bet · H301NU14 · 2016-04-14 00:00:00 — I miljöprövningsförordningen (2013:251) listas vilka verksamheter som kräver tillstånd från miljödomstolen eller eller där en anmälan ska göras till tillsynsmyndigheten. För gruvdrift eller gruvanläggning för brytning av malm, eller kol krävs vanligen tillstånd från miljödomstolen (4 kap. förordningen). En väsentlig del av tillståndsprövningen handlar om hantering och deponering av avfall från gruvverksamheten. Så kallad provbrytning kräver tillstånd från . Brytning av uran ska tillåtlighetsprövas av regeringen enligt 17 kap. 1 § (se vidare nedan). Branschspecifik vägledning för prövning av gruvverksamhet I regleringsbrevet fick SGU i uppdrag att ta fram en branschspecifik vägledning för prövning av gruvverksamhet. Uppdraget var ett led i den nationella mineralstrategin och avsikten var att vägledningen skulle vara ett stöd för företag och myndigheter som är verksamma inom området. presenterade SGU rapporten för prövning av gruvverksamhet. fick SGU i uppdrag från regeringen att i samråd med och i (bl.a. mot bakgrund av det uppdrag på temat miljöprövning som i har haft och som redovisas nedan) vidareutveckla och uppdatera den nyssnämnda vägledningen. har vägledningen setts över och analyserats för att identifiera vad som kan eller bör uppdateras, utvecklas eller förändras. Slutrapportering kommer att ske . Den förra regeringen arbetade under med att få till stånd en enklare och mer öppen miljöprövning. Arbetet syftade bl.a. till att åstadkomma en mer effektiv prövning och kortare handläggningstider. fick i i uppdrag av regeringen att utveckla metoder, mätningar och samverkansformer i syfte att effektivisera miljöprövningen för vissa verksamheter samt att identifiera orsaker till att tillståndsprövningen i vissa fall drar ut . Arbetet slutredovisades till i rapporten miljöprövning – metoder, mätningar och samverkansformer. redovisade även sitt slutbetänkande Vägar till ett effektivare miljöarbete (SOU 2015:43). Utredningens uppgift var att göra en översyn av myndigheterna inom miljöområdet (dir. 2013:101). Av budgetpropositionen framgår att slutbetänkandet har skickats ut på remiss. Översyn av prövningen av vissa miljöfarliga verksamheter gav regeringen ett uppdrag om prövningen av miljöfarliga verksamheter och om kraven på miljökonsekvensbeskrivningar (MKB). Översynen syftade bl.a. till att åtgärda problem och förändringsbehov som hade identifierats när det gäller frågor om bl.a. borrning, bergkrossar, täkter och viss avfallshantering. Den del av uppdraget som avsåg MKB redovisades till regeringen . förslag innebär bl.a. att av de knappt 6 300 verksamheter som omfattas av tillståndsplikt enligt miljöprövningsförordningen kommer att omfattas av lägre MKB-krav. Uppdraget slutredovisades i skrivelsen Redovisning av regeringsuppdrag ”Prövning av miljöfarliga verksamheter och krav på bl.a. upprättande av miljökonsekvensbeskrivning”. I skrivelsen förs bl.a. ett resonemang om vilka krav som ska ställas i miljöprövningsförordningen när det gäller anmälningsplikt och krav på MKB på sådan s.k. djupborrning som förekommer i samband med mineralprospektering och gasutvinning. Förslagen innebär bl.a. en lättnad i prövningskraven eftersom anmälningsplikten, med undantag för uran, olja och gas, inte längre ska omfatta borrning som sker inom ramen för ett undersökningstillstånd enligt minerallagen. Skrivelsen har skickats ut på remiss. Remisstiden gick ut . Kortare ledtider vid miljötillståndsprocesser Som en del av mineralstrategin har Myndigheten för tillväxtpolitiska utvärderingar och analyser (Tillväxtanalys) fått i uppdrag att utvärdera de satsningar som har gjorts för att korta ledtider vid miljötillståndsprocesser. Inom ramen för uppdraget genomförs en internationell studie som omfattar en jämförelse av regelverk, ledtider och processer för miljöprövningen i några relevanta länder. Vidare görs en nationell studie som inkluderar en undersökning av ledtider vid miljöprövning av