereds inom . Utskottet vill inte föregripa det arbete som pågår och avstyrker därför motion 2015/16:2336 (M) yrkande 5. Enligt information från () bereds frågan om huruvida barn som bevittnat våld ska ges status som målsägande inom . Utskottet vill inte föregripa denna beredning och avstyrker därför yrkande 2015/16:792 (V) yrkande 2. Frågan om stöd och hjälp till unga brottsoffer är angelägen. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer lämnade förslag som syftar till att förbättra stödet till unga brottsoffer. Regeringen kommer att överväga eventuella ytterligare initiativ när det gäller barnahus i samband med beredningen av förslagen från den nationella samordnaren mot våld i nära relationer. Som framgår har också i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att stimulera myndigheternas arbete med att inrätta fler barnahus. Utskottet ser därför inte något skäl att nu ställa sig bakom de tillkännagivanden som efterfrågas i motionerna 2015/16:2403 (C) yrkande 11 om att barn och unga som utsatts för sexualbrott ska få hjälp i ett tidigare skede, och 2015/16:2568 (KD) yrkande 71 om att barnahus ska finnas tillgängliga över hela landet. Utskottet avstyrker, bl.a. mot bakgrund av det arbete som pågår, även de förslag om att inrätta fler stödcentrum för unga brottsoffer och om att bygga ut denna verksamhet som framförs i motionerna 2015/16:1421 (M) och 2015/16:2685 (KD) yrkande 11. har fått regeringens uppdrag att samla och sprida kunskap om våld och andra övergrepp mot barn. Centret har fått namnet Barnafrid. I uppdraget ingår även att utveckla metoder för att tidigt upptäcka övergrepp och utveckla effektiva insatser som bidrar till att skydda och stödja barn som utsatts för våld och andra övergrepp. Utskottet anser mot denna bakgrund att den begäran som framförs i motion 2015/16:1014 (S) får anses vara i huvudsak tillgodosedd och avstyrker därför yrkandet. Utskottet instämmer i och för sig i vad motionärerna framför i motion 2015/16:2685 (KD) yrkande 1 om vikten av att ta brott av unga, mot unga, på allvar men anser inte att något sådant tillkännagivande är nödvändigt. Utskottet avstyrker därför motionsyrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om en översyn av bestämmelserna om brottsskadeersättning och solidariskt betalningsansvar och om att nivåerna på skadestånden ska bli rimligare. Jämför reservationen 30 (SD, KD). I motion 2015/16:819 av m.fl. (S) begärs att bestämmelserna om brottsskadeersättningen och solidariskt betalningsansvar bör ses över. Motionärerna anför att dagens bestämmelser om solidariskt betalningsansvar kan leda till stora problem för den enskilde. I motion 2015/16:2685 av m.fl. (KD) yrkande 2 begärs att nivåerna på skadestånden bör bli rimligare. Motionärerna anför att de skadestånd för kränkning som tilldöms i är låga både ur ett internationellt perspektiv och i förhållande till vad allmänheten anser vara en rimlig nivå. När två eller flera ska ersätta en skada är huvudregeln att de svarar solidariskt för skadeståndet (6 kap. 4 § skadeståndslagen [1972:207]). Avsikten är bl.a. att underlätta för den som drabbas av skadan så att denne kan rikta krav på hela ersättningen till vem som helst av dem som orsakat skadan. Det är inte ovanligt att flera gärningspersoner döms för samma brott och blir solidariskt betalningsansvariga mot brottsoffret. Denna kan då välja att rikta krav på hela skadeståndsbeloppet mot en av gärningsmännen, som sedan i sin tur får kräva ersättning från övriga medansvariga. Enligt brottsskadelagen (2014:322) ska man vid bestämmande av brottsskadeersättning avräkna skadestånd som har betalats eller bör kunna bli betalt till den skadelidande på grund av skadan. Sådan avräkning görs även när det finns flera solidariskt skadeståndsansvariga. Rätten till brottsskadeersättning finns då först som det visar sig att samtliga gärningsmän saknar betalningsförmåga. Med ideella skador avses skador som inte är av ekonomisk natur, främst fysiskt och psykiskt lidande vid personskador och kränkning av den personliga integriteten. gjordes flera ändringar i skadeståndslagen (1972:207) i syfte att stärka rätten till skadestånd för ideell skada (prop. 2000/01:68, bet. 2000/01:LU19, rskr. 2000/01:216). Bland annat infördes tydligare regler om kränkningsersättning vid brott och hur ersättningen ska bestämmas. Ersättning för kränkning är en särskild form av ideellt skadestånd som inte förutsätter att någon fysisk skada har uppkommit. Enligt 2 kap. 3 § skadeståndslagen ska den som allvarligt kränker någon annan genom brott som innefattar ett angrepp mot dennes person, frihet, frid eller ära ersätta den skada som kränkningen innebär. I 5 kap. 6 § första stycket skadeståndslagen anges att skadestånd med anledning av kränkning bestäms efter vad som är skäligt med hänsyn till handlingens art och varaktighet. Det ska särskilt beaktas om handlingen • haft förnedrande eller skändliga inslag • varit ägnad att framkalla allvarlig rädsla för liv eller hälsa • riktat sig mot