bet · H301KU17 · 2016-03-23 00:00:00 — 2009/10:175) uttalade regeringen att den inte såg något behov av att lagreglera beredningskrav vid utnämningar och att den ansåg att frågan om en särskild lag med grundläggande bestämmelser om statlig förvaltning borde analyseras ytterligare innan den avgjordes. Vidare framgick av propositionen att insynsråd kan förekomma när t.ex. medborgarnas och politikernas insyn i verksamheten bedöms vara särskilt angelägen eller när verksamheten har breda kontaktytor mot många olika grupper. I Statskontorets rapport (2014:4) om myndigheters ledningsformer redovisas ett regeringsuppdrag. I rapporten har 270 myndigheter kartlagts. Det finns 131 enrådighetsmyndigheter, varav 93 med insynsråd och 38 utan. Det finns 32 styrelsemyndigheter och 55 nämndmyndigheter. Övriga myndigheter, t.ex. domstolar och lärosäten, har en annan ledningsform. Av rapporten framgår att det sitter många politiker i insynsråden och att deras närvaro i råden inte är okontroversiell. Främst riktas kritik mot riksdagsledamöters deltagande i insynsråden; myndighetsföreträdare menar bl.a. att ledamöternas närvaro kan hämma en öppen diskussion i råden. Myndighetschefer kan känna sig tveksamma till att ta upp vissa frågor inför insynsråden av rädsla att informationen skulle kunna utnyttjas politiskt. Insynsrådens sammansättning visar att regeringen anser att det är viktigt med riksdagsledamöternas representation och insyn i myndigheterna. Oaktat detta anser Statskontoret att det kan ifrågasättas om just insynsråden är den mest lämpliga formen för insyn i myndigheterna. I skrivelsen om regeringens förvaltningspolitik (skr. 2013/14:155 s. 73) anges att Statskontorets kartläggning och analys innebär att regeringen får ett underlag för att utveckla styrningen av respektive ledningsform. Regeringen beslutade att ge Statskontoret ett uppdrag om statlig styrning av offentlig sektor. I uppdraget ingår att Statskontoret ska analysera behovet av styrning av samverkan mellan myndigheter i syfte att få till en mer ändamålsenlig och effektiv samverkan och koordinering över organisatoriska gränser. granskade utskottet förfarandet för nominering till högskolestyrelser (bet. 2013/14:KU20 s. 95 f.). En genomgång utförd av inom ramen för granskningsärendet om vissa myndigheters styrelser och insynsråd samt enskilda nämnder visade att riksdagsledamöter ofta förekommer som ledamöter i insynsråd. Även vissa nämnder (t.ex. har riksdagsledamöter som ledamöter. Såvitt det kunde fastställas i den genomgången fanns det inga styrelseledamöter vid myndigheter som också var riksdagsledamöter. Utskottet konstaterade i sitt ställningstagande att det inte finns några gällande föreskrifter som hindrar att riksdagsledamöter utses till högskolestyrelser. Detta gäller även kommunal- och landstingsråd. Regeringen har dock bedömt att verksamma riksdagsledamöter inte bör vara styrelseledamöter i bl.a. statliga universitet och högskolor. Regeringens uppfattning är att ett aktivt pågående riksdagsuppdrag hos styrelseledamöter medför oklara ansvarsförhållanden. Utskottet konstaterade även att regeringen har utnämnt verksamma riksdagsledamöter till styrelseledamöter, även efter att nomineringsförfarandet ändrades. finns dock inga verksamma riksdagsledamöter vid högskolestyrelser. Denna inskränkning i valet av styrelseledamöter synes enligt utskottet vara förenlig med bl.a. regeringsformens bestämmelser. behandlade utskottet en motion om att regeringen vid utnämningar av styrelseledamöter i bl.a. myndigheter skulle beakta att hela blev representerat. Utskottet förutsatte att regeringen beaktade att styrelserna fick en ändamålsenlig sammansättning och avstyrkte motionen (bet. 2008/09:KU13 s. 11 f.). behandlade utskottet en motion om att lagreglera insynsråden vid enrådighetsmyndigheter (bet. 2013/14:KU26 s. 10 f.). Utskottet ansåg att det är regeringen som under parlamentariskt ansvar själv ansvarar för utvecklingen av sina