bet · H301KU7 · 2016-01-15 00:00:00 — I detta betänkande behandlar utskottet redogörelse /16:JO1 Justitieombudsmännens ämbetsberättelse för tiden –. Utskottet föreslår att lägger redogörelsen till handlingarna. I betänkandet finns ett särskilt yttrande (SD). Utskottets förslag till riksdagsbeslut Justitieombudsmännens ämbetsberättelse (SD) Bilaga Förteckning över behandlade förslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut lägger redogörelse /16:JO1 till handlingarna. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (M), (S), (S), (S), (SD), (M), (S), (C), (M), (S), (SD), (L), (V), Skånberg (KD), (S) och (M). ombudsmän har i enlighet med 11 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän (fortsättningsvis benämnd instruk-tionen) överlämnat sin ämbetsberättelse (redog. 2015/16:JO1) för tiden –. Justitieombudsmännen lämnade muntligen information om sin verksamhet vid ett öppet sammanträde med utskottet. I samband med utskottets beredning av ämbetsberättelsen har utskottets kansli vidare besökt ombudsmannaexpeditionen och där gått igenom ämbetets äldsta ännu inte avgjorda ärenden. har då tagit del av diarier, protokoll och andra handlingar. Inga följdmotioner har väckts med anledning av redogörelsen. Utskottets förslag i korthet lägger redogörelsen till handlingarna. Jämför särskilt yttrande (SD). Ämbetsberättelsen, som omfattar /15, inleds med en skrivelse till med uppgifter om myndigheten ombudsmäns (JO) organisation och verksamhet. Av skrivelsen framgår bl.a. att JO omvaldes till justitieombudsman för tiden till dess nytt val genomförts under fjärde året därefter. Vidare redovisas att de ställföreträdande justitieombudsmännen i viss omfattning tjänstgjort med handläggning och avgörande av tillsynsärenden. Av skrivelsen framgår att vissa ändringar i instruktionen med anledning av en ny riksdagsordning trädde i kraft . Ändringarna var av redaktionell och språklig art. Det framgår vidare av skrivelsen att arbetsordningen ändrats under verksamhetsåret. Ändringarna är en följd av att JO:s administrativa avdelning fått en ny organisation, att den s.k. NPM-enheten bytt namn till Opcat-enheten och att en byråchef per tillsynsavdelning har getts vissa administrativa uppgifter. (NPM är en förkortning för National Preventive Mechanism, på svenska kallat Nationellt besöksorgan, medan Opcat är en förkortning för Optional Protocol to the Convention against Torture and other Cruel, Inhuman or Degrading Treatment or Punishment.) Som särskilda händelser med koppling till verksamheten anges bl.a. att det arbete som påbörjats med att se över har slutförts. Översynen har lett till bl.a. ett tydliggörande av vem som i första hand har ansvar för olika administrativa frågor och en ny organisation för JO:s administrativa avdelning. Med anledning av att JO inte längre har tillgång till intranät har ett arbete pågått med att skapa ett eget intranät för JO. Av de statistiska uppgifterna framgår att 7 358 ärenden nyregistrerades , vilket innebär en ökning med 46 (0,) i förhållande till /14. Av de nya ärendena utgjorde 7 143 klagomåls-ärenden, vilket innebär en ökning . Antalet nya inspektions- eller andra initiativärenden minskade från 81 till 78, varav Opcat-enheten svarade för 20. I JO:s sedvanliga verksamhet var antalet inspektioner 25, vilket innebär en ökning med 6 jämfört med föregående år. Av det totala antalet ärenden föranleddes 137 av remisser som huvudsakligen kom från . Det innebär en ökning med 16. I skrivelsen konstateras att prövningen av klagomålsärenden tar huvuddelen av handläggningsresurserna i anspråk. Antalet inspektioner och övriga granskningar på JO:s eget initiativ ligger på samma nivå som föregående år men är alltjämt färre än vad JO anser önskvärt. Antalet avgjorda ärenden uppgick till 7 242, vilket innebär en minskning med 195 () från föregående år. De oavslutade ärendena i balans var vid verksamhetsårets slut 997. Det innebär att balansen ökade med 116 ärenden (11,). Därefter redovisar