· H301SfU9 · 2016-01-20 09:32:42 — Som jag har sagt innan gör vi både en översyn och tittar på det här från alla departement, för vi tycker att det här är jätteviktigt. De här ungdomarna ska vara i yrkeslivet när de väl kommer dit. Det ger dem en möjlighet till självständighet. Det kommer säkert många olika förslag när vi har gjort en översyn. Just att regelverk som går i varandra inte ska bli hinder utan att det ska ges möjligheter är viktigt. Jag måste bara avsluta med att fråga: Vad gjorde ni då ni satt vid makten? har kommit med denna rapport som berör de unga personer som har aktivitetsersättning, det som ibland brukar kallas ett slags tidsbegränsad sjukpension. Som har sagts i debatten är övergripande slutsats att syftet med aktivitetsersättningen inte uppnås och att ersättningen inte lever upp till och regeringens mål om ett aktivt förhållningssätt för unga med nedsatt arbetsförmåga. Jag måste säga att jag inte är särskilt förvånad. Orsakerna till detta är i huvudsak tre. Den första är att under en följd av år har det funnits en kronisk underbemanning hos den personal på som har arbetat med aktivitetsersättningen. De handläggare som har svarat på enkät uppger att det är rimligt att ansvara för ungefär 65 ärenden - och då utgår jag från att man menar ärenden där det krävs eller behövs en aktiv samordning - om man ska hinna följa upp, samordna och verka för att insatser kommer till stånd. visar enkäten att handläggarna ansvarar för i genomsnitt 118 ärenden. Det bör även tilläggas att av handläggarna angav i enkät att mer tid eller färre ärenden skulle öka förutsättningarna för att ge unga med aktivitetsersättning insats efter behov. konstaterar att det inte bara är handläggarna vid som ifrågasätter den höga ärendemängden. Även analytiker på har uttryckt att dagens ärendemängd är för stor för att handläggarna ska kunna ge kvalificerat stöd till varje individ. för enkät till handläggare vid motsvarade resursglappet, det vill säga skillnaden mellan behov av antal handläggare och faktiskt antal handläggare, 60 årsarbetskrafter. Då ska man vara medveten om att det har varit ännu värre tidigare. Det var bara som handläggarna satt med ända upp till 500 ärenden, varav minst en tredjedel var sådana som skulle samordnas aktivt. Den andra orsaken är det som också påpekar, då man säger att det behov av insatser som finns för gruppen med aktivitetsersättning inte motsvaras av det utbud som tillgodoses vare sig genom kommunernas dagliga verksamhet, Arbetsförmedlingens arbetslivsinriktade rehabilitering eller de aktiviteter som beviljar särskild ersättning för. Detta medför att vissa personer får fel insats eller att de inte får någon insats alls. Särskilt utsatt är sannolikt gruppen som inte har rätt till daglig verksamhet eller som står långt från arbetsmarknaden för att kunna ta del av Arbetsförmedlingens arbetslivsinriktade rehabilitering, vilket motsvarar ungefär hälften av alla med aktivitetsersättning. Det finns alltså ingen , landstingskommunal eller statlig aktör som i tillräcklig utsträckning tillhandahåller de insatser som denna målgrupp behöver. Dessa aktörer erbjuder emellertid, i olika konstellationer, projekt och insatser inom ramen för Finsam, de finansiella samordningsförbunden. Men omfattningen av deras olika insatser räcker inte för att täcka behovet för målgruppen även beaktandes att Finsam nu får ett resurstillskott på . Dessa två orsaker som jag har beskrivit har varit kända , och jag kan bara dela bedömning då man skriver att regeringen har varit alltför passiv i sin styrning, trots uppenbara och påtalade problem i nuvarande system med aktivitetsersättningen. Denna kritik faller i allt väsentligt på den tidigare alliansregeringen. Jag vill tillägga att även tidigare ledningar för har varit för passiva och inte i tillräcklig omfattning flaggat för politikerna om behovet av resursförstärkning eller prioriterat ärendeslaget tillräckligt i det interna resursfördelningsarbetet. Den tredje orsaken till att målgruppens behov inte tillgodoses är andra aktörers agerande eller arbetssätt. säger att en översyn av aktivitetsersättningen bör omfatta både kommunerna och de statliga myndigheterna, och att även hälso- och sjukvårdens roll som aktör i systemet med aktivitetsersättningen bör ingå i översynen. Och här vill jag ta upp ett exempel som visar på problematiken. av dem som har aktivitetsersättning har det på grund av psykiska funktionshinder. En del av dessa funktionshinder behöver inte vara kroniska, till exempel depressioner och ätstörningar. Många av de ungdomar som har aktivitetsersättning har, eller bör ha, en kontakt med psykiatrin. Problemet är bara att psykiatrin, inte minst för ungdomar, inte fungerar väl på många platser. Det är alldeles för långa ställtider för att få första kontakten, bli korrekt diagnostiserad och få en kontinuerlig behandling. Inte sällan bemannas psykiatrin av så kallade stafettläkare, och då blir det ingen kontinuitet i vårdkontakterna. Det innebär stora problem för samordningen av rehabiliteringsinsatserna, då inte minst handläggare har svårt att tillsammans