bet · H301KU20 · 2016-01-27 00:00:00 — Det är också riktigt att Romson i samband med en bredare intervju om segling och friluftsliv i tidningen På svarat på specifika frågor om den tidigare använda bottenfärgen, och då gett en bild av hur hon och sambon uppfattat tillåtligheten i relation till segelfartyget. Som svar på frågan om i vilket syfte uttalandena gjordes anförs i svarspromemorian att Romson som svar på frågor från journalister redovisat hur hon som privatperson agerat i samband med att segelfartyget målades tidigare. På Kryss hade länge bett om en intervju, och Romson ansåg att en intervju i tidningen var ett bra sätt att lyfta fram segling och friluftsliv till en bred läsekrets. När tidningen ställde frågor om valet av bottenfärg redovisade statsrådet, med anledning av den färg som inhandlades för ommålning av familjens båt, hur hon som privatperson har försökt förstå regelverket kring användningen av bottenfärgen. Av svaret framgår att båtbottenfärger är en särskild typ av biocidprodukt som – beroende på vilken biocidprodukt det är fråga om – antingen regleras i en EU-förordning eller förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel. När det gäller ändringar i den svenska förordningen om bekämpningsmedel var dåvarande statsrådet föredragande, anförs det i svaret. I praktiken hanterar dock inte regeringen några ärenden som rör miljökrav på botten- färger. Särskilda krav på biocidprodukter beslutas av Kemikalieinspektionen i samband med beslut om godkännande av sådana produkter. Ett beslut om godkännande kan överklagas till mark- och miljödomstolen. Av svarspromemorian framgår att Kemikalieinspektionen har handlagt två ärenden som rör den aktuella färgen, varav det första rörde en ansökan om godkännande av färgen som biocidprodukt. Kemikalieinspektionen godkände färgen , och användningsområdet för färgen utvidgades , också genom beslut av Kemikalieinspektionen. Romson polisanmäldes för att ha använt den aktuella färgen. Eftersom uppgifterna i anmälan inte gav anledning att anta att ett brott som hörde under allmänt åtal hade begåtts avskrev åklagaren anmälan. Beslutet överprövades av överåklagare som beslutade att inte granska ärendet. Det har också funnits ett ärende om användningen av icke godkända bottenfärger hos i . Ärendet inleddes efter att en privatperson skrivit till och frågat vilka åtgärder förvaltningen avsåg att vidta med anledning av att det i tidningsartiklar framkommit att vissa politiker använde sig av förbjudna bottenfärger. Vid handläggningen gjordes bedömningen att något brott inte hade begåtts, och någon åtalsanmälan gjordes inte. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Enligt 12 kap. 2 § regeringsformen (RF) får ingen myndighet bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller som rör tillämpningen av lag. Enligt utskottets tidigare uttalanden bör därför statsråd med hänsyn till sin speciella ställning, även med beaktande av att de i och för sig i likhet med alla andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang, visa viss åter- hållsamhet när det gäller uttalanden som rör myndighetsutövning mot enskilda eller tillämpning av lag. I det nu aktuella fallet uttalade sig dåvarande klimat- och miljöministern om tolkningen av gällande rätt vad avser användningen av en båtfärg. Uttalandet gjordes i samband med en tidningsintervju och avsåg svar på frågor om bottenfärg på hennes och hennes sambos båt och deras syn på det aktuella regelverket. innebar uttalandet att hon offentligt gav uttryck för hur regler inom hennes ansvarsområde ska tillämpas av ansvariga myndigheter. Någon avsikt att påverka myndigheters tillämpning av lag synes inte ha förelegat. Mot bakgrund av den återhållsamhet som med hänvisning till bestämmelserna i regeringsformen om myndigheters självständighet bör gälla, borde dock statsrådet ha avstått från att uttala sig på det sätt hon gjorde. 