bet · H401KU14 · 2016-11-11 00:00:00 — Det är inte ett enkelt uppdrag som har. Det är mycket spännande, men också mycket komplicerat. Man vill att vi ska granska hur de beslut som fattar ska genomföras i praktiken – det som uttryckte som måluppfyllelse. Vi ska också se om insatserna får avsedd effekt och om samhällsnyttan är större än kostnaden för insatsen. har också betonat vikten av breda systemgranskningar inom och mellan olika utgiftsområden. Granskningarna ska inte bara se till regelefterlevnad eller utgå från problem utan vara mer främjande. Jag har tolkat det som att mer förutsättningslöst granska hur förvaltningen sköter sina uppgifter så att både bra och dåliga insatser lyfts fram. Det här är ett mäktigt uppdrag. Det stod snart klart för oss att läget inom revisionen var mer bekymmersamt än de offentliga redovisningarna gav vid handen. Granskningsverksamheten var probleminriktad och fokuserad på måluppfyllelse, vilket naturligtvis är bra. Men det som var mindre bra var att effekter – samhällsnyttan av insatserna, de breda, djupa systemgranskningarna och det främjande inslaget – saknades i många stycken. Det fanns alltför få personer som kunde hantera och analysera stora datamängder. Det saknades specialistkompetens i sådana centrala frågor som socialförsäkringar, arbetsmarknad, skatter och offentlig ekonomi. Trots att utvärderar stora offentliga insatser var användningen av data bristfällig både i omfattning och i kvalitet. Kostnaden per granskning var hög, och produktiviteten var låg. Overheadkostnaderna var höga, men med ganska enkla medel kunde kostnaderna för publicering av rapporter pressas ned . Befintliga styrdokument var ofta ofokuserade och viktiga dokument saknades. Det gällde också hanteringen av data, bisysslor och kompetensförsörjning. Som nämnt hade arbetet med ledningssystem för intern styrning och kontroll pågått utan märkbara resultat. Tid och pengar hade lagts ned på stora visionära it-projekt medan den dagliga it-verksamheten fungerade dåligt. Ekonomienheten fungerade också dåligt, och de underlag som vi fick vid till exempel rekryteringen var helt missvisande. De inleddes med att vi trodde oss kunna rekrytera 15 personer. blev det en person och i slutändan tror jag att det var 17 personer. Det var då väldigt svårt att arbeta både för riksrevisor och för övriga chefer. beslutade vi oss för att påbörja ett omfattande förändringsarbete. Det rörde då främst effektivitetsrevisionen, som nämnde, men det kom sedan även att omfatta verksamhetsstödet. Allt handlade om att öka kvalitet, produktivitet och om att få en ökad kostnadsmedvetenhet. Med tanke på uppdraget var det mest angelägna att bredda och fördjupa kompetensen så att vi kunde få bredd och djup i granskningsverksamheten. Men vi ville också öppna upp för externa impulser och kompetens för att på så vis öka relevans och kvalitet. Att granska andra myndigheters arbete eller statliga bolag är svårt. Granskningsföremålen har ofta lång erfarenhet och stor sakkunskap inom sina områden. Om revisionen ska kunna ställa relevanta frågor, komma med underbyggda analyser och synpunkter måste de som granskar ha kompetens i sak och metod. är inget forskningsinstitut, men de metoder som används och den analys som görs vid granskningarna måste vara av högsta möjliga kvalitet. Vikten av att stärka kompetensen genom att rekrytera specialister är en insikt som har slagit igenom på flera håll inom det offentliga. , , och flera departement har under de senaste 15–20 åren i allt högre grad rekryterat specialister för att stärka sin analys. Något motsvarigt fokus på metod och sakkompetens hade inte ägt rum vid , så mina kollegor och jag bestämde oss därför för att genomföra en målveten och offensiv rekryteringssatsning för att vi skulle kunna tillföra verksamheten nya kunskaper och färdigheter. Men, som också sa, utvecklade vi ett mycket omfattande internt utbildningsprogram för dem som redan var anställda. Haken var att inte hade rykte om sig som en arbetsplats