bet · H301SkU20 · 2016-03-03 00:00:00 — Det är en allmän regel att beskattning ska göras på grundval av rättshandlingars verkliga innebörd oavsett den beteckning som avtalen getts. Bedömningen behöver inte avse en enstaka rättshandling utan kan gälla den sammantagna innebörden av flera rättshandlingar (RÅ 2004 ref. 27). I detta ligger t.ex. att s.k. skenavtal inte ska läggas till grund för beskattningen. Vid sidan av den allmänna regeln om genomsyn innehåller skatteflykts-lagen särskilda bestämmelser som ger ytterligare möjligheter att bortse från en rättshandling vid taxeringen. Vid en tillämpning av skatteflyktslagen ska det vara fråga om följande förutsättningar: – Rättshandlingen ska ingå i ett förfarande som medför en väsentlig skatteförmån för den skattskyldige. – Den skattskyldige ska direkt eller indirekt ha medverkat i rättshandlingen eller rättshandlingarna. – Skatteförmånen kan antas ha utgjort det övervägande skälet för förfarandet. – En taxering på grundval av förfarandet skulle strida mot lagstiftningens syfte som det framgår av skattebestämmelsernas allmänna utformning och de bestämmelser som är direkt tillämpliga eller har kringgåtts genom för-farandet. Lagen tillämpas av förvaltningsdomstolarna efter framställning från . Framställningen ska göras före utgången av de frister som gäller för beslut om eftertaxering eller i en pågående process om själva sakfrågan i underinstanserna. Skatteflyktslagen är tänkt att tillämpas på förfaranden där en skattskyldig genomför en transaktion främst i syfte att uppnå eller undvika en beskattningseffekt, t.ex. när avdrag yrkas för konstlade förluster. Om den skattskyldige har något eller några andra godtagbara skäl för sitt handlande som tillsammans är av större betydelse än skatteförmånen, ska skatteflyktslagen inte tillämpas. Om ett förfarande framstår som normalt med hänsyn till det ekonomiska resultat som uppnås men ändå leder till en skatteförmån som lagstiftaren inte har avsett är inte skatteflyktslagen tillämplig. Avsikten med lagen är inte att åstadkomma någon utvidgning av det skattepliktiga området. Det måste fortfarande vara grundläggande att gränserna för beskattningen anges genom de materiella reglerna (prop. 1980/81:17 s. 16). Kommissionen föreslog i en rekommendation om aggressiv skatteplanering (K(2012) 8806) att medlemsstaterna skulle införa en generalklausul i sin nationella lagstiftning. Kommissionen föreslog vidare en ändring som innebar att en obligatorisk skatteflyktsregel infördes i rådets direktiv om ett gemensamt beskattningssystem för moderbolag och dotterbolag hemmahörande i olika medlemsstater (KOM(2013) 814). Vid subsidiaritetsprövning ifrågasattes förslaget och gav upp-hov till ett motiverat yttrande (utl. 2013/14:SkU23). Ändringsdirektivet delades under det grekiska ordförandeskapet upp i två delar. En politisk överenskommelse träffades i den delen som avsåg dubbel icke-beskattning. När det gäller den återstående frågan om en gemensam obligatorisk antimissbruksbestämmelse presenterade det italienska ordförandeskapet en kompromiss som innebar att en anti-missbruksbestämmelse i form av en minimireglering skulle införas. Regeringen var positiv till att kompromissförslaget utformades som en minimireglering så att utöver denna kan anpassa sina anti-missbruksbestämmelser till nationella förhållanden. Kompromissförslaget bedömdes därför, till skillnad mot kommissionens förslag, inte strida mot subsidiaritetsprincipen. Vid en överläggning stödde skatteutskottet regeringens ståndpunkt. Rådet antog ändringsdirektiv (EU) 2015/121 med gemensamma minimibestämmelser för att förebygga skatteflykt, skattebedrägeri eller missbruk. antog (prop. 2015/16:14, bet. 2015/16:SkU7) lagändringar om begränsad skattefrihet för utdelning och bestämmelser om skatteflykt i fråga om kupongskatt för att genomföra ändringsdirektivet. I motion 2014/15:1395 av (M) anförs att regeringen bör överväga en översyn av skatteflyktslagen. Lagen ska motverka skatteplanering genom en