bet · H401SoU4 · 2016-12-21 00:00:00 — Ökad tillgänglighet till sprututbytesverksamheter i Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag till ökad tillgänglighet till sprututbytesverksamhet i . Det lagförslag som utskottet tillstyrker syftar till att förbättra tillgången i hela landet till sprututbyten för personer som injicerar droger. Sprututbyten har bedömts vara ett effektivt redskap i bekämpningen av smittsamma sjukdomar i världen och rekommenderas av myndigheter i och internationellt. Förslaget innebär att ansvaret för sprututbytesverksamheterna renodlas till som blir ensam huvudman för att ansöka om och att driva verksamheten. Det föreslås att personer som injicerar droger och har fyllt ska kunna delta i verksamheten. Den tidigare åldersgränsen sänks alltså till . Vidare föreslås att det särskilda kravet på märkning av kanyler och sprutor utdelade via sprututbyten tas bort. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår att avslår motionsyrkandena. I betänkandet finns tre reservationer (M, V). Proposition 2016/17:15 Ökad tillgänglighet till sprututbytesverksamheter i . Fem yrkanden i två följdmotioner. Tre yrkanden i två motioner från allmänna motionstiden /17. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning 1.Regeringens lagförslag, punkt 1 (M) 2.Samverkansavtal m.m., punkt 2 (M) 3.Bosättningskravet, punkt 3 (V) Regeringens lagförslag, punkt 1 (SD) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /17 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler. Därmed bifaller proposition 2016/17:15 och avslår motionerna 2016/17:2963 av m.fl. (C) yrkande 5, 2016/17:3000 av m.fl. (L) yrkandena 9 och 10 samt 2016/17:3508 av m.fl. (M) yrkandena 1 och 2. Reservation 1 (M) 2016/17:3508 av m.fl. (M) yrkandena 3 och 4. Reservation 2 (M) 2016/17:3505 av m.fl. (V). Reservation 3 (V) Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (KD), (S), (M), (S), Per Ramhorn (SD), (M), (S), (C), (MP), (M), (S), (SD), (V), (S), (S), (M) och (L). Ärendet och dess beredning I ärendet behandlas regeringens proposition 2016/17:15 Ökad tillgänglighet till sprututbytesverksamheter i , två följdmotioner med fem yrkanden som kommit in med anledning av propositionen och tre motionsyrkanden från allmänna motionstiden /17. I propositionen finns en redogörelse för ärendets beredning fram till regeringens beslut om propositionen. Nuvarande ordning för sprututbytesprogrammen I lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler regleras verksamhet med utbyte av sprutor och kanyler i syfte att förebygga spridning av hivinfektion och andra blodburna infektioner bland personer som missbrukar eller är beroende av narkotika (1 §). Verksamheten ska bedrivas på ett sådant sätt att den enskilde kan motiveras till vård och behandling. I lagen lyfts fram att sprututbytesverksamhet endast får bedrivas av landstingen inom ramen för deras hälso- och sjukvårdsverksamhet (2 §). Vidare måste Inspektionen för vård och omsorg ha gett tillstånd till verksamheten. I lagen ställs villkor om samråd mellan landstingen och samtliga kommuner inom ett landsting innan en ansökan lämnas in (3 §). Det ska också framgå av ansökan hur avser att tillgodose behovet av avgiftning och vård för personer i missbruk eller beroende. Enligt lagen får den tillståndsprövande myndigheten inte bevilja sprututbytesverksamheten tillstånd åt gången (4 §). Inspektionen för vård och omsorg får besluta om att återkalla ett tillstånd i de fall det förekommer missförhållanden i verksamheten (5 §). I lagen ställs även vissa villkor för att utbyte av sprutor och kanyler ska få göras. Bland annat ska en person ha fyllt och anses bosatt i det landsting som beviljats tillstånd att bedriva sprututbytesverksamhet för att få delta i ett program (6 §). Regeringen har bemyndigat att meddela föreskrifter om sprututbytesverksamhet till skydd för enskilda. Bemyndigandet framgår av förordningen (1985:796) med vissa bemyndiganden för att meddela