bet · H301KU24 · 2016-05-13 00:00:00 — Vill man bli begravd på en annan ort kan man få bli det så länge det finns plats där. När gravsättning sker på en annan ort än där den avlidna var bosatt får den huvudman som utför gravsättningen ersättning för det av huvudmannen på den avlidnes hemort, s.k. begravningsclearing. I motionen hänvisas till betänkande Några begravningsfrågor (SOU 2009:79) där utredningen konstaterade att systemet för begravningsclearing överlag fungerar bra. Vidare anför motionärerna att utredningen också konstaterade att reglerna om begravningsclearing fyller en viktig funktion eftersom de ökar möjligheterna för människor att kunna välja var de vill bli begravda. Motionärerna anser att regeringens analys är alltför kortsynt. Vidare anförs i motionen att systemet med begravningsclearing är det enda sättet att säkerställa att huvudmännen får ersättning för sina kostnader oavsett var den avlidna var folkbokförd. Ett avskaffande av clearingen skulle försvaga huvudmännens drivkraft att se till att det finns tillräckligt med gravplatser även för t.ex. familjemedlemmar som bott på annan ort. Detta torde enligt motionärerna särskilt gälla huvudmän för begravningsplatser på orter med stor befolkningsminskning till följd av utflyttning. Vidare anför motionärerna att förslaget är kortsynt även när det gäller kommuner som ansvarar för begravningsverksamheten. är det visserligen bara och kommuner som är huvudmän för begravningsverksamheten. Motionärerna skriver att det inte går att uttala sig med säkerhet om huruvida antalet kommuner som ansvarar för begravningsverksamheten kommer att öka eller inte, men regeringen har befogenhet att i särskilda fall besluta att överföra ansvaret för allmänna begravningsplatser till en kommun. De praktiska svårigheterna av ett avskaffat clearingsystem skulle enligt motionärerna förvärras om fler kommuner skulle överta ansvaret för begravningsverksamhet. Rätten att bestämma över metaller i kroppen I motion 2015/16:2322 av (M) begärs att tillkännager för regeringen att människor ska ha rätten att bestämma över metallen i sin egen kropp. Motionären skriver att det är en självklarhet att visa respekt för den avlidnas önskan om begravningsceremoni och gravskick men att det trots detta inte är möjligt att i enlighet med den avlidnas önskan avskilja metaller i kroppen vid kremering. Att själv få bestämma över sin egen kropp och sina implantat ser motionären som en självklarhet. Motionären anser att man ska ta hand om de metaller som finns i den avlidnas kropp om den avlidna inte särskilt har uttryckt något annat. Det ekonomiska värde som metallerna har doneras till någon organisation som har 90-konto, t.ex. Barncancerfonden. I uppdrag ingick att göra en analys av hur reglerna om begravningsclearing fungerar och föreslå förenklingar. I utredningens betänkande Några begravningsfrågor (SOU 2009:79) anfördes bl.a. att reglerna om begravningsclearing fyller en viktig funktion eftersom de ökar möjligheterna för människor att kunna få välja var de vill bli begravda. Detta gäller särskilt mot bakgrund av den ökande rörligheten bland befolkningen. Utredningen konstaterade att systemet överlag fungerar bra (s. 201 f.). Vidare anförde utredningen att en av de synpunkter som ofta förekommer vid diskussionen om begravningsclearing är att den administrativa hantering som är förknippad med systemet är betungande. Bland de som svarade på en enkätundersökning utredningen genomförde ansåg inte någon att administrationen är mycket betungande och att den är ganska betungande. I betänkandet anfördes också att ett ersättningssystem som är uppbyggt på det sätt som begravningsclearingsystemet av nödvändighet innebär ett visst mått av administration. Något skäl att lagstiftningsvägen föreslå några särskilda regler för att underlätta administrationen fanns enligt utredningen inte. Däremot ansåg utredningen att det var viktigt att systemet kunde utvidgas till att omfatta även kommunala huvudmän