generalklausul som innebär att en skattskyldig individ kan dömas till straff trots att han eller hon vidtagit civilrättsligt fullt giltiga transaktioner och konstruktioner, men där den uppnådda effekten innebär en skattelindring som står i strid med lagstiftarens intentioner. Detta ger enligt motionären ett godtyckligt rättsläge ur tolkningssynpunkt. Det går visserligen att begära ett förhandsavgörande från skattemyndigheten, men detta förändrar inte lagens principvidrighet. Motionären anser att lagstiftaren rimligen bör uttrycka lagens syfte i skrift författas, och om så inte skett bör lagen skrivas om så att godtyckliga tolkningar om lagstiftarens intentioner stävjas. avslog motsvarande motionsyrkande under förra . I betänkande 2014/15:SkU20 som godkänts av anförde utskottet att frågor om skatteflyktslagens tillämplighet är ett vanligt inslag vid domstolarnas prövning av olika former av avancerade skatteupplägg och att lagen sannolikt också har en preventiv effekt i sådana sammanhang. Utskottet ansåg vidare att det var en fördel om arbetet med att motverka nya upplägg kan inriktas på konkreta lösningar som är tydliga för de berörda företagen i stället för en generell utbyggnad av skatteflyktslagens tillämpningsområde. Som ett exempel på sådana konkreta ingripanden framhölls den skärpning av ränteavdragsbegränsningarna som beslutade om sedan det visat sig att räntesnurrorna fortfarande var ett allvarligt hot mot den svenska skattebasen. Utskottet framhöll vidare även det mer övergripande arbetet med att stärka rättssäkerheten för enskilda och att det internationella samarbetet mot skatteflykt och skattefusk har utvecklats starkt. Utskottet är liksom under det förra inte berett att förorda ett tillkännagivande till regeringen om en översyn av skatteflyktslagen. Utskottet avstyrker motionen. Betalning av skatt vid delårsboende Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att se över möjligheten att dela upp kommunalskatten mellan flera kommuner. I motion 2015/16:282 av och (båda FP) föreslås att möjligheten att vara folkbokförd på mer än en ort under samma kalenderår ska utredas. Dagens regelverk medger endast folkbokföring på en ort under . Detta innebär att personer som har dubbelt boende utnyttjar service i två kommuner men betalar skatt bara i den ena, trots att man kanske vistas åtskilliga månader i den kommun där man då inte betalar skatt. Detta påverkar enligt motionen framför allt många mindre kommuner som har en stor andel sommarboende. I motion 2015/16:1962 av och (båda C) föreslås att möjligheten att dela kommunalskatten mellan flera kommuner ska utredas. Ett förslag för en rättvisare skattefördelning är att ge människor själva möjlighet att fördela hur stor andel av skatten som ska gå till de kommuner de har en koppling till, t.ex. kommunen de är uppväxta i, har bott i, bor i eller där de äger en fastighet. För dessa turist- och landsbygdskommuner skulle ökat skatteunderlag leda till bättre service och infrastruktur som är mer anpassad till det faktiska befolkningsunderlaget, enligt motionärerna. I motion 2015/16:2940 av (M) anser motionären att regeringen bör överväga att utreda om det skulle vara möjligt att vara skriven en del av året på annan ort och därmed vara skattskyldig där för . Under den tiden befrias den skattskyldige från den ordinarie utdebiteringen i kommunen och eller regionen där han eller hon stadigvarande lever. Utskottet är fortfarande (se bet. 2014/15:SkU20) inte berett att låta debiteringen av skatt variera med den skattskyldiges delårsboende i olika kommuner. En sådan ordning skulle bidra till ett ökat uppgiftslämnande och framstår som näst intill omöjlig att kontrollera. Ett eventuellt behov av en justering av kommunernas och landstingens skatteunderlag bör kunna tillgodoses på annat sätt. Utskottet avstyrker motionerna. Folkbokföring på rätt adress Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om en översyn av folkbokföringen för att motverka att någon felaktigt kan folkbokföra sig