justitieombudsmännen sina övergripande iakttagelser inom respektive ansvarsområde. JO inleder med att konstatera att till ansvarsområde 1 hör bl.a. domstolarna, , plan- och byggnadsväsendet och . Han redovisar därefter ett par fall som rör domstolens roll i brottmålsprocessen och som enligt illustrerar vikten av att aktörerna förstår vilka roller de har och att de är noga med att iaktta rollfördelningen. I det ena fallet hade domstolen dömt den tilltalade för en gärning som han inte var åtalad för, och den ansvariga domaren fick kritik. Det andra beslutet gällde en tingsrätts beslut om tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Enligt hade rätten vid sin prövning på visst sätt gått in i åklagarens ställe och fyllt ut ofullständiga påståenden. anför att om åklagaren till stöd för sin ansökan om tvångsmedel påstår något som inte lagligen kan leda till att ansökan kan bifallas har rätten bara ett alternativ – att avslå åklagarens ansökan. I det granskade fallet hade tingsrätten alltså gett åklagaren tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation utan stöd i lag. Den ansvariga domaren fick allvarlig kritik. Några fall gäller handläggningen av vårdnadsmål i tingsrätterna som tagit mycket att handlägga. har tingsrätten valt att tillämpa metoder för handläggningen som bedömts skapa förutsättningar för parterna att komma överens men som har den nackdelen att målen riskerar att dra ut . nämner i sammanhanget ett beslut där tingsrätten hade valt att tillämpa en metod där man prövade sig fram med olika tillfälliga lösningar för att förhoppningsvis senare uppnå en överenskommelse mellan föräldrarna om barnen. Detta mål hade pågått och var inte avgjort när JO fattade sitt beslut. I årets ämbetsberättelse finns två liknande fall refererade, men där tingsrätten hade använt sig av möjligheten att anlita en medlare. Medlaren arbetade och respektive och utan att lyckas ena parterna. När målen till slut avgjordes hade det gått och respektive och sedan de kom in till tingsrätten. Alla tre fallen har det gemensamt att tingsrätten inte upprättade någon tidsplan för handläggningen. är kritisk mot att det tagit så att handlägga målen. Han nämner också ett vårdnadsmål som tog att handlägga, vilket ledde till att den ansvariga domaren fick allvarlig kritik. Ytterligare några iakttagelser gäller ärenden enligt . Dessa ärenden ger upphov till många klagomål hos JO. I flera kommuner har de anställda enligt bristande kunskaper, vilket leder till en hantering som inte stämmer med lagar och andra regler. nämner bl.a. ett fall där nämnden verkar ha varit av den uppfattningen att ärendet har rört frågor som slutligt har kunnat lösas genom en överens-kommelse. En byggnadsnämnd kan emellertid inte välja bort sina lagstadgade skyldigheter och underlåta att handlägga ett ingripandeärende. Genom en sådan hantering fråntas en anmälare rätten att få sin begäran om ingripande prövad i sak av nämnden och möjligheten att överklaga, anför . Nämnden fick allvarlig kritik. ChefsJO har tillsyn över ansvarsområde 2, som innefattar bl.a. kriminalvården, socialförsäkringen och försvaret. hör även ärenden om tillämpningen av lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) till hennes ansvarsområde. På kriminalvårdens område lyfter bl.a. fram ett ärende som rör förhållandena för en kvinnlig intagen som varit placerad i avskildhet. Den intagna hade gjort sig skyldig till allvarlig våldsbrottslighet mot en annan intagen och därför placerats i avskildhet . I besluten om avskildhet hade anstalten konstaterat att den intagna behövde vara placerad på en avdelning med särskild kontroll. I sitt remissvar uppgav Kriminalvården att anstalten vid den aktuella tidpunkten saknade avdelningar som skulle möjliggöra en sådan inre differentiering. I sitt beslut framhöll att resursbrist eller avsaknad av möjlighet till inre differentiering inte är acceptabla skäl att hålla en intagen avskild från andra intagna. Kriminalvården fick allvarlig