myndigheters ledningsformer. Utskottet såg således inget behov av att lagreglera utnämningen av insynsråd vid enrådighetsmyndigheter. Därmed avstyrktes motionen. Representanten för reserverade sig till förmån för bifall till motionen. Kammaren följde utskottet (prot. 2013/14:108). Utskottet förutsätter att regeringen sörjer för att myndigheternas styrelser och insynsråd har en ändamålsenlig sammansättning. Myndigheterna lyder under regeringen som i sin tur är ansvarig inför . Utskottet utgår från att regeringen ser till att myndigheterna följer beslut av och regeringen. Utskottet ser inte skäl att föreslå ett tillkännagivande om utformningen av myndigheternas styrelser och insynsråd. Med hänvisning till det anförda avstyrks motionerna 2014/15:2298, 2015/16:615 och 2015/16:2527 yrkandena 1 och 2. Revisionen av myndigheters vetenskaplighet Utskottets förslag i korthet avslår en motion om revisionen av myndigheters vetenskaplighet. Utskottet förutsätter att regeringen löpande följer upp hur myndigheternas verksamhet granskas. I motion 2014/15:2253 av och (båda M) begärs ett tillkännagivande om att överväga att institutionalisera revisionen av myndigheters vetenskaplighet. Myndigheters förvaltande av statliga medel och effektivitet granskas av och Statskontoret. Det finns enligt motionärerna ingen reviderande funktion som granskar, utvärderar eller utfärdar rekommendationer om myndigheters tillämpning av vetenskapliga kriterier. Om de reviderande myndigheterna inte har kompetens att sköta en sådan tillsyn får antingen existerande myndigheter förses med medel och mål att även inkludera denna typ av verksamhet eller så får en alternativ myndighetsstruktur utvecklas. Enligt 13 kap. 7 § regeringsformen är en myndighet under med uppgift att granska den verksamhet som bedrivs av staten. I 13 kap. 8 § anges att riksrevisorerna med beaktande av bestämmelser som finns i lag, självständigt beslutar vad som ska granskas. De beslutar självständigt och var för sig hur granskningen ska bedrivas och om slutsatserna av sin granskning. I 4 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. anges om granskningens inriktning att den främst ska ta sikte på förhållanden med anknytning till statens budget, genomförandet och resultatet av statlig verksamhet och åtaganden i övrigt men också får avse de statliga insatserna i allmänhet. Granskningen ska främja en sådan utveckling att staten med hänsyn till allmänna samhällsintressen får ett effektivt utbyte av sina insatser (effektivitetsrevision). Effektivitetsrevisionen ska huvudsakligen inriktas på granskning av hushållning, resursutnyttjande, måluppfyllelse och samhällsnytta. Som ett led i effektivitetsrevisionen får förslag lämnas om alternativa insatser för att nå de avsedda resultaten. Enligt förordningen (2007:827) med instruktion för Statskontoret ska myndigheten på regeringens uppdrag genomföra utredningar, utvärderingar och uppföljningar av statlig och statligt finansierad verksamhet och av övergripande frågor om den offentliga förvaltningens funktionssätt. I detta ingår att analysera verksamheter och myndigheter ur ett effektivitetsperspektiv redovisa effekter av statliga åtgärder ge underlag för omprövning och effektivisering. Myndigheten ska bistå regeringen med underlag för utvecklingen av förvaltningspolitiken. I detta ingår bl.a. att följa upp och regelbundet beskriva den offentliga sektorns utveckling, följa och analysera den strategiska kompetensförsörjningen i statsförvaltningen och uppmärksamma regeringen på behov av samlade stödinsatser för att främja kompetensförsörjningen bevaka vissa frågor om kvalitets- och verksamhetsutveckling i statsförvaltningen. Myndigheten ska också följa upp systemet för kommunalekonomisk utjämning. lämna förslag till regeringen på utredningar, utvärderingar och uppföljningar av statlig och statligt finansierad verksamhet efter överenskommelse bistå och statliga kommittéer med metod- och utredningsstöd. I