bet · H301JuU21 · 2016-03-11 00:00:00 — ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen ska överväga om personer som dömts för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram. En vägran att delta i ett sådant program ska få konsekvenser för möjligheterna till permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. tillkännager detta för regeringen. avslår ett motionsyrkande om att utvärdera Kriminalvårdens behandlingsprogram. Jämför reservationerna 7 (M) och 8 (S, MP, V). I motion 2015/16:2334 av m.fl. (M) yrkande 3 begärs att Kriminalvårdens behandlingsprogram ska utvärderas. I samma motion begärs att man ska överväga om våldsutövare bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram (yrkande 4). Motionärerna anför att om gärningsmannen inte deltar i någon behandling bör det övervägas om det ska leda till konsekvenser för kommande permissioner och villkorlig frigivning. I motion 2015/16:2791 av m.fl. (FP) yrkande 3 begärs att den intagnes medverkan i behandlingsprogram ska vara ett krav för villkorlig frigivning för personer som dömts för grova sexualbrott eller grova brott mot närstående. En intagen är enligt 3 kap. 2 § fängelselagen skyldig att utföra eller delta i den sysselsättning som anvisas honom eller henne. Med sysselsättning avses inte bara arbete och utbildning utan även andra former av programverksamhet. En annan sak är att det inte alltid kan anses meningsfullt att ålägga en intagen att delta i brotts- och missbruksrelaterad programverksamhet som han eller hon saknar motivation för (prop. 2009/10:135 s. 129). Av regeringens budgetproposition (prop. 2015/16:1 utg.omr. 4 s. 47) framgår bl.a. följande: Andelen klienter, såväl män som kvinnor, som har fullföljt behandlingsprogram har minskat i förhållande till föregående år. Kriminalvården förklarar minskningen med avvecklingen av ett utbrett behandlingsprogram som efter utvärdering inte visade sig minska risken för återfall i brott. Kriminalvården redovisade 2013 att myndigheten inte i tillräcklig utsträckning når klienter som har störst behov av behandlingsprogram samt att man heller inte alltid når fram med rätt behandlingsprogram. Myndigheten redovisar en något positiv utveckling avseende detta. Regeringen anför vidare (s. 49): Det är angeläget att Kriminalvårdens klienter i så hög utsträckning som möjligt deltar i behandlingsprogram som syftar till att minska risken för återfall. Det är viktigt att rätt behandlingsprogram matchas med rätt klienter. Det är därför angeläget att Kriminalvården fortsatt utvecklar arbetet med behandlingsprogrammen så att de klienter som har störst behov i högre utsträckning nås av väl anpassade insatser. Regeringen förväntar sig att myndighetens arbete inom ramen för regeringsuppdragen om unga dömda samt män och kvinnor med våldsproblematik bl.a. ska sätta fortsatt fokus på detta. Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår bl.a. följande (s. 33). Syftet med Kriminalvårdens behandlingsprogram är att förhindra återfall i brott genom att ge klienten nya kunskaper, färdigheter och insikter. Programmen ackrediteras, vilket betyder att de genomgår en vetenskaplig bedömning där en oberoende forskarpanel granskar programmets innehåll och sättet att genomföra det på. På så vis säkerställs att behandlingen sker på vetenskaplig grund och kan förväntas ha effekt på risken för återfall i brott. Samtliga program utvärderas med avseende på effekter. Om ett program inte har de förväntade effekterna tas det bort ur Kriminalvårdens programutbud. Kriminalvården har gjort en utvärdering av behandlingsprogrammen, som publicerades . I utvärderingen konstateras att effektstorlekarna genomgående är små och att det finns anledning att sträva efter att förbättra behandlingsinnehållet och behandlingsupplägget i lika hög grad som utvärderingsmetodiken. Sammanfattningsvis konstateras att Kriminalvården