kritik. framhåller vidare ett annat fall som rörde en kvinna som i samband med att hon placerades i häkte hade skilts från sitt spädbarn som hon ammade. Kvinnan ansökte om permission, och inför häktets prövning av ansökan hade personal från såväl sjukvården som kontaktat häktet och understrukit vikten av att kvinnan tilläts att vistas tillsammans med sonen. Som skäl för detta angavs behovet av anknytning mellan barnet och mamman. Häktet avslog emellertid permissionsansökan. I sitt beslut gjorde häktet bl.a. bedömningen att eftersom permission enligt häkteslagen bara kan beviljas en viss så kunde syftet med den s.k. anknytningsteorin inte uppnås. I beslutet pekade på det olämpliga i att ett häkte gör den typen av bedömningar, eftersom det inte ingår i Kriminalvårdens uppdrag att göra sådana överväganden. Häktets bedömning borde enligt mening i stället ha begränsats till frågan om det fanns särskilt ömmande skäl att bifalla ansökan och om det fanns säkerhetsskäl som hindrade en permission. När det gäller socialförsäkringsområdet konstaterar att ärendetillströmningen fortsätter att minska, vilket hon bedömer är ett tecken på att verksamheten hos både och har blivit bättre när det gäller de förhållanden som JO särskilt ska beakta. Vid sina inspektioner av olika delar av har kunnat konstatera att verksamheten där i det stora hela fungerar mycket bättre nu än . Det finns dock fortfarande en del brister enligt . Bland annat pekar hon på att handläggningstider i ärenden med utlandsanknytning ofta blir orimligt långa. anför att hon, under den relativt korta tid som hon granskat LSS-tillämpningen, tyvärr kunnat konstatera att den kommunala hanteringen uppvisar betydligt sämre allmän förvaltningsrättslig standard än den som hon observerat hos . Det handlar om bristande tillämpning av centrala allmänna förvaltningsrättsliga regler om bl.a. kommunicering, dokumentation och rätt till partsinsyn. De kommunala besluten på detta område är dessutom överlag betydligt sämre utformade, ofta med brister i motiveringarna. Det är också svårare att följa de kommunala ärendenas gång på grund av den bristfälliga dokumentationen. I årets ämbetsberättelse har tagit med ett beslut i vilket hon riktade kritik mot en den utan rättsligt stöd hade frånsagt sig sitt ansvar som assistansanordnare. I beslutet konstaterade hon att om den enskilde inte själv önskar ordna sin personliga assistans är kommunen skyldig att i samråd med den enskilde anordna assistans i egen regi eller genom uppdrag av annan, i förekommande fall mot avgifter motsvarande vad den enskilde kan få i assistansersättning. En kommun kan inte avtala bort denna skyldighet, vilket hade skett i det aktuella fallet. På försvarsområdet tar JO numera emot väldigt få klagomålsärenden. pekar dock på ett ärende som rörde () beslut att inrätta en s.k. visselblåsarfunktion. Funktionen innebär en möjlighet för bl.a. anställda hos och kunder till FMV att anmäla misstankar om allvarliga oegentligheter som rör myndighetens verksamhet. I en anmälan till JO gjordes det gällande bl.a. att visselblåsarfunktionen konkurrerar med den grundlagsskyddade meddelarfriheten och därmed motverkar ett öppet förhållningssätt inom myndigheten. I sitt beslut konstaterade att utformningen av FMV:s visselblåsarfunktion gör det tydligt att avsikten inte är att konkurrera med den grundlagsskyddade meddelarfriheten. Det är i stället fråga om ett komplement till denna frihet, och hon hade inga invändningar mot att en myndighet inrättar en sådan funktion. JO har tillsyn över ansvarsområde 3, som innefattar i huvudsak hälso- och sjukvården, utbildningsväsendet och . Hon konstaterar att ca 1 200 socialtjänstärenden registrerades , en tioprocentig ökning från föregående år. är därmed JO:s enskilt största tillsynsområde. framhålls några beslut som rör hembesök som utförts från sida. I flera av de refererade besluten betonas vikten av att företrädare för det allmänna iakttar regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet i verksamheten. pekar också på några ärenden som rör frågor om informationsinhämtning från internet och handläggares och myndigheters användning av sociala medier, vilket är företeelser som inte förekommit tidigare i hennes klagomålsärenden. Det är angeläget att frågan om dessa ”nya verktyg” i myndigheternas verksamhet kommer upp till diskussion hos berörda myndigheter, anför hon. I den diskussionen är skyldigheten att iaktta saklighet och opartiskhet i verksamheten central. Det är angeläget att myndigheterna tar fram riktlinjer och handläggningsrutiner om man avser att använda sig av sociala medier och informationssökning på internet i verksamheten. Vidare betonar att det givetvis inte bör förekomma att handläggare och andra tjänstemän använder sig av privata Facebookkonton eller liknande i ett tjänsteärende. Ett par beslut där man från kommuners sida framfört klagomål mot (SiS) lyfts också fram. Det ena beslutet gällde dröjsmål med att ordna en akutplats vid ett särskilt ungdomshem. uttalade förståelse för att det inte är en lätt uppgift att genast kunna möta ett plötsligt ökat behov av platser, men ansåg att SiS inte kunde undgå kritik för att man kunde erbjuda en akutplats först . Även det andra beslutet rörde SiS svårigheter att anvisa plats vid särskilda ungdomshem eller, i något fall, plats vid ett LVM-hem. uttalade att det är oroande att situationen varit ansträngd och att det i några fall dröjt så länge som innan SiS kunde anvisa en plats. I sitt yttrande förklarade att en av orsakerna till platsbristen är svårigheten att förutsäga kommunernas efterfrågan och uppgav att den främsta orsaken till den ökade efterfrågan är ökningen av antalet ensamkommande barn. anförde att SiS svar bl.a. väcker övergripande frågor om situationen för ensamkommande barn och deras omhändertagande, men kommenterade inte den saken ytterligare eftersom dessa frågor låg utanför ramen för ärendet. Hon kritiserade SiS för dröjsmålen och uppmanade SiS att återkomma med en redovisning av utvecklingen och vidtagna åtgärder. uppmärksammar ett beslut om användning av s.k. molntjänster i det allmännas verksamhet. I beslutet riktades allvarlig kritik mot vissa vårdgivare för att man hade ingått avtal om journalföring med ett företag trots att det inte var förenligt med reglerna om sekretess inom hälso- och sjukvården. Ärendet illustrerar enligt en fortgående utveckling mot att teknikens möjligheter och önskemålet om snabb och enkel handläggning ”vinner” över den enskildes behov av och rätt till skydd för den personliga integriteten. Hon refererar till att hon i ett remissyttrande uttryckte stor tveksamhet till förslagen i betänkandet Rätt information på rätt plats i rätt tid (SOU 2014:23). befarade bl.a. att de föreslagna reglerna om utökad möjlighet för olika vårdgivare att få direktåtkomst till en patients personuppgifter skulle leda till en påtaglig risk för att skyddet för den enskilde patientens integritet försämrades. Slutligen redovisar JO sina iakttagelser inom ansvarsområde 4, vilket omfattar polis-, åklagar- och tullärenden, utlännings- och arbetsmarknadsärenden samt vissa frågor som rör och verksamhet. nämner att efter en inspektion på () rättssekreteriat kritiserades UD för att det tog oacceptabelt att lämna ut handlingar i fem fall. I beslutet behandlades också gränsdragningen mellan de skyldigheter en myndighet har enligt tryckfrihetsförordningen och myndighetens serviceskyldighet. framhåller bl.a. att en myndighets – i och för sig lovvärda – serviceåtgärder inte får leda till att utlämnandet av allmänna handlingar enligt tryckfrihetsförordningen fördröjs på grund av att resurserna inte räcker till. påtalar vidare att delvis samma frågor behandlades i ett annat beslut i årets ämbetsberättelse och att det dessutom diskuterats i som gjorde ett tillkännagivande till regeringen (bet. 2014/15:KU11, rskr. 2014/15:128). Fallet rörde en kommun som fann situationen med ett mycket stort antal skrivelser och förfrågningar samt