budgetpropositionen anförde regeringen att den avsåg att analysera om det är ändamålsenligt att ha separata utvärderingsmyndigheter vid sidan av den analysverksamhet som ansvariga myndigheter inom olika områden själva bedriver (prop. 2014/15:1 utg.omr. 2 s. 66 f.). Regeringen avsåg därför att låta utreda regeringens utvärderingsresurser och deras organisering. Regeringens fristående utvärderingsresurser är fördelade på många olika myndigheter. Gemensamt för dessa myndigheter är att de har utvärderingsuppgifter snarare än direkta genomförandeuppgifter. Vid sidan av generella utvärderings- och uppföljningsresurser, som Statskontoret och ESV, har regeringen även nio fristående sektorsspecifika utvärderingsmyndigheter till sitt förfogande, med uppdrag att följa upp, analysera och utvärdera effekter av offentliga åtgärder och insatser inom skilda samhällssektorer. Flera av dessa har inrättats . Det är angeläget för regeringen att få en samlad bild av för- och nackdelar med de rådande utvärderingssystemen i statsförvaltningen. Statskontorets kartläggning Utvärdering på olika områden – En analys av sektorsspecifika utvärderingsmyndigheter (2014:7) kan ligga till grund för ett sådant arbete. (2008/09:URF3 s. 11) anförde om effektivitetsrevisionen att för att fullgöra sin uppgift inom ramen för kontrollmakten bör effektivitetsrevisionen i större utsträckning riktas mot breda granskningar i väsentliga samhällsfrågor. Effektivitetsrevisionens huvudinriktning ska enligt utredningen vara granskning av hushållning, resursutnyttjande, måluppfyllelse och samhällsnytta. Med hushållning avses i vilken utsträckning åtgärder har vidtagits för att hålla nere kostnaderna i den granskade verksamheten, och med resursutnyttjande avses förhållandet mellan de resurser man har lagt ned och de resultat man har uppnått. Med måluppfyllelse avses förhållandet mellan de avsedda och de uppnådda resultaten. Vissa myndigheter har vetenskapliga råd. Detta gäller t.ex. Statskontoret, och Kriminalvården. Utskottet behandlade en snarlik motion om revision av myndigheters vetenskaplighet i betänkande 2012/13:KU19 s. 50 f. Utskottet noterade att flera myndigheter redan hade vetenskapliga råd och att regeringen i sin forsknings- och innovationspolitiska proposition (prop. 2012/13:30) bedömde att det är angeläget att samtliga myndigheter som bedriver eller finansierar forskning har en effektiv och tillfredsställande kvalitetssäkring. Mot denna bakgrund avstyrkte utskottet motionen. Utskottet kan konstatera att regeringen har aviserat att den kommer att låta utreda regeringens utvärderingsresurser och deras organisering. En fråga är vilken roll separata utvärderingsmyndigheter bör ha. Utskottet förutsätter att regeringen löpande följer upp hur myndigheternas verksamhet granskas. Utskottet ser inte skäl att föreslå något tillkännagivande och avstyrker därmed motion 2014/15:2253. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om faktaunderlag vid myndighetsutövning. Utskottet hänvisar till att förslag är under beredning i . I motion 2014/15:1665 av (KD) begärs ett tillkännagivande om att i förvaltningslagen förtydliga vikten av att myndighetsutövning ska bygga på faktaunderlag och bevis. Allmänna rättssäkerhetskrav som kan ställas på all offentlig myndighetsutövning i form av likhet, objektivitet och integritetsskydd ska vara uppfyllda. I 1 kap. 9 § RF föreskrivs att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. I (SOU 2010:29 s. 155 f.) anförs att flera skäl talar för att i förvaltningslagen ta in en bestämmelse med krav på ett sakligt och opartiskt handlande. Det ligger ett värde i att iakttagande av objektivitet och saklighet inte bara i regeringsformen fastläggs som ett rättesnöre för alla ”som fullgör uppgifter i den offentliga förvaltningen” utan också kommer till uttryck i den lag som direkt vänder sig till förvaltningsmyndigheterna – och till de enskilda som berörs av deras verksamhet. Därmed