bet · H301KU15 · 2016-03-23 00:00:00 — Det bör därför inte göras något tillkännagivande till regeringen med anledning av motionerna 2015/16:2500 yrkande 2 och 2015/16:2530 yrkande 1. Utskottet är inte heller berett att föreslå några ändringar när det gäller bestämmelserna i om förutsättningar för begränsningar av fri- och rättigheter. Utskottet avstyrker därmed motion 2015/16:2500 yrkande 1. Rättighetsskydd för enskild mot annan enskild Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att skydda enskilda från kränkningar av mänskliga fri- och rättigheter som utförs av andra enskilda. Jämför reservation 2 (M). I kommittémotion 2015/16:2502 av m.fl. (M) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om att stärka grundlagsskyddet för de mänskliga rättigheterna genom att en ny bestämmelse införs i 2 kap. RF om att staten har en skyldighet att skydda enskilda från kränkningar av mänskliga fri- och rättigheter som utförs av andra enskilda. Enligt motionärerna skulle en sådan bestämmelse kunna tjäna som en påminnelse till lagstiftaren att beakta detta perspektiv i lagstiftningsarbetet. Det skulle också vara en signal till alla som bor i att rättighetskränkningar är något mycket allvarligt och något som tagit avstånd från genom en grundlagsbestämmelse. Grundlagsregleringen av skyddet för fri- och rättigheter finns som framgår ovan i 2 kap. RF. När det gäller frågan om gentemot vem som skyddet gäller anför m.fl. (Grundlagarna [, Zeteo], kommentar till 2 kap. RF, Regleringens huvuddrag) följande: Det skydd som RF ger för fri- och rättigheter gäller enbart gentemot ”det allmänna”. Detta anges uttryckligen i flera av kapitlets paragrafer (RF 2:1– 3, 6, 8) men är fallet även enligt några av de andra (RF 2:4, 5, 7, 9–11). Bestämmelserna i 2:14–16 kan ses som undantag från regeln, men de rättigheter som slås fast där får inte något nämnvärt materiellt innehåll direkt genom grundlagen utan deras utformning beror på vad som föreskrivs i lag (i fråga om RF 2:14: lag eller avtal). Beträffande diskrimineringsförbuden i RF 2:12 och 2:13, se vid dessa paragrafer. I fråga om näringsfriheten och rätten till utbildning se vid RF 2:17 och 2:18. Skälen till att skyddet på detta sätt i huvudsak begränsades till den enskildes relation till den offentliga makten och inte avser förhållandet enskilda emellan är främst följande (se prop. 1975/76:209 s. 85 f.): Ett rättighetsskydd som ska gälla gentemot lagstiftaren, , måste ges i en form som binder denna, alltså i grundlag, medan det däremot för att skydda medborgarnas rättigheter mot angrepp från andra enskilda i de flesta fall är tillräckligt med vanlig lag. Det är vidare inte praktiskt möjligt att låta rättighetsskyddet generellt avse också förhållandet mellan enskilda inbördes. Man skulle i så fall vara nödsakad att i grundlagen detaljerat ange vilka beteenden som är förbjudna för den enskilde och vilka rättsverkningar som är knutna till överträdelser av förbuden. En grundlagsreglering som generellt skyddar fri- och rättigheterna också gentemot enskilda skulle vidare medföra problem för civilrättens del, bl.a. konflikter mellan grundlagens rättighetsregler och de civilrättsliga reglerna på avtals- och egendomsrättens områden. behandlade den ovan nämnda propositionen i betänkande 1975/76:56. Utskottet ansåg då (s. 20) att det inte var vare sig praktiskt möjligt eller lämpligt att utreda den i sin helhet mycket omfattande frågan om rättighetsskydd för enskild mot annan enskild. Enligt utskottet borde frågor om ett sådant skydd precis som lösas inom den vanliga lagstiftningens ram. De önskemål som därvid kan vara aktuella får övervägas allteftersom de framkommer, anförde utskottet. Utskottet är inte berett att föreslå att ska göra ett tillkännagivande när det gäller frågan om grundlagsskydd för fri- och rättigheter för enskild mot annan enskild. Utskottet avstyrker därmed motion 2015/16:2502 yrkande 2. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att införa möjligheter att återkalla ett svenskt medborgarskap om detta har getts på felaktiga grunder eller med hjälp av falska uppgifter eller på grund av att någon har begått brott av olika slag. avslår vidare motionsyrkanden om att återkalla uppehållstillstånd. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 3 (SD). I ett antal motioner begärs tillkännagivanden om att ett svenskt medborgarskap ska kunna återkallas om det har erhållits på felaktiga grunder eller med hjälp av falska uppgifter. I vissa av motionerna yrkas även att ett uppehållstillstånd ska kunna återkallas om det har getts på felaktiga grunder eller med hjälp av falska uppgifter. Sådana yrkanden finns i partimotion 2014/15:2866 av m.fl. (SD) yrkande 25, partimotion 2015/16:3126 av m.fl. (SD) yrkande 29, motion 2014/15:2911 av och (båda SD) yrkande 7 och kommittémotion 2015/16:2567 av m.fl. (KD) yrkande 38. I motionerna 2014/15:2866 yrkande 25 och 2015/16:3126 yrkande 29 begärs även att personer vars medborgarskap har återkallats på detta sätt ska utvisas. I motion 2015/16:2567 hänvisas till de överväganden som gjordes i betänkande SOU 2006:2 Omprövning av medborgarskap. I kommittémotion 2014/15:1005 av m.fl. (SD) yrkande 2 begärs att det ska vara möjligt att upphäva medborgarskapet för tidigare utländska medborgare som har dubbla medborgarskap och som åker utomlands för att ha samröre med terroristnätverk eller dylikt. I yrkande 3 framförs att det bör utredas hur ett indragande av medborgarskap kan se ut i praktiken, även om det innebär att någon blir statslös. Liknande yrkanden framförs i motion 2015/16:1284 av (SD) yrkandena 2 och 3. I motion 2015/16:3099 av m.fl. (SD) yrkande 31 begärs att det ska vara möjligt att återkalla ett svenskt medborgarskap från en person med dubbelt medborgarskap som har begått särskilt allvarliga brott som är hedersrelaterade. och (båda SD) begär i motion 2014/15:2911 yrkande 8 att den som vid födseln hade ett annat medborgarskap än ett svenskt ska kunna bli fråntagen sitt svenska medborgarskap om personen ägnat sig åt terrorbrott, annan grov brottslighet eller landsförräderi. I 2 kap. 7 § första stycket RF anges att ingen svensk medborgare får landsförvisas eller hindras att resa in i riket. I andra stycket anges att ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt i riket får fråntas sitt medborgarskap. Det får dock föreskrivas att medborgarskapet för barn ska följa föräldrarnas medborgarskap. Regler om svenskt medborgarskap finns i lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap. Av 7 § följer att ett barn som inte har svenskt medborgarskap förvärvar svenskt medborgarskap genom anmälan av den eller dem som har vårdnaden om barnet, om barnet har 2.hemvist här i landet eller, om barnet är statslöst, . Enligt 8 § samma lag förvärvar en utlänning som har fyllt 18 men inte svenskt medborgarskap genom anmälan, om han eller hon har 2.hemvist här i landet sedan han eller hon fyllde eller, i fråga om den som är statslös, . Enligt 11 § kan en utlänning efter ansökan beviljas svenskt medborgarskap (naturaliseras), om han eller hon har 4.hemvist här i landet i visst antal år som närmare anges i lagen 5.haft och kan förväntas komma att ha ett hederligt levnadssätt. Om kraven i 11 § inte är uppfyllda kan enligt 12 § en utlänning ändå naturaliseras om vissa krav är uppfyllda, t.ex. att sökanden har varit svensk medborgare eller är gift med eller sambo med en svensk medborgare eller om det finns särskilda skäl. Enligt 14 § förlorar en svensk medborgare sitt svenska medborgarskap när han eller hon fyller om han eller hon är född utomlands, aldrig har haft sin hemvist i och inte heller varit här under förhållanden som tyder på samhörighet med landet. På ansökan som görs innan den svenske medborgaren fyller får dock medges att medborgarskapet behålls. När någon förlorar sitt svenska medborgarskap enligt dessa bestämmelser förlorar även hans eller