framställningar om handlingsutlämnande från en och samma person ohållbar. fann inte någon anledning att kritisera att personens förfrågningar enbart besvarades muntligen och att e-post från personen styrdes till kommunens kontaktcenter. Det fanns däremot skäl att kritisera kommunens åtgärd att i ett principbeslut ange att kommande framställningar från personen inte skulle tillmötesgås eller prövas. Ett sådant beslut är uppenbart rättsstridigt och innebar att kommunen satte sig över regler i lag och grundlag om offentlighet i det allmännas verksamhet. Kommunens beslut stod också i strid med regeringsformens krav på saklighet och opartiskhet. När det gäller frågan om hur myndigheter ska hantera mycket frekventa och omfattande framställningar om att få del av allmänna handlingar anför att tryckfrihetsförordningens regler om skyndsamhet och rätt att få ett överklagbart beslut självklart gäller. Det måste dock accepteras att det tar innan handlingar kan lämnas ut när det rör sig om ett omfattande material, och myndigheten måste få handlägga framställningarna i tur och ordning. hänvisar till sitt påpekande att det är viktigt att en myndighet håller isär sina skyldigheter enligt tryckfrihetsförordningen och sin serviceskyldighet enligt förvaltningslagen. Den senare är vidsträckt men inte obegränsad. uppger att det mest arbetskrävande och mest uppmärksammade av hennes ärenden i årets ämbetsberättelse handlar om i register över mer än 4 000 romer. I sitt beslut pekar hon på att bristerna i personuppgiftsbehandlingen fått till följd att det byggdes upp ett mer eller mindre permanent släktregister över ett stort antal personer av romskt ursprung. Granskningen visade vidare att en förutsättning för bristerna var den mycket otydliga ansvarsfördelningen inom polismyndigheten. ansåg vidare att det inträffade visar på omfattande och allvarliga brister inom kriminalunderrättelseverksamheten och i fick därför allvarlig kritik. Hon förutsatte i beslutet att den nya polismyndigheten vidtar nödvändiga åtgärder för att garantera att polisdatalagens integritetsskyddsbestämmelser efterlevs inom hela myndigheten. Enligt den information hon tagit del av arbetar myndigheten med denna fråga – som ju aktualiserats också i andra sammanhang – och regeringen har gett polisen ett särskilt uppdrag att se över all registerhållning för att säkerställa integritetsskyddet i sin personuppgiftsbehandling, bl.a. för att se till att det finns tydliga ansvarsförhållanden och fungerande interna kontrollåtgärder. påpekar att det kommer in ett mycket stort antal klagomål på handläggningstiderna i ärenden, liksom på brister i tillgänglighet för den som vill komma i kontakt med en handläggare om sitt ärende. Dessa ärenden har granskats mer generellt. Verket fick kritik för långa handläggningstider i ärenden om uppehållstillstånd på grund av arbete och anknytning och i ärenden om uppehållskort –2013 samt för bristande service och tillgänglighet. Dessutom ansåg att verkets val att prioritera webbansökningar före pappers-ansökningar var oförenligt med likhets- och objektivitetsprinciperna i regeringsformen. Ett uppföljande besök vid gjordes . Det framkom att verket när det gäller tillståndsärenden riktar in sig på de äldsta ärendena, att en handlingsplan tagits fram och att målsättningen är att åstadkomma en stabil handläggningstid . Verkets bedömning var att man skulle kunna hålla godtagbara handläggningstider i ärenden om uppehållstillstånd på grund av anknytning och arbete . Anmälningar om långa handläggningstider och bristande service fortsätter enligt att komma in, och hon ser stor anledning att fortsätta att följa utvecklingen. Hon framhåller dock att frågan om förmåga att fatta beslut inom rimlig tid och ge god service ytterst är en resursfråga som statsmakterna har ansvar för. I skrivelsen lämnas härefter en redogörelse för JO:s Opcat-verksamhet. Som angetts ovan har NPM-enheten ändrat namn till Opcat-enheten. Enheten inrättades 2011 för att vara ett