och enskilda innehavare av begravningsplatser. Utredningens slutsats var att det saknades anledning att överväga någon genomgripande förändring av systemet med begravningsclearing. Betänkande av Utredningen om begravningsclearing Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att se över systemet med begravningsclearing – Utredningen om begravningsclearing. överlämnade utredningen betänkandet Begravningsclearing (SOU 2015:26). I betänkandet anför utredningen att begravningsclearingen syftar till att underlätta ekonomiskt för den huvudman som utför gravsättning och vissa andra tjänster för avlidna från andra förvaltningsområden än sitt eget. Ett system med en enhetlig begravningsavgiftssats ger enligt utredningen utrymme för en annan ordning. En enhetlig avgiftssats bestäms med beaktande av såväl samtliga huvudmäns kostnader som deras samlade beskattningsunderlag. Den huvudman som har kostnader för tjänster enligt 9 kap. 6 § begravningslagen får ta upp dessa i sin egen kostnadsredovisning, oavsett om tjänsterna utförts för en person avliden inom det egna förvaltningsområdet eller inte. Denna kostnadsredovisning ligger till grund för den enhetliga begravningsavgiftssatsens beräkning. Detta medför att en fördelning mellan huvudmännen kommer att göras inom ramen för den enhetliga begravningsavgiftssatsens bestämmande. Utredningen föreslår mot denna bakgrund att den reglering av kostnader som görs mellan huvudmännen inom , begravningsclearing, avskaffas. Utredningen föreslår att clearingsystemet avskaffas i sin helhet även om och kommuner inte inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Det främsta skälet är enligt utredningen att clearingsystemet kommer att få en begränsad betydelse eftersom och kommuner inte längre kommer att behöva ersätta huvudmän inom för de tjänster dessa utför avseende avlidna som var folkbokförda i eller kommuner. har fler enskilda som gravsätts av en annan huvudman än de själva gravsätter från en annan huvudman. För kommun varierar resultatet av clearingen något mellan åren, men det handlar om små över- eller underskott. Sammantaget anser utredningen att det inte är motiverat att behålla clearingsystemet enbart för och kommuner. Om clearingsystemet avskaffas förlorar de enskilda begravningsplatsinnehavarna och de församlingar som innehar en allmän begravningsplats utan att vara huvudman sin rätt till ersättning. Detta är inte önskvärt. Utredningen föreslår därför en ny ersättningsmodell för dessa innehavare. Betänkande av Utredningen om vissa begravningsfrågor Utredningen om vissa begravningsfrågor hade som uppdrag att bl.a. bedöma om det var lämpligt att återvinna metaller efter kremering med hänsyn till etiska, miljömässiga och ekonomiska värden. överlämnade utredningen sitt betänkande Begravning – återvinning, nya begravningsmetoder och enhetlig begravningsavgiftssats (SOU 2013:82). Sammantaget bedömde utredningen (39 f.) att det var mer pietetsfullt att direkt ta hand om metallföremål som inte fick anses vara en del av askan efter stoftet och låta dem återgå till kretsloppet genom återvinning. Utredningen föreslog att den ersättning som metallåtervinningen kunde inbringa skulle gå till Allmänna arvsfonden. I betänkandet anfördes att den praktiska hanteringen av metalldelar som inte förbränns varierar mellan de 63 krematorier som finns i . Metalldelarna skiljs normalt maskinellt från askan genom en s.k. askberedare som finfördelar askan. En vanlig modell som brukas består av en trumma perforerad med hål och fungerar på följande sätt. En behållare med aska från krematorieugnen sätts in i askberedaren, varvid beredaren vänder upp så att askan faller in i trumman. Trumman börjar snurra, varefter en kula i trumman gör att askan faller sönder i mindre partiklar. När dessa partiklar är mindre än hålen i trumman, faller askan ned i urnan och metalldelar som är större än blir kvar i trumman. Dessa delar faller ur trumman när den vänder tillbaka och når en separat