lyckats i ambitionen att etablera en evidensbaserad återfallsförebyggande behandlingsverksamhet. Programmens effekter på återfall är lovande, men stora utmaningar finns om Kriminalvården vill öka kvaliteten och effektiviteten i behandlingsprogrammen. Av om återfall i brott (RiR 2015:4) framgår bl.a. följande: Kriminalvården har två forsknings- och utvecklingsgrupper, en i samarbete med i och en tillsammans med forskargruppen i rättspsykiatri på i . Grupperna forskar bl.a. om vad som fungerar för att minska återfall, orsaker till kriminalitet och psykisk ohälsa hos klienter. Elva rapporter har en anknytning till verkställighetsarbetet. Bland dem finns utvärderingar av verkställighetsplanering i praktik och retorik, motiverande samtal, Krami, adhd och behandlingsprogram. Åtminstone de två sistnämnda rapporterna har haft inflytande på verksamheten. Till exempel har Kriminalvården slutat att använda flera tidigare populära behandlingsprogram, då de visade sig kunna ha negativa effekter (s. 75). Kriminalvården har också formulerat en forsknings- och utvecklingsstrategi med ett antal strategiska områden, bl.a. behandlingsverksamhet och samverkan. Utskottet har fått information om att regeringen kommer att ge en utredare i uppdrag att utreda om risk för återfall i allvarlig brottslighet ska ges betydelse som ett skäl mot villkorlig frigivning. Den ordning som ska övervägas innebär att bedömningar av risk kommer att få betydelse för villkorlig frigivning i vissa fall. Vägran att delta i behandling kan vara en aspekt som vägs in i en sådan riskbedömning. Behandlingsprogrammen är en viktig del av Kriminalvårdens rehabiliterande arbete. För att bryta destruktiva beteendemönster är det viktigt att en dömd gärningsman deltar i det behandlingsprogram som Kriminalvården anser är lämpligt. Det är också viktigt att de klienter som är i störst behov av att komma till rätta med ett destruktivt beteende nås av väl anpassade insatser. Enligt utskottet finns det anledning att överväga om gärningsmän som dömts för vålds- eller sexualbrott bör ha en skyldighet att genomgå lämpliga behandlingsprogram. En vägran att delta i ett sådant program ska få konsekvenser för den intagnes möjligheter att få permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning. Regeringens avsikt att tillsätta en utredare som ska överväga förändringar i bestämmelserna om villkorlig frigivning och då även överväga om vägran att delta i en behandling ska tas med i den riskbedömning som i vissa fall kommer att få betydelse för villkorlig frigivning är visserligen ett steg i rätt riktning. Utskottet anser emellertid att regeringens intention inte är tillräcklig. Enligt utskottet ska regeringen överväga om personer som är dömda för våldsbrott bör ha en skyldighet att genomgå behandlingsprogram. En vägran att delta i ett sådant program ska få konsekvenser för möjligheterna till permission och villkorlig frigivning. Den som dömts för grova brott mot närstående eller grova sexualbrott och vägrar att delta i behandlingsprogram ska inte vara aktuell för villkorlig frigivning Utskottet föreslår därför att tillkännager detta för regeringen. Därmed bifaller utskottet motionerna 2015/16:2334 av m.fl. (M) yrkande 4 och 2015/16:2791 av m.fl. (FP) yrkande 3. Utskottet anser att det är angeläget att Kriminalvården även fortsatt utvecklar arbetet med behandlingsprogrammen. Utskottet konstaterar att forskningsarbete pågår inom regi om bl.a. vad som fungerar för att minska återfall. De behandlingsprogram som Kriminalvården använder sig av är ackrediterade. Vidare har behandlingsprogrammen utvärderats i en rapport som publicerats . Mot bakgrund av det anförda ser utskottet inte skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande om att utvärdera behandlingsprogrammen som efterfrågas i motion 2015/16:2334 (M) yrkande 3. Våld mot kriminalvårdens