på annans folkbokföringsadress och så att reglerna för folkbokföring och adressändring blir mer rättssäkra samt om att , och bör kunna samköra sina adressregister. Folkbokföringen är den grundläggande registreringen av befolkningen i . I folkbokföringen registreras uppgifter om vilka som bor i och var de bor. Det är som sköter folkbokföringen. De flesta personer som föds i eller flyttar till blir folkbokförda i . I samband med att en person blir folkbokförd i får personen ett personnummer. Folkbokföringen gäller fram till den dag man flyttar utomlands eller avlider. Många rättigheter och skyldigheter är beroende av folkbokföringen, t.ex. rätten till barnbidrag och bostadsbidrag. Var man betalar skatt och röstar beror på var man är folkbokförd. De uppgifter som får registreras i folkbokföringen är bl.a. – personnummer och samordningsnummer – make, barn, föräldrar, vårdnadshavare och adoption – flyttning till och från – adress i utlandet – dödsfall och plats för begravning. Huvudregeln är att man folkbokförs där man bor. Man bor där man tillbringar sin nattvila, eller motsvarande vila, minst en sjundedel av tiden, t.ex. en gång , två gånger , eller liknande. Om någon har mer än en bostad, dvs. dubbel bosättning, beror folkbokföringen på flera omständigheter, t.ex. om familjen bor i någon av bostäderna, var arbetsplatsen finns eller hur mycket tid man tillbringar i de olika bostäderna. Flyttning inom ska anmälas inom till . Om en anmälan kommer in före eller inom från flyttdagen ändras adressen i folkbokföringen fr.o.m. flyttdagen. Kommer anmälan in senare ändras adressen fr.o.m. den dagen som anmälan kom in. Den som planerar att bo utomlands ska anmäla flyttning till utlandet hos . Samma sak gäller den som planerat att stanna men sedan förlänger sin vistelse till . Genom folkbokföringen får hela samhället tillgång till uppgifter om befolkningen. Uppgifter från folkbokföringen om befolkningen sprids till myndigheter och övriga delar av samhället genom Navet (system för distribution av folkbokföringsuppgifter till samhället) och SPAR (Statens personadressregister). Navets funktioner regleras av lagen (2001:182) och förordningen (2001:589) om behandling av personuppgifter i folkbokföringsverksamhet. Ändrade uppgifter i Navet överförs till andra myndigheter, bl.a. , , , (), Transportstyrelsen med bl.a. bil- och körkortsregister och . Uppgifterna överförs till kommunernas olika förvaltningar och landstingens sjukvårdsförvaltningar (några landsting har daglig uppdatering). SPAR är ett offentligt register som omfattar alla personer som är folk-bokförda. I registret finns även uppgifter om personer med samordnings-nummer vars identiteter är fastställda. SPAR uppdateras med nya uppgifter från folkbokföringen. För att någon ska kunna ta del av uppgifterna från folkbokföringen genom SPAR krävs att man är kund hos . Kunder hos SPAR är exempelvis banker, försäkringsbolag och postorderföretag. Uppgifter i folkbokföringen är offentliga, vilket betyder att alla har rätt att få del av de uppgifter som finns registrerade i folkbokföringen. lämnar inte ut uppgifter om det finns särskild anledning att anta att den som uppgifterna gäller, eller någon närstående till personen, kan ta skada av det. Då är uppgifterna sekretessbelagda. har en utredningsskyldighet i folkbokföringsärenden och ett allmänt ansvar för att register och dylikt är så korrekta som möjligt. kan självmant ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta sker detta sedan någon annan myndighet upplyst om exempelvis att en person använder en annan adress än den som förekommer i folkbokföringen. Vid prövningen ska förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter iakttas (prop. 1990/91:153 s. 139). Antalet ärenden där får indikationer på att någon felaktigt folkbokfört sig på en annan fastighetsägares adress är tämligen omfattande. Fastighetsägaren har en skyldighet att svara på frågor från om folkbokföringen men har inte någon egen utredningsskyldighet. I motion 