gruv- och täktverksamhet samt en jämförelse av dessa med några andra relevanta verksamheter. Arbetet delrapporterades i promemorian Tillstånd och miljöprövning för att öppna gruvor – en internationell utblick (PM 2016:05). I promemorian granskar Tillväxtanalys vilka formella tillstånd som behövs för att öppna gruvor i och i fem andra ledande gruvregioner: , , (), Western () och Minas Gerais (). Vidare beskrivs hur miljöfrågor hanteras i tillståndsprocessen. En slutrapport ska presenteras . Översyn av bestämmelserna om riksintressen beslutade den dåvarande regeringen om direktiv för en översyn av bestämmelserna om riksintressen (dir. 2013:126) och utsågs (generaldirektör och tidigare statssekreterare vid ) till särskild utredare. slutredovisades uppdraget i betänkandet Planering och beslut för hållbar utveckling – hushållningsbestämmelser (SOU 2015:99). Utredningen föreslår bl.a. att alla områden av riksintresse enligt 3 kap. ska omprövas i dialog med berörda kommuner sedan regeringen har fastställt kriterier för riksintresseområden. Tydliga beslut om riksintressen ska därefter fattas av utpekade myndigheter. Riksintresseområdena och beskrivningar av vilka värden som ska tillgodoses ska sedan dokumenteras i ett nationellt digitalt riksintresseregister under ansvar. Med förslaget förväntas utbredningen av områden av riksintresse enligt 3 kap. minska, vilket ger större utrymme för kommunerna att självständigt göra bedömningar om tillämpningen av hushållningsbestämmelser. Utredningsbetänkandet har ännu inte skickats ut på remiss. I 10 kap. finns de bestämmelser som reglerar vem som är ansvarig för att utreda och efterbehandla områden som är så pass förorenade att de kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Enligt huvudregeln är det den som bedriver eller har bedrivit verksamhet eller har vidtagit en åtgärd som har bidragit till föroreningen, den s.k. verksamhetsutövaren, som är utrednings- och efterbehandlingsansvarig. Även en fastighetsägare kan bli ansvarig. Enligt 16 kap. 3 § kan tillstånd etc. som har meddelats enligt balken göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för det avhjälpande av en miljöskada och de andra återställningsåtgärder som verksamheten kan föranleda. En säkerhet ska godtas om den visas vara betryggande för sitt ändamål. Säkerheten kan ställas efter hand enligt en plan som vid varje tid tillgodoser det aktuella behovet av en säkerhet. Säkerheten ska prövas av tillståndsmyndigheten. Enligt 15 kap. 34 § får tillstånd till en verksamhet som omfattar deponering av avfall endast meddelas om verksamhetsutövaren ställer en säkerhet enligt 16 kap. 3 § . I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1 utg.omr. 20) konstaterar regeringen att det fortfarande finns många områden i som har förorenats av tidigare verksamheter och som behöver åtgärdas. Vidare betonar regeringen att takten i saneringsarbetet måste öka. En höjning av anslagsnivån anses därför vara nödvändig. Mot den bakgrunden föreslår regeringen att ytterligare tillförs anslaget för sanering. Vidare införs ett ekonomiskt stöd till kommuner för sanering av mark för bostadsbyggande . Här kan också nämnas att närings- och innovationsminister i ett svar på en skriftlig fråga (fr. 2015/16:511) från (V) framförde att ska ha en gruvnäring som tar sitt finansiella ansvar och att ekonomiska säkerheter i tillräcklig mån ska ställas för att efterbehandling ska kunna utföras. Ministern hänvisade även till att har presenterat sina slutsatser och rekommendationer i rapporten – ekonomiska risker för staten, och att denna ska tas om hand inom (se vidare nedan). Ett tillstånd för gruvverksamhet enligt ska bl.a. innehålla en avfallshanteringsplan och en plan för hur efterbehandling ska göras efter att verksamheten har upphört. Tillståndet innehåller också bestämmelser om att ekonomisk säkerhet ska lämnas för att säkerställa att tillräckliga resurser finns tillgängliga för efterbehandling om företaget inte har ekonomiska