där man bedrev vetenskapligt kvalificerade granskningar. Vid nyrekryteringar var det inte bara chefserfarenhet och/eller specialistkompetens som behövdes. För att snabbt komma på banan ville vi också ha människor med erfarenhet av granskningsverksamhet. är ett litet land, och det är få personer som besitter dessa egenskaper, och de som finns har ofta höga befattningar i offentlig eller privat sektor. Det var därför inte självklart att vi skulle få de kvalificerade sökande som behövdes för att förverkliga den kompetensförsörjning som vi önskade. Vi överlade om hur vi skulle gå till väga och bestämde oss för att tipsa och uppmana så många kvalificerade personer som möjligt. Jag kom att spela en aktiv roll i detta, eftersom jag verkat i sammanhang där denna typ av kompetens spelar stor roll. Jag tog kontakt med människor som jag trodde hade den kompetens om vi behövde. Några av dem var tidigare medarbetare till mig, andra hade jag naturligtvis mött. Vissa hade jag bara hört talas om. Men jag presenterade och uppmuntrade dem att söka sig dit. I vissa fall har det lett till att de har fått de tjänster som de har sökt, i andra fall har tjänsterna tillsatts av andra sökande. I den mån som jag bedömde att jag hade varit nära medarbetare med dem som sökte chefstjänster har jag avstått från att delta i intervjuerna. Den administrativt ansvariga riksrevisorn eller närmaste chef i linjen fattar alla beslut i anställningsärenden. Inga av anställningsbesluten har överklagats. Mitt misstag har varit att jag i min iver att få så bra sökande och medarbetare som möjligt i ett par fall har åsidosatt den formella processen. De omfattande rekryteringarna skulle ju naturligtvis komma att stärka kompetens, men de löste inte de kortsiktiga problemen med bredd och djup i den löpande granskningen. I det läget blev bristen på specialistkompetens på mina granskningsområden ett akut bekymmer för mig. Jag löste det på det vis som jag är van vid från de akademiska miljöer där jag är skolad. Jag vände mig till personer vilkas sakkunskap och omdöme jag värderar för att få deras synpunkter på olika idéer och bedömningar – inga öppna ärenden. Men den här processen har inte varit transparent, och det är ett formfel. Jag vill också passa på att blicka lite framåt. Enligt min mening är det väldigt viktigt att även fortsättningsvis är öppen för impulser och kompetens utifrån för att på så vis få högsta möjliga relevans och kvalitet i granskningarna – detta för att kunna genomföra granskningar av högsta möjliga kvalitet för att projekten ska ha den sak- och metodkunskap som är relevant. Detta kan delvis ordnas med anställd personal, men med tanke på uppdragets djup och bredd måste även fortsättningsvis ta in synpunkter från expertis som kompletterar den kunskap som finns i huset. Enligt min mening ska inte riksrevisorernas oberoende tolkas som att ska vara sig själv nog. Då kan vi inte leverera de granskningar som har efterfrågat. Jag hoppas också att den nya kvalitetssäkringsprocessen fortlever där intern genomlysning av förslag och rapporter bättre tar vara på all den kompetens som finns vid , men där externa referenspersoner och seminarier kompletterar och fördjupar den kunskapen. Jag hoppas att de mindre enheterna som är mer fokuserade på sak och metod och som löpande bevakar statens hela utgifts- och inkomstsida ges bättre förutsättningar för att granska statliga insatser på djupet, för att titta på måluppfyllelse, för att klargöra effekter och för att därefter beräkna intäkter och kostnader och därigenom titta på samhällsnyttan. Jag önskar också att den nya ledningsgruppen talar sig samman så att de breda systemövergripande granskningarna över och inom utgiftsområden kommer till stånd. I det sammanhanget är det väldigt viktigt att betona att både effektivitetsrevisionen och den årliga revisionen talar sig samman. Det har varit alldeles för lite samarbete dem emellan. Den årliga revisionen är ute i hela förvaltningen, vilket borde skapa stor kunskap