bet · H301KU20 · 2016-01-27 00:00:00 — förklarar denna till synes vidsträckta tillämpning av 1 kap. 9 § RF med att det ytterst handlar om att upprätthålla förtroendet för den offentliga maktapparaten.8 Europeiska unionens råd (även kallat ministerrådet eller rådet) består av en företrädare på ministernivå för varje medlemsstat. Rådet är en enda rättslig enhet, men det sammanträder i olika konstellationer beroende på vilka frågor som ska avhandlas. Det finns tio olika rådskonstellationer. Ett av dessa råd är allmänna rådet, och detta råd har en särskild samordnande roll. Allmänna rådet samordnar förberedelserna inför Europeiska rådets möten. Det ansvarar också för flera tvärpolitiska områden. Allmänna rådet består huvudsakligen av de ministrar i medlemsstaterna som ansvarar för EU-frågor. 8 Härtill kan nämnas Justitiekanslerns beslut (dnr ). En polismyndighet hade i den brottsbekämpande verksamheten lämnat vilseledande information till massmedier. I beslutet uttalade JK med hänvisning till saklighetskravet i 1 kap. 9 § RF att det som en generell regel för all polisverksamhet liksom för all annan myndighetsverksamhet givetvis bör gälla att uppgifter som myndigheter lämnar för publicering i medierna eller till allmänheten ska vara korrekta. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Utskottet granskade den dåvarande näringsministerns utseende av utredare av trygghetssystem för företagare. I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att ministern vid en presskonferens presenterade felaktiga uppgifter om den tidigare utredaren (bet. 2007/08:KU20 s. 213). Utskottet anförde att såsom ansvarigt statsråd ansvarar näringsministern för sina uttalanden och därmed även för att de uppgifter som hon förmedlar är korrekta. Mot denna bakgrund kunde utskottet notera att departementsledningen offentligt framförde ett beklagande och sina ursäkter. Det var dock enligt utskottet inte tillfredsställande att en skriftlig rättelse tillfogades regeringens webbplats först efter presskonferensen. granskade utskottet uppgifter som lämnats av den dåvarande landsbygdsministern. Utskottet konstaterade att det av utredningen framgick att felaktiga uppgifter hade kommunicerats på regeringens webbplats, av ministern i olika massmedier och av ministern i skriftliga frågesvar i (bet. 2010/11:KU20 s. 230). Allmänheten och hade därigenom enligt utskottet getts en felaktig uppfattning om vad som förevarit. Utskottet framhöll att ansvarigt statsråd ansvarar för sina uttalanden och därmed även för att de uppgifter som han förmedlar är korrekta och att detta även hade framförts av landsbygdsministern som beklagat det inträffade. Enligt utskottet hade tydliga fel begåtts, och utskottet förutsåg att det inträffade inte kom att upprepas. Vidare noterade utskottet att det så sent som inte hade fogats någon skriftlig rättelse av de felaktiga uppgifterna till regeringens webbplats. Detta borde enligt utskottets mening ha gjorts så snart felaktigheten hade uppmärksammats. Under granskningen hade utskottet fått kunskap om att uppgifter i texter från föregående mandatperiod på regeringens webbplats om ministerns titel hade ändrats, från jordbruksminister till landsbygdsminister. Dessa ändringar hade skett genom att ord bytts ut i den ursprungliga notisen eller dylikt. Utskottet framhöll att ändringar eller rättelser av sakinnehåll i tidigare slutbehandlade dokument alltid bör ske genom att en skriftlig ändring eller rättelse fogas till det dokument där den ursprungliga uppgiften finns. Utskottet granskade anställningen av en statssekreterare i (bet. 2014/15:KU20 s. 136 f.). I sitt ställningstagande konstaterade utskottet inledningsvis att ett pressmeddelande som hade publicerats på regeringens webbplats om anställningen hade innehållit en felaktig uppgift om statssekreterarens arbetsuppgifter (s. 149). Någon utredning för att klarlägga hur den felaktiga uppgiften hade kunnat komma med i pressmeddelandet verkade inte ha gjorts inom departementet, vilket enligt utskottet hade varit en lämplig åtgärd för att säkerställa att rutinerna för 9 Sedermera Miljö- och . 