föreskrifter m.m. har beslutat föreskrifterna (SOSFS 2007:2) om utbyte av sprutor och kanyler till personer som missbrukar narkotika. I föreskrifterna preciseras ansökningsförfarandet m.m. för verksamheten. Omfattningen av sprututbyten i Enligt uppskattades antalet personer som injicerade droger –2011 till ca 8 000 personer i . Sprututbytesprogram finns på nio platser: , , , , , och även , och . Av verksamhetsrapporter från befintliga program kan konstateras att programmen /16 omfattade ca 3 000 personer som genomförde ca 33 000 besök. Utskottets förslag i korthet antar regeringens lagförslag och avslår motionsyrkandena. Jämför reservation 1 (M) och särskilt yttrande (SD). Sprututbyte bör vara tillgängligt i hela Regeringen bedömer att sprututbytesverksamhet för kvinnor och män som injicerar droger ska vara tillgängligt i hela landet där en sådan verksamhet behövs för att minska riskbeteende och smittspridning. Verksamheten fyller en viktig funktion och bör utvecklas för att nå fler personer som injicerar droger. Regeringen anser att den vetenskap och beprövade erfarenhet som presenterats internationellt och nationellt är tillräcklig som underlag för att påvisa att verksamheten har effekt för att förebygga smittspridning av olika slag, förbättra hälsostatusen hos personer i missbruk eller beroende samt möjliggöra en kontaktyta för hälso- och sjukvården när det gäller personer som är svåra att nå med andra insatser. Sprututbytesverksamhet bör även i fortsättningen regleras i en särskild lag och kompletterande föreskrifter och inte omfattas av smittskyddslagen (2004:168) eftersom det även fortsättningsvis ska finnas ett tydligt uppdrag att sprututbytesverksamheter också arbetar med att motivera till vård och behandling. Regeringen anser att sprututbytesverksamheter kompletterar redan befintliga insatser för att motverka missbruk och beroende. Denna typ av insats avgörs enligt regeringen bäst på lokal nivå varför nationell lagstiftning bör göra det möjligt för landstingen att inrätta sprututbyten utan att det införs tvingande bestämmelser. Kommunalt självstyre innebär att det är på lokal nivå som beslut om att inrätta verksamheten ska fattas och förslaget ligger därmed i linje med övrig lagstiftning inom hälso- och sjukvårdens och område. Kravet på gemensam ansökan mellan landsting och kommuner tas bort Sprututbytesverksamhet är främst en smittskyddsinsats. Forskning och rekommendationer från nationella och internationella organisationer samt myndigheter tydliggör behovet av att se själva utbytet av sprutor och kanyler i ett bredare perspektiv av rådgivning och hälsofrämjande för att verksamheterna ska ha optimal effekt. Av det skälet finns i de föreskrifter (SOSFS 2007:2) som ligger till grund för verksamheten krav på vilken typ av bemanning som ska finnas, erbjudande om provtagningar, vaccinationer, samtalskontakt osv. Trots att möjligheten att inrätta sprututbyten funnits så har få landsting upprättat sprututbyten. Verksamheter finns endast i ett fåtal kommuner och landsting. Regeringen föreslår att man tar bort det krav som innebär att tillstånd endast får beviljas ett landsting om den eller de kommuner där verksamheten ska bedrivas har biträtt ansökan. Eftersom sprututbytesverksamheter främst är en smittskyddsinsats är det rimligt att det är de ansvariga huvudmännen för smittskyddet, dvs. landstingen, som är bäst lämpade att avgöra om behov finns för insatsen i det specifika . Landstingen har enligt smittskyddslagen ett ansvar för att förebygga och förhindra spridning av smittsamma sjukdomar. Regeringen anser därför att det är rimligt att landstingen självständigt ska kunna ansöka om att få upprätta verksamheter för att förebygga och förhindra spridning av smittsamma sjukdomar. Samråd mellan landsting och kommuner fortfarande viktigt för att brukaren och patienten ska stå i fokus Även om sprututbytesverksamhet primärt är att betrakta som en smittskyddsinsats så visar kliniska erfarenheter att