behållare eller bricka under trumman. Så är fallet gällande cirka 25–30 askberedare i landet. I en framtagen askberedare är det kedjor som finfördelar askan i stället för en kula, en s.k. kedjekvarn. Måttet om möjliggör att all aska kan tillföras urnan men innebär också att askan kan spridas efter tillstånd eller gravsättas i minneslund. Vidare anfördes att det förekommer vid vissa krematorier att mindre metalldelar sorteras ut manuellt och tillförs askurnan. Eftersom askberedaren sorterar bort föremål som är större än , är sortering en förutsättning för att efter askberedning skilja exempelvis rester från tandguld och smycken från askan. Vidare sorteras större metalldelar som kistbeslag och proteser ofta ut manuellt från askan redan innan den s.k. asklådan placeras i askberedaren. Åtminstone sker detta vid de krematorier som brukar kedjekvarnar. De större metalldelar som manuellt eller maskinellt skiljts från askan placeras i en behållare, t.ex. en tunna, där metalldelar från flera kremationer samlas. Metalldelarna grävs därefter ned någonstans på kyrkogården eller läggs i en grav, separerade från stoftet och urnan. I betänkandet anfördes även att rekommenderar alla huvudmän att upprätta lokala arbetsinstruktioner och anta en rad etiska riktlinjer för begravning och gravsättning. och () har tillsammans utarbetat förslag till etiska regler för krematorieverksamheten och rekommenderar att dessa anpassas för lokala förhållanden för att antas av kyrkorådet. Riktlinjerna reviderades då även Föreningen (), Föreningen () och () Av riktlinjerna, såvitt avser krematorieverksamheten, framgår bl.a. följande. Kremering och beredning av aska ska alltid ske på ett värdigt och pietetsfullt sätt. Beträffande personliga föremål såsom ringar, smycken och dylikt är det viktigt att dödsboet får information om att det i praktiken inte kan lämnas garantier för att metallen tillförs askurnan efter kremeringen. Sådana delar av stoftet som inte harförbränts vid kremeringen ska tillföras askurnan. Om det inte kan ske, ska innehavaren av krematoriet låta förstöra delarna eller gravsätta dem inom en allmän begravningsplats. Fram tills dess ska metalldelar som inte kan tillföras askurnan förvaras på krematoriet i ett låst utrymme. Inga metalldelar får under några omständigheter lämnas ut till anhöriga. Utskottet har behandlat motionsyrkanden som gäller hantering av metaller i kroppen i samband med kremering . avstyrkte utskottet motionsyrkanden om återvinning av metaller efter kremering. 2013/14:KU27 s. 7 f.). Utskottet ansåg att starka miljöskäl talade för återvinning av metallföremål efter kremering om detta kunde göras på ett värdigt och pietetsfullt sätt med respekt för den avlidne. Utskottet konstaterade att utredningen – återvinning, nya begravningsmetoder och enhetlig begravningsavgiftssats (SOU 2013:82) remissbehandlades. Utskottet ansåg att regeringens fortsatta beredning av ärendet borde avvaktas. När det gäller begravningsclearing noterar utskottet att systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats för huvudmän inom ger utrymme för att avskaffa clearingsystemet. Av propositionen framgår att dagens clearingsystem ger blygsamma nettoeffekter och utgör en mycket liten del av kostnaderna för och intäkterna av begravningsverksamheten hos huvudmännen. Vidare framhålls att clearingsystemet har en liten betydelse även för och kommuners verksamhet i stort. Av propositionen framgår vidare att kremationsandelen i är och att praxis varit generös i fråga om att bereda gravplats på en annan begravningsplats än inom den församling eller kommun där den avlidna var folkbokförd. Utskottet delar mot denna bakgrund regeringens bedömning att det inte bör finnas någon risk för en utveckling som innebär att fler huvudmän nekar gravplats till avlidna som inte var folkbokförda inom huvudmannens förvaltningsområde. Vid en sammantagen bedömning anser utskottet att begravningsclearingen bör avskaffas. Utskottet anser att förslagen i