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING pressmeddelanden är adekvat utformade. Vidare noterade utskottet att det efter publiceringen av pressmeddelandet hade gjorts två ändringar eller rättelser. Utskottet hänvisade till att det i en granskning 2011 hade påpekat att ändringar eller rättelser alltid bör ske genom att en skriftlig ändring eller rättelse fogas till det dokument där den ursprungliga uppgiften finns. Den ändring som hade gjorts i en notis efter publiceringen av pressmeddelandet var enligt utskottet ofullständig eftersom det inte framgick vilken sakuppgift som hade ändrats. Sedermera skedde en rättelse av den felaktiga uppgiften genom en skriftlig rättelseruta som tillfogades pressmeddelandet. Att det gick mellan pressmeddelandet och rättelsen var dock inte tillfreds- ställande, enligt utskottet. Av utredningen framgick att man först i anslutning till utskottets granskning hade infört rutiner inom Miljö- och energi- departementet för att korrigera felaktig information. Utskottet ansåg att det borde ha gjorts och förutsatte att även övriga departement hade infört eller skulle se till att de införde motsvarande rutiner. granskade utskottet efter en anmälan den dåvarande integrationsministerns publicering av myter rörande invandring på regeringens webbplats (bet. 2011/12:KU20 s. 154 f.). I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att det får anses legitimt att regeringen använder sin och gemensamma webbplats för att informera om regeringens politik och därmed sammanhängande samhällsfrågor (s. 161). Utskottet hänvisade till objektivitetsprincipen i 1 kap. 9 § RF och anförde att denna princip bl.a. får anses innebära att information som utgår från det allmänna ska vara korrekt, vederhäftig och väl kontrollerad. Om informationen skulle visa sig innehålla uppgifter av oriktigt eller inaktuellt slag måste enligt utskottet åtgärder vidtas som korrigerar detta. Det sagda gällde enligt utskottet information av det slag som hade uppmärksammats i granskningen. Granskningen gav inte anledning till något ytterligare uttalande från utskottet. Statsråds närvaro vid ministerråd och granskade utskottet bl.a. närvaron vid ministerrådet för allmänna frågor och när det gällde det statsråd som ansvarade för EU- frågor (bet. 2005/06:KU20 s. 86 f.). I en svarsskrivelse uppgav bl.a. att Europeiska unionens råd enligt artikel 2 i dess arbetsordning behandlar ärenden av horisontell natur i rådets sammansättning för allmänna frågor och yttre förbindelser, att det för allmänna frågor respektive yttre förbindelser hålls separata sammanträden med skilda dagordningar och att regeringen företräds i rådet av det statsråd vars ansvarsområde i huvudsak omfattar de ärenden som behandlas i respektive sammansättning av rådet (s. 90). uppgav även att enligt praxis ersätts en minister i ministerrådet i flertalet fall av sin ”närmaste medarbetare”, vanligen med titeln statssekreterare, eller av den som företräder medlemsstaten i Ständiga representanternas kommitté. Vidare angavs, som 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING svar på frågan om vem som äger fatta beslut om att uppdra åt en tjänsteman i att företräda vid ministerrådsmöten i stället för ett statsråd, att enligt arbetsordningen för Statsrådsberedningen får vice statsministern besluta i statsministerns ställe i frågor som rör Statsrådsberedningen, t.ex. arbetsledningsfrågor och att liknande bestämmelser om beslutanderätt för andra statsråd än departementschefer finns i departementens arbetsordningar. I sitt ställningstagande konstaterade utskottet att gällande bestämmelser gav utrymme för att som medlemsstat kunde representeras av en annan behörig företrädare än ett statsråd. Vid granskningen hade inte framkommit att det saknats behörig företrädare för vid ett möte i ministerrådet som behandlat frågor som föll inom ministerns ansvarsområden Inte heller hade det framkommit att det saknats regerings- företrädare vid samråd med avseende sådana ministerrådsmöten. Någon konstitutionell grund för att rikta anmärkning mot statsministern, som ytterst ansvarig för att behörig företrädare för deltog i de berörda sammanhangen, hade således inte framkommit i dessa avseenden. Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på ett antal Utskottet fick en svarspromemoria utarbetad inom Statsrådsberedningen (bilaga A5.2.2). Av promemorian framgår att såväl statsministern som utrikesministern har ansvar för EU-frågor. I denna del hänvisas till bestämmelser i regeringsformen och förordningen med instruktion för . att det av bilagan till förordningen framgår att Statsrådsberedningen ansvarar för dels förvaltningsärenden som gäller bl.a. europeiska integrationsfrågor av horisontell karaktär, med undantag av frågor om , dels lagstiftningsärenden som gäller europeiska integrationsfrågor av horisontell karaktär, inklusive ändringar i , med undantag av frågor om EU:s utvidgning och att för europapolitiska studier hör till Vidare framhålls i promemorian att för del anges i bilagan till förordningen med instruktion för att departementet ansvarar för förvaltningsärenden och lagstiftningsärenden som gäller bl.a. europeiska integrationsfrågor, i den mån sådana ärenden inte hör till något annat departement, och för ärenden vid kommissionen och EFTA:s övervakningsmyndighet samt mål vid EU:s domstol (domstolen, tribunalen, personaldomstolen) och . Av promemorian framgår vidare att statsministern med stöd av 7 kap. 5 § RF har förordnat statsrådet att i hans ställe föredra lagstiftningsärenden som gäller ändringar i . vidare beslutat att för europapolitiska studier ska höra till I övrigt ansvarar enligt promemorian statsråden för EU-frågorna inom sina respektive områden. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING När det gäller frågor om representant i allmänna rådet under innevarande mandatperiod framgår av promemorian bl.a. att flertalet av de frågor som hanteras av allmänna rådet ligger inom ramen för Statsråds- beredningens ansvarsområde. Som exempel i denna del nämns förberedelserna av . Av promemorian framgår att allmänna rådet även hanterar frågor inom ramen för dels ansvarsområde (t.ex. frågor om ), dels ansvarsområde (sammanhållningspolitik). I promemorian framhålls att utgångspunkten är att utrikesminister deltar på mötena i allmänna rådet. När utrikesministern inte har kunnat delta vid mötena i allmänna rådet har hon i första hand ersatts av statssekreteraren . Det har också hänt att utrikesministern har ersatts av statssekreteraren eller ambassadören . Därtill kommer att vid ett möte i allmänna rådet har rådet enbart hanterat sammanhållningspolitik och då deltog statssekreterare . Genom en skrivelse till begärde utskottet svar på ett antal kompletterande frågor. Utskottet fick en svarspromemoria utarbetad inom Statsrådsberedningen (bilaga A5.2.3). På frågor om vilket eller vilka förordnanden som ligger till grund för behörighet att delta vid allmänna rådets möten när rådet hanterat frågor som ligger inom ramen för Statsrådsberedningens ansvars- område och om anledningen till att förordnande enligt 7 kap. 5 § RF (bilaga A5.2.4) skiljer sig från de tidigare statsråden , och förordnanden (bilaga A5.2.5–7) framgår av promemorian följande. Det finns inget särskilt förordnande som ligger till grund för utrikesminister deltagande vid möten i allmänna rådet. förordnande enligt 7 kap. 5 § RF återger det ansvar för att föredra regeringsärenden i statsministerns ställe som statsministern ansett att hon ska ha. Utskottet har även frågat om anledningen till att statssekreterarna vid Statsrådsberedningen och inte kabinetts- sekreteraren ersatt i allmänna rådet när utrikesministern inte kunnat närvara och hur detta förfarande förhåller sig till tidigare redovisad praxis om att en minister i ministerrådet i flertalet fall har ersatts av sin närmaste medarbetare. Enligt promemorian hanterar allmänna rådet frågor inom ramen för främst Statsrådsberedningens och ansvarsområden. Av promemorian framgår vidare att om utrikesministern inte har kunnat delta vid ett möte har hon ersatts av den statssekreterare som varit lämpad med hänsyn till de frågor som funnits på dagordningen för mötet, att även statssekreterarnas övriga åtaganden har beaktats och att är statssekreterare för EU-frågor i Statsrådsberedningen. Enligt promemorian har det inte förekommit att något av de övriga statsråden med förordnande enligt 7 kap. 5 § RF har ersatts av någon annan än sin egen statssekreterare vid ett rådsmöte. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Av promemorian framgår vidare att i de fall utrikesminister inte har kunnat delta vid ett möte i allmänna rådet har hon, utifrån vad som varit lämpligt med hänsyn till dagordningen för mötet, utsett en statssekreterare eller någon annan tjänsteman som har ersatt henne. i arbetsordning får chefen för ett departement på vägnar inom departementets verksamhetsområde bl.a. utse representanter i det löpande arbetet inom Europeiska unionens råd (punkt 5). Utskottet höll en utfrågning med statsminister (bilaga B12). I sin inledning framhöll att regeringsformen ger stor frihet åt statsministern att avgöra hur regeringens arbete ska organiseras och att det är statsministern som avgör hur många statsråd som ska finnas i regeringen och ansvarsfördelningen mellan dem. När det gäller ansvaret för EU-frågor uppgav statsministern att varje statsråd hanterar EU-frågorna inom sitt ansvarsområde och att både han och ansvarar för övergripande EU-frågor. är således den enda fackministern med ansvar för Han anförde vidare att ansvarar för frågor om och ändringar i . vid allmänna rådets möten. område hör övriga europeiska integrationsfrågor av horisontell karaktär, såsom EU:s långtidsbudget och arbetet gentemot EU:s institutioner. upp ansvaret för den övergripande EU-politiken mellan statsministern och utrikesministern i stället för att tillsätta ett särskilt statsråd ligger enligt Löfven i linje med den integrerade roll som EU-politiken har i regerings- När det gäller representant vid mötena i allmänna rådet framhöll att regeringschefer inte deltar vid dessa möten, att det vid mötena hanteras frågor som framför allt hör under Statsrådsberedningens och ansvarsområden, att utrikesminister deltar vid mötena i allmänna rådet och att vald ordning överens- stämmer med den som valts av många andra medlemsstater. På frågor kring fördelningen av övergripande EU-frågor mellan stats- ministern och utrikesministern uppgav att ansvarsfördelningen framgår av bilagan till förordningen med instruktion för och av förordnande enligt 7 kap. 5 § RF. Statsministern anförde vidare att utformningen av förordnande överensstämmer med hans syn på fördelningen av horisontella EU-frågor mellan statsministern och utrikesministern. På frågor om ersättare vid mötena i allmänna rådet uppgav statsministern bl.a. att i regel har utsett , statssekreterare i Statsrådsberedningen att ersätta henne och att den personen som ersatt 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING vid mötena hanterat frågor som faller inom både Statsråds- beredningens och ansvarsområden. anförde vidare att han står bakom val av ersättare i allmänna rådet. Av utredningen i ärendet framgår att såväl statsminister som utrikesminister har ansvar för EU-frågor, att de frågor som hanteras vid allmänna rådet i regel hör till Statsrådsberedningens eller Utrikes- departementets ansvarsområden, att utgångspunkten är att utrikesminister deltar vid dessa möten, att hon vid förhinder utser en ersättare och att hon i regel ersätts av , statssekreterare i . I bilagan till förordningen med instruktion för framgår hur ärenden som rör EU-frågor ska fördelas mellan Statsrådsberedningen och . När det gäller ansvaret för horisontella EU-frågor framgår det av nämnda bilaga att till Statsrådsberedningens ansvarsområde hör förvaltnings- och lagstiftningsärenden som gäller europeiska integrationsfrågor