stöd för ombudsmännen i uppgiften att fullgöra de åtaganden som följer av tilläggsprotokollet Opcat till . Syftet är att Opcat-enheten ska inspektera platser där människor hålls frihetsberövade, t.ex. fängelser, häkten, polisarrester, inrättningar för psykiatrisk tvångsvård, förvar och de särskilda ungdomshem och LVM-hem som drivs av (SiS). Uppdraget omfattar inte att utreda klagomål. I skrivelsen anges att under Opcat-verksamhetens fyra första år, 2011–2015, har JO prioriterat en hög inspektionstakt. I Opcat-verksamheten har fokus legat på inspektioner av polisarrester, häkten och Statens institutionsstyrelses LVM-hem. Denna inriktning och detta arbete har resulterat i att samtliga häkten har inspekterats av JO liksom samtliga LVM-hem och runt hälften av polisens arrester. Under de fyra verksamhetsåren som nationellt besöksorgan har enheten utfört 116 Opcat-inspektioner och ombudsmännen har beslutat att inleda 19 initiativärenden. När det gäller det gångna verksamhetsåret framgår av skrivelsen att 21 Opcat-inspektioner har genomförts. Opcat-verksamheten arbetar med ett särskilt tema: frihetsberövade kvinnor. I detta arbete har inspektioner av Kriminalvårdens kvinnoanstalter och psykiatriska institutioner prioriterats. Resultatet av detta arbete kommer att redovisas i en särskild rapport. Skrivelsen avslutas med en kortare redogörelse för det internationella samarbetet. Ett av JO:s övergripande mål för verksamheten är att främja den internationella spridningen av idén om rättslig kontroll genom oberoende ombudsmannainstitutioner. I skrivelsen anges att JO har tagit emot 27 besök i samband med vilka JO har informerat om sin verksamhet. De flesta besöken har varat , men tre längre besök har också tagits emot. Utskottet har uppmärksammat frågan om ordinarie tillsyn inom olika områden. För en utförlig redogörelse av utskottets behandling av dessa frågor hänvisas till betänkande 2014/15:KU11 s. 12 f. I detta betänkande konstaterade utskottet vidare (s. 15) att flera av de uppmärksammade frågorna som rörde behovet av en utökad ordinarie tillsyn redan var föremål för överväganden. Resultatet av dessa utredningar borde inte föregripas, varför inte borde ta något initiativ till åtgärder. När det gäller långa häktningstider, ofta i kombination med restriktioner, uttalade utskottet vidare i betänkande 2014/15:KU11 att det såg allvarligt på denna fråga. Särskilt allvarligt är isolering av barn och unga, anförde utskottet. Utskottet konstaterade emellertid att det inom riksåklagaren pågick ett arbete med att finna åtgärder för att förkorta häktningstiderna och minska behovet av restriktioner. I likhet med justitieutskottet, som yttrat sig i ärendet, ansåg att det inte fanns någon anledning för att ta något initiativ på detta område. I betänkande 2014/15:KU11 föreslog utskottet också att skulle göra ett tillkännagivande till regeringen om att låta utreda frågan om möjliga åtgärder för att, med bibehållen respekt för offentlighetsprincipen, möta de utmaningar som kan uppstå vid mycket frekventa och omfattande framställningar att få ta del av allmänna handlingar. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:127). lämnade betänkandet Tillsyn över polisen och Kriminalvården (SOU 2015:57). I betänkandet föreslås att en ny myndighet för tillsyn över polisen och Kriminalvården ska bildas. ska vara en förvaltningsmyndighet under regeringen. Tillsynen ska kunna avse all verksamhet som , Säkerhetspolisen och Kriminalvården bedriver. Tillsynen ska kunna avse och Säkerhetspolisens hela verksamheter, dvs. samtliga uppgifter enligt polislagen (1984:387). Detta inkluderar verksamheten vid Nationellt forensiskt centrum, verksamheten med särskilda utredningar, den polisiära verksamhet som leder vid och verksamheten med utrikestransporter. ska kunna utöva tillsyn över enskilda fall. För att tillsynen ska bli effektiv bör myndigheten prioritera enskilda fall där det finns indikationer på strukturella eller allvarliga regelöverträdelser.