2015/16:1865 av (S) anförs att regeringen bör se över hur enskilda kan hindras från att felaktigt folkbokföra sig på andras folkbokföringsadresser. Det är möjligt att skriva sig på någon annans adress utan att den personen har vetskap om det och på så sätt undslippa räkningar, påminnelser och inkassokrav. Motionären framhåller att den som rättmätigt bebor adressen inte har några möjligheter att få rätsida på problemet eller få information om vem eller vilka som finns skrivna på adressen, vilket ger upphov till mycket stora problem. I motion 2015/16:1945 av och (båda M) anser motionärerna att regeringen bör se över reglerna för folkbokföring och adressändring så att de blir mer rättssäkra. Det är möjligt för kriminella personer att vara skrivna hos människor som är helt ovetande om detta. När en familj flyttar till en ny adress kan det förekomma att andra personer redan är skrivna på adressen. Problemet är att den nya ägaren eller hyresgästen sällan informeras om detta. påbörjar visserligen i en hel del fall en boutredning för att slå fast var tidigare hyresgäst bor , men sådana utredningar är ofta tidskrävande. Tack vare att man numera måste ange lägenhetsnummer har förvisso folkbokföringen blivit bättre och mer rättssäker. Det är enligt motionärerna angeläget med en översyn av reglerna om folkbokföring och adressändring så att misstag undviks och falska adressändringar uppdagas. I motion 2015/16:2954 av (M) påtalas att den som vill flytta utomlands måste anmäla adressändring minst : till , och . saknas samkörning av adressregister mellan dessa myndigheter – och säkerligen andra också. Med rätt små medel borde en samkörning vara en tämligen enkel sak att åtgärda. Regeringen bör se över frågan, anser motionären. har en utredningsskyldighet i folkbokföringsärenden och ett allmänt ansvar för att register och dylikt är så korrekta som möjligt. kan självmant ta upp en persons folkbokföring till prövning. Ofta sker detta när någon annan myndighet upplyst exempelvis om att en person använder en annan adress än den som förekommer i folkbokföringen. Vid prövningen ska förvaltningslagens bestämmelser om bl.a. parters rätt att få del av uppgifter iakttas (prop. 1990/91:153 s. 139). Antalet ärenden där får indikationer på att någon felaktigt folkbokfört sig på en annan fastighetsägares adress är tämligen omfattande. Fastighetsägaren har en skyldighet att svara på frågor från om folkbokföringen men har inte någon egen utredningsskyldighet. Utskottet anser inte att det finns skäl att ändra denna ordning. Utskottet vill i detta sammanhang även redovisa det svar finansminister lämnat på fråga 2015/16:229 En rättssäker folkbokföring. har frågat mig vilka åtgärder jag har vidtagit för en mer rättssäker folkbokföring och adressändring. hanterades 1 479 849 flyttningsärenden inom folkbokföringsverksamhet. Medborgarna har en berättigad förväntan på att registreringen av en ny adress ska gå enkelt och snabbt. måste detta ske på ett rättssäkert sätt eftersom, såsom tas upp i frågan, felaktiga uppgifter i flyttningsanmälningar som registreras i folkbokföringsregistret kan orsaka problem för enskilda personer. I regleringsbrev tydliggör regeringen att uppgifterna i folkbokföringen ska spegla befolkningens verkliga bosättning, identitet och familjerättsliga förhållanden så att olika samhällsfunktioner får ett korrekt underlag för beslut och åtgärder. ska beskriva de åtgärder som har vidtagits för att säkerställa att uppgifterna är korrekta. Enligt vad jag har erfarit pågår ett utvecklingsarbete vid avseende folkbokföringen. Bättre systemstöd ska bl.a. förenkla uppgiftsinsamlingen och effektivisera handläggningen. är beroende av impulser om felaktigheter från såväl enskilda som andra myndigheter för att ha ett korrekt register. På bereds frågan om fler myndigheter än ska vara skyldiga att underrätta när de får indikationer om att en adress i folkbokföringsregistret är felaktig. En anmälan om utflyttning görs till , och uppgifterna sprids sedan automatiskt