5.10 Utrikesministerns uttalanden om utomrättsliga avrättningar I en anmälan till (dnr 1270-2015/16), bilaga A5.10.1, begärs det att utskottet granskar utrikesminister uttalanden om och utomrättsliga avrättningar. Enligt anmälaren har utrikesministern i samband med att hon uttalat sig om och utomrättsliga avrättningar hävdat fyra olika, otydliga, motsägelse- fulla och sinsemellan oförenliga ståndpunkter. Dessa ståndpunkter är enligt anmälaren –att både och gör sig skyldiga till utomrättsliga avrättningar –att utrikesministern uttalade sig om men att hon inte vill anklaga , eftersom hon inte har uppgifter om att skulle ha begått utomrättsliga avrättningar –att utrikesministern i första att-satsen ovan över huvud taget inte talade om utan uttalade sig generellt –att det på starka grunder kan misstänkas att har begått utomrättsliga avrättningar och att det är centralt att det görs grundliga och trovärdiga undersökningar kring dessa dödsfall, i syfte att bringa klarhet i situationen och få till stånd ett möjligt ansvarsutkrävande. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING När det gäller de redovisade ståndpunkterna hänvisar anmälaren till vad som anförts i två interpellationsdebatter i , uttalanden i ett tv-program och uppgifter i en tidningsartikel. Enligt anmälaren finns det grund för att pröva om utrikesminister med uttalanden om och utomrättsliga avrättningar har brustit i sin uttalandepolitik och därigenom skapat stor oklarhet kring regeringens hållning i frågan. Till grund för granskningen har legat bl.a. en promemoria som upprättats inom , bilaga A5.10.2. Utskottet har hållit en utfrågning med utrikesminister , bilaga B2. Regeringen har i olika sammanhang framhållit att det är angeläget att få till stånd en fredlig och hållbar lösning på konflikten mellan och . Konflikten har bl.a. behandlats av statsminister i de senaste två årens regeringsförklaringar. I regeringsförklaringen uppgav att kommer att erkänna staten . I denna del anförde stats- ministern att konflikten mellan och endast kan lösas genom en tvåstatslösning, framförhandlad i enlighet med folkrättens principer, som måste garantera såväl palestiniernas som israelernas legitima krav på nationellt självbestämmande och säkerhet och att en tvåstatslösning förutsätter ömsesidigt erkännande och vilja till fredlig samexistens. I regeringsförklaringen uttalade statsminister bl.a. att för att nå en tvåstatslösning mellan och måste direkta förhandlingar inledas. presenterade utrikesminister utrikes- deklarationen i . Utrikesministern uppgav bl.a. att spänningarna mellan och är oroande och att kommer att verka för ett intensifierat engagemang inom Europeiska unionen (EU) för varaktig fred tillsammans med () och andra parter i regionen samt i omvärlden. Hon anförde vidare följande: Regeringen värnar en fortsatt bred och god relation till , och vi visar vårt långsiktiga engagemang för genom en ny femårig bistånds- strategi med kraftigt ökad volym. Hopplöshetens radikalisering måste motverkas. Unga israeler och palestinier måste förmås att tro på en bättre framtid. Från svensk sida har 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING vi genom vårt erkännande av Staten velat visa att tvåstats- lösningen inte endast är en abstrakt vision. Det finns en politisk väg bort från hopplöshet och våld. besvarade utrikesminister tre interpellationer om regeringens syn på och den palestinska myndigheten (prot. 2015/16:39, 7 §). anförde bl.a. följande: 8 Utrikesminister (S): […] de har fel i sina påståenden om att och jag som utrikesminister inte har tagit avstånd från våldet. Vi har uttryckligen gjort det, och jag har tydliggjort att alla terrorhandlingar är förkastliga och måste fördömas av alla. I samband med de senaste våldsdåden i och har jag gjort det i anförande i , i debattartiklar, på Twitter och så vidare. Mina fördömanden har förstås gällt när palestinier såväl som israeler har utfört dåden. Jag har också betonat vikten av att skyldiga ställs inför rätta och att man inte använder sig av utomrättsliga avrättningar. 