med den som har aktivitetsersättning lägga upp en relevant plan för rehabilitering, som ska ske i samråd med vården. Mot bakgrund av det sagda är jag glad över att nuvarande regering har tagit initiativ till en total översyn av aktivitetsersättningen - det som ni från Alliansen nu efterlyser. Denna kommer, som också har sagts här i debatten, att innefatta överväganden kring aktivitetsersättning vid förlängd skolgång och beslutsperioder som speglar individernas faktiska tillstånd. Den här regeringen kommer också att tillföra för att fler personer ska kunna få arbete inom och för att arbetslösheten i målgruppen ska minska. För att fler personer ska kunna få en anställning med lönestöd föreslår regeringen vidare en satsning på det särskilda introduktions- och uppföljningsstödet, , vilken kommer att genomföras. Vidare gör regeringen en satsning inom området psykisk ohälsa. ska satsas i syfte att möta den ökande ohälsan bland barn och unga vuxna i åldern . När det gäller den utredning som pågår är jag förvissad om att fler förslag kommer att läggas som kommer att underlätta och vara bra både för målgruppen och för de handläggare hos de statliga myndigheter som arbetar med aktivitetsersättningen. Härmed yrkar jag bifall till utskottets förslag. Det är intressant att lyssna på . I sin inledning sa att arbetsbelastningen på är oerhört stor, så man har inte haft möjlighet att klara av sitt uppdrag. Då undrar jag: Vem är det som leder och fördelar arbetet på ? Är det jag som riksdagsledamot? I rapporten från står det att inte har fullgjort sitt samordningsuppdrag. Är det jag som riksdagsledamot som har medverkat till att inte har klarat av sitt samordningsuppdrag? Vem är det som leder och fördelar arbetet på ? När det gäller fråga är det ledning som i huvudsak har ansvaret. Men om man inte har skött det uppdraget borde väl er regering som satt ha gått in och tagit myndigheten i örat för att se till att man gjorde detta. Det är det ena. Det andra är att den regering som satt och hade ansvar för detta borde ha tillfört de resurser som äskade om för att kunna genomföra sitt samordningsuppdrag. Är det inte så, ? Sedan har jag en fråga till er. i regeringen tog ni fram, vilket jag tyckte var jättebra, en strategi för genomförande av funktionshinderspolitiken, och det fanns mycket bra i den. Bland annat var det ett område som berörde att de statliga myndigheterna skulle föregå med gott exempel och anställa de här ungdomarna med funktionshinder med lönestöd. Men det blev pannkaka av det, för ni följde aldrig upp er egen strategi. De statliga myndigheterna har verkligen inte föregått med gott exempel. De har anställt från denna målgrupp. Varför följde ni inte upp detta, ? Det är tydligen väldigt intressant att skjuta tillbaka på alliansregeringen. Vi gjorde oerhört mycket på det här området. Det är och regeringen mycket väl medvetna om. var ett resultat av att vi ville göra oerhört mycket mer. Vi kommer att återkomma till detta 2018, när vi tar tillbaka makten, för många av de sakerna förkastar ni . Jag vill återkomma till att i sammanhanget uttrycker sig som tjänsteman på . Det gör mig oerhört orolig. Man måste skilja på sin roll som ledande riksdagsledamot och arbete på . Det är generaldirektör som ytterst har ansvar för sin personal och ska se till att man fullföljer de uppdrag man fått från regering och riksdag. Det har man uppenbarligen inte gjort. Och det är inte så att det har rått brist på pengar hos . Under de år då Alliansen hade makten i fick man - så gott som , höll jag på att säga - stora tilldelningar av pengar för att man behövde mer och uttryckte vad det var man ville ha pengar till. Man fick tillskott på tillskott för att budgeten var i behov av det. Men uppenbarligen har man inte ändå fullgjort det uppdrag som man hade på det här området. Det är väl någonting som är viktigt att ta fasta på. Man har faktiskt fått pengar för att kunna utföra sitt uppdrag. Jag instämmer i en del av det säger. Man fick mer pengar. Men man fick inte tillräckligt med pengar för att genomföra uppdraget. Jag delar också det uttrycker angående ledning. Jag vet inte om lade märke till att jag i mitt huvudanförande framförde viss kritik mot den tidigare ledningen för , som inte prioriterade det här ärendeslaget tillräckligt under en följd av år. När man inte gör det är det väl ändå politikens uppgift att gå in och styra upp det, men under ett flertal år gjorde ni inte det. då handläggarna satt med alldeles för många ärenden, ända upp till 500 ärenden per handläggare, styrde ni inte upp arbete med det här ärendeslaget, och det tycker jag är ganska sorgligt. Du svarade inte på min fråga om den strategi för funktionshinderspolitiken som ni tog fram. De statliga myndigheterna skulle föregå med gott exempel. Här hade ni haft möjlighet att genom regleringsbrev och annat se till att de statliga myndigheterna skulle anställa den här målgruppen. Ni genomförde inte det heller. Det var väldigt mycket som ni inte genomförde under er mandatperiod inom funktionshinderspolitiken. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 10.)