in i de breda systemgranskningarna. Jag hoppas att även fortsättningsvis ska granska där problemen finns, men också att man mer förutsättningslöst ska granska hur förvaltningen sköter sina uppgifter och där även lyfta fram det som är bra. Vidare hoppas jag att den återkommande rapporten som planeras till 2018, som ska sammanställa huruvida statlig verksamhet fungerar utifrån rapporter men även andra, verkligen genomförs. Innan jag går in på detaljer kan jag inte avhålla mig från att säga att det är med sorg jag inser att de formella fel jag begått riskerar att ligga till last. Jag har därför bedömt att jag inte fortsättningsvis kan vara med på denna resa, även om jag väldigt gärna hade velat det. blir jag lite mer detaljerad – och det blir kanske återigen en fördjupning och repetition av det har sagt – när det gäller de nedlagda granskningarna. Det här tycker jag är väldigt viktigt. I medier har det lyfts fram att det är slöseri med skattebetalarnas pengar att vi har lagt ned granskningar. är det dock nödvändigt att avsluta för att bibehålla hög relevans och kvalitet i allt vi gör. Det är naturligtvis beklagligt men bättre än att fortsätta ägna tid och resurser åt sådant som ändå inte leder förvaltningen framåt. Som har sagt kan man aldrig eliminera nedläggningar av granskningar framöver. Därför har vi etablerat en helt ny kvalitetssäkringsprocess där seminarier bestående av relevant kompetens vid och externa specialister på ett tidigt stadium ger synpunkter på granskningsförslagen. Det ger möjlighet att tidigare än identifiera projekt som inte håller i relevans och kvalitet. Jag kan berätta att för egen del har jag lagt ned två granskningar. Den ena lade jag ned eftersom medarbetarna påpekade att en nästan helt avslutad granskning blev helt irrelevant därför att det kommit en ny utredning som i stort sett överlappade all analys och alla rekommendationer. Det var med stor sorg, framför allt för de medarbetarna. Den andra rörde sig om ett projekt som jag övertog av när han blev sjukskriven. Rapporten hade oklara problemställningar och saknade litteraturöversikt. Empiri och analys var undermålig, och rekommendationer gjordes på osäker grund. Att ro hem den med nya resurser vid hade blivit extremt kostbart. Jag tänker säga någonting om rekryteringar från . Med tanke på den kompetens vi efterfrågar är det inte konstigt att flera kommer från eller har jobbat på , som nämnt. har varit en attraktiv arbetsplats för yngre ekonomer. Departementet har i allt större utsträckning anställt specialister. Det är också väl känt att och varit en plantskola för personer som fått ledande befattningar i privat och offentlig sektor. De personer jag har vänt mig till har alla varit väl kvalificerade för de tjänster som de har sökt. Både det tidigare och sedermera har anställt personer från , ofta i ledande befattningar. Även har sett till att någon riksrevisor alltid haft en bakgrund i . är det två av tre riksrevisorer som har en bakgrund i , det vill säga jag och . När en person väl påbörjar en anställning vid måste man naturligtvis, som har betonat, ta ställning i den enskilda granskningen till huruvida personen är lämplig att hantera ärendet med tanke på eventuellt jäv. Jag vill nog lite mer tydligt också diskutera detta med jäv och oberoende. Det är en väldigt viktig fråga, och jag tycker att den har stötts och blötts i olika sammanhang. Men för att kunna genomföra granskningar, såsom har önskat, av högsta möjliga kvalitet måste projekten ha specialistkompetens i sak och metod. Det kan naturligtvis ordnas med anställda personer, som jag har sagt tidigare. Men med tanke på uppdragens beslut och bredd måste även fortsättningsvis ta in synpunkter från expertis som kompletterar den kunskap som finns. Vi riksrevisorer tog ställning när vi delade upp våra utgiftsområden, våra myndigheter och även enskilda granskningsfall. Omprioriteringar skedde när blev sjukskriven. Och även medarbetare har uppmärksammat oss på jäv och vice versa, så det