16 Utrikesminister (S): […] Vi måste sansa oss i debatten. Om vi alla förespråkar en tvåstats- lösning – jag tror att det är vår gemensamma hållning – måste vi fundera mycket noga över vilka krafter vi kan stödja som kan bidra till den lösningen. Det är långt ifrån perfekt på båda sidor. Här finns många som är krigshetsare och som för en osaklig, överdriven och hatfull debatt. Vi måste fundera över hur vi skapar förutsättningarna för en återgång till en fredsprocess. Det här är det bästa vi har. Vi kan och ska fortsätta att kritisera . Vi ska fortsätta kritisera när de gör saker som är felaktiga, och vi ska fortsätta att trycka på för demokratiska val. Det är så vi kan engagera oss med dem. Ni har rätt att kritisera och kräva förtydliganden om vad de egentligen menar och kräva att de tydligare tar avstånd från våldet. Det tycker också jag. Men vad är alternativet? Vilka krafter ska vi stödja? Det är inte oviktigt med bosättarpolitiken. Den gör en tvåstatslösning omöjlig. Jag tar avstånd från knivattacker. Det är fruktansvärt, och det får inte förekomma. har alltid rätt att försvara sig, att försäkra sig om sin säkerhet. Men jag säger även i andra situationer att responsen inte får bli sådan att det blir fråga om utomrättsliga avrättningar eller på annat sätt oproportionerligt så att antalet dödade överstiger det ursprungliga dödsantalet om. Det är inte rätt väg framåt för . Man måste sansa sig på båda sidor, och vi måste vara vän av freden. Det är vad det handlar om. Påstå inte något annat om vad jag har sagt. Jag har aldrig nämnt ordet i den debatt som refereras till. Det är viktigt att sanningen kommer fram om detta. publicerade en artikel enligt vilken pressekreterare i ett mejl till tidningen ska ha skrivit följande med anledning av utrikesministerns uttalande om utomrättsliga avrättningar vid interpellationsdebatten i : Utrikesministern för ett principiellt folkrättsligt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen, dvs. att svaret på våldsamma attacker måste vara rimlig och att man i 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING största möjliga mån måste skydda civila liv. Det hon säger om detta gäller båda sidor. Uttalande av statsminister och utrikesminister publicerades på regeringens webbplats () ett uttalande av statsminister och utrikes- minister med anledning av utvecklingen i och . I uttalandet framhölls bl.a. att utvecklingen i och är djupt oroande, att det därför är viktigt att värna dialogen och diplomatin och att det mot den bakgrunden är olyckligt att svenska regeringsföreträdares uttalanden om situationen i missuppfattas och ges orimliga proportioner. I uttalandet hänvisades till vad utrikesministern hade anfört om utomrättsliga avrättningar vid interpellationsdebatten . Det framhölls att utrikesministern inte hade sagt att utomrättsliga avrättningar förekommer i utan fört ett principiellt folkrättsligt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen. intervjuades utrikesminister i tv- programmet Agenda. I intervjun kommenterade vad hon hade anfört om utomrättsliga avrättningar under ovan nämnda inter- pellationsdebatt i och framförd kritik mot hennes uttalanden. uppgav bl.a. att hon visst hade fördömt knivattackerna mot israeler, att det är en farlig situation och att har rätt att försvara sig. På frågan om varför hon tog upp utomrättsliga avrättningar i interpellationsdebatten och om hon inte avsåg just uppgav att hon pratade om ett allvarligt folkrättsligt fenomen och att ”vi måste förhindra det här och i andra kriser och situationer”. anförde vidare att hon inte kunde svara på varför medvetet missuppfattat henne. På frågan om det finns exempel på att har begått utomrättsliga avrättningar uppgav att hon inte hade några sådana uppgifter som hon ville anklaga för men att hon varnade för att det här är sådant som ligger i farans riktning när våldet eskalerar så som det har gjort. besvarade utrikesminister en interpellation om vilka utomrättsliga avrättningar hon hade åsyftat i riksdagsdebatten (prot. 2015/16:50, 10 §). uppgav bl.a. följande (del av anförande 1): Den debatten ägde rum mot bakgrund av händelseutvecklingen de två föregående månaderna, som präglades av våldsamheter som inte skådats i och på , inklusive östra . För att upprepa vad jag sa i mitt interpellationssvar då: dödades 21 israeler och 100 palestinier i samband med knivattacker, våldsdåd, demonstrationer och sammandrabbningar. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING oktober uppgick antalet skadade till 115 israeler och 7 392 palestinier, varav ca 5 000 i tårgasattacker. FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter gjorde ett uttalande där han hänvisade till att den israeliska responsen har angivits vara oproportionerlig så till den grad att utomrättsligt dödande starkt kunde misstänkas. Även MR-organisationer och folkrättsexperter har uttryckt liknande farhågor. Det är centralt att det görs grundliga och trovärdiga undersökningar kring dessa dödsfall i syfte att bringa klarhet och få till stånd möjligt ansvarsutkrävande. Jag har på samma sätt varnat för vad oproportionerlig våldsanvändning skulle kunna innebära. Som jag har klargjort i ett flertal sammanhang, bland annat i ett gemensamt uttalande med statsministern från , förde jag i den aktuella riksdagsdebatten ett principiellt folkrättsligt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen. I det samman- hanget, liksom vid många andra tillfällen , var jag mycket tydlig i mitt fördömande av de våldsdåd som utförts av palestinier gentemot israeler. Användning av våld, även under ockupation, är strikt reglerat i folkrätten. Alla inblandade bör göra sitt yttersta för att undvika oproportionerligt våld. Den nuvarande situationen är ohållbar. Våldet måste få ett slut. Efter anföranden från riksdagsledamöterna (L), (S) och Serkan Köse (S) anförde utrikesminister bl.a. följande (del av anförande 5): Interpellationsdebatten ägde rum mot bakgrund av händelseutvecklingen . De präglades av våldsamheter i och på som vi inte hade sett . gjorde FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter uttalandet där han hänvisade till att den israeliska responsen har angivits vara så oproportionerlig till den grad att utomrättsligt dödande starkt kunde misstänkas. Att en avrättning är utomrättslig innebär att den verkställs utan rättslig prövning och dödsdom. Eftersom sådana avrättningar sker utanför lagens ramar har offret berövats alla sina rättigheter. Därför är också utomrättsliga avrättningar svåra att fastställa. MR-organisationer, till exempel , och folkrättsexperter har som vi har hört uttryckt liknande farhågor. Jag har på samma sätt varnat för vad oproportionerlig våldsanvändning skulle kunna innebära. Som jag har klargjort tidigare förde jag i debatten ett folkrättsligt principiellt resonemang om rätten att försvara sig och om vikten av proportionalitets- och distinktionsprincipen. Vi kommer att fortsätta agera för att rikta , EU:s och FN:s uppmärksamhet mot situationen i och – båda länderna har en självklar rätt att existera – så att invånarna kan leva, utvecklas och må bra inom säkra och erkända gränser. Uttalanden av tidigare utrikesminister uttalade dåvarande utrikesminister följande i ett pressmeddelande: upprepade angrepp på de ockuperade palestinska områdena och särskilt är upprörande. De strider mot folkrätten i likhet med de fortsatta raketbeskjutningarna från palestinskt område. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING avrättningar och urskillningslöst dödande som drabbar civilbefolkningen måste upphöra. I en intervju i tidningen uppgav dåvarande utrikesministern bl.a. följande med anledning av belägringen av : Rätten till självförsvar ska utövas med proportionalitet. Utomrättsliga avrättningar ställer vi oss avvisande till. Människor dör i krigshandlingar men avrättningar är inte acceptabelt. Att avgöra vem som är skyldig ska ske i en rättsprocess. Jag har inte tillräckligt tydlig bild av var ansvaret för raketbeskjutningen ligger. Av 1 kap. 6 § regeringsformen (RF) framgår att det är regeringens uppgift att styra riket och att den gör det under ansvar inför . Den styrande makten tillkommer alltså regeringen. Vad som närmare avses med den styrande makten anges inte i bestämmelsen. Enligt förarbetena får man i stället av regeringsformens olika kapitel läsa sig till innebörden av den styrande makten (prop. 1973:90 s. 230). Sålunda har regeringen ett eget normgivnings- område (8 kap. 7 § RF); den kan även efter delegation av utfärda förordningar på andra områden (8 kap. 3–5 §§ RF). Vidare gäller att statens medel och dess övriga tillgångar står till regeringens disposition att användas i enlighet med vad har bestämt (9 kap. 8 och 9 §§ RF). Av 10 kap. RF följer att regeringen har omfattande befogenheter i fråga om utrikespolitiken. Utrikespolitiken är enligt regeringsform, liksom tidigare, en regeringens styrelsefunktion, och ansvaret för utrikespolitiken åvilar enligt förarbetena i första hand regeringen (prop. 1973:90 s. 355). Av 10 kap. 1 § RF följer att överenskommelser med andra stater eller med mellanfolkliga organisationer ingås av regeringen. Dock krävs godkännande när överenskommelsen förutsätter lagstiftning, i övrigt rör ett ämne som ska besluta om eller är av större vikt (10 kap. 3 § RF). Regeringen ska enligt 10 kap. 11 § RF fortlöpande hålla underrättad om de utrikespolitiska förhållanden som kan få betydelse för riket och överlägga med den så ofta som det behövs. I samband med författningsreformen framhöll såväl Grundlagberedningen som det föredragande statsrådet att utrikes- politikens betydelse för rikets säkerhet motiverade att hade en vidsträckt insyn och ett starkt inflytande på detta område (prop. 1973:90 s. 355 f.). I ett yttrande till om ställning i den utrikespolitiska beslutsprocessen påminde utrikesutskottet om att ett flertal former för insyn i och inflytande över utrikespolitiken hade vuxit fram utöver dem som uttryckligen föreskrivs i grundlagen (se bet. KU 1976/77:36 s. 15 f.). Bland annat nämndes att det fanns tillfällen för 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING och dess ledamöter att i olika utrikespolitiska frågor ge sin mening till känna för regeringen. Det var enligt utrikesutskottet givet att och utrikesutskottet hade centrala funktioner, men information till i olika utrikespolitiska frågor förekom också i en rad andra berednings- och samrådsformer varigenom riksdagsledamöter och de politiska menings- riktningar de företräder kunde få insyn i och utöva påverkan på regerings- politikens utformning på utrikesområdet. Regeringsarbetet och regeringens beslutsformer Själva regeringsarbetet regleras närmare i 7 kap. RF. Bestämmelserna är avsiktligt knapphändigt utformade. Enligt förarbetena till regeringsformen bör regeringens arbetsformer inte göras till föremål för en ingående grundlagsreglering som tynger regeringsarbetet med formaliteter och hindrar en anpassning av arbetet till växlande förhållanden (prop. 1973:90 s. 179). En allmän utgångspunkt bör därför vara att visa återhållsamhet med att binda regeringens arbetsformer. Av 7 kap. 1 § RF följer att för att bereda regeringsärenden och för att biträda regeringen och statsråden i övrigt ska det finnas ett regeringskansli i vilket departement för skilda verksamhetsgrenar ingår. Regeringen fördelar ärendena mellan departementen, och statsministern utser bland statsråden chefer för departementen. Enligt förarbetena bör själva systemet med departement slås fast i grundlagen, ”men med detta bör man i det väsentliga göra halt” (prop. 1973:90 s. 181). Även själva förfarandet vid beredningen av regeringsärenden regleras endast i begränsad omfattning i regeringsformen. Detta förfarande överensstämmer med den allmänna målsättningen om handlingsfrihet för varje regering (, författning efter EU-anslutningen, 2000, s. 214). Huvudregeln är att alla ärenden som kommer in till eller som initieras där är regeringsärenden. Enligt 