bet · H301FiU20 · 2016-06-17 00:00:00 — Men vi har ingen anledning att misstänka att man inte har tagit höjd på det sättet. Vår kritik riktar sig inte mot det, utan kritiken riktar sig mot att vi tycker att en bra ekonomisk-politisk diskussion om olika förändringar i skattesystemet också bör innehålla en beskrivning av den typen av saker. Sedan gäller det justeringen av det strukturella sparandet för migrationskostnaden. Mot bakgrund av bedömningar av framtida kostnader och de kostnader som vi har beräknat utifrån Aldéns och Hammarstedts kalkyler kan vi göra en framräkning i olika scenarier av hur stor kostnad det offentliga har för asylmottagningen. Vad vi då gör är att vi ser hur stor kostnaden skulle ha varit om man hade haft 75 000 i asylmottagning . Sedan säger vi att kostnader som ligger över den prognostiserade banan, även , räknar vi som temporära kostnader. Det är den justering som vi gör från det strukturella sparandet. Den kalkylen visar, som du sa, att det strukturella sparandet, när man räknar bort det här, ändå faller och blir negativt 2017. Det här är då gjort utifrån den prognos som användes i budgeten, med 75 000. Den senaste prognosen för asylmottagandet ligger väl på 60 000. Det skulle innebära en något större justering. Om man fortfarande kommer under noll ska jag låta vara osvuret. Men den förändring som uppstår i justeringen av att man går från 75 000 till 60 000 är förstås inte jättestor. Skulle man däremot ändra prognosen till 30 000 är en betydligt större andel av de kostnader vi har temporära. Som jag tror att jag nämnde skulle man då få lägga till i justering. Då ser bilden helt annorlunda ut. Men jag tror inte att det är någon som har föreslagit att man ska beräkna det så: att man bör utgå från 30 000. , : Jag vill bara göra ett litet förtydligande som gäller fråga. Det är egentligen inte någon invändning mot det han sa. Jag vill bara förtydliga att när vi betonar vikten av att parterna deltar ska det inte sammanblandas med – och det tror jag inte att han hävdar heller, men jag vill ändå ha det sagt – att det fulla ansvaret för att lösa situationen ligger hos parterna. Däremot är det en stor utmaning som vi står inför. Då måste även parterna bidra. De delar där vi kanske alla är överens glömmer vi bort att nämna här. Men det är ändå så, precis som vi skriver i rapporten, att det här motiverar satsningar på utbildning, på matchning, på subventioner och så vidare. Det får inte glömmas bort. Parterna blir olyckliga när de tycker att vi lämpar över allting på dem, och det är inte tanken. Finansminister (S): Det är en viktig poäng. Parterna är en viktig aktör. Politiken är en annan viktig aktör. Vi har ett delat ansvar för att se till att människor kommer in på arbetsmarknaden. Det är oerhört viktigt att göra de stöd som vi har effektiva. Här för vi en dialog med arbetsmarknadens parter och inte minst med arbetsgivarna om hur man kan göra de lönesubventioner som finns mer attraktiva för arbetsgivarna att använda. Det kommer att vara ett viktigt arbete framöver. Vad gäller YA-jobben är det precis som noterar. Det har inte blivit den succé som man hoppades på när de lanserades – var det 2013 eller 2014? Det finns säkert flera orsaker till det, men jag antar att en av orsakerna är att den typen av nya system tar lite tid att bygga ut. Det kan vara en förklaring. Men det kan säkert diskuteras varför det inte har tagit den fart som man hoppades. Det är också viktigt att påpeka att YA-jobben är för ungdomar som har med sig en utbildning i bagaget. Sedan gäller det frågan om man lånar i högkonjunktur om man tar hänsyn till migrationsjusteringen. Man kan titta på det strukturella sparandet. Frågan är: Vad är en normalmigration? Man kan titta på den historiskt normala migrationen, som är ungefär på de nivåerna som vi ligger på just . Då har vi strukturellt ett överskott på nästan en halv procent. Men om man tar dubbelt vårt historiska mottagande har vi ett överskott på , strukturellt, . (S): Jag ska först be