bet · H301KU15 · 2016-03-23 00:00:00 — Det kan finnas vissa situationer, t.ex. under viss yrkesutövning eller inom utbildningsväsendet, där det kan ha konsekvenser om man t.ex. döljer hela ansiktet. Krav på viss klädsel, eller förbud mot viss klädsel, måste dock alltid begränsas till den situation det gäller, vara motiverat av sakliga skäl och stå i proportion till ändamålet. Tre kvinnor begärde genom en skrivelse till Justitiekanslern () dels diskrimineringsersättning, dels kränkningsersättning på grund av brott och dels skadestånd för ideell skada. Grunden för yrkandena var att de nekats tillträde till och utvisats från en förhandlingssal i samband med en häktningsförhandling i tingsrätt. JK pekade i sitt beslut på att på eget initiativ tagit upp ärendet till granskning och på ett tydligt sätt kritiserat beslutet samt förklarat att detta inte kunde ses som ett uttryck för det allmännas inställning. JK konstaterade vidare för sin del att sökandenas konventionsrättigheter åsidosatts och att staten bär ansvaret för detta. Sammantaget ansåg JK att dessa uttalanden och beslut utgjorde tillräcklig kompensation och upprättelse för den kränkning som sökandena utsatts för. Mot den bakgrunden var det inte i detta fall nödvändigt att även ge dem ekonomisk ersättning. Frågan om rätten att bära burka eller niqab behandlades ingående i betänkande 2009/10:KU27 med anledning av ett motionsyrkande om att utreda tydliga gränser för användningen av burka och niqab i . I betänkandet redovisade utskottet utförligt för praxis och beslut om inskränkningar i rätten att bära olika klädsel. Utskottet ville framhålla att det var en självklar utgångspunkt att var och en har frihet att klä sig som han eller hon själv vill, utan att påtvingas andras värderingar. Det kan finnas vissa situationer, t.ex. under viss yrkesutövning eller inom utbildningsväsendet, där det kan ha konsekvenser om man döljer hela ansiktet. Krav på viss klädsel, eller förbud mot viss klädsel, måste dock alltid begränsas till den situation det gäller, vara motiverat av sakliga skäl och stå i proportion till ändamålet. En lagstiftning som förbjuder burka och niqab ute i samhället borde enligt utskottets mening inte komma i fråga. Utskottet var inte berett att ställa sig bakom motionen. I betänkande 2011/12:KU14 behandlades motionsyrkanden om förbud att bära niqab eller burka på allmän plats. Utskottet hänvisade till sin tidigare bedömning och vidhöll att en lagstiftning som förbjuder burka eller niqab ute i samhället inte bör komma i fråga. Liknande motionsyrkanden behandlades även i betänkande 2013/14:KU14 (s. 17). Utskottet ville liksom tidigare framhålla att det är en självklar utgångspunkt att var och en har en frihet att klä sig som han eller hon själv vill utan att påtvingas andras värderingar. Det kan finnas vissa situationer, t.ex. under viss yrkesutövning eller inom utbildningsväsendet, där det kan ha konsekvenser om man döljer hela ansiktet. Krav på viss klädsel, eller förbud mot viss klädsel, måste dock alltid begränsas till den situation det gäller, vara motiverat av sakliga skäl och stå i proportion till ändamålet. En lagstiftning som förbjuder burka eller niqab ute i samhället eller som förbjuder slöja för barn i vissa verksamheter bör inte komma i fråga, anförde utskottet och avstyrkte motionsyrkandena. I betänkandet finns en reservation när det gäller förbud mot slöja i offentliga verksamheter (SD). beslutade i enlighet med utskottets förslag (prot. 2013/14:99). Utskottet vidhåller sin uppfattning att det är en självklar utgångspunkt att var och en har en frihet att klä sig som han eller hon själv vill utan att påtvingas andras värderingar, men att det kan finnas vissa situationer, t.ex. under viss yrkesutövning eller inom utbildningsväsendet, där det kan ha konsekvenser om man döljer hela ansiktet. I enlighet med vad utskottet tidigare uttalat bör emellertid en lagstiftning som förbjuder burka eller niqab ute i samhället eller som förbjuder slöja för barn i vissa verksamheter inte komma i fråga. Utskottet avstyrker motion 2015/16:3099 yrkande 12. 