bet · H401FiU14 · 2016-12-09 00:00:00 — Medlemsstaterna ska enligt marknadsmissbruksförordningen kräva att arbetsgivare som utför verksamhet som styrs av reglering av finansiella tjänster inför lämpliga interna förfaranden för att deras anställda ska kunna rapportera överträdelser av förordningen. Regeringen föreslår därför att det i kompletteringslagen anges att finansiella företag ska ha ändamålsenliga system och rutiner för att deras anställda internt ska kunna rapportera misstänkta överträdelser av förordningen. I kompletteringslagen föreslås även ett undantag från förbudet i personuppgiftslagen mot behandling av personuppgifter som rör brott när det gäller de interna rapporteringssystemen. Tystnadsplikt föreslås gälla för uppgifter i en anmälan eller utsaga om en misstänkt överträdelse av marknadsmissbruksförordningen, om uppgiften kan avslöja anmälarens eller den utpekade personens identitet. Den som har gjort en anmälan till eller till ett internt rapporteringssystem om en misstänkt överträdelse av marknadsmissbruksförordningen får enligt förslaget inte göras ansvarig för att ha åsidosatt någon tystnadsplikt, om anmälaren hade anledning att anta att en överträdelse hade skett. Detta ska för anmälningar till inspektionen inte gälla om anmälan innebär att anmälaren gör sig skyldig till brott. Ny lag om straff för marknadsmissbruk Den nya lagens tillämpningsområde Marknadsmissbruksdirektivets tillämpningsområde omfattar finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad eller vissa handelsplattformar, eller finansiella instrument för vilka en begäran om upptagande till handel har gjorts. Dessutom omfattas sådana finansiella instrument vilkas pris eller värde beror av eller inverkar på priset eller värdet på instrument som handlas på någon av de uppräknade handelsplatserna. Regeringen föreslår att en ny lag om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden införs med motsvarande tillämpningsområde och att marknadsmissbrukslagen upphävs. Från tillämpningsområdet föreslås undantag för handel med egna aktier i återköpsprogram och stabilisering av värdepapper, om handeln utförs i enlighet med artikel 5 i marknadsmissbruksförordningen, samt transaktioner och andra åtgärder som utförs av offentliga institutioner enligt artikel 6 i förordningen. Regeringen föreslår att åtal enligt den nya lagen ska väckas vid . Den nuvarande definitionen i svensk rätt av insiderinformation är mer allmänt hållen än definitionen i marknadsmissbruksförordningen. Enligt svensk rätt gäller att det är den som ”får” insiderinformation som kan göra sig skyldig till insiderbrott. I förordningen omfattar förbudet mot insiderhandel den som ”förfogar” över insiderinformation. Regeringen föreslår att förbudet mot insiderhandel i den nya lagen om straff för marknadsmissbruk ska gälla den som ”har” insiderinformation. Den som visar att han eller hon inte har utnyttjat denna föreslås dock gå fri från ansvar. Undantag för legitima beteenden I marknadsmissbruksförordningen beskrivs en rad förfaranden som i stor utsträckning motsvarar undantagskatalogen i marknadsmissbrukslagen. Syftet med uppräkningen är att undvika att förbudet mot insiderhandel träffar finansiell verksamhet som anses legitim och att identifiera vissa beteenden som typiskt sett inte innebär att insiderinformation utnyttjas. Sådana beteenden föreslås inte vara straffbara. Enligt förslaget ska det inte heller vara straffbart att köpa finansiella instrument om ett offentliggörande av insiderinformationen sannolikt skulle sänka priset på instrumentet, eller sälja finansiella instrument om ett offentliggörande av informationen sannolikt skulle höja priset på instrumentet. Att återkalla eller ändra en handelsorder Enligt marknadsmissbruksdirektivet ska det vara straffbart att återkalla eller ändra en handelsorder när ordern lades innan personen fick tillgång till insiderinformation om det finansiella instrument som ordern rör. Motsvarande förbud finns i marknadsmissbruksförordningen. Situationen, att