möjligheter att genomföra efterbehandlingen som planerat. trädde förordningen (2013:319) om utvinningsavfall i kraft. Utvinningsavfall är det avfall som uppkommer som en direkt följd av utvinningsindustrins verksamhet. Gruvor, men även grus- och bergtäkter, ingår i utvinningsindustrin. Förordningen innebär i huvudsak att det blir tydligare vad en avfallshanteringsplan ska innehålla, att denna plan alltid ska skickas till tillsynsmyndigheten och att det alltid ska prövas om den uppfyller kraven i förordningen. Frågesvar om kontrollen av gruvbolagen besvarade närings- och innovationsminister en fråga från (V) om ministern hade för avsikt att vidta några åtgärder för att stärka kontrollen av gruvbolagen (fr. 2014/15:657). Ministern konstaterade bl.a. att hade inlett en granskning för att se om systemet med ekonomiska säkerheter respektive tillsyn över gruvnäringens avfall fungerar på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Vidare konstaterade att gruvnäringen är viktig för och att ska vara ett föregångsland för en hållbar utveckling inom gruvindustrin. Han framhöll vidare att regeringen därför kommer att se över samhällets och gruvnäringens ansvar för en hållbar gruvnäring. En analys av framkomliga vägar ska, enligt ministern, göras inom . om gruvavfall och efterbehandling av mark har granskat om det nuvarande systemet med ekonomiska säkerheter för gruvverksamhet minimerar risken för att staten ska behöva bekosta efterbehandling av gruvor. I rapporten – Ekonomiska risker för staten (RiR 2015:20) konstaterar myndigheten att systemet med ekonomiska säkerheter för gruvverksamhet inte i tillräcklig utsträckning minimerar riskerna för att staten och därmed skattebetalarna ska behöva bekosta nödvändig efterbehandling av nedlagda gruvor. rekommenderar att regeringen utreder en långsiktig branschfinansiering av efterbehandling, kontroll och tillsyn av nedlagda gruvor när ställda ekonomiska säkerheter inte räcker till. Berörda myndigheter bör ges i uppdrag att ta fram en långsiktig strategi för hantering av gruvavfall och bedömning av åtgärder för efterbehandling med beaktande av alternativ användning av gruvavfall. Regeringen bör också överväga om regler om att ställa ekonomisk säkerhet behöver förtydligas. Härutöver anser att en lönsam gruvverksamhet förutsätter att fyndigheten även kan bära kostnader för avfallshantering och efterbehandling av området. Detta prövas inte i samband med Bergsstatens prövning av ansökan om bearbetningskoncession. För att minska risken för att staten och därigenom skattebetalarna ska tvingas bekosta utgifter för efterbehandling, anser att regeringen bör överväga författningsändringar för att förtydliga att Bergsstatens prövning av en bearbetningskoncession även ska innefatta kostnader för avfallshantering och efterbehandling. Regeringen kommer att redovisa sin syn på i en skrivelse till . Mineralprospektering i vissa områden Utskottet har behandlat motioner om att Bergsstaten inte ska kunna bevilja undersökningstillstånd i områden som är klassade som naturreservat, Natura 2000-områden eller världsarvsområden. Vid det senaste tillfället redovisade utskottet bl.a. att bergmästaren inte gör någon prövning av motstående intressen i samband med att ställning tas till en ansökan om undersökningstillstånd (bet. 2014/15:NU14). Det bergmästaren tar ställning till är dels om det finns anledning att anta att en undersökning i området kan leda till fynd av koncessionsmineraler, dels sökandens lämplighet att utföra sådana undersökningar. Å andra sidan tillämpas bestämmelser om områdesskydd av de myndigheter som svarar för miljöprövningen av själva undersökningsarbetet. I nyssnämnda betänkande finns även en utförlig beskrivning av de bestämmelser som gäller för olika områdesskyddsformer enligt 7 kap. (bl.a. naturreservat och nationalparker). Det framgår vidare att enligt 3 kap. 6 § första stycket minerallagen får undersökningsarbete inte bedrivas i strid med ett naturreservats