understryks att inte bara förvaltningslagens mer preciserade rättssäkerhetsgarantier utan också denna grundläggande princip kräver ständig observans i myndigheternas verksamhet. Utredningen anser att objektivitetsprincipen bör få ett genomslag i den nya förvaltningslag som föreslås genom att det anges att myndigheten i sin verksamhet ska iaktta saklighet och opartiskhet. betänkande har remissbehandlats och bereds inom . Utskottet kan konstatera att det finns bestämmelser i regeringsformen om att domstolar samt förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. När det gäller förvaltningslagen noterar utskottet att förslag är under beredning i . Utskottet vill inte föregripa den beredningen och avstyrker därmed motion 2014/15:1665. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om tolkning vid myndighetskontakter. Utskottet förutsätter att myndigheterna tillgodoser behovet av tolkning och översättning på det sätt som bedöms lämpligt i varje situation. Utskottet vill inte föregripa beredningen av förslag. Jämför reservation 4 (SD). I motion 2014/15:1112 av (SD) yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om tolk och översättning vid myndighetskontakter. I motionen påminns om förvaltningslagens regel att när en myndighet har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, bör myndigheten vid behov anlita tolk. Detta innebär att personer med brister i svenska språket kan kräva språktolk i allehanda kontakter med myndigheter. Regeringen bör arbeta för att, med vissa undantag, avskaffa rätten till skattefinansierad tolk eller andra former av skriftliga språköversättningar i vardaglig kontakt med myndigheter. Kommunikation och information på svenska och engelska (som en klar majoritet av de offentliganställda kan tala) bör enligt motionären vara en tillräcklig servicenivå för svenska myndigheter i vardaglig kontakt med medborgare. I motion 2015/16:2830 av (SD) yrkande 2 föreslås ett tillkännagivande med samma innebörd. I motion 2014/15:1117 av och (båda SD) begärs ett tillkännagivande om behovet av en översyn av möjligheten att införa en tidsgräns för att kunna få hjälp av en språktolk. Om man har bott i har man haft tillfälle att lära sig det svenska språket. Är inte så fallet får man bekosta språktolk på egen hand, anser motionärerna. I motion 2014/15:2108 av (SD) begärs ett tillkännagivande om att stimulera landsting, regioner och kommuner att använda videotolkning. Genom att använda välfärdsteknologi kan språktolkningen effektiviseras, och genom samordningsinsatser med kommuner och landsting skulle detta innebära stora besparingar. I vid sker språktolkning via videotolkning. Utvärderingar från visar att videotolkning upplevs som positivt och professionellt av såväl vårdpersonal som patienter och att fördelarna med fysisk närvaro, såsom icke-verbal kommunikation, bibehålls. I motion 2015/16:1682 av (SD) föreslås ett tillkännagivande med samma innebörd. Av 8 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att en myndighet, när den har kontakt med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hörsel- eller talskadad, vid behov bör anlita tolk. Av förarbetena till lagen (prop. 1985/86:80 s. 83) framgår att bestämmelsen om tolk ska tillämpas även inom sjukvården. Vidare anges i förarbetena (s. 27) att tolkregeln i förvaltningslagen ursprungligen var formulerad som får-regel men att den skärptes till en bör-regel. Vidare anförs att den som behöver en tolk vid sina kontakter med myndigheterna bör få en sådan i all rimlig utsträckning. Vilken utsträckning som är rimlig beror bl.a. på tillgången på tolkar. Kostnaden för samhällets tolkservice måste också stå i rimlig proportion till den betydelse som ärendet har för den enskilde. Något absolut krav på tolkning och översättning borde inte föreskrivas i förvaltningslagen. JO har ansett (JO 2003/04 s. 177) att det är myndigheten själv som i det enskilda fallet bedömer om det finns något behov av