på grund av insiderinformationen se till att undvika att genomföra en försäljning eller ett köp, omfattas inte av den nuvarande straffbestämmelsen i marknadsmissbrukslagen. Regeringen framhåller att det krävs att straffbestämmelsen om insiderbrott även omfattar en återkallelse eller en ändring av en order för att marknadsmissbruksdirektivet ska vara korrekt genomfört i svensk rätt, och lämnar därför ett sådant förslag. Motsvarande gäller även när råd ges eller följs, se nedan. Att ge och följa råd grundat på insiderinformation Enligt marknadsmissbruksdirektivet ska det vara straffbart att förfoga över insiderinformation och på grundval av informationen rekommendera eller förmå en annan person att förvärva eller avyttra finansiella instrument, eller återkalla eller ändra en order när det gäller ett finansiellt instrument som informationen rör. Regeringen föreslår därför att den nuvarande straffbestämmelsen om att genom råd eller på annat sätt föranleda någon att förvärva eller avyttra finansiella instrument överförs till den nya lagen om straff för marknadsmissbruk och preciseras till att avse råd eller uppmaningar. Enligt nuvarande bestämmelser i marknadsmissbrukslagen är det inte straffbart att följa ett råd om att förvärva eller avyttra finansiella instrument, även om man inser att rådet är grundat på insiderinformation. En nyhet i förhållande till marknadsmissbruksdirektiv är att direktivet nu också omfattar utnyttjande av en rekommendation eller en uppmaning att förvärva eller avyttra finansiella instrument, eller att återkalla eller ändra en redan lagd order, om man inser att rekommendationen eller uppmaningen bygger på insiderinformation. Regeringen föreslår därför att även ett sådant handlande kriminaliseras. Obehörigt röjande av insiderinformation Enligt marknadsmissbruksdirektivet ska det vara straffbart att den som förfogar över insiderinformation röjer informationen för en annan person, utom informationen röjs som ett normalt led i fullgörandet av en tjänst, en verksamhet eller åligganden. Det förbjudna området är detsamma som enligt marknadsmissbruksdirektiv. Brottet obehörigt röjande av insiderinformation är utformat så att det är tillräckligt att gärningsmannen borde ha insett att det var fråga om sådan information. I propositionen föreslår regeringen att endast uppsåtliga ageranden ska straffbeläggas. Det innebär att straffansvar endast kan komma i fråga om gärningsmannen insåg att den information han eller hon röjde var insiderinformation. Enligt gällande rätt ska man inte dömas till ansvar för obehörigt röjande av insiderinformation, om informationen blir allmänt känd som den röjs. Bestämmelsen har motiverats med att ett röjande i dessa situationer inte kan anses skada allmänhetens förtroende för de finansiella marknaderna (prop. 1999/2000:109 s. 56 f.). Något liknande rekvisit finns inte vare sig i direktivet eller i förordningen. Direktivet tillåter dock att medlemsstaterna begränsar det straffbelagda området till ”allvarliga fall”. Regeringen anser att de tidigare förarbetsuttalandena är relevanta och innebär att det inte är fråga om ett sådant allvarligt fall där det enligt direktivet behövs straffrättsliga sanktioner. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att undantaget behålls. Enligt marknadsmissbruksdirektivet ska marknadsmanipulation som begås med uppsåt vara straffbar. Marknadsmanipulation definieras på samma sätt som i marknadsmissbruksförordningen, med några avvikelser. För det första innebär marknadsmanipulation enligt direktivet att inleda av en transaktion, att lägga en order eller något annat beteende som ”ger” falska eller vilseledande signaler i fråga om tillgång, efterfrågan eller pris på ett finansiellt instrument eller ett relaterat spotavtal om råvaror (ett avtal om rätt för innehavaren att få leverans av råvaran inom en viss, kortare, tid), eller som låser fast priset på en onormal eller konstlad nivå. I förordningen är även ageranden som ”kan