hennes barn sitt svenska medborgarskap, om barnet förvärvat detta på grund av att föräldern varit svensk medborgare. Barnet förlorar dock inte sitt medborgarskap om den andra föräldern har kvar sitt svenska medborgarskap och barnet härleder sitt svenska medborgarskap även från honom eller henne. Förlust av svenskt medborgarskap sker inte om detta skulle leda till att personen blir statslös. I 7 kap. 1 § utlänningslagen (2005:716) anges att nationell visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd får återkallas för en utlänning som medvetet har lämnat oriktiga uppgifter eller medvetet har förtigit omständigheter som hade varit av betydelse för att få tillståndet. Om utlänningen har vistats i med uppehållstillstånd när frågan om återkallelse prövas av den myndighet som först beslutar i saken, får uppehållstillståndet återkallas endast om det finns synnerliga skäl för det. I 7 kap. 2 § anges att utöver vad som anges i 7 kap. 1 § får nationell visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd återkallas för en utlänning som ännu inte rest in i landet om det finns särskilda skäl för det. Enligt 7 kap. 4 § ska det vid bedömningen av om uppehållstillståndet bör återkallas för en utlänning som har rest in i landet tas hänsyn till den anknytning som utlänningen har till det svenska samhället och till om andra skäl talar mot att tillståndet återkallas. Vid en sådan bedömning ska särskilt beaktas utlänningens levnadsomständigheter, om utlänningen har barn i och, om så är fallet, barnets behov av kontakt med utlänningen, hur kontakten har varit och hur den skulle påverkas av att utlänningens uppehållstillstånd återkallas, utlänningens övriga familjeförhållanden och hur länge utlänningen har vistats i . Utredningen om omprövning av medborgarskap Utredningen om omprövning av medborgarskap överlämnade sitt betänkande Omprövning av medborgarskap (SOU 2006:2) . Av betänkandet framgår att de kontakter som utredningen haft med olika myndigheter har visat att det förekommer att svenskt medborgarskap beviljas på grundval av oriktiga eller ofullständiga uppgifter från sökanden. Antalet fall bedömdes dock vara litet. Hur många fall det rör sig om hade inte kunnat fastställas. Det hade också framkommit att det kunde ha förekommit mutor vid handläggningen av medborgarskapsärenden. Skälen mot att införa en återkallelsemöjlighet var enligt utredaren många och starka. Det var därför tveksamt om de skäl som fanns för en ändrad inställning var tillräckliga för att ändra ett stabilt system som ger den enskilde rättstrygghet och som en stor majoritet i har ställt sig bakom. Utredaren valde ändå att lägga fram ett förslag som innebar att det i fortsättningen skulle vara möjligt att i vissa fall återkalla ett felaktigt medborgarskapsbeslut. Det var enligt utredaren från allmänna utgångspunkter önskvärt att myndigheters beslut skulle vara riktiga i såväl formellt som materiellt hänseende. Det var dock otillfredsställande att staten i efterhand inte kunde ingripa mot den som på ett illojalt eller bedrägligt sätt har tillskansat sig en så långtgående och grundläggande rättighet som medborgarskap. Förslaget tog främst sikte på de fall då en person genom mutor eller annat otillbörligt förfarande beviljats medborgarskap. Även de fall då felaktiga identitetsuppgifter har lämnats för att dölja grov kriminell belastning, terroristanknytning eller liknande omfattades. Utredningens författningsförslag innebar att det i 2 kap. 7 § RF skulle läggas till att det får föreskrivas att medborgarskapet ska fråntas den som förvärvat det genom oriktiga eller ofullständiga uppgifter eller genom annat har informerat om att betänkandet skrevs av i samband med att regeringen fattade beslut om skrivelse 2014/15:14 Förebygga, förhindra och försvåra – Den svenska strategin mot Motionsyrkanden om återkallande av medborgarskap och uppehållstillstånd som har getts på felaktiga grunder eller med hjälp av falska