2015/16:KU15 UTSKOTTETS ÖVERVÄGANDEN Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om att inrätta en värdekommission. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 9 (KD). I motion 2014/15:1605 av Skånberg och (båda KD) och kommittémotion 2015/16:2683 av Skånberg m.fl. (KD) föreslås tillkännagivanden om att inrätta en värdekommission för att stimulera samtalet om värden. Motionärerna menar att en diskussion om etik och människovärde är viktigt för att skapa ett människovänligt och demokratiskt samhälle. Utskottet har tidigare i ett flertal betänkanden avstyrkt yrkanden om att inrätta en värdekommission för att stimulera en bred offentlig debatt om människovärdet och de mänskliga fri- och rättigheterna (se bl.a. betänkandena /09:KU17, 2009/10:KU7, 2011/12:KU14 och senast betänkande 2013/14:KU14). I det sistnämnda betänkandet anförde utskottet (s. 21 f.) att det liksom tidigare ansåg att en diskussion kring etik och människovärde är av centralt värde och att värdegrundsarbete är viktigt i all mänsklig verksamhet. Utskottet ansåg dock inte att det finns något skäl till ett tillkännagivande om att stimulera debatten om värden eller om att stärka den ekonomiska etiken. beslutade i enlighet med utskottets förslag (prot. 2013/14:99). Utskottet anser liksom tidigare att en diskussion kring etik och människovärde är av centralt värde och att värdegrundsarbete är viktigt i all mänsklig verksamhet. Utskottet anser dock inte att det finns något skäl till ett tillkännagivande i frågan. Utskottet avstyrker motionerna 2014/15:1605 och 2015/16:2683. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om rätten till liv. Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden. Jämför reservation 10 (KD). I motionerna 2014/15:1628 av Skånberg och (båda KD) yrkande 1 och 2014/15:2990 av (KD) yrkande 1 begärs tillkännagivanden om att rätten till liv ska fastställas i grundlag. Motionärerna anför att rätten till liv är den mest grundläggande mänskliga rättighet som alla andra mänskliga rättigheter bygger på. FN:s konvention om mänskliga rättigheter slår fast att var och en har rätt till liv, frihet och personlig säkerhet. Denna grundläggande mänskliga rättighet bör enligt motionärerna ingå i grundlagarna genom ett tillägg i 1 kap. 2 § RF. I 1 kap. 2 § första stycket RF anges att den offentliga makten ska utövas med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans frihet och värdighet. I 2 kap. 4 § RF anges att dödsstraff inte får förekomma. I artikel 3 i FN:s allmänna förklaring om de mänskliga rättigheterna anges följande: ”Var och en har rätt till liv, frihet och personlig säkerhet”. Enligt artikel 6 i konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter ska rätten till liv skyddas genom lag. I samma artikel anges att ingen får godtyckligt berövas sitt liv. artikel 2 innehåller liknande bestämmelser om rätten till liv. I protokoll nr 6 och 13 till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna föreskrivs att dödsstraff ska avskaffas. Artikel 2 i ålägger staterna förpliktelser av olika slag (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, femte upplagan, 2015, s. 61 f.). De måste avhålla sig från uppsåtligt dödande (utom i de speciella situationer som anges i artikeln). Men de har också enligt en mera allmän förpliktelse att skydda rätten till liv. Ett brott mot denna förpliktelse kan föreligga om polis eller militär hanterar vapen på ett vårdslöst sätt och på så vis dödar en person eller om en person omkommer till följd av annat vårdslöst handlande från myndigheternas sida. Enligt artikel 2 krävs också att staten skyddar rätten till liv genom positiva åtgärder, t.ex. genom att utfärda lagbestämmelser som skyddar människors liv och genom att vid behov vidta skyddsåtgärder i enskilda fall. I förpliktelserna ingår också att, när någon har dött under oklara omständigheter, utreda dödsfallet. Av