propositionen vad gäller återvinning av metaller är väl avvägda; den föreslagna ordningen är präglad av respekt för den avlidne och innebär fördelar ur miljösynpunkt. Utskottet tillstyrker att lagförslagen i propositionen antas, inklusive de språkliga ändringar i 9 kap. 14 § begravningslagen som uppmärksammats av utskottet (se ovan), och avstyrker motionerna 2015/16:2322 och 2015/16:3338. En enhetlig begravningsavgiftssats även för och kommuner Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en enhetlig begravningsavgiftssats även för och kommuner. Utskottet vill inte föregripa den fortsatta beredningen av förslag från Utredningen om vissa begravningsfrågor. Jämför reservation 3 (C). I motion 2015/16:3349 av m.fl. (C) yrkas att ställer sig bakom att regeringen bör återkomma med ett förslag om att och kommuner ska inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats och tillkännage detta för regeringen. Motionärerna skriver att de välkomnar propositionen och ställer sig bakom den, men att det finns en fråga som de anser borde ha varit med i propositionen. Det gäller frågan om hur och kommuner ska inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Förslaget finns med i betänkandet Begravning – återvinning, nya begravningsmetoder och enhetlig begravningsavgiftssats (SOU 2013:82) av Utredningen om vissa begravningsfrågor. Enligt motionärerna skulle förslaget innebära likvärdiga ekonomiska förutsättningar för verksamheten i hela landet. infördes en enhetlig begravningsavgiftssats för huvudmän inom . I 9 kap. 4 § begravningslagen anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får, på grundval av huvudmännens beräknade kostnader, meddela föreskrifter om den avgiftssats enligt vilken begravningsavgift ska betalas. I de fall en kommun är huvudman fastställer kommunen dock alltid avgiftssatsen. Avgiftssatsen ska grundas på en särredovisning av verksamhetens intäkter och kostnader. Avgiftssatsen ska bestämmas på grundval av de sammanlagda beskattningsbara förvärvsinkomsterna för de avgiftsskyldiga på det sätt som anges i lagen (1965:269) med särskilda bestämmelser om kommuns och annan menighets utdebitering av skatt, m.m. Enligt förordningen (1999:729) om begravningsavgift får Kammarkollegiet meddela föreskrifter om avgiftssatsen för begravningsavgift enligt 9 kap. 4 § begravningslagen. Betänkande från Utredningen om vissa begravningsfrågor I sitt betänkande Begravning – återvinning, nya begravningsmetoder och enhetlig begravningsavgiftssats (SOU 2013:82) föreslår Utredningen om vissa begravningsfrågor att och kommuner inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Utredningen anför att om och kommuner inlemmas i systemet innebär det att Kammarkollegiet beslutar om en enhetlig begravningsavgiftssats för all begravningsverksamhet i riket. Begravningsavgiftssatsen bestäms på samma sätt som genom att kostnaderna för begravningsverksamheten jämförs med den beskattningsbara inkomsten för dem som bor inom begravningshuvudmännens respektive förvaltningsområde. Utredningen tar upp frågan om en intresseavvägning mellan intresset av nationell enhetlighet och den kommunala självstyrelsen. Den grundläggande frågan är enligt utredningen om regeringsformens bestämmelser om den kommunala självstyrelsen hindrar att och kommuner inordnas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Vidare skriver utredningen att kommunernas rätt att bestämma storleken på avgiftssatsen inskränks genom förslaget och att detta är ett ingrepp i den kommunala självstyrelsen. Vidare anför utredningen att i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats där enbart , men inte och kommuner ingår, skulle en begravningsavgift som var gemensam för hela vara . Om och kommuner införlivas i systemet blir avgiften i stället för hela riket. Effekten för de delar av landet som redan ingår i systemet blir alltså en ganska marginell sänkning av avgiften . På en årsinkomst om innebär det att avgiften blir lägre , eller