föreskrifter. Därutöver redovisade utskottet vad som gäller för prospektering i Natura 2000-områden och i världsarvsområden. För en närmare beskrivning av dessa bestämmelser hänvisas till förra årets mineralpolitiska betänkande (2014/15:NU14). Här kan också nämnas att ett i sammanhanget intressant domstolsavgörande kom . () genomförde då en s.k. rättsprövning av regeringens beslut som rörde överklaganden av bergmästarens beslut om bearbetningskoncession för området K nr 1 i . HFD konstaterade bl.a. följande: Genom den begränsning som skett i koncessionsärendet har prövningen inte omfattat en tillämpning av 3 och 4 kap. beträffande markanvändning för driftsanläggningar. Det innebär att inte heller den prövning av påverkan på Natura 2000-områden som föreskrivs i 4 kap. 8 § har kommit till stånd. Bergmästarens och därmed också regeringens beslut innefattar således inte en sådan prövning som avses i 4 kap. 2 § minerallagen. Det är inte uppenbart att felet saknat betydelse för avgörandet. Regeringens beslut ska därför upphävas. Enligt uppgift från analyseras hur detta domstolsavgörande påverkar den fortsatta behandlingen av aktuella ansökningar om bearbetningskoncessioner. ska vara en föregångare för en hållbar utveckling inom gruvindustrin. Prospektering efter och utvinning av måste ske i samklang med såväl naturmiljön som det omgivande samhället. Näringen måste präglas av ett agerande som har såväl social och ekonomisk som miljömässig bärkraft. Minerallagen ska säkerställa ett effektivt nyttjande av landets mineralresurser som och de miljöprövningar som fastställs i balken och i underliggande författningar ska garantera att utvinning och prospektering sker på ett sätt som är förenligt med en ambitiös miljöpolitik. När det gäller det som anförs i motion 2015/16:2167 (S) om en tydligare vägledning för ansökan om tillstånd för gruvverksamhet och att därigenom kunna minska handläggningstiderna hänvisar utskottet till att det pågår ett arbete med att uppdatera den vägledning som finns och som bl.a. har tagits fram för att göra tillståndsförfarandet mer effektivt. Vidare utvärderar Tillväxtanalys de satsningar som har gjorts för att korta ledtiderna i samband med miljötillståndsprocesser. Även i har haft i uppdrag att utveckla metoder, mätningar och samverkansformer i syfte att effektivisera miljöprövningen för vissa verksamheter samt att identifiera orsaker till att tillståndsprövningen i vissa fall drar ut . Utskottet konstaterar sammantaget att regeringen har fått och kommer att få ytterligare underlag som kan ligga till grund för fortsatta insatser till gagn för en effektivare handläggning av olika miljötillstånd eller andra prövningar med koppling till gruv- och mineralnäringen. Enligt utskottet saknas det därför skäl för att uttala sig i linje med vad som efterfrågas i motionen om kortare handläggningstider. I kommittémotion 2015/16:2850 tas frågor om efterbehandling av mark upp. Här vill utskottet inledningsvis hänvisa till det utskottet anförde när motsvarande förslag behandlades av utskottet , dvs. att ett tillstånd för gruvverksamhet ska innehålla villkor om att ekonomisk säkerhet ska lämnas för att säkerställa att tillräckliga resurser finns tillgängliga för efterbehandling om företaget inte har ekonomiska möjligheter att genomföra efterbehandlingen som planerat. Därutöver noterade utskottet att regeringen har aviserat en ökad satsning på efterbehandling av förorenade områden. Utöver detta konstaterar utskottet att har granskat frågor om gruvavfall och efterbehandling och riktat kritik mot hur det nuvarande systemet är utformat. inväntar den skrivelse i vilken regeringen kommer att redogöra för hur den ser på slutsatser och rekommendationer. Mot bakgrund av detta förefaller det mindre ändamålsenligt av att hörsamma önskemålet i motionen om ett tillkännagivande på temat sanering och återställning av mark i samband med gruvverksamhet. Utskottet avstyrker därför motionen i den aktuella delen. I motion 2015/16:377 (V) begärs ett tillkännagivande om att Bergsstaten inte ska kunna bevilja undersökningstillstånd i vissa områden. Utskottet noterar inledningsvis att det har behandlat detta förslag och då bl.a. redovisat att det finns bestämmelser om olika hinder mot undersökningsarbete. Utskottet erinrade om att det exempelvis inte är tillåtet att utföra undersökningsarbete i en nationalpark och att det i vissa andra områden krävs ett medgivande från den som berörs eller från olika myndigheter. Undersökningsarbete får inte äga rum i strid med föreskrifter för natur- eller kulturreservat, och det krävs tillstånd för arbeten som på ett betydande sätt påverkar miljön inom bl.a. I sammanhanget kan också nämnas att det pågår beredning inom av förslag som har lämnats av och som kan ha betydelse för markanvändningen i vissa områden. Sammantaget anser utskottet att bör avslå motionen i den aktuella delen. Även förslagen i motion 2015/16:3003 (C) har varit föremål för behandling av utskottet tidigare, (bet. 2014/15:NU14). Utskottet anser inte att något nytt har tillkommit i frågan utan avstyrker motionen med hänvisning till det som då anfördes. Avslutningsvis vill utskottet framhålla att det inte har ändrat uppfattning när det gäller det som anförs i motion 2015/16:1331 (M) om förstärkta markägarrättigheter och som utskottet har tagit ställning till . Sålunda anser utskottet alltjämt att inte bör ta några initiativ för att radikalt förändra minerallagstiftningen så att alla mineraler ska betraktas som s.k. markägarmineral i linje med vad som föreslås i motionen. Motionen avstyrks därför även . Utskottets förslag i korthet avslår samtliga motionsyrkanden om mineralersättning och olika avgifter. Utskottet hänvisar till att det pågår en översyn av de avgifter som gruvnäringen måste betala. Översynen omfattar även den s.k. mineralersättningen. Jämför reservationerna 4 (M), 5 (SD) och 6 (V) samt särskilt yttrande (KD). Enligt grundlagen (2 kap. 18 § regeringsformen) är varje medborgares egendom tryggad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Att kan tas till vara och brytas och att trygg försörjning skapas inom mineralbranschen har ansetts vara av sådant allmänt intresse. Grundlagens förutsättningar för ingrepp i markägarnas rätt har, som redan nämnts, därför ansetts vara uppfyllda. beslutade om omfattande ändringar i minerallagen (prop. 2004/05:40, bet. 2004/05:NU8). Då infördes också en s.k. mineralersättning. Mineralersättning och andra avgifter Mineralersättning från koncessionshavaren till markägarna syftar till att uppnå en bättre balans mellan exploatörer och markägare (7 kap. 7 § minerallagen). Ersättningen ska motsvara av värdet av de som omfattas av koncessionen och som har brutits . Av ersättningen ska tre fjärdedelar tillfalla fastighetsägarna inom koncessionsområdet och en fjärdedel staten. Bestämmelserna om mineralersättning gäller alla koncessioner som har beviljats och där gruvdrift pågår. Enligt 14 kap. minerallagen ska sökande i ärenden enligt minerallagen betala en ansökningsavgift i enlighet med vad regeringen föreskriver (1 §). Innehavare av undersökningstillstånd ska dessutom betala en avgift till staten (2 §). Avgiften ska bestämmas med beaktande av undersökningsområdets storlek och arten av de som omfattas av tillståndet enligt vad regeringen närmare föreskriver. Hur avgifternas storlek m.m. bestäms framgår av 10–13 §§ mineralförordningen. Av SGU:s årsredovisning framgår det att för var reglerna om mineralersättning till staten och markägarna tillämpliga på sammanlagt 16 bearbetningskoncessioner. För den gruvbrytning som skedde beslutade bergmästaren om mineralersättningar . Totalt uppgick ersättningen till ca med fördelningen ca till staten och ca till markägarna. I motion 2015/16:1765 av (M) slås det fast att det inte finns någon särskild gruvskatt i men däremot en s.k. mineralersättning som uppgår till av värdet på den brutna malmen. Motionären anser att denna kan betraktas som obetydlig