verksamheten också är en möjlig kontaktyta till grupper som visat sig vara svåra att nå på annat vis och en möjlighet att motivera till vård och behandling för missbruk eller beroende, vilket är ett delat ansvar mellan huvudmännen landstingen och kommunerna. I de allra flesta fall ansvarar landstingen för abstinensvård samt i många fall läkemedelsassisterad behandling. Kommunerna ansvarar för annan typ av behandling samt övriga sociala insatser. I förarbetena till lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler framhölls att den kontaktmöjlighet som skapas inom ramen för sprututbytet aktivt bör användas till att motivera patienterna till vård- och behandlingsinsatser som ska leda till drogfrihet (prop. 2005/06:60). I de landsting där sprututbytesverksamhet ska bedrivas måste det mot den bakgrunden finnas fungerande kedjor med abstinensvård, vård och behandling av olika slag samt eftervård. Enligt lagen om utbyte av sprutor och kanyler ska i ansökan redovisa hur behovet av avgiftning och missbruks- och beroendevård kommer att tillgodoses. En sådan redovisning är en förutsättning för att få tillstånd att bedriva sprututbytesverksamhet. Den tillståndsprövande myndigheten ska utifrån redovisningen bedöma lämpligheten av att bevilja tillstånd. I förarbetena till lagen anges att för att ska ges möjlighet att bilda sig en uppfattning om vilka resurser de i ingående kommunerna förfogar över i fråga om vård och behandling och för att i möjligaste mån få till stånd samsyn mellan och kommunerna ska samråd ske mellan och kommunerna. Enligt lagen om utbyte av sprutor och kanyler är det förpliktigande för såväl kommuner som landsting att delta i och genomföra samråd. Vid samrådet bör också frågor behandlas om hur kommunerna och ska samarbeta för att brukare och patienter ska stå i fokus. Regeringen anser att kravet på samråd inte får bli ett hinder för att ansökan ska kunna prövas av den tillståndgivande myndigheten. Samverkan mellan huvudmännen i enlighet med befintlig lagstiftning är av stor betydelse för att behålla ett patient- och klientfokus. Bedömningen är därför att samråd med samtliga kommuner i upptagningsområde behövs innan ansökan om att upprätta sprututbyte lämnas in, ett samråd som både kommuner och landsting är förpliktigade att medverka vid. Beslut om tillstånd för att inrätta sprututbyten är dock inte avhängigt utfallet av samrådet. Den tillståndsprövande myndigheten bör vid prövningen beakta att lagstiftarens intention är att samverkan och samråd mellan huvudmännen behövs. Däremot kan kommuners eventuella underlåtenhet att lämna uppgifter eller delta vid samråd inte förhindra att en ansökan om tillstånd prövas. Behovet av samverkan mellan huvudmän som är ansvariga för missbruks- och beroendevård gäller även om det är landstingen som ansvarar för och bedriver sprututbyten. infördes en plikt för huvudmännen att ingå överenskommelser om samarbete i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel eller dopningsmedel (prop. 2012/13:77, bet. 2012/13:SoU18, rskr. 2012/13:221). Samverkan mellan huvudmännen har bl.a. tydliggjorts i kompletterande bestämmelser i 8 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 5 kap. 9 a § socialtjänstlagen (2001:453) om att kommuner och landsting ska ingå överenskommelser med varandra i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel och dopningsmedel. Respektive huvudmans ansvar för missbruks- och beroendevården påverkas inte av förändrad lagstiftning om sprututbyte. Åldersgränsen sänks i syfte att tidigt skapa kontakt med unga personer som injicerar droger Enligt propositionen upplever alla befintliga sprututbytesverksamheter att den nuvarande åldersgränsen är en begränsning i deras smittskyddsuppdrag. En sänkt åldersgräns möjliggör en kontaktyta till unga som kan och bör användas för att motivera till vård och behandling på frivillig väg. Hälso- och sjukvårdspersonal och personal som är anställda hos myndigheter vars verksamhet