uppgifter behandlades av utskottet i betänkande 2011/12:KU14 (s. 45 f.). Utskottet anförde att det inte var berett att ta något initiativ till att införa en möjlighet att återkalla medborgarskap som har förvärvats på oriktiga eller ofullständiga grunder, och inte heller att ta något initiativ att ändra reglerna om uppehållstillstånd. Utskottet vidhöll denna inställning i betänkande 2013/14:KU14 (s. 23 f). I betänkandet finns en reservation i denna del (SD). beslutade i enlighet med utskottets förslag (prot. 2013/14:99). Motioner om återkallande av medborgarskap prövades av justitieutskottet i samband med behandlingen av regeringens skrivelse 2014/15:146 Förebygga, förhindra och försvåra – Den svenska strategin mot terrorism. Utskottet fann inget skäl att inskränka det grundlagsfästa skyddet för det svenska medborgarskapet och avstyrkte båda yrkandena (bet. 2015/16:JuU7 s. 33). I betänkandet finns en reservation i denna del (SD). beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2015/16:86). Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande och är inte berett att föreslå några möjligheter att återkalla ett svenskt medborgarskap eller ett uppehållstillstånd på grund av att det har getts på felaktiga grunder eller med hjälp av falska uppgifter. Inte heller är utskottet berett att föreslå några regler om återkallande av ett svenskt medborgarskap på grund av att någon har begått brott av olika slag. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2014/15:1005 yrkandena 2 och 3, 2014/15:2866 yrkande 25, 2014/15:2911 yrkandena 7 och 8, 2015/16:1284 yrkandena 2 och 3, 2015/16:2567 yrkande 38, 2015/16:3099 yrkande 31 och 2015/16:3126 yrkande 29. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om samvetsfrihet. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 4 (SD) och särskilt yttrande (KD). I motion 2014/15:2516 av m.fl. (SD) föreslås ett tillkännagivande om att ska införa en lagstadgad rättighet inom svensk sjukvård som garanterar vårdpersonalens rätt till samvetsfrihet i enlighet med resolution från vad gäller medverkan i abort och dödshjälp. Motionärerna anför att det nu finns det en tydlig resolution från som tar hänsyn till både vårdpersonalen och den lagstadgade rätten till abort. Vidare anför motionärerna att eftersom abort och dödshjälp leder till särskilt svåra konfliktsituationer vad gäller etiska dilemman som berör mänskligt liv, bör rätten till åberopande av samvetsfrihet enligt resolution ha en särställning i svensk sjukvård. I 1 kap. 2 § femte stycket RF anges att det allmänna ska motverka diskriminering av människor på grund av kön, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, språklig eller religiös tillhörighet, funktionshinder, sexuell läggning, ålder eller andra omständigheter som gäller den enskilde som person. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet, dvs. frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. I 2 kap. 19 § RF anges att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. I artikel 9.1 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion eller tro och frihet att ensam eller i gemenskap med andra, offentligt eller enskilt, utöva sin religion eller tro genom gudstjänst, undervisning, sedvänjor och ritualer. I artikel 18 i FN:s allmänna deklaration om de mänskliga rättigheterna anges att var och en har rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Denna rätt innefattar frihet att byta religion och trosuppfattning och att, ensam eller i gemenskap med andra, offentligen eller enskilt, utöva sin religion eller trosuppfattning genom undervisning, andaktsutövning, gudstjänst och religiösa sedvänjor. antog resolution (2010) The right to conscientious objection in lawful care. I resolutionen anges inledningsvis att ingen person, sjukhus eller institution ska utsättas för tvång, hållas ansvarig eller diskrimineras på något sätt på grund av en vägran att utföra eller medverka i aborter eller