förväntas” ge de nämnda effekterna marknadsmanipulation. Ageranden som inte har gett sådana effekter men där effekter hade kunnat uppstå och omfattas av gärningsmannens uppsåt, torde dock kunna utgöra försök till marknadsmanipulation, vilket ska vara straffbart enligt direktivet. Marknadsmanipulation kan vidare ske genom spridning av information som ger falska eller vilseledande signaler om tillgång, efterfrågan eller pris på finansiella instrument eller relaterade spotavtal om råvaror, eller som låser fast priset på en onormal eller konstlad nivå. Det finns dock, till skillnad från i förordningen, ett vinningsrekvisit i direktivet. Den som har spridit informationen ska ha fått fördelar eller för egen eller någon annans räkning. Reglerna om marknadsmanipulation i marknadsmissbruksförordningen och marknadsmissbruksdirektivet omfattar till skillnad års direktiv också referensvärden. Med referensvärden avses en ränta, ett index eller ett tal som ligger till grund för villkor eller värdet på ett finansiellt instrument och som fastställs på grundval av värdet på vissa tillgångar, priser eller räntor. Exempel på referensvärden är s.k. interbankräntor, som STIBOR och , vilka ligger till grund för bankers pris- och räntesättning. Svensk rätt behöver därför enligt regeringen justeras så att även referensvärden omfattas. Regeringen menar att ett direktivnära genomförande är att föredra och föreslår därför att bestämmelsen om marknadsmanipulation i den nya lagen om straff för marknadsmissbruk utformas med artikel 5.2 i marknadsmissbruksdirektivet som förebild. Det nuvarande brottet otillbörlig marknadspåverkan föreslås därför betecknas marknadsmanipulation, och manipulation av beräkningen av ett referensvärde omfattas av bestämmelsen. När det kriminaliserade området nu föreslås avgränsas på så sätt att endast uppsåtliga gärningar straffbeläggs, är det enligt regeringen lämpligt att straffbestämmelsen i den nya lagen, i likhet med direktivet men till skillnad från förordningen, endast omfattar faktiska effekter. Till skillnad från i marknadsmissbruksdirektivet föreslås det dock inget vinningsrekvisit. Även försök till marknadsmanipulation och grov marknadsmanipulation föreslås straffbeläggas. Skärpta straff och särskild brottsbeteckning för grov marknadsmanipulation Den gällande straffskalan för insiderbrott och otillbörlig marknadspåverkan är fängelse i högst för normalgraden av brotten och fängelse i lägst och högst för grova brott. Regeringen anför att utvecklingen inom EU har gått mot en skärpt syn på marknadsmissbruk och att ett syfte med översynen inom unionen, förutom ökad harmonisering, har varit att skärpa reglerna. Enligt förslaget i propositionen ska oaktsamma brott i stället för straff kunna bli föremål för administrativa sanktioner. Regeringen anser att det inte får bli så att de straffrättsliga påföljderna framstår som mindre ingripande än de administrativa sanktionerna. Det talar enligt regeringen för att det finns anledning att ytterligare skärpa synen på marknadsmissbruksbrotten. Det finns en särskild straffskala, men inte en egen brottsbeteckning, för otillbörlig marknadspåverkan som är grov. Genom en egen brottsbeteckning är det i varje situation klart vilken grad av ett brott – och därmed vilken straffskala – som avses. Regeringen menar att en sådan ändring även har den fördelen att det blir möjligt att i brottsstatistiken skilja ut de olika graderna av marknadsmanipulation. Regeringen föreslår därför att det ska införas en egen beteckning för grov marknadsmanipulation. När nuvarande straffskalor infördes ansågs straffvärdet för insiderbrott och marknadsmanipulation vara jämförbart med straffvärdet för förmögenhetsbrotten (prop. 1999/2000:109 s. 54). Straffskalan för t.ex. bedrägeri, svindleri och förskingring skiljer sig dock från nu gällande straffskala för insiderbrott och marknadsmanipulation på så sätt att maximistraffet för grovt brott är fängelse . Mot denna bakgrund föreslår regeringen att straffmaximum för de