berör barn och ungdom är enligt 14 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller misstänker att ett barn – dvs. en person – far illa (detta innefattar också barn till vuxna som ingår i sprututbytet). Sprututbytesverksamheterna i landet förutsätts ha kunskap om och när de behöver aktualisera sin skyldighet att anmäla enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall och socialtjänstlagen om personen är (t.ex. om inskrivna vid sprututbytet tar med barn eller om en ung person söker sig till verksamheten). Personal i sprututbytesverksamheten är således normalt sett skyldiga att anmäla till socialnämnden om en person vill delta i verksamheten. Regeringen anser att det vore olämpligt att låta verksamheterna omfatta personer där anmälan är ett krav. Regeringen bedömer att det är förenligt med en restriktiv narkotikapolitik och med den befintliga lagstiftningen att sänka åldersgränsen i sprututbytet till . Det finns ingen regelrätt konflikt mellan en sänkt åldersgräns för sprututbyte och annan lagstiftning inom hälso- och sjukvård och socialtjänst. Sprututbytesverksamheterna förutsätts erbjuda stöd för att ta kontakt med socialtjänst och beroendevård för samtliga deltagare i verksamheten. Sprututbytesverksamhet utgör på intet sett en ersättning för andra insatser för att stödja unga utan är ett komplement till andra insatser. Regeringen anser mot den bakgrunden att det finns skäl att sätta en åldersgräns vid . Bedömningen är att det ska finnas en nedre åldersgräns för att ingå i sprututbytesverksamhet och att denna åldersgräns ska sättas med hänsyn till den anmälningsskyldighet som framgår av 14 kap. 1 § socialtjänstlagen. Kravet på särskild märkning av kanyler och sprutor försvinner Regeringen föreslår att bestämmelsen om märkning av kanyler och sprutor avskaffas. Det har inte varit möjligt för tillverkarna att tillhandahålla separata serier av sprutor och kanyler med särskild märkning. har gjort bedömningen att lagens krav inte var ändamålsenligt och därför borde upphävas. Frekvensen för återlämnande av sprutor och kanyler är hög i alla verksamheter; mellan av alla sprutor och kanyler återlämnas. Regeringen finner efter analys av konsekvenserna att det finns ett gediget underlag för att ta bort kravet på särskild märkning av kanyler och sprutor. Motionärerna i kommittémotion 2016/17:2963 av m.fl. (C) yrkande 5 begär ett tillkännagivande om att ta bort det kommunala vetot mot sprututbyte och att se över hur sprututbytesprogram ska kunna finnas på alla ställen i landet där det finns behov. Det är angeläget att införa sprututbytesprogram på fler ställen i landet. Även i kommittémotion 2016/17:3000 av m.fl. (L) yrkande 9 begärs ett tillkännagivande om att avskaffa det kommunala vetot mot sprututbytesverksamhet. I motionens yrkande 10 begärs ett tillkännagivande om sänkt åldersgräns för sprututbyte. Den som är ung är knappast i mindre behov av att skyddas mot smitta eller få hjälp att bryta ett missbruk. I kommittémotion 2016/17:3508 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs att avslår regeringens förslag till ändring i 2 § lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler. Motionärerna anser att dagens lagstiftning ska ligga fast och att beslut om sprututbytesverksamheter även i fortsättningen ska fattas i samverkan mellan kommun och landsting eller region. I motionens yrkande 2 begärs ett tillkännagivande om en tydlig vårdkedja inom missbruks- och beroendevården och ett gemensamt ansvar för kommun och landsting eller region. Det illustrerar svårigheten med att lägga ansvaret enbart på den ena huvudmannen. Det är ett delat ansvar. Utskottet anser i likhet med regeringen att sprututbytesverksamhet bör vara tillgängligt i hela landet där det finns ett behov av sådan verksamhet för att minska riskbeteende och smittspridning. Eftersom sprututbytesverksamheter främst är en smittskyddsinsats är det rimligt att det är den ansvariga huvudmannen för smittskyddet, dvs. , som