eftersom de som främst drabbas och får hantera konsekvenser, kostnader och miljöförstöring av detta – berörda kommuner och regioner – inte får någon del av ersättningen. Motionären refererar sedan till bestämmelser som har införts i den australiska gruvregionen , där kommuner och berörda inom delstatliga regioner kommer i åtnjutande av mineralavgifter. På detta sätt har man enligt motionären fått en stark lokal nytta och uppslutning kring en viktig näring, man har stimulerat företagande, arbetstillfällen, entreprenörskap, utbyggd service och infrastrukturinvesteringar som skapat språngbrädor för tillväxt och utveckling i dessa ofta mindre samhällen, kommuner och regioner i avfolkningsbygd. Motionären föreslår att en liknande modell – royalties for regions – i tillämpliga delar införs i den svenska gruvlagstiftningen. I kommittémotion 2015/16:2455 av m.fl. konstateras det att den svenska gruvindustrin skapar arbete och tillväxt och bidrar till den gemensamma välfärden. De anser dock att regeringen bör se över markägarnas rättigheter som fordringsägare gällande sin del av mineralersättningen vid en konkurs. vill stimulera och bidra till gruvnäringens tillväxt på flera sätt, sägs det i kommittémotion 2015/16:2850 av m.fl. Motionärerna anser att det är rimligt att värdet av mineraltillgångarna ska komma medborgarna till del och vill därför reformera mineralersättningen. Deras uppfattning är att om staten inte erhåller någon direkt ersättning för det värde som bryts ur en gruva kan det heller inte förväntas att staten ska finansiera t.ex. järnvägsutbyggnad. En reformerad mineralersättning skulle, enligt dem, möjliggöra en mer aktiv gruvpolitik (yrkande 1). Mineralersättningen bör tas ut med totalt , att jämföra med dagens . Markägarens andel bör kvarstå på dagens nivå medan resterande del ska tillfalla staten. Statens andel bör placeras i en fond, vars syfte ska vara att stimulera utveckling och sysselsättning på landsbygden. På så vis garanteras att det offentliga får avkastning på sina investeringar i form av exempelvis infrastruktur som kommer landsbygden och medborgarna till del. Gruvorna i är viktiga men kan också orsaka miljöförstöring, sägs det i motion 2015/16:2807 av (MP). Vidare påpekar motionären att gruvverksamhet kan påverka andra näringar som exempelvis rennäringen, turismen och friluftslivet negativt. Motionären konstaterar att den s.k. mineralersättningen på är låg jämfört med i andra länder och att det finns flera skäl till att införa en gruvskatt. Ett skäl är, enligt motionären, att en större del av de pengar som gruvbolagen tjänar ska gå tillbaka till samhället och lokalsamhällena och därigenom bidra till en jämnare fördelning. Ett annat skäl är för att ersätta samhället för de kostnader för vägar och annan infrastruktur som driften innebär. Kostnader och miljöförstöring drabbar lokalsamhället medan intäkterna i många fall nästan helt uteblir. Motionären menar att en avsevärd höjning av mineralavgiften är nödvändig och begär ett tillkännagivande från om detta. Pengarna kan fonderas och delar av den inbetalda skatten ska sedan återgå till lokalsamhället. Den andra delen ska reserveras för utvecklig och omställningen till ett miljövänligt och klimatsmart samhälle och kommande generationer. Hur stor respektive del ska vara bör bli föremål för en utredning. Gruvindustrin är en strategiskt viktig näring för , sägs det inledningsvis i kommittémotion 2015/16:377 av m.fl. (V). Motionärerna konstaterar vidare att är ett mycket attraktivt land för mineralprospektörer. Ersättningen till staten och fastighetsägare vid eventuell gruvdrift är i internationell jämförelse dock mycket liten. Gruvnäringen i är dessutom den lägst beskattade gruvnäringen i världen. Motionärerna anser att regeringen bör tillsätta en utredning som ser över regelverket för gruvnäringen, inklusive frågan om nivån på mineralersättningen, i syfte att skapa en långsiktigt hållbar näring som främjar landsbygdsutvecklingen (yrkande 19).