att få gratulera finansutskottets ordförande på födelsedagen – grattis! Det finns sämre sätt att fira sin födelsedag än att vara här. Jag dras in i kommentarerna om de låga lönerna även om jag också har en annan fråga. Jag delar uppfattning att är otydligt. Jag oroar mig lite över att det faktiskt finns starka krafter i samhället. Det finns också politiska partier som till vilket pris som helst vill ha en låglönemarknad trots att vi vet att det finns länder som har väldigt stora skillnader mellan löner och har en låglönemarknad och som ändå har betydligt högre arbetslöshet än vi har. Det är kanske lite olyckligt om ni nästan skulle dras med i någon sorts politiskt spel. Jag hoppas att ni är noga med att inte dras med i det. Jag hoppas att ni försöker vara så objektiva som möjligt eller att ni åtminstone för resonemang. För det finns absolut ingen konsensus mellan ekonomer som påstår att låglönejobben skulle vara lösningen. Så var det inte ens när andra krafter motiverade att ungdomar skulle tjäna mindre. Det var ju trendigt ett tag innan vi hade diskussionen om att flyktingar skulle ha lägre löner. Det spelar liksom ingen roll för vissa, bara vi får en låglönemarknad. Ungdomsarbetslösheten sjunker just . Då kan man inte argumentera för det, utan då får man sikta in sig på en annan grupp. säger faktiskt inte detta, och ni försökte förtydliga att de inte är för en generell åtgärd. De pekar på att man i stället ska kunna rikta sig till dem som behöver stödet och se till att man stöder arbetsgivarna så att de i sin tur får lägre kostnader när de anställer. Jag tycker att det vore trevligt om ni också kunde se det som har rekommenderat. Det var ett påstående. ska jag ställa en fråga. Det handlar om ROT-avdraget. fick regeringen mycket kritik för att man skulle trappa ned ROT-avdraget. har det visat sig att konjunkturen faktiskt har spelat regeringen i händerna här. Det är brist på byggnadsarbetare. Det är brist på hantverkare. Vi får ta in byggnadsarbetare från andra länder just . Då skulle jag vilja ha en kommentar. Tycker ni fortfarande att det är olyckligt att trappa ned ROT-avdraget? (M): Jag har två frågor till . Ser ni särskilda risker med kombinationen av ett svagt offentligt sparande i högkonjunktur och det faktum att vi nu i högkonjunktur har minusränta? Ser ni några negativa potentiella effekter av det när vi går in i nästa lågkonjunktur? Sedan undrar jag hur ni ser på att regeringen inte längre gör sysselsättningsberäkningar för sina reformer i sina budgetar? , : talade om att vi riskerar att bli utnyttjade i ett politiskt spel. Vi är förstås medvetna om det och är väl i viss mån också bekymrade, måste jag säga. Vi noterar att det är tråkigt att diskussionen om integrationen av de nyanlända har blivit så polemisk och politiserad. Vi noterade att när det gällde att stänga gränserna fanns det en väldigt hög grad av konstruktivitet, oavsett vad man tyckte om utfallet av det. Där kunde man verkligen lägga tidigare åsikter åt sidan och se situationen som den var. Den graden av konstruktivitet har vi inte alls på integrationsområdet. Det tar sig bland annat uttryck i att man riskerar att få sina argument kidnappade. Vi är medvetna om det och tycker att det är tråkigt. Vi gör vårt bästa för att vara tydliga. När det gäller rekommenderar jag återigen att folk läser . Jag tycker att den ger en väldigt god beskrivning, som stämmer mycket väl med vad vi säger. Den beskriver också forskningsläget, som väl ungefär säger att det finns en betydande osäkerhet om vad generella förändringar i minimilönerna har för effekt på sysselsättningen. Det beror på mycket, och vi kan inte exakt säga hur det fungerar. Däremot säger den att sammansättningseffekterna är ganska tydliga. Det finns en ganska stor samstämmighet om det här: Om man kan rikta åtgärder mot speciella grupper som har det väldigt svårt kan deras relativa situation på arbetsmarknaden förbättras. Möjligen blir inte konsekvensen att arbetslösheten minskar totalt, men den gör det