till andra myndigheter genom Navet. och behöver därför inte begära in dessa uppgifter. Utskottet ser inte någon anledning för att uttala sig för en samkörning av adressuppgifter mellan myndigheter. Utskottet avstyrker motionerna. Folkbokföring av barn på två adresser Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att barn ska kunna vara folkbokförda på två adresser och om att reglerna bör ses över. Jämför reservation 13 (KD). Barn (personer ) ska folkbokföras enligt samma regler som vuxna och ska vara folkbokförda där de tillbringar sin nattvila eller motsvarande vila (dygnsvilan). Barn kan ibland bo på två ställen, vilket kan innebära dubbel bosättning. Det är t.ex. vanligt när föräldrarna har var sin bostad och barnet vistas hos båda föräldrarna. Huvudregeln är att barnet då får folkbokföras hos den av vårdnadshavarna som de båda är överens om. Detta gäller i de fall då föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet och barnet bor ungefär lika ofta hos båda sina föräldrar. Om huvudregeln inte är tillämplig, t.ex. när föräldrarna inte är överens om barnets folkbokföring, ska ett barn folkbokföras hos den förälder där barnet tillbringar flest nätter. Om barnet bor lika mycket tid hos båda föräldrarna ska folkbokföringen inte ändras så länge en förälder bor kvar i familjens tidigare gemensamma bostad. Detta gäller även om barnet tillbringar mer hos den andra föräldern. Om det inte finns någon sådan gemensam bostad och barnet bor lika många nätter hos båda föräldrarna eller om föräldrarna lämnar olika uppgifter om var barnet bor, ska barnets folkbokföring bestämmas utifrån barnets boendesituation. Vid denna typ av bedömning av ett barns folkbokföring är det som beslutar var barnet ska vara folkbokförd. I motion 2015/16:932 av (C) anförs att det finns fall där det är rimligt att barn kan vara mantalsskrivna på två adresser. Det gäller särskilt när barnet tillbringar lika mycket tid i vardera hushållet. Det är viktigt både ur barnrättsperspektiv och ur jämställdhetsperspektiv att barn ska kunna vara skrivna på två adresser om det finns skäl för det. I partimotion 2015/16:2569 av m.fl. (KD) yrkande 34 anförs att reglerna för folkbokföring av barn som bor växelvis bör ses över. Enligt motionen finns det en stark upplevelse av orättvisa i gruppen vars barn bor växelvis eftersom de familjeekonomiska stöden betalas ut till den förälder som har barnet folkbokfört hos sig. Brev från myndigheter, sjukvården, skolor m.m. skickas normalt sett bara hem till folkbokföringsadressen. Den andra föräldern riskerar att missa viktig information. Enligt (se SOU 2009:75 Folkbokföringen s. 382) finns det inte tillräckligt starka skäl för att införa en möjlighet att folkbokföra ett barn på två ställen eller att låta barnet vara folkbokförd hos den ena föräldern och registrera den andra förälderns adress i folkbokföringsdatabasen. 2012/13:SkU25) antog i stället bestämmelser som innebär att om vårdnadshavarna är överens ska de själva kunna välja var ett barn som bor ungefär lika mycket hos dem båda ska anses bosatt. En vårdnadshavare ska också vid gemensam vårdnad ensam kunna överklaga ett beslut om barnets folkbokföring. Utskottet är inte berett att tillmötesgå motionärernas förslag om ett tillkännagivande om att barn ska kunna vara folkbokförda på två adresser eller om att reglerna bör ses över. Utskottet avstyrker motionerna. Folkbokföring vid särskilt boende Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om en översyn av folkbokföringsreglerna för att skapa en möjlighet till kvarskrivning på bostaden vid flyttning till ett äldreboende. har avskaffat möjligheten att vara kvarskriven på bostaden vid flyttning till äldreboende. Undantag görs när en hemkommun placerar någon i en annan kommun. Ändringen trädde i kraft (prop. 2012/13:120, bet. 2012/13:SkU25). När avskaffade möjligheten att vara kvarskriven på bostaden vid flyttning till äldreboende väcktes ett motionsförslag om att den berörde bör höras innan beslutet fattas. Utskottet