tolkning. Hänsyn ska tas till ärendets art och omfattningen av materialet i ärendet. JO har vid flera andra tillfällen framhållit att myndigheterna ska ta hänsyn till sådana faktorer som ärendets art, omfattningen och karaktären av det material som lämnas in och kostnaden för översättningen i förhållande till ärendets betydelse (t.ex. JO 2007/08 s. 416, JO 2008/09 s. 192). I proposition 2012/13:132 Tolkning och översättning i brottmål lämnas förslag som genomför och rådets direktiv /64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden. I slutbetänkandet från Utredningen om tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden (SOU 2012:49) anförs bl.a. att tillgången på kompetenta tolkar till stor del är en geografisk fråga. Utanför storstäderna kan det vara svårt att få tag i en kvalificerad tolk, och kostnaderna för att ha en tolk på plats kan bli betydande om det är fråga om långa resvägar. Videokonferenstolkning kan vara ett sätt att komma till rätta med detta. Videokonferenstolkning bör också i möjligaste mån ersätta telefontolkning eftersom kvaliteten blir väsentligt bättre vid en videokonferenstolkning än med en telefontolkning. Utredningen konstaterade att de gällande bestämmelserna om någons möjlighet att delta vid en förhandling genom ljudöverföring eller ljud- och bildöverföring i 5 kap. 10 § även omfattar tolkar. Utredningen ansåg att det gällande regelverket är anpassat för den reglering av fjärrtolkning som finns i direktivet. Regeringen ansluter sig i propositionen till utredningens bedömning (prop. 2012/13:132 s. 45 f.). biföll propositionens förslag och avslog motionsyrkanden om vissa aspekter på tolkning. Ledamöterna från SD respektive S, MP och V reserverade sig till förmån för sina motioner (bet. 2012/13:JuU23). (SOU 2010:29 s. 311 f.) skriver att om det behövs för att den enskilde ska kunna ta till vara sin rätt, har myndigheterna en skyldighet att anlita och bekosta tolkar och översättare. Något utrymme för diskretionär prövning eller över huvud taget för ytterligare överväganden borde då inte ges, och verbet ”bör” som används i lagtexten borde ersättas av det imperativa och klara ”ska”. Ett sådant obligatorium som innefattas i en ”ska-regel” kan dock enligt utredningen inte gälla i alla situationer. Det måste ibland vara möjligt att avstå från tolkning eller översättning, särskilt när ärendena är av mindre vikt för den enskilde och kostnaderna för åtgärden framstår som oproportionerliga. Utredningen ansåg att ett uttryckligt krav på tolkning borde reserveras för de fall när den enskilde utan tolkning inte kan ta till vara sin rätt. Avsikten är inte att en sådan ändring ska innebära någon saklig ändring mot vad som gäller . Utredningen anför att den inte föreslår några dramatiska förändringar i den existerande och, som det förefaller, i praktiken välfungerande ordningen. Lagtexten bör emellertid omformuleras så att den bättre speglar de bakomliggande intentionerna och tydligare framhåller rättssäkerhetsaspekten, som ett nödvändigt utrymme för hänsynstaganden av praktisk och ekonomisk art ges i situationer där den enskildes rätt inte därigenom inskränks. Några redaktionella och språkliga justeringar synes också angelägna. Därtill föreslås en begränsad utvidgning av bestämmelsens tillämpningsområde vad gäller kommunikation med synskadade. Utredningens förslag har remissbehandlats och bereds i . I betänkande 2012/13:KU19 s. 31 f. behandlade utskottet snarlika motioner. Utskottet gjorde följande ställningstagande: Utskottet anser att det är viktigt att personer som inte behärskar svenska får tillgång till tolkning och översättning i den mån som bedöms rimlig vid kontakter med myndigheter och sjukvård. Utskottet förutsätter att myndigheterna tillgodoser behovet av tolkning och översättning på det sätt som bedöms lämpligt i varje situation. Utskottet noterar dessutom att föreslår vissa ändringar i förvaltningslagens bestämmelser om tolkning. Beredningen