åtminstone för dessa grupper. Det är den konsensus som jag tycker att man kan säga finns bland forskarna och som vi tycker bör vägleda arbetet framöver i . Vi har över huvud taget varit ganska skeptiska till generella åtgärder. Vi var till exempel inte positiva till den allmänna arbetsgivaravgiftssänkningen för ungdomar. Vi noterade att det för de flesta ungdomar inte behövs. Men det behövs för vissa typer. Det gäller att inrikta åtgärderna, och det tror vi att man kan göra, givet att arbetsmarknadens parter är med här. ROT-avdraget – har vi sagt någonting om det? Där vill jag nog inte skjuta från höften, utan det får vi överlämna till nästa råd att fundera på. Minusräntan – ja, det är klart att det finns mycket som talar för att minusräntan och skulduppbyggnad och tillgångspriser som har skjutit i höjden gör att konjunkturen är känsligare. Om vi, förbjude, verkligen skulle få en fortsatt finanspolitik som verkar destabiliserande är det klart att det inte kan uteslutas att det samverkar med de här riskerna för att finansiella obalanser slår igenom. Jag skulle vilja säga att det är ett argument för att verkligen ta stabiliseringspolitiken via finanspolitik på allvar framöver. Ordföranden: säga någonting också? , : Nej, jag tror att sammanfattade det ganska väl. Vad säger är väldigt mycket i linje med vad vi skriver. De skriver att höga ingångslöner – jag översätter löpande – och begränsad lågkvalificerad sysselsättning betyder att vissa grupper har svårt att komma i arbete. Problembeskrivningen är precis densamma. Beskrivningen av forskningsläget är också väldigt mycket i linje med vad vi skriver. (S): När man analyserar länders statsskulder kanske man inte tittar på ländernas hushålls skulder. Man tittar inte på detta sammantaget. När det gäller denna rapport om finanspolitiken: Vad blir det för brister när man inte ser på helheten, alltså både finanspolitiken och penningpolitiken? Borde man se på helheten framöver för att undvika kommande problem? , : Jag misstänker att frågan, åtminstone indirekt, handlar om huruvida man ska ge ett utökat uppdrag till att studera även penningpolitiken. Jag tycker att det finns argument för och emot det. Ett argument för är i linje med vad du säger, nämligen att stabiliseringspolitiken har flera komponenter och penningpolitiken är en del i den. Det är klart att det är svårt att utvärdera finanspolitiken utan att också ta hänsyn till vad som händer på det penningpolitiska området. Det är ett argument för. Ett argument mot är att penningpolitiken är delegerad till en oberoende riksbank och att kontrollansvaret då snarare ligger på finansutskottet. Man skulle kunna tänka sig att stärka det på olika sätt och i och för sig göra det genom att också har synpunkter på penningpolitiken som diskuteras här. Det är absolut inte otänkbart. Jag tycker att man ska föra en diskussion om detta. Men jag är inte beredd att säga om jag tycker att det är bra eller dåligt. Men jag ser inte några uppenbara argument för att man över huvud taget inte ens ska diskutera detta. Ordföranden: Jag vill nu ge möjlighet till både och finansministern att säga något avslutande om detta. , : Jag har inte så mycket mer att säga än att jag tackar i . Finansminister (S): Jag tackar för en jättebra och intressant diskussion och för ett bra arbete från . Det som vi diskuterar är hur vi ska hantera två saker, eller egentligen fyra dimensioner. En är hur vi ska hantera det faktum att vi halkade rejält av banan för överskottsmålet 2014, då vi låg 75–80 miljarder från banan i enlighet med överskottsmålet. En annan dimension är hur vi ska hantera de ökade kostnaderna för migrationen. Vad är normal migration? Det handlar också om vad regeringen har gjort och hur prognoserna ser ut framöver. Där kan jag notera att ändå konstaterar att det som regeringen har gjort är att föra en mer stram och restriktiv finanspolitik. Det avser vi naturligtvis att fortsätta göra. Man kan också notera att enligt de prognoser som föreligger – om man tittar