är en levande diskussion men som måste skärpas ytterligare. Jag tycker att den nya kvalitetssäkringsprocessen, där i stort sett alla vi på bjuds in till intern genomlysning av våra förslag och rapporter, bättre kan ta till vara den kompetens som finns vid . Externa referenspersoner och seminarier kompletterar och fördjupar egen kompetens. I dessa situationer kan man förhoppningsvis eliminera sådant som verkar vara drivet av någon som har ett speciellt ärende i frågan. Kvalitetssäkringsprocessen bör leda till ökad objektivitet och kvalitet i granskningarna. Om jag får vara lite stursk skulle jag säga att en alltför snäv tolkning av vad har ålagt , det vill säga att ge rekommendationer, skulle kunna tolkas som att vi i princip är jäviga vid fortsatt uppföljning och utvärdering i frågan. Jag tror att det är en viktig fundering. Jag har föregripit ett anställningsbeslut, som nämnts här. Jag har svarat på en fråga om huruvida en person bör informera sina arbetskamrater om att hen söker jobbet då ansökningstiden gått ut. Jag har då uttryckt mig som att det är klart att personen får jobbet efter det att jag sett i diariet vilka som sökt tjänsten och gjort en bedömning utifrån förtjänst och skicklighet. I vårt diarium finns, som har sagt, alla ansökningshandlingar att granska. I medier har det också varit diskussioner runt en assistenttjänst. Jag vill säga något om vad som hände där. Vi hade en omorganisation av verksamhetsstödet som innebar att vi riksrevisorer krympte vår stab från fyra till två medarbetare. Två nya tjänster skulle tillsättas, en planeringsansvarig assistent till riksrevisorerna, som också skulle vara assistent till , och en assistent till och mig. Den dåvarande assistenten sa upp sig och vi fick en vikarie från den årliga revisionen för att lösa det akuta läget. Det var också vid då var sjukskriven, så jag var ensam på . Vi hade haft väldigt svårt att få kvalificerade sökande till assistenttjänster, och det var vad juristerna kallade för ett trängt läge. Vi tillämpade då den okonventionella sökmetoden som kallas för search, det vill säga att man går direkt på en person som man tror ska kunna klara av arbetsuppgiften. Vi approcherade en duktig person, en statsrådsassistent som jag tidigare haft som medarbetare . Vi försökte locka henne att söka den här tjänsten genom att göra den än mer kvalificerad. Sedan lämnade jag i princip ärendet och följde inte upp att, som jag hade påpekat, tjänsten skulle utlysas i konkurrens och transparens, utan det blev detta snabba förfarande. I medier har det tolkats som att hon har blivit erbjuden en tjänst vid sittande bord. Det är en olycklig formulering. Det finns mejl, vilka jag tror att medierna har, som nyanserar hur processen gick till i slutskedet, men där var inte jag inblandad. Och som sa stämdes allt av och beslutades av den administrativt ansvariga riksrevisorn. Sedan är det en specialisttjänst, som har sagt. I medier har det lyfts fram att jag har lovat en anställning. Genom att rycka en mening ur sitt sammanhang har den viktiga informationen utelämnats att det var fråga om en tidsbegränsad specialisttjänst. Men den tjänsten kom aldrig till stånd, utan när en fast tjänst blev ledig sökte vederbörande den i normal konkurrens. I detta fall har reglerna följts. För att förmå specialister att lämna fasta anställningar, då inga fasta tjänster fanns att söka vid , tog vår HR fram ett underlag för vad som krävs för att erbjuda tillfälliga specialisttjänster. Enligt lagen om anställningsskydd 5.1 kan arbetsgivare anställa för begränsad tid genom allmän visstidsanställning, som det brukar kallas. Dessa specialisttjänster annonseras då internt och anslås på anslagstavla enligt gällande regler. Denna process stämdes av med . Tanken var att vid utlysning av en fast tjänst framöver skulle personen, om han eller hon var intresserad, få söka i konkurrens. Det blev också fallet med den person som har lyfts fram i medier. Ingen specialisttjänst utlystes. Det gav detta tillfälle