någon med särskilda svårigheter att värja sin personliga integritet • inneburit missbruk av ett beroende- eller förtroendeförhållande • varit ägnad att väcka allmän uppmärksamhet. I proposition 2000/01:68 behandlade regeringen också frågor om ersättningens storlek. Regeringen konstaterade att det hade skett betydande höjningar av ersättningarna och att höjningarna var betydligt kraftigare än vad som följer av ändringarna i penningvärdet. Regeringen anförde vidare att det i den allmänna debatten ofta hävdades att skadestånden i för kränkning av den personliga integriteten låg på en påfallande låg nivå vid en internationell jämförelse. Detta torde inte längre kunna hävdas, om man bortser från rättssystem där skadeståndet har ett delvis annat syfte. Regeringens slutsats var att ersättningsnivåerna hade utvecklats och utvecklades på ett sådant sätt att det inte fanns anledning att ingripa med lagstiftning. Enligt regeringen borde det liksom vara de rättstillämpande organens uppgift att bestämma kränkningsersättningens storlek och i samband med detta göra en skönsmässig bedömning baserad på förhärskande etiska och sociala värderingar (s. 45–47 och 53–56). Polisen samarbetar med för att förbättra målsägandes möjligheter att få sina skadeståndsanspråk tillgodosedda. har bl.a. en handledning tagits fram för att ge vägledning vid utredning av skadestånd i de polisiära förundersökningarna (s. 51). Utskottet har vid beredningen av allmänna motioner avstyrkt motionsyrkanden om att kraftigt höja skadeståndsnivåer till offer för bl.a. sexualbrott, grov kvinnofridskränkning, med motiveringen att det bör vara rättstillämpningens uppgift att bestämma ersättningens storlek (bet. 2014/15:JuU18 s. 35). Utskottet konstaterar att brottsskadelagen varit föremål för en översyn och ser inte skäl för det tillkännagivande som begärs i motion 2015/16:819 (S) om att bestämmelserna om brottsskadeersättning och solidariskt betalningsansvar ska ses över. Utskottet avstyrker yrkandet. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och anser att det är rättstillämpningens uppgift att bestämma ersättningens storlek. Utskottet avstyrker därmed motion 2015/16:2685 (KD) yrkande 2 om att nivåerna på skadestånden ska bli mer rimliga. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår 16 motionsyrkanden med olika förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Motionsyrkandena i bilaga 2 överensstämmer helt eller i huvudsak med yrkanden som utskottet har behandlat och avstyrkt tidigare . Utskottet ser ingen anledning att nu göra en annan bedömning. Motionsyrkandena behandlades i betänkande /15:JuU18. följde utskottets förslag och avslog yrkandena. Handlingsplan mot sexualbrott, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:959 av m.fl. (V) yrkande 24. Det förebyggande arbetet mot våldtäkt och sexuellt våld behöver förbättras. Vidare behövs ett förbättrat psykosocialt stöd till dem som blivit utsatta för denna typ av brottslighet. Regeringen bör därför ta fram en handlingsplan mot våldtäkt och sexuellt våld med kartläggning av vilka områden som behöver förbättras och förslag på konkreta åtgärder. Regeringen bör vidta den åtgärd som vi nu efterfrågat. Nytt kodningssystem för visst brott, punkt 3 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:959 av m.fl. (V) yrkande 25. för avskaffande av diskriminering av kvinnor uppmanar att samla in omfattande statistik uppdelad på kön, ålder och våldstyp samt förhållandet mellan gärningsmannen och brottsoffret när det gäller våld mot kvinnor. I brottsstatistiken bör därför gärningsmannens kön och relation till offret framgå. Regeringen bör därför ge i uppdrag till att utveckla ett nytt kodningssystem för brott där kvinnor misshandlats. Regeringen bör vidta de åtgärder som vi nu efterfrågat. Ökade resurser till arbete för att förebygga våld mot kvinnor, punkt 4 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:1994 av m.fl. (KD) yrkande 20. Det är av största vikt att åtgärder vidtas som dels förebygger våldet, dels säkerställer den misshandlade kvinnans trygghet och säkerhet. För att nå fram till detta måste samarbetet mellan berörda myndigheter fördjupas och handläggningen bli effektivare. Välutbildade poliser med kunskaper om orsakerna till våldsbrott och om hur våldet påverkar offret kan positivt bidra till kvinnans fortsatta agerande och hennes möjligheter att bli av med det ständiga hotet om misshandel. Både polis och åklagare kan fortfarande göra mer i arbetet med att bekämpa våldet mot kvinnor. Hela rättskedjan måste arbeta snabbare och effektivare. Det är viktigt att Polisen fördelar resurserna på ett sådant sätt att arbetet mot våld mot kvinnor kan utföras tillfredsställande. Regeringen bör vidta de åtgärder som tillgodoser det jag nu har anfört. Anmälan av våld i nära relationer, punkt 5 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 5 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2334 av m.fl. (M) yrkande 1. Det är ett stort problem att många av brotten