avslog förslaget och anförde följande. Utskottet delar regeringens bedömning att huvudregeln för en person som bor på ett äldreboende bör vara att personen ska folkbokföras där i enlighet med bestämmelserna i 7 § folkbokföringslagen och att det finns skäl att göra ett undantag för de fall då en vistelse på ett äldreboende i en annan kommun än den där personen var eller borde ha varit folkbokförd när han eller hon flyttade till äldreboendet beslutats av den kommun där han eller hon var folkbokförd. Motionsförslaget om att folkbokföring av äldre personer med särskilt boende helst ska beslutas efter att man har hört med den äldre själv, en anhörig eller god man avstyrks eftersom möjligheten att själv välja folkbokföringsort nu avskaffas. Utskottet tillstyrker propositionen i denna del och avstyrker motionen. I motion 2015/16:1200 av (M) sägs att det för livskamrater kan vara påfrestande nog att inte längre kunna leva tillsammans när vårdbehovet för den ena maken blivit alltför stort och särskilt boende för en av makarna krävs. Att därutöver även i juridisk mening tvingas isär ter sig poänglöst, och en översyn bör därför göras för att skapa ett undantag i folkbokföringslagen för denna grupp. Undantaget bör kompletteras med ändringar av andra lagar och regler. Utskottet avstyrkte motsvarande motionsyrkande under förra (bet. 2014/15:SkU20). Utskottet är inte berett att föreslå att ändrar beslutet att avskaffa möjligheten att vara kvarskriven på bostaden vid flyttning till ett äldreboende. Utskottet avstyrker därför den aktuella motionen. Folkbokföring i samband med ändrad könstillhörighet Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om att ska få tydliga direktiv om att folkbokföringsregistret ska anpassas efter det juridiska könet. Jämför reservation 14 (V). I partimotion 2015/16:49 av m.fl. (V) yrkande 10 anförs att bör ges tydliga direktiv om att folkbokföringsregistret ska anpassas efter det juridiska könet. har det skett en hel del lagstiftningsmässigt och i domstolarnas praxis på det familjepolitiska området. Även statliga utredningar som kan komma att ha stor påverkan på området har presenterats eller pågår just . Fram till dess att familjelagstiftningen blivit helt könsneutral och det därmed inte längre kommer att registreras vem som är moder och fader utan endast vem eller vilka som är barnets förälder eller föräldrar, behöver det vidtas åtgärder för att ändringar av juridiskt kön ska erkännas fullt ut även när det gäller familjefrågor. Regeringen har i regleringsbrev gett verket ett uppdrag när det gäller folkbokföring vid ändrad könstillhörighet. ska utifrån gällande lagstiftning och den rättspraxis som utvecklats redogöra för hanteringen av ärenden om ändrad könstillhörighet i folkbokföringen. I uppdraget ingår att redovisa vilka konsekvenser personnummerbytet får för den person som har ändrat sin könstillhörighet och för de personer som har eller får en relation registrerad till denna person. Vidare ska beskriva vilka åtgärder som myndigheten har vidtagit eller avser att vidta för att förhindra eventuella problem som identifierats. Uppdraget ska redovisas till () . Utskottet anser att eftersom frågan om folkbokföring i samband med ändrad könstillhörighet är aktualiserad både i och hos saknas det behov av ett tillkännagivande från . Utskottet avstyrker motionen. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om att utreda ett nytt personnummersystem i syfte att övergå till ett system som är mindre integritetskränkande och svårare att missbruka, eller i syfte att införa könsneutrala personnummer samt om att se över systemet med samordningsnummer. Jämför reservation 15 (V). Alla personer som folkbokförs i tilldelas ett personnummer som identitetsbeteckning. Den som en gång fått ett personnummer kommer att behålla samma nummer livet ut. Det innebär att personnumret inte ändras vid t.ex. flyttning från eller till . Personnumret infördes och då som ett system med födelsetid plus ett tresiffrigt födelsenummer.