av horisontell karaktär, med undantag av frågor om . Även lagstiftningsärenden som gäller ändringar i tillhör Statsrådsberedningens ansvarsområde. Det framgår vidare av utredningen i ärendet att statsministern har förordnat att i hans ställe föredra lagstiftningsärenden som gäller ändringar i . I denna del noterar utskottet att det inte finns något förordnande som motsvarar de som tidigare funnits för statsråd med ansvar för EU-frågor. I tidigare statsråds förordnanden angavs nämligen att de hade ansvar för att i statsministerns ställe föredra förvaltnings- och lagstiftnings- ärenden som gällde europeiska integrationsfrågor av horisontell karaktär, med undantag av frågor om . Genom att dessa frågor inte omnämns i eller något annat statsråds förordnanden ligger ansvaret för dem hos statsministern i dennes egenskap av chef för beredningen. Utskottet vill framhålla att varje regering och ytterst statsministern har att bestämma vilka departement och statsråd som ska finnas och hur arbetet ska fördelas mellan dem. Utskottet anser dock att det är viktigt att vald arbetsfördelning är tydligt klarlagd och överensstämmer med innehållet i förordningen med instruktion för och eventuella förordnanden. Det kan också vara så att vald ansvarsfördelning mellan statsråden och departementen innebär att innehållet i interna bestämmelser (t.ex. arbetsordningar) behöver ses över och ändras för att svara mot det behov som finns av att kunna fördela uppgifter till medarbetare inom olika delar av . I övrigt föranleder granskningen inte något uttalande av utskottet. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING 5.3 Befattningen vice statsminister och uppgiften att ersätta statsministern I en anmälan till (dnr 3243-2014/15), bilaga A5.3.1, begärs att utskottet granskar det faktum att kallas vice statsminister. I anmälan hänvisas till att det i medierna har rapporterats att statsministern inte har utsett någon särskild ställföreträdare med stöd av 6 kap. 10 § första meningen regeringsformen (RF). När statsministern har haft förhinder, t.ex. vid regeringssammanträden, har därför det av de tjänstgörande statsråden som varit statsråd längst tid trätt in i hans ställe, med stöd av 6 kap. 10 § andra meningen RF. Enligt uppgift är det utrikesminister som varit statsråd längst tid och som därför oftast tjänstgjort som statsministerns ställföreträdare. Enligt anmälan överraskade nog dessa uppgifter många, med tanke på att regeringen har ett statsråd som har omnämnts som vice stats- minister, nämligen . Titeln vice statsminister förekommer visserligen inte i regeringsformen, men när den har använts har det varit som en benämning på den person som statsministern utsett till sin ställföreträdare med stöd av 6 kap. 10 § första meningen RF. I granskningsanmälan anförs att bör granska det faktum att kallas vice statsminister och då bl.a. följande frågor: –På vilken grund benämns ”vice statsminister”? –Varför tydliggjordes det inte för allmänheten redan när regeringen tillträdde att inte är statsministerns särskilda ställföreträdare, trots att hon benämns ”vice statsminister”? –Varför har inte utsetts till statsministerns ställföreträdare med stöd av 6 kap. 10 § första meningen RF? –Finns det fler statsrättsliga begrepp utöver ”vice statsminister” som stats- ministern har gett en annan innebörd än den vedertagna? Till grund för granskningen har legat bl.a. svarspromemorior från Statsråds- beredningen och , bilaga A5.3.2–5, samt en utfrågning med statsminister , bilaga B12. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING Enligt 6 kap. 1 § regeringsformen (RF) består regeringen av statsministern och övriga statsråd. Det är statsministern som tillsätter övriga statsråd. Enligt 7 kap. 1 § fördelar regeringen ärendena mellan departementen. Statsministern utser bland statsråden chefer för departementen. I 7 kap. 5 § föreskrivs att vid ett regeringssammanträde är departementschefen föredragande i de ärenden som hör till hans eller hennes departement. Statsministern kan dock förordna att ett ärende eller en grupp av ärenden som hör till ett visst departement ska föredras av ett annat statsråd än departementschefen. Statsministerns beslut om regeringens sammansättning och om fördel- ningen av uppgifter i regeringen är inte regeringsbeslut (prop. 1973:90 s. 297) och ska alltså inte protokollföras enligt bestämmelsen om protokollföring vid regeringssammanträden (7 kap. 6 § RF). I förarbetena anförs att besluten emellertid givetvis måste få skriftlig form, lämpligen i ett särskilt protokoll som förs på statsministerns ansvar. Statsministern bör i det protokollet låta anteckna när han eller hon är ledig. Det ansågs inte finnas behov av att i regeringsformen ta in föreskrifter om dokumentationen (SOU 1972:15 s. 150, prop. 1973:90 s. 297 f.). När har godkänt ett förslag om ny statsminister, ska han eller hon så snart det kan ske anmäla de övriga statsråden för (6 kap. 6 § RF). Vid de hittillsvarande regeringsskiftena har anmälan gjorts muntligt i kammaren (m.fl. Grundlagarna [, Zeteo], kommentaren till 6 kap. 6 §). Det finns inte något krav på att alla departements- chefsposter då ska vara besatta (SOU 1972:15 s. 145). Statsministern bör enligt förarbetena anmäla alla ändringar i regeringens sammansättning till (prop. 1973:90 s. 280). I förordningen (2007:725) om beslut och protokoll hos regeringen finns föreskrifter om underskrifter av beslut och protokollföring i ärenden där statsministern beslutar (20–22 §§). 20 § Statsministern skriver under förordnanden för övriga statsråd, för departementschefer och för ställföreträdare för statsministern. 21 § Protokoll ska föras vid handläggningen av de ärenden där statsministern beslutar om 1. förordnanden eller entlediganden av statsråd, departementschefer eller ställföreträdare för statsministern, och 2. förordnanden att ett ärende eller en grupp av ärenden, som hör till ett visst departement, ska föredras av ett annat statsråd än departementschefen. 22 § Protokollförare är den tjänsteman i som rättschefen i Statsrådsberedningen utser. Protokollet skrivs under av protokollföraren och justeras av statsministern. 5 VISSA FRÅGOR OM STATSRÅDS TJÄNSTEUTÖVNING I förordningen (1996:1515) med instruktion för anges vilka departement som finns och vilka frågor som hör till respektive departement. Enligt 2 § nämnda förordning ingår följande i : Statsrådsberedningen (SB), (Ju), Försvarsdepartementet (Fö), (), (Fi), (), Miljö- och (), (), (Ku), (), och (). Vidare föreskrivs följande: 5 § Statsministern är chef för . Statsministern utser bland statsråden en ersättare som tjänstgör som chef när statsministern har förhinder. Ersättaren inträder även i övrigt som chef i den utsträckning som statsministern bestämmer. När både statsministern och ersättaren har förhinder, sköts chefens uppgifter av den som statsministern eller ersättaren bestämmer. Regeringsformens reglering av ställföreträdare för statsministern 6 kap. 10 § RF har följande rubrik och lydelse: Statsministern kan bland de övriga statsråden utse någon att i egenskap av ställföreträdare vid förhinder för statsministern fullgöra hans eller hennes uppgifter. Har någon ställföreträdare inte utsetts eller har också ställföreträdaren förhinder, fullgörs statsministerns uppgifter i stället av den av de tjänstgörande statsråden som har varit statsråd längst tid. Om två eller flera har varit statsråd , har den äldste av dem företräde. I samband med ändringarna i regeringsformen fick paragrafen sin nuvarande lydelse; ändringarna 2010 var endast språkliga (prop. 2009/10:80 s. 267 f.) Paragrafen hade inte ändrats när den infördes, då som 7 kap. 8 §. Enligt grundlagspropositionen (prop. 1973:90 s. 179 f.) borde inte regeringens arbetsformer göras till föremål för en mer ingående grundlagsreglering som tynger regeringsarbetet med formaliteter och hindrar anpassning av arbetet till växlande förhållanden. En allmän utgångspunkt bör vara att man visar återhållsamhet med att binda regeringens arbetsformer i grundlag.