särskild vikt är sådana utredningar när misstankar riktas mot polis, militär eller annan myndighet. Enligt ordalydelsen i artikel 2 i konventionen är det envars rätt till liv som skyddas. skriver följande (a.a. s. 76 f.): Det är en omstridd fråga om skyddet enligt artikeln uppkommer först genom födelsen eller om artikeln skall anses i viss utsträckning ge skydd även åt det ofödda fostret. I Boso mot hade en kvinna undergått abort, och det ofödda barnets far gjorde gällande att artikel 2 härigenom hade kränkts. lämnade öppet om fostret i vissa hänseenden skyddas enligt artikel 2 och framhöll att varje konventionsstat under alla förhållanden har stor frihet att utforma sin abortlagstiftning och att det i det aktuella fallet inte kunde vara fråga om ett brott mot artikel 2. Liknande frågor har ställts i tidigare mål vid Kommissionen men även där lämnats obesvarade (mål 8416/78 mot och 17004/90 mot ). Inför uppkom frågan om skyddet för det ofödda barnet också i Vo mot (stor kammare). Bakgrunden var att det på ett sjukhus hade skett en förväxling av två kvinnor med liknande namn med påföljd att klaganden Vo hade felbehandlats på ett sätt som gjort abort nödvändig. Den franska kassationsdomstolen hade funnit att det inte rört sig om vållande till annans död, eftersom fostret inte var en person. konstaterade att det inte fanns någon enhetlig europeisk uppfattning om när det liv börjar som skyddas av artikel 2 och att det i de flesta konventionsstater är en öppen fråga om ett skyddas av denna artikel. Något brott mot artikel 2 var det i vart fall inte fråga om. Även om artikeln var tillämplig i det aktuella fallet, hade Vo nämligen enligt mening haft ett tillräckligt rättsskydd för sitt ofödda barn enligt fransk rätt. Hon hade haft rimliga utsikter till framgång om hon, i stället för att försöka få läkaren åtalad för brott, hade väckt skadeståndstalan under påstående att läkaren handlat vårdslöst, och detta var tillräckligt för att motsvara kraven i artikel 2. Inte heller i mot , som gällde en gravid kvinnas död till följd av medicinsk felbehandling på ett sjukhus, fann det nödvändigt att ta ställning till om det ofödda barnet hade en rätt enligt artikel 2. Även när det gäller livets slut kan det enligt (s. 76 f.) uppstå frågor om hur långt konventionsskyddet sträcker sig. De svåra etiska frågorna om dödshjälp har nära anknytning till skyddet av rätten till liv, men någon rätt att dö kan inte anses inbegripen i den genom artikel 2 skyddade rätten till liv. Detta har enligt bekräftats i mål mot , där en svårt sjuk kvinna inte fick gehör för sin uppfattning att förbudet för hennes man enligt engelsk rätt att hjälpa henne göra slut på sitt liv stred mot artikel 2. I m.fl. mot (stor kammare) fann däremot att avbrytande av tillförsel av vätska och näring till en man som vid en trafikolycka drabbats av svår skallskada och som därefter befunnit sig i ett vegetativt tillstånd med låg medvetandegrad inte skulle strida mot artikel 2. Utskottet har behandlat motioner om rätten till liv (se bet. 2001/02:KU15, 2003/04:KU12 och 2013/14:KU14). I betänkande 2001/02:KU15 hänvisade utskottet till Fri- och rättighetskommittén som 1993 fann att den befintliga lagstiftningen väl motsvarade de krav som kan ställas i en rättsstat och att rätten till liv genom inkorporering kom till ett positivt uttryck i svensk lagstiftning. avstyrkte utskottet en motion om att rätten till liv skulle införas i RF (bet. 2003/04:KU12). Utskottet hänvisade till sitt ställningstagande i betänkande 2001/02:KU15. 2013/14:KU14 behandlade utskottet återigen motioner om att rätten till liv skulle införas i RF. Utskottet vidhöll sina tidigare ställningstaganden och fann inte något skäl att föreslå en ny lagstiftning om rätten till liv (s. 21 f.). beslutade i enlighet med utskottets förslag (prot. 2013/14:99). Utskottet vidhåller sina tidigare ställningstaganden och finner inte något skäl att föreslå en ny lagstiftning om rätten till liv. Därmed avstyrker utskottet motionerna 2014/15:1628 yrkande 1 och 2014/15:2990 yrkande 1. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett tredje kön. Utskottet vidhåller sitt tidigare ställningstagande. Jämför reservationerna 11 (V) och 12 (L). I motion 2014/15:509 av och (båda S) yrkas ett tillkännagivande om en tredje könstillhörighet. Motionärerna anför att det finns barn som föds med oklar könsidentitet och att det finns vuxna som inte identifierar sig som vare sig man eller kvinna, men att alla måste ha rätt till en egen identitet. Ett tredje kön har införts i bl.a. och . Motionärerna konstaterar att det finns vissa problem med att införa ett tredje kön, t.ex. när det gäller könsmarkörerna i personnumret eftersom de är en viktig källa för information och statistik om ojämställdhet, men anser sammanfattningsvis att det är viktigt att frågan om ett tredje kön ses över. Liknande yrkanden framförs i motionerna 2015/16:868 av (S), 2014/15:1685 av m.fl. (MP), partimotion 2015/16:49 av m.fl. (V) yrkande 1 och partimotion 2015/16:2786 av m.fl. (FP) yrkande 10. Av 18 § folkbokföringslagen (1991:481) framgår att för varje folkbokförd person fastställs ett personnummer som identitetsbeteckning. Personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontrollsiffra. Födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. I vissa fall kan en persons könstillhörighet sådan den framgår av folkbokföringen ändras i enlighet med bestämmelserna i lagen (1972:119) om fastställande av könstillhörighet i vissa fall. Således anges i lagen (1 §) att en person ska efter egen ansökan få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om han eller hon 1.sedan en lång tid upplever att han eller hon tillhör det andra könet 2.sedan en tid uppträder i enlighet med denna könsidentitet 3.måste antas komma att leva i denna könsidentitet även Vidare anges i 2 § att en person ska efter ansökan få fastställt att han eller hon har en annan könstillhörighet än den som framgår av folkbokföringen, om 1.han eller hon har en medfödd avvikelse i könsutvecklingen 2.en ändring av könstillhörigheten är a.förenlig med utvecklingen av könsidentiteten b.mest förenlig med sökandens kroppsliga tillstånd. I diskrimineringslagen (2008:567) avses med kön man och kvinna (1 kap. 5 §). I förarbetena till lagen (prop. 2007/08:95 s. 112 f.) anges att regeringens utgångspunkt är att det rättsligt sett finns två kön – man och kvinna. Regeringen anför att diskrimineringskommittén hade föreslagit att kön skulle definieras som ”det biologiska kön som registrerats för en person vid födelsen eller det kön som senare fastställs för henne eller honom”. Bakgrunden synes vara det faktum att ett nyfött barn i i allmänhet tilldelas ett personnummer enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen (1991:481). Ett problem med kommitténs förslag till definition var enligt regeringen att inte alla som borde kunna åberopa diskrimineringsförbudet folkbokförs i landet. Till exempel är barn vars föräldrar inte är folkbokförda i landet, samt asylsökande och turister eller andra tillfälliga besökare i landet inte folkbokförda enligt bestämmelserna i folkbokföringslagen. Det går därmed inte att låta ”det biologiska kön som registrerats” ligga till grund för vad som menas med kön. Regeringen såg vidare ett värde i att definitionen av kön är enkel och tydlig och ansåg att det för diskrimineringslagens ändamål borde vara tillräckligt att ange, till en början, att det med kön avses ”att någon är kvinna eller man”. Utredningen om åldersgränsen för fastställelse av ändrad könstillhörighet Utredningen om åldersgränsen för fastställelse av ändrad könstillhörighet överlämnade betänkandet Juridiskt kön och medicinsk könskorrigering (SOU 2014:91). I betänkandet föreslås bl.a. att könstillhörighetslagen upphävs och ersätts av två nya lagar: en lag om ändring av juridiskt kön och en lag om tillståndsprövning av ingrepp i könsorganen och avlägsnande av könskörtlarna. Lagen om ändring av juridiskt kön ska reglera