lägre . Begravningsavgiften i kommun ligger på , dvs. på samma nivå som den gemensamma avgiften blir om enbart ingår i systemet. Effekten av en införlivning av och kommuner i det gemensamma systemet skulle alltså bli densamma för boende i kommun som för dem som redan ingår i systemet, alltså en sänkt avgift med för en årsinkomst om . Störst effekt skulle förändringen innebära för boende i . hade landets lägsta begravningsavgift redan innan den gemensamma avgiften infördes. Avgiften i är och skulle höjas till den gemensamma nivån om . Vid en årsinkomst om skulle det innebära att avgiften höjdes med , eller . Generellt sett konstaterade utredningen att högre begravningsavgifter är vanligare i områden med lägre inkomster och tvärtom. En enhetlig begravningsavgiftssats får därför enligt utredningen positiva fördelningseffekter. Utredningen anför vidare att resonemanget leder till att de ekonomiska skälen såväl som utjämningsskälen utgör de huvudsakliga motiven också till tanken att även och kommuner ska inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Enligt utredningen framstår det helt enkelt inte som rimligt att begravningsavgiften varierar mellan kommuninvånarna, särskilt som den är obligatorisk. I utredningens betänkande (s. 84) anförs också följande: Vid en avvägning mellan intresset att och kommuner inordnas i systemet och den kommunala självstyrelsen, väger det första intresset enligt vår bedömning tyngre. Den kommunala självbestämmanderätten får stå tillbaka för att uppnå likvärdiga, ekonomiska förutsättningar i riket. Dessutom är kommunerna inte fria att bestämma avgiften, utan den ska motsvara nettokostnaderna för verksamheten. Det intrång som en enhetlig begravningsavgiftssats innebär för och kommuner, motiveras alltså av de positiva fördelningseffekter som förslaget får. De väger även upp den ekonomiska belastning som förslaget innebär för invånarna i . Några andra tyngre vägande skäl mot att och kommuner inordnas i systemet finns inte. Inte heller finns det några alternativa sätt att uppnå syftet. Frågan om hur avgifterna för begravningsverksamheten i och kommuner kan inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats bereds inom . behandlade propositionen Folkbokföringen (prop. 2012/13:120) med bl.a. förslag till en enhetlig begravningsavgiftssats för den begravningsverksamhet som bedrivs av huvudmännen inom (bet. 2012/13:SkU35). tillstyrkte regeringens förslag om en enhetlig begravningsavgiftssats. I sitt ställningstagande (s. 14) anförde skatteutskottet bl.a. följande: Utskottet anser att förslaget om en enhetlig avgiftssats inom de områden som hanteras av huvudmännen inom har så stora förtjänster att det bör genomföras. Vidare ser utskottet positivt på att regeringen har för avsikt att utreda hur avgifterna för begravningsverksamheten i och kommuner kan inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. I likhet med motionärerna anser utskottet att det är önskvärt med en enhetlig begravningsavgift i hela landet. I betänkandet finns i denna del en reservation (S) med förslag till avslag på regeringens förslag i denna del. beslutade i enlighet med skatteutskottets förslag (rskr. 2012/13:254). Det förslag om att och kommuner inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats som Utredningen om vissa begravningsfrågor lagt fram bereds inom . Utskottet vill inte föregripa den fortsatta beredningen och avstyrker därför motion 2015/16:3349. En möjlighet att flytta gravurnor till familjegravar Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om en möjlighet att flytta gravurnor till familjegravar. I motion 2014/15:1484 av Finn (M) begärs ett tillkännagivande om att få flytta en gravsatt urna med utgående gravrätt till en anhörigs bestående grav. Motionären anför bl.a. att upplåtelsetiden för gravrätter har blivit allt kortare och enligt begravningslagen endast är . Den kortare upplåtelsetiden kan leda till att gravrätten för nu levande personers föräldrar löper