är bäst lämpad att avgöra om behov finns för insatsen i det specifika . Utskottet instämmer med regeringen i att kravet i 2 § lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler, som innebär att tillstånd endast får beviljas ett landsting om den eller de kommuner där verksamheten ska bedrivas har biträtt ansökan, kan ha varit en orsak till varför verksamheter finns på så få platser. Kravet kan ha gjort processen svårare än nödvändigt. Det kan noteras att det redan i förarbetena till lagen om utbyte av sprutor och kanyler framfördes kritik, bl.a. från Lagrådet, om att kravet på samansökan var onödigt krångligt och att det kunde förefalla ologiskt att en kommun är medsökande för att inrätta en verksamhet som den inte ansvarar för (prop. 2005/2006:60). Utskottet instämmer med regeringen i att det kravet bör tas bort. Enligt 3 § lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler ska samråd ske mellan och samtliga kommuner inom innan en ansökan om tillstånd lämnas in. Det är således förpliktigande för såväl kommunen som att delta i och genomföra sådant samråd. Samråd ska således även fortsättningsvis ske mellan och samtliga kommuner inom innan en ansökan om tillstånd lämnas in. Utskottet anser liksom regeringen att beslut om tillstånd för att inrätta sprututbyten inte ska vara avhängigt utfallet av samrådet. Utskottet anser liksom regeringen att det är förenligt med en restriktiv narkotikapolitik och med den befintliga lagstiftningen att sänka åldersgränsen i sprututbytet till . Det finns ingen regelrätt konflikt mellan en sänkt åldersgräns för sprututbyte och annan lagstiftning inom hälso- och sjukvård och socialtjänst. Mot denna bakgrund anser utskottet att av de skäl som anförs i propositionen bör anta förslaget till ändring i lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler och avslå motion 2016/17:3508 (M) yrkande 1. Även motionens yrkande 2 avstyrks. Motionerna 2016/17: 2963 (C) yrkande 5 och 2016/17:3000 (L) yrkandena 9 och 10 är i huvudsak tillgodosedda och bör också avslås av . Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om samverkansavtal och om uppföljning. Jämför reservation 2 (M). Uppföljning av ändrad lagstiftning Enligt regeringens bedömning bör en uppföljning av den ändrade lagstiftningens konsekvenser och effekter genomföras , bl.a. för att se om tillgängligheten till sprututbytesverksamheter ökar i och med genomförandet av förslagen i propositionen. Kunskapen om målgruppen kan även bidra till att utveckla övriga vård- och stödinsatser inom samhället. Regeringen anser också att det finns skäl att i uppföljningen och utvärderingen av genomförandet av propositionen särskilt utreda konsekvenserna av bibehållet krav på bosättning som huvudprincip för att i ett senare skede kunna ta ställning till om principen är ändamålsenlig. Uppföljningen ska särskilt uppmärksamma flickors och kvinnors behov och förutsättningar. Vidare bör uppföljningen ha ett särskilt fokus på den nya åldersgruppen 18–. I kommittémotion 2016/17:3508 av m.fl. (M) yrkande 3 begärs ett tillkännagivande om obligatoriska samverkansavtal om missbruks- och beroendevården. Genom beslut med anledning av proposition 2012/13:77 God kvalitet och ökad tillgänglighet inom missbruks- och beroendevården infördes möjligheten till samverkansavtal mellan de olika huvudmännen när det gäller missbruks- och beroendevården. bör man överväga att göra dessa obligatoriska. I motionens yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om att alla delar av sprututbytesverksamheterna ska utvärderas kontinuerligt, således även de delar som handlar om att utgöra en kontaktyta för personer som injicerar droger för att hjälpa missbrukaren att finna vägar in i behandling för att kunna bli fri från sitt missbruk. Genom beslut (prop. 2012/13:77, bet. 2012/13:SoU18, rskr. 2012/13:221) infördes en plikt för huvudmännen att ingå överenskommelser om samarbete i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel eller dopningsmedel. Samverkan mellan huvudmännen har tydliggjorts i 8 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och 5 kap. 9 a § socialtjänstlagen (2001:453) om att kommuner och landsting ska ingå överenskommelser med varandra i fråga om personer som missbrukar alkohol, narkotika, andra beroendeframkallande medel, läkemedel och dopningsmedel. Som regeringen anfört omfattar kravet på överenskommelser mellan huvudmännen, dvs. mellan landsting och kommuner, även sprututbytesverksamheterna. Utskottet konstaterar vidare liksom regeringen att respektive huvudmans ansvar för missbruks- och beroendevården inte påverkas av ändrad lagstiftning om sprututbyte. Utskottet avstyrker mot denna bakgrund motion 2016/17:3508 (M) yrkande 3 om obligatoriska samverkansavtal i den mån yrkandet inte tillgodosetts med vad som anförts. I den nu behandlade propositionen aviserar regeringen en uppföljning av lagstiftningens konsekvenser och effekter för att se om tillgängligheten till sprututbytesverksamheter ökar i och med genomförandet av förslagen. Utskottet delar regeringens bedömning att sprututbytesverksamheterna kan bidra till att öka kunskapen om personer som injicerar droger och vilka behov deltagarna har för att man på ett bättre sätt ska kunna arbeta med att förbättra hälsan för denna grupp. Utskottet instämmer i att uppföljningen även kan bidra till att utveckla övriga vård- och stödinsatser inom samhället. Utskottet finner att syftet med motion 2016/17:3508 (M) yrkande 4 i allt väsentligt är tillgodosett. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att bosättningskravet bör strykas. Jämför reservation 3 (V). Bosättningskravet kvarstår för att underlätta vård- och behandlingskedjan Enligt socialtjänstlagen (2001:453) ska socialnämnden aktivt sörja för att den enskilde får den hjälp och vård han eller hon behöver för att komma ifrån missbruket, och enligt 2 a kap. 1 § är vistelsebegreppet utgångspunkten. Av 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) framgår att ska erbjuda god hälso- och sjukvård åt personer som är bosatta inom . I 4 § anges att även ska erbjuda öppen vård åt personer som omfattas av ett annat landstings ansvar för hälso- och sjukvård. Utbytet av sprutor och kanyler är en verksamhet som inte definieras som hälso- och sjukvård eftersom det inte är en vårdande eller behandlande insats. Med detta följer att det specifika utbytet av sprutor och kanyler regleras genom lagen (2006:323) om utbyte av sprutor och kanyler och det bosättningskrav som framgår av 6 §. Övriga verksamheter som bedrivs i anslutning till sprututbytet såsom testning, vaccinationer, somatisk vård, behandling m.m. är hälso- och sjukvård och omfattas av relevant lagstiftning inom hälso- och sjukvårdsområdet. Intentionerna med lagen och innehållet i sprututbytesverksamheter gör att regeringen bedömer att det är av betydelse att sprututbytet används som kontaktyta för att kunna slussa människor vidare till missbruks- och beroendevården inom socialtjänst eller hälso- och sjukvården. Detta är också en aspekt som den tillståndsprövande myndigheten beaktar när tillstånd beviljas för sprututbyte, dvs. tillgången till abstinensbehandling, vård, behandling och eftervård analyseras innan tillstånd beviljas. För att den tillståndsprövande myndigheten ska kunna göra en bedömning av om de samlade resurserna för vård och avgiftning är tillräckliga behövs ett krav på bosättning och inte bara vistelse. Det är dock enbart utbytet av sprutor där kravet för att delta är att personen anses bosatt i . finns en viss flexibilitet i bosättningsbegreppet i 6 § lagen om utbyte av sprutor och kanyler. Som framgår av lagens förarbeten (prop. 2005/06:60) är bosättningsbegreppet nära kopplat till folkbokföringen. I angiven proposition redogjordes för att det torde vara relativt vanligt att personer med ett aktivt narkotikamissbruk som flyttat, trots en längre tids vistelse i den nya kommunen, har underlåtit att folkbokföra sig.