förutsättningarna för en ändring av en persons juridiska kön i folkbokföringen, som innebär att en person tilldelas ett nytt personnummer. Utgångspunkten är att den som så önskar ska ha möjlighet att ändra sitt juridiska kön. Utredningens bedömning är att unga som har fyllt själva ska kunna ansöka om ändring av juridiskt kön. Enligt uppgift från bereds betänkandet i . behandlade skatteutskottet ett motionsyrkande om att införa ett tredje kön (bet. 2010/11:SkU20 s. 47 f.). När det gällde folkbokföringen av transpersoner och intersexuella samt den föreslagna möjligheten att ange ytterligare ett kön anförde skatteutskottet att det till att börja med borde framhållas att folkbokföringen inte innehåller någon uppgift om kön. Däremot har personnumret sedan gammalt en utformning som anknyter till personen genom att det dels utgörs av födelsedata, dels innehåller uppgift om kön. Uppgiften om kön har sin grund i kraven på könsuppdelad statistik i olika sammanhang. Vidare anförde skatteutskottet att personnumrets uppgift är att vara unikt för en person. Numren ska inte återanvändas, och det ska i princip inte gå att byta nummer. Kopplingen till födelsedatum och kön utgör här ett problem eftersom ett personnummer måste bytas om det visar sig att någon av dessa uppgifter om den enskilde är felaktig eller har ändrats. Ett grundläggande problem med personnumren är att antalet tillgängliga nummer är för litet. Utredningen om personnummer och samordningsnummer har därför utrett en rad möjliga förändringar, bl.a. att slopa kopplingen till kön. Detta alternativ ger inga nya nummer, men ökar flexibiliteten i användningen. Ett könlöst personnummer innebär nackdelar för statistik och forskning men har fördelen att det inte pekar ut en persons kön och att det inte behöver ändras efter ett könsbyte. Den lösning som valdes innebär att kopplingen till födelsedatumets dagsuppgift släpptes. kunde konstatera att användningen av personnumret som bärare av information om födelsetid och kön är problematisk och att kravet på en ökning av antalet tillgängliga nummer inom ramen för det nuvarande formatet redan har gjort att delar av denna koppling har behövt släppas. ökning av antalet kön kan därför inte rymmas inom det nuvarande personnumret, utan förutsatte enligt utskottet en omläggning där könet i stället anges som en särskild uppgift. Med en sådan omläggning kan personnumren inte längre användas för könsuppdelad statistik. Det handlar således om en förhållandevis genomgripande förändring som ställer nya krav på alla som använder personnumrets könsuppgift för statistik etc. Utskottet var inte berett att tillstyrka en förändring av denna innebörd och avstyrkte motionsyrkandet. behandlade ett liknande motionsyrkande som det som skatteutskottet behandlat (bet. 2011/12:KU14). utskottet ansåg i likhet med skatteutskottet att den omläggning av personnumren som krävs för att införa ett tredje kön är en förhållandevis genomgripande förändring som ställer nya krav t.ex. för dem som använder personnumrens könsuppgift för statistik (s. 45). Utskottet var inte berett att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandet, som därmed avstyrktes. betänkandet finns i denna del en reservation (V). enlighet med utskottets förslag (prot. 2011/12:95). behandlade skatteutskottet ett motionsyrkande om att se över möjligheterna att ta bort könsbestämningen i personnummer (bet. 2014/15:SkU20 s. 55 f.). Utskottet anförde att uppgiften om kön har sin grund i kraven på könsuppdelad statistik. Ett könsneutralt personnummer skulle innebära att uppgiften om kön måste tas fram på annat sätt. inte berett att tillstyrka en sådan omläggning och avstyrkte därför anförde vidare att den som har bytt kön också har möjlighet att byta personnummer. Utskottet hänvisade också till de förslag som lämnats i betänkande Juridiskt kön och medicinsk könskorrigering (SOU 2014:91). beslutade i enlighet med utskottets förslag (rskr. 2014/15:169). har återigen behandlat motionsyrkanden