personal Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att hot och våld mot Kriminalvårdens personal alltid ska leda till konsekvenser för den intagne. Jämför reservation 9 (M). I motion 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 9 anförs att hot och våld mot Kriminalvårdens personal alltid ska leda till konsekvenser för den intagne. Motionärerna anför att det är angeläget att Kriminalvården fortsätter sitt arbete för att minska riskerna för hot och våld mot Kriminalvårdens personal. Av 26 kap. 6 § följer bl.a. att den villkorliga frigivningen kan skjutas upp om det finns synnerliga skäl mot en sådan. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning skall det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Av 4 § fängelseförordningen (2010:2010) följer bl.a. att en intagen under fängelsevistelsen ska visa hänsyn mot personal och medintagna samt bidra till att hålla god ordning. Enligt information från Kriminalvård ska alla allvarligare händelser som medför misstanke om brott, t.ex. misshandel, olaga hot eller hot mot tjänsteman i mening, polisanmälas av verksamhetsstället. Om en sådan händelse polisanmäls kommer det inträffade inte att påverka den villkorliga frigivningen utan kommer i stället att bli föremål för en brottsutredning. Detta innebär att de mest allvarliga händelserna inte kommer att bedömas inom ramen för uppskjuten villkorlig frigivning. Hänsynslöst beteende genom våld eller hot mot personal/medintagen/annan person som vistas i anstalten är allvarlig misskötsamhet. Eftersom termen våld eller hot mot tjänsteman används även straffrättsligt måste Kriminalvården vara noga med att precisera och redovisa vad man avser med våld eller hot. Våld behöver inte innebära regelrätta slag eller sparkar utan alla former av otillåten fysisk kontakt kan innebära ett hänsynslöst beteende, som t.ex. att knuffa, dra i håret, spotta, kasta saker mot eller på en person. Av förarbetena framgår att om en intagen upprepat beter sig aggressivt bör den villkorliga frigivningen skjutas upp (prop. 2005/06:123 s. 56). När det gäller inverkan på möjligheten att beviljas permission och utslussning påverkar utövandet av våld av klienten mot personal bedömningen huruvida det föreligger en påtaglig risk (eller beaktansvärd risk när det gäller utslussning) för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig om han eller hon beviljas permission eller någon särskild utslussningsåtgärd eller inte. Samma sak gäller placering i anstaltsklass. Utövar man våld eller hot mot personal så är man sannolikt i behov av en högre grad av övervakning och kontroll varför man i så fall ”klassas upp”. Utskottet instämmer i det motionärerna anför om att det är angeläget att Kriminalvården fortsätter sitt arbete med att minska riskerna för hot och våld riktat mot Kriminalvårdens personal. Som framgår ovan finns det ett allmänt skötsamhetskrav för den som är intagen på Kriminalvårdsanstalt. Om den intagne gör sig skyldig till hot eller våld kan den villkorliga frigivningen påverkas. Vidare kan förutsättningarna för permission och utslussning påverkas. Utskottet anser därför inte att det finns anledning för att göra något sådant tillkännagivande som efterfrågas i motion 2015/16:2307 yrkande 9 och avstyrker därmed yrkandet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att Kriminalvården ska utöka och stärka arbetet mot radikalisering i fängelser. Jämför reservation 10 (M). I motion 2015/16:2307 av m.fl. (M) yrkande 10 begärs att Kriminalvården ska utöka och stärka sitt arbete mot radikalisering i fängelse. Regeringen beslutade att ge Kriminalvården i uppdrag att göra en kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism hos klienter (Ju2015/05232/). Kartläggningen ska även omfatta metoder och arbetssätt som kan användas i arbetet med de klienter som redan är anslutna eller på annat sätt har koppling