grova brotten höjs från fyra till fängelse. Vid bedömningen av om brottet är grovt föreslås att hänsyn ska tas till omfattningen av manipulationen, gärningsmannens ställning eller övriga omständigheter. Enligt marknadsmissbruksdirektivet ska maximistraffet för obehörigt röjande av insiderinformation vara fängelse. I är maximistraffet högst fängelse, varför regeringen föreslår att maximistraffet höjs till fängelse i högst . Straffskalorna i lagen (2013:385) om ingripande mot marknadsmissbruk vid handel med grossistenergiprodukter har utformats med marknadsmissbrukslagen som förebild (prop. 2012/13:122 s. 21 f.). Detsamma gäller lagen (2004:1199) om handel med utsläppsrätter (se prop. 2011/12:143 s. 38). Motsvarande ändringar som de som föreslås för den nya lagen om straff för marknadsmissbruk föreslås därför göras i dessa lagar, när det gäller både straffskalor och kvalifikationsgrunder. Regeringen föreslår att åtal ska väckas endast om det är motiverat från allmän synpunkt i fråga om marknadsmanipulation som består i enstaka transaktioner som inte leder till någon förändring av det verkliga ägandet av ett finansiellt instrument. Detsamma gäller obehörigt röjande av insiderinformation där någon, utan att det varit berättigat, har fått insiderinformation och förts in på en insiderförteckning. har en skyldighet att anmäla till åklagare när det finns anledning att anta att ett marknadsmissbruksbrott har begåtts. Denna skyldighet föreslås gälla oförändrad och framgå av lagen om straff för marknadsmissbruk på värdepappersmarknaden. Dessutom föreslår regeringen att det i samma lag förs in en bestämmelse om att åklagare ska kunna anlita biträde av . I propositionen uttalas även att det för att undvika ineffektiva parallella förfaranden krävs ett väl fungerande samarbete mellan och där de båda myndigheterna underrättar varandra om avgörande händelser i utredningen. För att korta tiden mellan anmälan och offentliggörande föreslås regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om att anmälningar om vilka finansiella instrument som kan handlas på handelsplatser ska göras till Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten i stället för till . Om har gjort en anmälan till skulle det teoretiskt sett kunna pågå två parallella undersökningar: en undersökning hos om överträdelse av förordningen och en förundersökning hos om marknadsmissbruksbrott. Regeringen framför att dubbla sanktioner i form av en straffrättslig påföljd och en administrativ sanktion inte bör få förekomma för samma otillåtna beteende. Det föreslås därför att det införs ett system liknande det som införts på skatteområdet (se prop. 2014/15:131, bet. 2015/16:SkU4, rskr. 2015/16:16). Regeringen föreslår således att inte ska få ingripa genom ett sanktionsföreläggande om inspektionen anmäler en överträdelse till åklagare eller om överträdelsen redan ligger till grund för en förundersökning. Detta hinder föreslås dock upphöra om åklagaren beslutar att inte inleda någon förundersökning eller att lägga ned förundersökningen eller om överträdelsen på annat sätt är föremål för utredning om brott och inte har prövats slutligt (tillfällig spärr). ska enligt förslaget inte heller få ingripa om överträdelsen omfattas av ett väckt åtal, ett strafföreläggande eller en åtalsunderlåtelse (slutlig spärr). Om har utfärdat ett sanktionsföreläggande föreslås att åklagare inte får väcka åtal, utfärda ett strafföreläggande eller besluta om åtalsunderlåtelse mot samma person i fråga om en överträdelse som omfattas av föreläggandet. En person ska enligt förslaget inte heller få dömas till ansvar för brott enligt den nya lagen om straff för marknadsmissbruk om överträdelsen omfattas av ett vitesföreläggande och överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Regeringen föreslår även att inte ska få ingripa om en överträdelse omfattas av ett föreläggande om vite och den överträdelsen ligger till grund för en ansökan om utdömande av vitet. Möjlighet för åklagaren att yrka