av dessa förslag bör inte föregripas. Mot bakgrund av det anförda avstyrkte utskottet motionerna. Representanten för reserverade sig till förmån för motionerna. Kammaren följde utskottet (prot. 2012/13:93). I betänkande 2013/14:KU26 (s. 39) avstyrktes motioner om tolkning vid myndighetskontakter efter förenklad beredning. Som utskottet tidigare framhållit är det viktigt att personer som inte behärskar svenska får tillgång till tolkning och översättning i den mån som bedöms rimlig vid kontakter med myndigheter och sjukvård. Utskottet förutsätter att myndigheterna tillgodoser behovet av tolkning och översättning på det sätt som bedöms lämpligt i varje situation. föreslår vissa ändringar i förvaltningslagens bestämmelser om tolkning. förslag bereds i . Utskottet vill inte föregripa den beredningen och avstyrker därmed motionerna 2014/15:1112 yrkande 2, 2014/15:1117, 2014/15:2108, 2015/16:1682 och 2015/16:2830 yrkande 2. I medborgarnas tjänst och introduktionsprogram för nyanställda Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att offentliga myndigheter bör genomsyras av en anda av att stå i medborgarnas tjänst och om introduktionsprogram för nyanställda. Utskottet konstaterar att det pågår arbete för att stärka den statliga värdegrunden och främja värdegrundsarbetet. I motion 2015/16:1025 av (S) begärs ett tillkännagivande om att se över möjligheten att låta nyanställda på statliga myndigheter genomgå introduktionsprogram. Alla nyanställda på statliga myndigheter bör genomgå ett introduktionsprogram för att stärka de statsanställdas kunskap om staten och det unika i statstjänstemannarollen. Det behövs en gemensam värdegrund för hela statsförvaltningen som förklarar och förstärker det personliga ansvaret vid t.ex. myndighetsutövning och andra former av tjänsteutövning. I motion 2015/16:1078 av (M) begärs ett tillkännagivande om att de offentliga myndigheterna i bör ges det samlade uppdraget att låta sig genomsyras av en anda av att stå i medborgarnas tjänst. I motionen nämns att är en myndighet som pekats ut för att på ett förtjänstfullt sätt ha ökat servicegraden som medborgare och berörda informerats om gjorda förändringar och förbättringar. Inspirerade av de goda exempel som finns och med insikt om varje myndighets egen förbättringspotential borde en bred översyn göras för att det offentliga ska ställas i medborgarnas tjänst. Uppdrag till Statskontoret om statlig styrning av offentlig sektor Regeringen beslutade att ge Statskontoret ett uppdrag om statlig styrning av den offentliga sektorn. Bland det som Statskontoret ska göra finns att analysera och föreslå hur medarbetares kompetens och erfarenhet bättre kan tas till vara i myndigheternas planering, utveckling, genomförande och uppföljning av olika verksamheter. Ett aktivt medarbetarskap förutsätter ett ledarskap som möjliggör detta. Statskontoret ska därför även analysera vilka krav som bör ställas på ett ledarskap som tar till vara och stärker medarbetares kompetens och erfarenhet och med beaktande av ett jämställdhetsperspektiv. Statskontoret ska också föreslå hur statliga ledares kompetens bör utvecklas så att statsförvaltningen stärks i sin förmåga att vara innovativ och samverkande i enlighet med det förvaltningspolitiska målet som det uttrycks förvaltningspolitiska proposition. Syftet är att identifiera centrala faktorer som bygger ett starkt och framgångsrikt ledarskap. Vidare ska Statskontoret föreslå hur arbetet med ledarskapsfrågorna kan stimuleras ytterligare. Detta deluppdrag ska redovisas till regeringen . I budgetpropositionen redovisas att regeringens mål för området statliga arbetsgivarfrågor är en samordnad statlig arbetsgivarpolitik som säkerställer att kompetens finns för att nå verksamhetens mål (prop. 2015/16:1 utg.omr. 2 s. 67). Målet utgår från den långtgående arbetsgivarpolitiska delegeringen i staten. Arbetsgivarpolitiken utvecklas i samverkan mellan myndigheterna och samordnas av .