att söka fasta tjänster. Jag är väl medveten om att det mejl som lyfts fram i medier ger ett intryck av att jag lovat en tjänst efter avstämning med , men det är ryckt ur sitt sammanhang. Andra mejl, som medier också har, ger den korrekta bilden av vad det var frågan om. Det har också lyfts fram att jag har hämtat in synpunkter, och det har jag gjort. Som riksrevisorer har vi ansvar för alla de rapporter som vi ger ut. Vid inledningen av hösten saknades viss specialistkompetens runt idéer och förslag. Jag skickade granskningsidéer på mina utgiftsområden för synpunkter till externa specialister och personer som ännu inte hade påbörjat sin anställning vid men när anställningsbeslutet var fattat. Det var alltså granskningsidéer, inte några pågående ärenden. När var sjuk fick , som då var tillträdande avdelningschef för effektivitetsrevisionen men inte hade börjat, granskningsidéer på utgiftsområden för synpunkter. Idéer är inget pågående ärende, utan det är något som vi tar fram i ganska stor omfattning för att sedan inleda granskningar. Detta rörde sig om granskningsidéer. Anledningen till att vi gjorde detta var att vi skulle hålla grytan kokande under sjukskrivningstid, ungefär , så att inte allting vid stannades upp. Beslut om att färdigställa rapporter eller inleda granskningar som kräver formella beslut fattades av på hennes utgiftsområden. Det finns i medier också diskussioner om två granskningsrapporter som jag har bett om synpunkter på. Den ena rör det ärende som jag sedan fattade beslut om att lägga ned därför att kvaliteten brast så mycket. Jag bad en tillträdande ämnessakkunnig att läsa granskningsrapporten för synpunkter, för jag uppfattade att rapporten var av den karaktären att den nog måste läggas ned, vilket sedan blev fallet. Och jag kände att jag inte riktigt var specialist i alla olika avseenden. Men av hela mejlet som citeras i medier framgår det tydligt att jag inte behövde några synpunkter på rapporten, för den gick inte att rädda hem. Jag fick dock spontana synpunkter som delvis bekräftade min egen bild. Mina inledande meningar i mejlet har medierna emellertid valt att utelämna, trots att dessa tydligt visar att jag redan hade bestämt mig vad gällde beslut om nedläggning. Jag tycker också att det även måste vara helt okej med synpunkter i arbetet. Som riksrevisor kan man aldrig vara sig själv nog. Men jag borde ha lagt det här till ärendet, om det hade varit av vikt för beslutet, så att det rör sig om transparens. Avslutningsvis vill jag än en gång poängtera att för att kunna genomföra detta viktiga men komplicerade uppdrag måste ha en enorm bredd och djup i sak och metod. Detta kan delvis ordnas genom att anställa specialister, men med tanke på uppdragets komplexitet måste kunna ta in extern expertis som kompletterar den kunskap som finns i huset. Varje synpunkt är inte en instruktion. Och jäv måste diskuteras i förhållande till oberoendet. Det kommer att vara en utmaning för och för KU framöver. : Med anledning av att tog upp frågan om min sjukskrivning vill jag göra ett kort tillägg. Jag fick november/besked om att jag led av en allvarlig sjukdom, som jag har genomgått en tuff behandling för och . deltog jag inte alls i verksamheten vid och i en mycket begränsad omfattning. är jag tillbaka igen och kommer att jobba heltid från . : Då kanske det är på sin plats att jag också berättar om min sjukdomsperiod. Den inträffade , då jag var borta , också på grund av allvarlig sjukdom. Men sedan påsk är jag tillbaka. Ordföranden: för era inledningar! är tanken att utskottets ledamöter ska få möjlighet att ställa frågor. Ordföranden inleder följd av vice ordföranden och därefter företrädare för övriga partier i storleksordning. var inne på några enskilda anställningsärenden här på slutet, också nämnde dem. Det har i medier publicerats utdrag ur mejl med formuleringar som vi har kunnat läsa. Ett citat: ”Efter sportlovet kommer en annons ut som då skräddarsys för honom.” Ett annat citat: ”Har precis pratat med , om nn söker tjänsten kommer han få den!! Det kan du lova!!”