7 kap. 3 § RF avgörs ett regeringsärende av regeringen vid ett regeringssammanträde. Minst fem statsråd måste vara närvarande vid ett sammanträde för att regeringen ska vara beslutsför (7 kap. 4 § RF). Beslutsformen är alltså kollektiv. I princip gäller att systemet med ministerstyre i regeringsärenden är okänt för regerings- formen. Ett statsråd kan alltså inte på egen hand besluta i ett regeringsärende. Undantag gäller dock för ett regeringsärende som avser verkställighet av författningar eller särskilda regeringsbeslut inom Försvarsmakten. Vid införandet av regeringsformen fördes en diskussion om regeringens beslutsformer (SOU 1972:15, prop. 1973:90, bet. KU 1973:26 och KU 1974:8). För ett kollektivt beslutsfattande talade vikten av samarbete över departementsgränserna, möjligheterna att utkräva politiskt ansvar och behovet av regeringens sammanhållning (SOU 1972:15 s. 79 f. och 148 f.). I grundlagspropositionen framhölls att enligt ett parlamentariskt synsätt bör alla regeringsärenden färgas av eller åtminstone vara förenliga med värderingar som är gemensamma för hela regeringen (prop. 1973:90 s. 183). 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Formerna för samråd inom Genom olika former av samråd (gemensam beredning, allmän beredning och delning) inom säkerställs att principen om kollektivt beslutsfattande får ett reellt innehåll och att alla statsråd får faktisk möjlighet att utöva det inflytande i regeringsärenden som deras ansvar motiverar. Statsrådsberedningen har i en promemoria tagit fram riktlinjer för De formella reglerna om gemensam beredning finns i förordningen (1996:1515) med instruktion för . Där föreskrivs att ett ärende som faller inom flera departements verksamhetsområden ska beredas inom det departement till vilket det huvudsakligen hör och i samråd med övriga berörda statsråd (13 och 15 §§). Av statsministerns särskilda ställning i regeringen får anses följa en allmän skyldighet för departementen att informera Statsrådsberedningen om regeringsärenden av större vikt (se bl.a. bet. 2001/02:KU20 s. 232). Också svenska ståndpunkter och instruktioner i EU-frågor och andra internationella frågor omfattas av kraven på gemensam beredning. Syftet är att berörda departement ska ha möjlighet att delta i beredningen inför såväl dessa ställningstaganden som inför svenska initiativ och utspel i EU. Svar på frågor och interpellationer, meddelanden i liksom sådana övriga anföranden, uttalanden och tidningsartiklar som innehåller ställningstaganden till riktlinjer, principer eller förhållningssätt ska också beredas gemensamt eftersom de på samma sätt som regeringsbesluten är ett uttryck för regeringens gemensamma ståndpunkt (se bl.a. bet. 2001/02:KU20 s. 232 och SB PM 2012:1 s. 7 f.). När det gäller förfarandet sägs allmänt att det inte får råda någon oklarhet om vad som överenskommits (t.ex. att det verkligen rör sig om gemensam beredning och inte om samråd eller förfrågan). Av 13 kap. 5 § RF följer att en riksdagsledamot får framställa interpellationer och frågor till ett statsråd i angelägenheter som rör statsrådets tjänsteutövning i enlighet med de närmare bestämmelser som meddelas i riksdagsordningen (RO). En interpellation ska vara skriftlig och ställas till ett visst statsråd (8 kap. 2 § RO). Den ska ha ett bestämt innehåll och vara försedd med en motivering. Av 8 kap. 4 § RO följer att en interpellation ska besvaras i ett anförande av ett statsråd inom en viss angiven tid. I riksdagsordningen finns även närmare reglerat hur själva interpellationsdebatten ska gå till (tilläggsbestämmelse 8.4.2 till RO). 10 Promemorian finns som bilaga i avsnitt 3.1. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Formerna för utrikespolitiska beslut genomförde en granskning av formerna för utrikespolitiska beslut (bet. 2001/02:KU20 s. 229 f.). I ärendet inhämtades synpunkter från , och utskottet höll en utfrågning med f.d. ambassadören , dåvarande regeringsrådet och dåvarande docenten .