om könsneutrala personnummer (bet. 2015/16:SkU20 s. 53 f.). heller berett att tillstyrka en sådan omläggning som könsneutrala personnummer skulle innebära och påpekade att den som har bytt kön också har möjlighet att byta personnummer. förslag (prot. 2015/16:77). Utskottet anser liksom tidigare att den omläggning av personnumren som krävs för att införa ett tredje kön är en förhållandevis genomgripande förändring som ställer nya krav, t.ex. för dem som använder personnumrens könsuppgift för statistik. Utskottet är inte berett att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandena och avstyrker motionerna 2014/15:509, 2014/15:1685, 2015/16:868, 2015/16:49 yrkande 1 och 2015/16:2786 yrkande 10. Mänskliga rättigheter i EU Utskottets förslag i korthet avslår motioner om mänskliga rättigheter i EU. Utskottet hänvisar till det inrättade ramverket för att stärka rättsstaten och den årliga dialogen om rättsstatsfrågor samt till pågående förhandlingsarbete i EU. Jämför reservationerna 13 (M) och 14 (L). I motion 2015/16:2206 av m.fl. (S) yrkande 4 begärs ett tillkännagivande om åtgärder mot de medlemmar i som inte respekterar hbt-personers mänskliga rättigheter. Motionärerna anför att hbt-personers mänskliga rättigheter motarbetas i vissa EU-länder. måste enligt motionärerna använda sitt medlemskap i och sin informella makt till att påverka medlemsländerna så att homofobiska värderingar motverkas. bör kräva att kommissionen använder sig av de legala möjligheter som EU:s stadga erbjuder exempelvis när det gäller att hänskjuta ärenden till EU- domstolen. I motion 2015/16:2332 av m.fl. (M) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om att införa ett system med löpande oberoende revision av situationen för mänskliga rättigheter och den demokratiska statusen i medlemsländerna, med möjlighet till sanktioner vid allvarliga avvikelser. Motionärerna anför att en förutsättning för samarbete mellan EU:s medlemsstater på det rättsliga området är att alla länder i samarbetet uppfyller högt ställda krav på rättssäkerhet. Motionärerna konstaterar att nivån i varje medlemsstat i fråga om respekten för mänskliga rättigheter och demokratisk status visserligen prövas vid respektive stats anslutning till EU, men anser att en sådan prövning bör ske löpande genom någon form av återkommande oberoende revision där medlemsländerna granskas och där det finns möjligheter till sanktioner vid allvarliga avvikelser. I partimotion 2015/16:2261 av m.fl. (FP) yrkande 8 begärs ett tillkännagivande om en kraftfullare rättighetsmekanism. Motionärerna anför att respekten för de mänskliga rättigheterna behöver stärkas och att de därför välkomnar det förslag om en s.k. rättighetsmekanism som EU- kommissionen lagt fram. De anser dock att förslaget är tandlöst och att det saknar de sanktionsmöjligheter som krävs för att göra mekanismen effektiv. EU bör enligt motionärerna offentliggöra årliga rapporter om hur medlemsländerna respekterar unionens grundläggande värden. Vidare bör det genomföras regelbundna tematiska utvärderingar för var och en av de grundläggande rättigheterna i EU:s rättighetsstadga. Motionärerna vill ge kommissionen möjlighet att dra ett medlemsland inför för brott mot artikel 2 i Lissabonfördraget. Kommissionen ska också kunna föreslå kännbara sanktioner, i form av exempelvis frysning av EU-stöd eller använda möjligheten att dra in rösträtten i rådet. Slutligen anser motionärerna att s.k. fundamental rights officers med uppgift att bevaka grundläggande värden bör tillsättas på varje kommissionskontor i medlemsländerna. Även i kommittémotion 2014/15:1610 av m.fl. (FP) begärs ett tillkännagivande om att verka för att en rättighetsmekanism inrättas Motionärerna anför att EU saknar verktyg för att snabbt och effektivt följa upp överträdelser som inte innebär ett direkt brott mot direktiv och förordningar i EU:s lagstiftning. Motionärerna pekar på att Lissabonfördragets artikel 7 visserligen gör det möjligt att vidta åtgärder mot