som begås i nära relationer aldrig polisanmäls. Det är också vanligt att den som utsatts för brott vill dra tillbaka sin polisanmälan. När någon polisanmäler ett brott är det viktigt att den som gjort en polisanmälan vidhåller den och att polisutredningen fullföljs. Det är angeläget att arbeta för att fler ska polisanmäla när de utsatts för brott i en nära relation, men det är också viktigt att arbeta för att de som anmäler inte vill ta tillbaka sin polisanmälan. Det finns flera goda exempel på det, t.ex. Relationsvåldscentrum i som sätter in brottsoffers stöd efter polisanmälan och ger kunskap och kraft till den utsatte att genomgå brottsutredningen. Verksamheten har bidragit till att fler ärenden om våld i nära relationer leder till åtal och att samarbetet mellan polis och socialtjänst har förbättrats. Regeringen bör återkomma med förslag som tillgodoser det vi nu anfört. Förslagen från den nationella samordnaren mot våld i nära relationer, punkt 6 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2334 av m.fl. (M) yrkande 2. För att åstadkomma en kraftsamling mot våld i nära relationer utsåg den tidigare regeringen en nationell samordnare mot våld i nära relationer. I uppdraget ingick att samla berörda aktörer för att öka kvaliteten och effektiviteten i arbetet samt att se över hur det förebyggande arbetet kan förbättras och hur stöd och skydd till våldsutsatta kan utvecklas. överlämnades ett 50-tal förslag om hur samhällets insatser mot våld i nära relationer kan utvecklas. Förslagen remitterades och sedan har inga förslag presenterats från regeringen. Vi anser att det är viktigt att det intensiva arbetet mot våld i nära relationer fortsätter och är därför angelägna om att regeringen skyndsamt bereder förslagen. Regeringen bör vidta åtgärder som medför att det vi nu anfört blir tillgodosett. Det preventiva arbetet mot sexualbrott, punkt 7 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2403 av m.fl. (C) yrkande 10. När det gäller djupt integritetskränkande brottstyper som sexualbrott är barn och ungdomar en mycket sårbar grupp. Konsekvenserna av sexualbrott för ett barn kan vara ännu mer långtgående och allvarliga än de är för vuxna personer. Det finns ett stort behov av nya kunskaper om sexualbrott mot barn. Enligt Brås rapport 2011:6 (Polisanmälda våldtäkter mot barn) säger preventionsforskare att det är viktigt att samhället har förebyggande strategier mot sexuella övergrepp. Det saknas enligt rapporten en övergripande sammanställning av hur situationen ser ut på det förebyggande området i och som beskriver vad som görs på de olika preventionsnivåerna, vem som har ansvar för att se till att det görs samt vilka aktörer som gör det. Jag anser att preventionsarbetet mot sexualbrott ska drivas framåt inom EU, på riks- och landstingsnivå samt nivå. Särskilt fokus ska läggas på att skydda våra barn. Regeringen bör vidta åtgärder som medför att det vi nu anfört blir tillgodosett. En brottsförebyggande strategi, punkt 8 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2686 av m.fl. (KD) yrkande 3. Ett rättssamhälles uppbyggnad är en långsiktig process som förutsätter allmänhetens delaktighet och deltagande. Varje bärande värdesystem i ett rättssamhälle bygger på en process av införlivande av värden, värderingar och normer. Detta är särskilt viktigt under uppväxten. Därför har familjen ett speciellt ansvar. Men även andra delar i ett barns uppväxt har stor betydelse, t.ex. förskolan, skolan, socialvården och olika medier. Politiken borde inriktas främst på att stärka och stödja familjerna men också på barnomsorgens och skolans betydelse. Förebyggande arbetet är huvudstråket i ambitionen att minska brottsligheten. Jag menar därför att en brottsförebyggande strategi bör utvecklas som bl.a. är inriktad på fostran och värdeöverföring i familjen, förskolan och socialvården för att förhindra nyrekrytering. En annan huvudlinje i den brottsförebyggande strategin är att verka för minskat alkohol- och drogmissbruk, vilket har visat sig starkt korrelera till brottslighet. Regeringen bör återkomma med ett förslag som tillgodoser det jag nu anfört. Stärkta skyddsmöjligheter till personer som lever under hedersförtryck, punkt 9 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3099 av m.fl. (SD) yrkande 27. Tryggheten för de personer som utsatts för hedersrelaterade brott måste prioriteras högt av rättsväsendet, och andra som kan komma i kontakt med personer drabbade av hedersförtryck. Rädsla för framtida repressalier ska inte utgöra ett hinder för att söka hjälp eller för att göra en polisanmälan. Det är av yttersta vikt att samhället kan ge de utsatta adekvat 30 hjälp och skydd som kan sättas in snabbt. Vidare är det viktigt att den hotbild som finns mot offren tas på största allvar. Det är inte acceptabelt att individer med en känd hotbild till följd av frigörelse från hedersförtryckande familjer riskerar sin hälsa och sitt liv på grund av att samhället underlåtit sig att tillhandahålla tillräckligt skydd.