liknande. Den parlamentariska församlingen understryker behovet av att hävda rätten till samvetsfrihet som staten har ett ansvar för att värna allas rätt till sjukvård. Vidare anges att en oreglerad användning av samvetsfrihet kan påverka kvinnor oproportionerligt mycket, särskilt kvinnor med låga inkomster eller kvinnor på landsbygden. Församlingen anför att den mot bakgrund av medlemsstaternas skyldighet att säkerställa tillgången till laglig sjukvård och skydda rätten till hälsa, samt skyldigheten att säkerställa respekten för tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet för vårdgivare, uppmanar medlemsstaterna att utveckla tydliga regler för hälso- och sjukvården som –garanterar rätten till samvetsfrihet vad gäller deltagande i aborter och liknande –tillförsäkrar att patienterna informeras om en sådan vägran av en vårdgivare och blir hänvisade till en annan vårdgivare –tillförsäkrar att patienterna får rätt behandling , särskilt i nödsituationer. för sociala rättigheter uttalade i ett beslut att det inte är ett brott mot sociala stadga att sjukvårdsanställda i inte har rätt att vägra utföra aborter. Utredningen om en samvetsklausul i högskoleutbildningen Utredningen om en samvetsklausul i högskoleutbildningen lade fram sitt betänkande 1994 (SOU 1994:84). Den särskilde utredaren hade till uppgift att mot bakgrund av högskolereformen utreda frågan hur studenternas rätt att av religiösa, etiska eller andra skäl vägra att delta i vissa obligatoriska utbildningsmoment kunde tillgodoses i högskoleförordningen. Som exempel nämndes studenter på barnmorskelinjen som nekats dispens från den obligatoriska kursen i insättning av spiral. Skälen till en sådan vägran kunde vara religiösa eller etiska. En vägran kunde innebära att studenten inte blev godkänd på utbildningen och alltså inte fick ut sitt examensbevis. Utredaren framhöll i betänkandet att frågan om behovet av en samvetsklausul egentligen handlar om att göra en rimlig avvägning mellan samhällsintressena och respekten för studenters etiska och religiösa åskådningar. Enligt utredaren talade sammantaget övervägande skäl för att inte införa någon samvetsklausul inom högskoleutbildningen. Utredaren föreslog dock att det skulle införas en möjlighet att hos för högskolan överklaga beslut som innebär att studenten fått avslag på sin dispensansökan. Den ändring som utredningen föreslog genomfördes . Utskottsuttalande med anledning av resolution behandlade i betänkande 2010/11:UU12 – i samband med behandlingen av regeringens skrivelse om verksamheten i (skr. 2010/11:54) och en redogörelse från delegation vid (redog. 2010/11:ER1) – ett motionsyrkande om att ska arbeta för att upphäva parlamentariska församlings resolution (2010). avstyrkte motionen och anförde att utskottet tidigare tagit ställning till frågan om abort, t.ex. i betänkande 2009/10:UU15 Mänskliga rättigheter i svensk utrikespolitik. stod fast vid sitt tidigare konstaterande att stöder insatser som syftar till att göra aborter fria, säkra och lagliga för alla kvinnor. är ett av de länder som är ledande i det internationella arbetet när det gäller att lyfta fram frågor om sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter (SRHR). internationella SRHR- politik ligger fast. Utskottet noterade även att abortfrågan inte omfattas av . Utskottet förhöll sig kritiskt till innehållet i resolution (2010) och ansåg att delegation borde verka för att åstadkomma en förändring av resolutionen. Utskottet föreslog att skulle lägga skrivelsen och redogörelsen till handlingarna och avstyrka motionen. I betänkandet finns en reservation (V) och en motivreservation (SD) mot motionsyrkandet. beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2010/11:246–247). Frågan om en samvetsklausul aktualiserades i interpellation 2013/14:363. Den dåvarande socialministern (KD) uttalade i sitt svar bl.a. följande: hänvisar till och rätten till samvetsfrihet. Det stämmer att