till våldsbejakande extremistiska grupper. Inom ramen för uppdraget ska kunskap inhämtas från kriminalvården i några utvalda länder. Kriminalvården ska sammanställa de exempel på metoder och arbetsformer som används i och internationellt som har framkommit i kartläggningen. De metoder och arbetsformer som Kriminalvården bedömer vara möjliga att genomföra i verksamheten ska på lämpligt sätt därefter spridas inom myndigheten. Uppdraget ska redovisas till (och ) . I genomförandet av uppdraget ska Kriminalvården samråda med den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (Ju 2014:18), , , , och samt med relevanta organisationer i det civila samhället. Utskottet ser med tillfredsställelse att regeringen har gett Kriminalvården i uppdrag att göra en kartläggning av metoder och arbetssätt som kan användas för att förebygga våldsbejakande extremism. Utskottet vill inte föregripa detta arbete och avstyrker därför motion 2015/16:2307 (M) yrkande 10. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att Kriminalvårdens anstalter ska vara anpassade för familjeliv. Jämför reservation 11 (KD). I motion 2015/16:2680 av (KD) yrkande 3 begärs att Kriminalvårdens anstalter ska vara anpassade för familjeliv. Motionären anför att genom att arbeta med ett ökat familjefokus inom kriminalvården i kan stora vinster göras för den enskilde, för det brottsförebyggande arbetet och för samhällsekonomin. Verkställigheten av ett fängelsestraff ska enligt 1 kap. 5 § första stycket fängelselagen utformas så att den intagnes anpassning till samhället underlättas och negativa följder av frihetsberövandet motverkas. Främst för att underlätta umgänget mellan långtidsdömda och deras nära anhöriga har besökslägenheter inrättats i kriminalvården. Kriminalvården har utfärdat föreskrifter och allmänna råd om användandet av dessa. Vid fördelningen av tider för besök i besökslägenheter ska besök av barn prioriteras (KVFS 2011:1 7 kap. 1 §). Av Kriminalvårdens årsredovisning framgår bl.a. att myndigheten enligt regleringsbrevet haft i uppdrag att redovisa arbetet med de föräldrastödjande insatserna. Kriminalvårdens arbete på området är en del av regeringens nationella strategi för ett utvecklat föräldrastöd. Kriminalvården erbjuder flera typer av föräldrastödjande insatser, varav föräldracirklar är den mest spridda. har föräldracirklar bedrivits i tolv anstalter och ett häkte. Innehållet i föräldracirklarna består bl.a. av information om barns utveckling, hur samhällets stöd till föräldrar och barn är utformat samt hur relationen till barnen kan bibehållas i kriminalvård. Godnattsagor inifrån är ett annat exempel på en föräldrastödjande insats i studiecirkelform. De frihetsberövade föräldrarna får bl.a. möjlighet att tala in en godnattsaga på en cd-skiva, som skickas hem till barnet tillsammans med ett bokpaket. Syftet är att stärka relationen mellan barn och förälder. Verksamheten är ett permanent samarbete mellan och . Ett nytt stödmaterial för frihetsberövade föräldrar är under utveckling i samarbete med Bryggan . Det nya materialet har prövats och kommer att genomföras . Förändringar har även genomförts i stödsystemet för att möjliggöra uppföljning av föräldrastödjande insatser. Utskottet konstaterar att åtgärder vidtagits inom för att underlätta för den intagne att ta emot besök och stödja den intagne i sin roll som förälder. Utskottet ser inte skäl för det tillkännagivande som begärs i motion 2015/16:2680 (KD) yrkande 3 och motionsyrkandet avstyrks därför. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om att reglerna för kommunikation ska skärpas för intagna som dömts för grova brott. Jämför reservation 12 (KD). I motion 2015/16:2680 av m.fl. (KD) yrkande 7 begärs att reglerna för kommunikation med omvärlden ska skärpas för de personer som dömts för grova brott. Motionärerna anför att det är ett problem att personer som är dömda för grova brott kan, med brottet som språngbräda, använda internet för att sprida propaganda om exempelvis extrema politiska åsikter eller hota vittnen eller brottsoffer. Enligt 7 kap. 4 § fängelselagen får en intagen stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §, kan motverka den intagnes anpassning i samhället, eller på annat sätt kan vara till skada för den intagne eller någon annan. Enligt samma kapitel 5 § får elektronisk kommunikation mellan en intagen och en annan person avlyssnas om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. De som ska kommunicera med varandra ska i förväg informeras om kontrollen. Elektronisk kommunikation mellan en intagen och en advokat som biträder den intagne i en rättslig angelägenhet får inte avlyssnas. Av fängelselagen framgår att det finns bestämmelser som gör det möjligt att under vissa förhållanden vägra den intagne att stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation. Utskottet ser inte något skäl för skärpta regler och ser inte skäl att ställa sig bakom det tillkännagivande som begärs i motion 2015/16:2680 (KD) yrkande 7. Motionsyrkande ska därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att ändra bestämmelserna om villkorlig frigivning och om att ta bort den villkorliga frigivningen. Jämför reservationen 13 (SD). I motion 2015/16:1768 av och (båda M) begärs att bestämmelserna för villkorlig frigivning ska ändras och att huvudregeln ska vara att den fulla strafftiden ska avtjänas i fängelse. Villkorlig frigivning bör enligt motionärerna endast komma i fråga om den intagne uppvisar god skötsamhet och en vilja att återanpassa sig. I motion 2015/16:2132 av (M) yrkande 1 begärs en ändring i så att det direkt framgår att hög återfallsrisk ska utgöra ett hinder mot villkorlig frigivning. I motion 2015/16:2335 av m.fl. (M) yrkande 7 begärs att villkorlig frigivning inte ska ges till den som har återfallit i brott. I motion 2015/16:2680 av m.fl. (KD) yrkande 4 begärs att den som återfaller i brott och döms till ett nytt fängelsestraff ska avtjäna tre fjärdedelar av det nya straffet. I motion 2015/16:2834 av och (båda SD) yrkande 3 (i denna del) begärs att sådana straffrabatter som den villkorliga frigivningen ska tas bort. Även i motion 2015/16:1397 av (M) yrkande 1 begärs att den villkorliga frigivningen ska tas bort. I motion 2015/16:3075 av (SD) yrkande 3 begärs att den generella straffrabatten ska avskaffas och omarbetas till ett belöningssystem för gott uppförande. Av 26 kap. 6 § framgår att när minst två tredjedelar av ett tidsbestämt fängelsestraff, dock minst en månad, avtjänats ska den dömde friges villkorligt. Om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska den dock skjutas upp. Vid bedömningen av om det finns synnerliga skäl mot villkorlig frigivning ska det särskilt beaktas om den dömde på ett allvarligt sätt har brutit mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten. Bestämmelsen fick sin nuvarande lydelse genom en lagändring som trädde i kraft (prop. 2005/06:123, bet. 2005/06:JuU33). Av 26 kap. 10 § framgår att efter den villkorliga frigivningen gäller en prövotid som motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . Den frigivne ska vara skötsam, efter förmåga försöka försörja sig samt i övrigt rätta sig efter vad som åligger honom enligt denna balk eller enligt föreskrifter eller anvisningar som har meddelats med stöd av den (14 §). Av 19 § samma kapitel framgår att om den frigivne allvarligt åsidosatt sina åligganden och det kan antas att han eller hon inte kommer att låta rätta sig genom någon annan åtgärd som övervakningsnämnden kan vidta, får nämnden förklara den villkorligt medgivna friheten förverkad till av varje gång. Om den frigivne begår brott ska den villkorligt medgivna friheten eller en del av denna förklaras förverkad, om inte särskilda skäl talar mot det (34 kap. 