på en historiskt normal migration – kommer vi att, strukturellt och konjunkturjusterat, komma tillbaka till en bana som är förenlig med överskottsmålet. Men det är klart att den återhämtningen tar med tanke på de migrationsprognoser som finns i den vårproposition som mycket av diskussionen nu utgår från. Där är det också viktigt att notera att dessa prognoser har förändrats från . Även de nya prognoserna från ligger lägre, men det verkliga utfallet ligger för tillfället betydlige lägre än dem. Det ska naturligtvis bli mycket intressant att följa detta och se vad som händer , och naturligtvis hur höstens budget påverkar prognosen framöver som naturligtvis kommer att bli justerad som den alltid blir. Ordföranden: Det är nu dags för utskottets vice ordförande att avsluta denna utfrågning. Vice ordföranden: Jag vill först och främst tacka för årets granskning. Som vi alla märker är det värdefullt med permanent kritiskt granskande ögon. Jag inser också, som någon nämnde här, att det är lättare att uppskatta de kritiska synpunkterna i opposition än när man sitter i regering. Jag är väl medveten om att jag mycket väl kan få äta upp denna uppskattning, men jag vill ändå uttrycka den. behöver mer av en kvalificerad debatt i skärningspunkten mellan ekonomisk politik och ekonomisk vetenskap. Jag har själv verkat i ungefär i svensk social- och välfärdspolitik och vet att vi där skulle ha varit avundsjuka på att ha mer av denna sorts kvalificerad armbrytning mellan politik, empiri och utvärdering. Det finns för lite av detta på andra politikområden. Jag ska göra några avslutande reflektioner. Det finanspolitiska ramverket är i hög grad en produkt av erfarenheter från 90-talskrisen. Ingen vill förringa våra erfarenheter från finanskrisen, men i politisk mening var det 90-talskrisen som var stålbadet för . Många länder som inte hade gått igenom det och dragit slutsatser av det drabbades hårdare av finanskrisen . Men tiden går fort, och sådant som var självklart då är inte självklart . Och sådant som ifrågasattes då ifrågasätts inte . Detta var till exempel när mitt eget parti, , ifrågasatte stora överskott i offentliga finanser eftersom det – allt annat lika – tydde på att man beskattade för mycket. Det var också när en socialdemokratisk finans- och därefter statsminister varnade för stora ökningar i transfereringsutgifterna och ville prioritera välfärdens kärna framför bidrag och andra ersättningar, vilket återkopplar till dagens diskussion om sjukfrånvaro och migrations- och integrationsutgifter. En viktig slutsats är naturligtvis det som både och andra har pekat på, nämligen att det är en stor skillnad mellan sjukfrånvaroutgifter och migrations- och integrationsutgifter som är temporära och sådant som är en permanent höjning, eller en mycket långsiktig höjning, av de årliga utgifterna för dessa saker. Det påverkar också i hög grad om man ska finansiera dessa krona för krona eller inte. Det finanspolitiska ramverket står naturligtvis inte över vanliga demokratiskt fattade politiska beslut, som det ibland antyds. Men det syftar ändå till att sätta riktigt långsiktiga ekonomiska restriktioner på den kortsiktiga politiska viljan. Politik är absolut att vilja saker, men det är också att kunna genomföra saker. tvingar in denna mycket legitima vilja i transparenta Excelfiler. Det låter tråkigt, men det är bra. Ett vanligt missförstånd är att ramverket lägger tuffa band på sittande regering. Egentligen är det precis tvärtom. Det är ett starkt stöd för sittande finansministrar oavsett färg. Jag sa lite grann på skoj att näst efter ett gott stöd från egen statsminister är ramverket en finansministers allra bästa vän, därför att det ger nödvändiga muskler att prioritera och säga nej också till favoritutgifter från sina egna. Allra sist: Det har flutit mycket vatten under broarna sedan sörmlänningen var ordförande i på 70- och och besökte den gymnasieskola i där jag gick i första ring och ledde . Vi var inte eniga om allt då, och vi är inte det nu heller. Jag minns att vi även då tyckte att det var kul att diskutera saker. har lånat dig färdigt, och du får återgå till på heltid. Stort tack för dina insatser! Ordföranden: var utfrågningen avslutad. Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Redovisning av skatteutgifter är ett litet land med stora internationella företag. Det är företag som under 50, 100 ibland har placerat på kartan. De har gjort uppfinningar, skapat välstånd och gett människor bra arbeten. Och de har fått många svenskar att känna stolthet. Ett framgångsrikt näringsliv är grunden för välfärdslandet och är en viktig del av den svenska modellen. Att är litet understryker också omvärldens roll för att företagen ska växa sig stora. Där ute finns marknaden. Där finns också konkurrenterna. Då måste man välja hur man vill se på det som händer ute i världen. Man kan förstås vila i de fina svenska tillväxttalen, och mest slå sig till ro, eller så ser man att den stora värld som omger vår lilla ekonomi just nu är ovanligt fylld av ekonomiska, politiska och geopolitiska risker, som oroar både människor och marknader. Det räcker att nämna , , eurozonen, , och - men också och - för att inse att en bra ekonomi inte är något självklart. Svensk ekonomisk politik borde nu handla om hur kan rusta sig starkare för problem som kan komma . Det borde handla om hur vår konkurrenskraft kan utvecklas, hur utgifterna kan hållas i schack och vilka nya reformer som borde planeras. Precis där ligger en grundläggande skillnad i synen på den svenska ekonomin. Statsministern tittar på den höga tillväxten och på den låga arbetslösheten bland välutbildade och tycker att det är surrealistiskt att inte alla svenskar ser att utvecklingen går åt rätt håll. Vi andra ser tillväxten, men också annat. Vi ser att de offentliga utgifterna ökar där de borde minska och att sysselsättningen bland nya i minskar när den borde öka. Regeringens nyktraste analys finns i vårbudgeten på s. 131. Där bedöms utanförskapet öka till 1 miljon personer 2020 till en kostnad av . Det tycker jag är surrealistiskt. Med 4 procents tillväxt kan man dölja en hel del dålig politik. På samma vis som alla varsamma bostadsköpare nu frågar sig om de kommer att klara av bostadslånen även om räntan är borde en ansvarsfull finansminister fråga sig om vi kommer att klara av de här offentliga utgifterna även om tillväxten inte är . Regeringen missköter ansvaret för svensk ekonomi på tre viktiga områden. För det första är den så kallade samarbetsregeringen ingen reformregering. Om ska klara av de integrationsutmaningar som följer i flyktingkrisens spår kan det inte tillåtas ta innan ens var fjärde nyanländ är självförsörjande, eller innan ens var tredje är det. Det är bråttom . Gör vi fel får vi ångra det . I mer än var tredje svensk kommun är arbetslösheten bland utrikes födda . Det har gått upp från var tionde kommun . Då ingår ändå inte alla de som kom till i statistiken. är arbetslösheten för utomeuropeiskt födda fyra gånger högre än för dem som är födda här. har prövat utanförskapet och bidragsberoendets väg förut. Gör inte det en gång till! Det andra stora reformområdet borde handla om bostadspolitiken. Regeringen bjöd in Alliansen till bostadssamtal. Men om man vill göra stora överenskommelser räcker det inte att vara många partier. Man måste också ha ett stort innehåll och en tydlig färdriktning. Det hade inte regeringen. De ville bara ha själva överenskommelsen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Redovisning av skatteutgifter I går stod det klart för oss att det som regeringen har tänkt sig helt enkelt inte duger. Regeringen vill inte liberalisera strandskyddet, inte minska på statliga riksintressen som hindrar kommuner från att bygga, inte ta bort länsstyrelserna som överdomare, inte minska antalet överklaganden, inte ändra reglerna för nya naturreservat, inte tillåta friare andrahandsuthyrning och inte sänka flyttskatterna för dem under 65. Och allt det de inte ville göra skulle inte