är en del av svensk lagstiftning, och enligt artikel 9 har var och en rätt till tankefrihet, samvetsfrihet och religionsfrihet. Enligt samma artikel kan rätten att utöva dessa rättigheter få ge vika för andra intressen såsom skyddet för hälsa eller till skydd för andra personers fri- och rättigheter. Jag vill framhålla att resolution från inte är något juridiskt bindande dokument. Vidare konstaterar jag att konstitutionsutskott har behandlat och avslagit motionsyrkanden som gäller samvetsfrihet och möjlighet att införa en samvetsklausul inom sjukvården och högskoleutbildningen. Även utrikesutskottet förhåller sig kritiskt till resolutionen. Regeringen gör bedömningen att våra internationella åtaganden på området inte medför att några förändringar av svensk lagstiftning behöver genomföras. Mot bakgrund av det sagda har regeringen inte för avsikt att vidta några åtgärder med anledning av interpellation. meddelade dom i ett mål om vårdpersonals samvetsfrihet. Tingsrätten avslog det skadeståndsyrkande som framställts. Domen överklagades till som överlämnade målet till Arbetsdomstolen. behandling av frågan om samvetsfrihet Frågan om samvetsfrihet har behandlats av , se bl.a. betänkandena /94:UbU16, 1994/95:SoU21, 2001/02:KU15, 2002/03:KU26, 2003/04:KU2, 2004/05:KU17, 2005/06KU17, 2007/08:KU11 och 2011/12:KU14. I det sistnämnda betänkandet uttalade utskottet (s. 12) att de frågor som togs upp i motionerna är av stor principiell vikt och att i en resolution hade tagit upp frågor om samvetsfrihet inom sjukvården. Vidare konstaterade utskottet att det tidigare hade behandlat frågor om samvetsfrihet och samvetsklausuler och då avstyrkt motionsyrkandena. Utskottet var inte berett att ta något initiativ i frågan och avstyrkte de aktuella motionerna. beslutade i enlighet med utskottets förslag (prot. 2011/12:95). Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden när det gäller frågan om samvetsfrihet och avstyrker därmed motion 2014/15:2516. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att förbjuda böneutrop. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 5 (SD). I motion 2014/15:2665 av m.fl. (SD) och motion 2015/16:66 av och (båda SD) begärs ett tillkännagivande om ett förbud mot alla former av böneutrop från religiösa byggnader. Motionärerna anför att frågan om böneutrop har fått aktualitet genom en begäran på lokal nivå i om böneutrop vid en moské i . Om en religiös grupp vill föra ut sitt budskap på en offentlig plats är det rimligt att de agerar som övriga grupper i samhället och ansöker om tillstånd för detta i varje enskilt fall hos polisen, menar motionärerna. De anför vidare att det muslimska böneutropet innehåller ett religiöst artikulerat budskap i form av trosbekännelsen. Religionsfrihet innefattar en rätt till frihet från religiösa uttryck och religiös propaganda i det offentliga rummet, menar motionärerna. De anser att det är en avsevärd skillnad mellan klockringningar i kristna kyrkor och böneutrop. Klockringningarna är en del av vårt kulturella och historiska arv och innehåller inte ett religiöst budskap enligt motionärerna. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 6 RF är var och en gentemot det allmänna tillförsäkrad religionsfrihet. Religionsfrihet definieras enligt bestämmelsen som frihet att ensam eller tillsammans med andra utöva sin religion. Enligt 2 kap. 2 § RF får ingen av det allmänna tvingas att ge till känna sin åskådning i politiskt, religiöst, kulturellt eller annat sådant hänseende. Inte heller får någon av det allmänna tvingas att delta i sammankomst för opinionsbildning eller i demonstration eller annan meningsyttring eller att tillhöra en politisk sammanslutning, ett trossamfund eller någon annan sammanslutning för åskådning som avses i första meningen. I 2 kap. 19 § RF anges att lag eller annan föreskrift inte får meddelas i strid med åtaganden på grund av av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.