ut medan gravrätten för far- och morföräldrar är giltig. Enligt motionären är en lösning, som både ökar möjligheterna för efterkommande att ta ansvar för sina avlidna släktingars gravar och sparar utrymme på kyrkogårdarna, att använda familje- eller släktgravar. I linje med detta bör det enligt motionären vara möjligt att flytta en gravsatt urna från en gravplats med utgående gravrätt till en anhörigs bestående grav i syfte att även i fortsättningen bevara och vårda en plats för den gravsatte. Motionären anser att det i begravningslagen bör tydliggöras att en sådan flyttning får beviljas. I 6 kap. 1 § begravningslagen anges att stoft eller aska som har gravsatts på en begravningsplats inte får flyttas från en gravplats för att gravsättas någon annanstans. Tillstånd får dock ges till en sådan flyttning, om det finns särskilda skäl för det och om det är klarlagt var stoftet eller askan ska gravsättas på nytt. I förarbetena (prop. 1990/91:10 s. 35 f.) anges att det är angeläget att respekten för gravfriden upprätthålls. Därför bör man enligt propositionen vara restriktiv med att tillåta flyttning. I fråga om i vilka fall flyttning bör kunna medges anges bl.a. att en önskan att sammanföra makar eller föräldrar och ett minderårigt barn i flera fall har ansetts vara uttryck för en pietet av ett sådant slag att den fått väga tyngre än principen om gravfridens bevarande. Flyttning har i dessa fall som regel bara medgetts om omständigheterna varit sådana att den sist avlidna inte kunnat gravsättas i samma grav som den som tidigare avlidit. Vidare anges att det för en flykting eller invandrare som avser att återvända till sitt hemland kan vara angeläget att få föra med sig stoftet eller askan av en anhörig som avlidit i och som saknar närmare anknytning till vårt land och kanske själv varit inställd på att en gång få återvända hem. I dessa och liknande situationer bör det enligt propositionen vara möjligt att kunna medge en flyttning. Vägledande för bedömningen bör vara vad den avlidne själv kan ha uttryckt för önskemål om sin gravsättning. I propositionen anges vidare att man som regel får utgå från att sådana önskemål, om de funnits, har iakttagits vid gravsättningen. Om denna däremot har genomförts i uttrycklig strid mot dessa bör en rättelse kunna medges i efterhand. Vidare anförs i propositionen att en inte ovanlig situation är att en avliden persons aska har gravsatts i en urngrav eller i en kolumbariemur. Det händer då att en efterlevande make eller maka för egen del uttrycker en önskan om att få sin aska strödd i minneslunden – ofta för att det saknas efterlevande på orten som kan vårda en grav. Det uttalas ofta en önskan om att den tidigare avlidnas gravsatta aska ska tas upp och strös ut i minneslunden. Sådana framställningar har avslagits med hänsyn till gravfriden. Det anförs vidare att som skäl för att behålla denna praxis kan anföras att gravsättning i minneslund är ett anonymt gravskick som tillkommit för att svara mot särskilda önskemål. Att ta upp en gravsatt aska för att sprida den i en minneslund innebär enligt propositionen en direkt förändring av det gravskick som man tillämpade vid den första gravsättningen och som förutsätts ha varit i överensstämmelse med den avlidnas önskan. Det kan enligt propositionen inte heller anses att ett anonymt utströende av aska inom minneslunden är att jämställa med sammanförande av makar i en gemensam grav. I propositionen anförs också att det ofta inte finns några uttryckliga önskemål om gravsättningen av den avlidne. Men om stoftet eller askan har blivit gravsatt i en familjegrav eller på en ort där den avlidne hade en naturlig anknytning, t.ex. genom att han eller hon varit verksam där en stor del av sitt liv, kan detta ändå enligt propositionen tala mot att tillstånd lämnas för en senare flyttning. Om gravsättningen däremot skett på en ort där den avlidnas hemvist var av mera kortvarig eller tillfällig natur kan det finnas utrymme för en annan bedömning.