. Är det dessa två citat som berör det som var inne på i slutet av sitt anförande? : Ja, de rör specialisttjänsten. Det här var då och var sjuka. I ett annat ärende skickade jag en mening som egentligen rörde specialisttjänsten, och det är naturligtvis den som medierna citerar, men den är tagen ur sitt sammanhang. De andra mejlen rör att vi får kunskap från vår HR-avdelning rörande utlysning av specialisttjänster enligt . Ordföranden: båda citaten om samma tjänst? : Svaret är ja. Det är specialisttjänsten som aldrig utlystes, eftersom vi fick utrymme att utlysa fasta tjänster. Då sökte den här personen, i konkurrens med andra, en fast tjänst. Ordföranden: Jag skulle vilja ställa en fråga till . har ju redovisat, som hon beskriver det, formella fel i sitt agerande på några punkter. Vilken kännedom hade du som administrativt ansvarig riksrevisor, och som skrev under anställningsbesluten, om det som gjorde? : De mejl som har uppmärksammats, av vilka man om man vill kan dra slutsatsen att har lovat bort tjänster, känner jag inte till, och jag känner inte igen sättet att uttrycka sig. De är inte alls i samklang med de samtal som och jag har fört, för har varit så väldigt bestämd med att det är viktigt – det tycker jag också – att varje sökande prövas i konkurrens, precis så som jag beskrev. När det gäller de två anställningsärendena kände jag till rekryteringen av en assistent, som också pågick under min sjukdomsperiod. Det stod i tidningen att jag hade träffat den personen på en restaurang. För att inte det ska bli en fråga nu vill jag säga att mitt läkarintyg tillät att jag vistades utomhus och hade sociala kontakter. Rekrytering av assistent var ett ärende av sådan typ där vi valde ett snabbt förfarande. Jag kände till att rekrytering pågick. Jag kände också till att det skulle bli en annonsering, och vi skulle avvakta den innan vi slutförde ärendet. Diskussionerna om att skräddarsy var jag inte riktigt inne i, för jag var inte med i verksamheten. Men jag visste att det hade förts ingående diskussioner med den här personen eftersom hon ansågs som bra och man ville väcka hennes intresse. När det gäller det andra ärendet hade jag sagt okej till att vi skulle rekrytera enligt det förfarande som har beskrivit när det gäller specialister för sådana här korta anställningar. Ordföranden: Det har också varit en diskussion om nedlagda rapporter och diskussioner med externa personer. Jag uppfattar att den rapport som lades ned på grund av bristande kvalitet, som beskrev det, var översvämningsrapporten. Hade den tjänsteman inom som du då hade kontakt med på något sätt ett intresse i granskningen? Svarade han eller hon på frågor å regeringens vägnar i granskningen, eller hade han eller hon koppling på annat sätt till granskningen? Jag vill återigen betona att jag bad om synpunkter av en person som då hade fått en anställning hos oss men ännu inte tillträtt och som skulle jobba på den enhet där vattenledningsrapporten fanns. Jag bad om synpunkter, satte mig och läste och fördjupade mig i hela rapporten och insåg då att den aldrig skulle gå att rädda hem utifrån de bevekelsegrunder jag tog fram. Jag skrev då i ett mejl tillbaka att jag inte behövde ha några synpunkter eftersom rapporten måste läggas ned. Då gav den här personen mig ändå synpunkter, kanske bara för att visa: Jag har läst den och tycker inte att den är speciellt bra. Sedan skrev medierna att jag lade ned rapporten efter att ha fått denna persons synpunkter. Men jag hade redan bestämt mig, och det ser man om man läser igenom hela mejlet. Jag kan inte se att personen på något sätt hade någon som helst intressekonflikt i det här ärendet. Ordföranden: Du var inne på att om det hade tillfört ärendet någonting borde du ha lagt till en anteckning för transparensens skull. Det är en aspekt. En annan aspekt som har diskuterats är i relation till regeringen. granskar ju regeringen, och regeringens myndigheter.