4 § ). Regeringen presenterade en samlad insats mot organiserad brottslighet. I samband med detta uttalade regeringen följande om förändringar i systemet med villkorlig frigivning: Arbetet med att förebygga och förhindra återfall i organiserad brottslighet kan innebära en rad olika åtgärder. Ett verktyg i detta arbete är systemet med villkorlig frigivning. är huvudregeln att villkorlig frigivning sker efter att den dömde har avtjänat två tredjedelar av straffet. Det finns anledning att överväga om risken för att återfalla i viss typ av allvarlig brottslighet, till exempel brott som begås som ett led i en organiserad brottslighet, bör ges betydelse vid frågan om villkorlig frigivning. Utformningen och innehållet i den villkorliga frigivningen bör också övervägas. Regeringen avser därför att utreda förändringar i systemet med villkorlig frigivning. Enligt information från avser regeringen att tillsätta en utredare med uppdrag att överväga förändringar för villkorlig frigivning. Vid beredningen av allmänna motioner föreslog utskottet ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett förslag om skärpta regler för villkorlig frigivning för de som återfallit i likartad brottslighet (bet. 2014/15:JuU17). Kammaren följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:153). Som framgår ovan har efter förslag från utskottet i ett tillkännagivande uppmanat regeringen att återkomma till med ett förslag om skärpta regler för villkorlig frigivning för de som återfallit i likartad brottslighet. Som framgår ovan är det också regeringens avsikt är att tillsätta en utredare med uppdrag att överväga förändringar för villkorlig frigivning. Med detta i beaktande ser utskottet inte nu något behov av ytterligare tillkännagivanden om ändring av bestämmelserna för villkorlig frigivning. Utskottet avstyrker därför motionerna 2015/16:1768 (M), 2015/16:2132 (M) yrkande 1, 2015/16:2335 (M) yrkande 7 och 2015/16:2680 (KD) yrkande 4. Utskottet ser inte heller någon anledning att ställa sig bakom yrkandena om att ta bort villkorlig frigivning och avstyrker därmed motionerna 2015/16:1397 (M) yrkande 1, 2015/16:2834 (SD) yrkande 3 (i denna del) och 2015/16:3075 (SD) yrkande 3 och avstyrker motionsyrkandena. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden bl.a. om att utreda villkoren för när elektronisk övervakning ska utdömas och om att brottslingar som dömts för grova brott vid frisläppandet ska förses med fotboja. Jämför reservationerna 14 (SD) och 15 (C, L). I motion 2015/16:2279 av (KD) yrkande 1 begärs att villkoren för när elektronisk övervakning i form av fotboja ska utdömas bör utredas. I samma motion begärs att villkoren för när fotboja bör utdömas som straffpåföljd bör utredas (yrkande 2). Motionären anför att domstolarna under vissa förutsättningar bör kunna ålägga en dömd person att under den villkorade strafftiden bära fotboja som en preventiv åtgärd för att förhindra återgång i kriminalitet. I motion 2015/16:2791 av m.fl. (FP) yrkande 4 begärs att förövare som dömts för grova sexualbrott eller grova brott mot närstående också ska kunna få kontaktförbud med fotboja direkt efter avtjänat fängelsestraff. I motion 2015/16:2834 av och (båda SD) yrkande 13 begärs att personer som frigivits efter att ha avtjänat ett fängelsestraff för ett allvarligt brott ska förses med fotboja. Av lagen (1994:451) om intensivövervakning med elektronisk kontroll framgår att den som ska avtjäna fängelse under vissa omständigheter kan beviljas att verkställa fängelsestraffet utanför anstalt. Verkställigheten utanför anstalt sker i form av intensivövervakning i förening med ett förbud för den dömde att vistas utanför bostaden annat än på särskilt angivna tider och för bestämda ändamål såsom förvärvsarbete, utbildning, vård, nödvändiga inköp och liknande. Efterlevnaden av förbudet ska kontrolleras med elektroniska hjälpmedel.