administrativ sanktion När åtal väcks ska åklagaren enligt förslaget framställa ett yrkande om återföring eller sanktionsavgift om det inte är uppenbart obehövligt. Yrkandet om administrativ sanktion ska endast få prövas av domstolen om åtalet ogillas eller läggs ned och målet därför avskrivs i den delen. Yrkanden om administrativa sanktioner ska framställas om samma gärning kan ligga till grund för såväl brott enligt den nya lagen om straff för marknadsmissbruk som en administrativ sanktion enligt kompletteringslagen. Handläggningen av administrativ sanktion på yrkande av åklagare När det gäller åklagares yrkande om en administrativ sanktion föreslås prövningen av de materiella frågorna göras enligt bestämmelserna i kompletteringslagen. Domstolen föreslås med andra ord tillämpa samma regler som . Administrativa sanktioner föreslås bara få beslutas om den misstänkte fått del av åtalet från det att överträdelsen ägde rum. För den processuella handläggningen ska enligt förslaget det som är föreskrivet för det brottmål som frågan om administrativ sanktion har samband med tillämpas. Tvångsmedlen häktning, anhållande, reseförbud, anmälningsskyldighet, beslag, hemliga tvångsmedel, husrannsakan, kroppsvisitation och kroppsbesiktning föreslås dock inte få användas. I stämningsansökan ska åklagaren enligt förslaget uppge vilken administrativ sanktion som yrkas, vilka bestämmelser som är tillämpliga för denna, de omständigheter som åberopas till grund för sanktionen samt de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis. Om åklagaren åberopar en ny omständighet till stöd för åtalet föreslås denna omständighet också få åberopas till stöd för yrkandet om en administrativ sanktion. Regeringen anser att samma förutsättningar bör gälla när åklagare för talan och endast frågan om administrativ sanktion kvarstår som när för talan. Detta innebär att om endast frågan om administrativ sanktion är föremål för prövning i högre rätt ska det eventuella förordnandet om offentlig försvarare upphöra om det inte finns särskilda skäl för en offentlig försvarare. En reglering med denna innebörd föreslås i den nya lagen om straff för marknadsmissbruk. Dessutom föreslås det i propositionen att den misstänkte i samband med att han eller hon delges skälig misstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket ska underrättas om att administrativa sanktioner kan följa på överträdelsen samt om grunderna för detta. bestämmelser om överklagande i brottmål föreslås tillämpas för frågan om administrativ sanktion, och prövningstillstånd i hovrätten krävs enligt förslaget om endast frågan om sanktion överklagas dit. Ändringar i offentlighets- och sekretesslagen Sekretess till skydd för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden Enligt 30 kap. 4 § OSL gäller sekretess i en statlig myndighets verksamhet som består i tillståndsgivning eller tillsyn på bl.a. värdepappersmarknaden för uppgifter om affärs- eller driftsförhållanden och ekonomiska eller personliga förhållanden under vissa villkor. Bestämmelser om sekretess för uppgifter som framkommer till följd av övervakning enligt marknadsmissbrukslagen och vissa andra lagar regleras dock i 30 kap. 6 § OSL. övervakning omfattar fler aktörer än de som omfattas av inspektionens tillsyn på grund av att de bedriver en tillståndspliktig verksamhet. Sekretessen enligt 30 kap. 6 § OSL gäller för en sådan uppgift om en enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden som ”på begäran” har lämnats av någon som är skyldig att lämna uppgifter till myndigheten i samband med övervakning enligt vissa lagar. Uppgifter som kan gälla en enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden kan även komma att lämnas frivilligt till i samband med en anmälan till det system för mottagande av anmälningar om potentiella överträdelser som inspektionen ska ha enligt marknadsmissbruksförordningen. Regeringen föreslår därför att OSL kompletteras med en bestämmelse med rakt skaderekvisit, dvs. en