finansieras genom att minska de meningslösa byggsubventionerna. Därför sa Alliansen tack, men nej tack. har ibland gjort historiska reformer, sådana som man talar om i termer av tiden före reformen och tiden efter reformen. Pensionsreformen är en sådan. Det kommer sannolikt även migrationsuppgörelsen att vara. Men det behövs ingen stor överenskommelse för att utreda strandskyddet en gång till. Man brukar säga att ambitiösa regeringar kan drabbas av reformtrötthet efter hårt arbete. Den här regeringen ger det begreppet en helt ny innebörd. Den är för trött för att orka reformera. För det andra inser inte regeringen vidden av den svenska skolans problem. Många skolor i är bra. Det går också bra för många elever. Men för andra går det katastrofalt dåligt. Var sjunde elev lämnar utan gymnasiebehörighet. Av de barn som kommer till efter skolstart är det ännu fler, fler än hälften. Vi vet från social forskning att inga barn far så illa av att lämna nian utan fullständiga betyg som de utsatta barnen, de som redan från början har haft en tuff start. Många kommunala skolor är naturligtvis utmärkta, men av de 50 sämsta skolorna i är 44 kommunala. Trots det finns det bara en enda skolfråga som regeringen vill prata om - den om exakt hur många procents överskott en friskola ska få ha. Man pratar inte om utbildningens kvalitet eller om hur vi bäst får stopp på de dåliga skolorna. Regeringen är emot föräldrarnas rätt att själva välja - och välja bort - skola men låtsas bekymra sig över några friskolors resultaträkning. När statsministern säger att 60 000 svenska barn är till salu på börsen är han föraktfull mot tusentals svenska familjers skolval, och han utfärdar en politisk bannbulla över dem som jobbar i svenska friskolor. Men värst är den illa valda cynismen i hans liknelse. Det finns många barn i världen som på riktigt utsätts för vidrig kommersiell barnhandel. Och vore det verkligen som statsministern säger - att barn är till salu - får man hoppas att han skulle agera lite kraftfullare än att invänta resultatet av en utredning som kommer . För det tredje är regeringens ekonomiska politik skadlig för det svenska näringslivet. Det tydligaste exemplet på det just nu är regeringens idé om att tvinga alla arbetsgivare att betala av sjukfrånvaron . Det är obegripligt av flera skäl, bland annat för att den regering som rev upp tidsgränserna i sjukförsäkringen, trots att det ökar sjukfrånvaron, nu vill utsätta alla arbetsgivare för extra kostnader, trots att ingenting talar för att det minskar sjukfrånvaron. Regeringen borde ta intryck av remissinstansernas hårda kritik och dra tillbaka förslaget. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Riktlinjer för den ekonomiska politiken och Redovisning av skatteutgifter Det allvarligaste är att små privata företag kommer att drabbas av ekonomisk osäkerhet. Regeringens förslag kanske är kostnadsneutralt om man slår ihop all sjukfrånvaro och alla arbetsgivare, men för ett enskilt litet företag kan konsekvenserna bli förödande. Kommer verkligen fler att våga anställa en till då? Ifall regeringen ändå, till varje pris, vill lägga mer av kostnaden för sjukfrånvaron på arbetsgivaren bör man i så fall begränsa det till enbart den offentliga sektorn. Där är sjukfrånvaron ett betydligt större problem än hos privata företag. Där är arbetsgivarna stora. De har många anställda och hela personalavdelningar. Det vore klädsamt om politiken föregick med gott exempel. Om regeringen är övertygad om goda resultat, visa det då först i de verksamheter som politiken själv ansvarar för! , fru talman! Man måste kunna ställa minst tre krav på en seriös regering - oavsett färg: Regeringen måste förstå vad som händer i omvärlden och hur det påverkar . Regeringen måste förstå vilka problem vi själva har här i . Regeringen måste ha en plan för framtid. I Alliansen lärde vi oss att det är svårt att regera, att ingen regering är felfri. Men vi lärde oss också att man behöver en plan, en idé om vart ska och hur vi når dit.