presumtion för offentlighet, som är tillämplig oavsett på vilket sätt har fått uppgifterna. Sekretessen föreslås gälla i högst . Eftersom enligt marknadsmissbruksförordningen har en skyldighet att rådgöra med andra myndigheter och lämna de uppgifter som behövs kan uppgifter som omfattas av sekretess lämnas ut till dem med stöd av 10 kap. 28 § OSL. I vissa fall kan det saknas skydd för uppgifterna hos den mottagande myndigheten. För att tillgodose behovet av sekretess för uppgifterna vid denna typ av samråd föreslår regeringen en bestämmelse om överföring av sekretess. Uppgifter som lämnas till på grund av den skyldighet som personer i ledande ställning och dem närstående har att anmäla vissa transaktioner ska enligt marknadsmissbruksförordningen offentliggöras. En bestämmelse om undantag från sekretess för sådana uppgifter föreslås därför. Sekretess för uppgifter i en anmälan I marknadsmissbruksförordningen ställs krav på att medlemsstaterna inför regler som säkerställer skydd av personuppgifter, inbegripet skydd av identiteten för både den person som rapporterar en överträdelse och en fysisk person som påstås vara ansvarig för överträdelsen (den anmälde). Regeringen föreslår därför att det införs en bestämmelse i OSL om att sekretess ska gälla i en statlig myndighets verksamhet enligt kompletteringslagen för en uppgift i en anmälan eller utsaga om överträdelser av bestämmelser som myndigheten övervakar enligt den lagen, om uppgiften kan avslöja anmälarens identitet. Regeringen menar att det för att uppnå ett effektivt och ändamålsenligt system är angeläget att säkerställa att anmälarens identitet inte röjs och föreslår därför absolut sekretess på samma sätt som vid genomförandet i svensk rätt av motsvarande regler i kapitaltäckningsdirektivet (prop. 2013/14:228 s. 257). Sådan sekretess föreslås dock inte gälla om anmälaren varit rapporteringsskyldig enligt marknadsmissbruksförordningen. Sekretess föreslås även gälla för uppgifter i en anmälan eller utsaga som kan avslöja den anmäldes identitet, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde lider skada eller men, dvs. ett omvänt skaderekvisit med presumtion för sekretess. Som skäl för ett omvänt skaderekvisit anförs att det inte finns skäl för ett annat skaderekvisit än det som gäller enligt bestämmelsen om förundersökningssekretess till skydd för enskilda (jämför prop. 2015/16:10 s. 226). Sekretessen för den anmäldes identitet ska enligt förslaget inte gälla beslut om en sanktion eller sanktionsavgift. Sekretessen föreslås gälla i högst . Regeringen poängterar att syftet med det s.k. visselblåsarsystemet är att möjliggöra för samtlig personal hos ett företag, men även utomstående, att utan rädsla för repressalier kunna rapportera om allvarliga händelser med anknytning till marknadsmissbruk. För att uppnå detta syfte är det enligt regeringens mening nödvändigt att garantera konfidentialiteten för anmälaren. Tystnadsplikten som följer av bestämmelsen om sekretess för uppgifter som kan avslöja anmälarens identitet föreslås därför ha företräde framför meddelarfriheten. Informationsutbyte under och efter pågående utredning Eftersom det föreslås att och , när det gäller marknadsmissbruk, på ett visst sätt ska samarbeta med varandra under loppet av en utredning som kan leda fram till antingen ett sanktionsföreläggande eller ett åtal föreslår regeringen att det införs en sekretessbrytande bestämmelse i OSL. Bestämmelsen ska ge åklagare möjlighet att lämna uppgifter som omfattas av sekretess till skydd för enskildas personliga och ekonomiska förhållanden till , om uppgiften kan antas ha betydelse för fullgörandet av inspektionens uppgifter enligt kompletteringslagen. Det gäller dock inte uppgifter som kommer från användningen av hemliga tvångsmedel, t.ex. hemlig avlyssning eller övervakning av elektronisk kommunikation. Regeringen bedömer att uppgifter kan lämnas av till åklagare med stöd av dagens regler i OSL, och därför behövs inte någon ny bestämmelse för detta ändamål.