bet · H301SfU16 · 2016-06-15 00:00:00 — För att de föreslagna bestämmelserna ska få effekt instämmer utskottet i regeringens bedömning att lagen bör tillämpas även på ansökningar inkomna före lagens ikraftträdande med undantag för ansökningar från barn och barnfamiljer med registreringsdatum eller tidigare. Utskottet förutsätter att regeringen utvärderar konsekvenserna av införandet av tidsbegränsade uppehållstillstånd. Beträffande alternativt skyddsbehövande konstaterar utskottet liksom regeringen att familjeåterföreningsdirektivet inte är tillämpligt på den skyddsgruppen. Eftersom de svenska reglerna tillfälligt ska anpassas till miniminivån enligt och internationella konventioner anser utskottet i likhet med regeringen att uppehållstillstånd på grund av anknytning inte ska beviljas om den person som utlänningen åberopar anknytning till är en alternativt skyddsbehövande som har beviljats ett tidsbegränsat uppehållstillstånd enligt den tidsbegränsade lagen. Undantag görs dock för ett ensamkommande barn om barnets ansökan har registrerats hos eller tidigare. Enligt utskottet är det också rimligt att ett barn som har kommit till utan sin familj och som har ansökt om uppehållstillstånd får möjlighet att återförenas med sin familj även om han eller hon beviljas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd som alternativt skyddsbehövande med stöd av den tidsbegränsade lagen. Det är tuffa men nödvändiga beslut som vi ska fatta för att kunna klara av den ohållbara situationen. Jag uppmanar återigen EU, FN och omvärlden att visa sin solidaritet för att kunna hjälpa våra medmänniskor i nöd. Det är ett lagarbete precis som det är i ett fotbollslag. Ensam kan man inte klara av matchen, men om alla elva spelare bidrar solidariskt utifrån egen kapacitet och förmåga kan man klara av och vinna matchen. Med det sagt yrkar jag bifall till förslaget i SfU16 och avslag på samtliga motioner. debatterar vi socialförsäkringsutskottets betänkande 16, Tillfälliga begränsningar av möjligheten att få uppehållstillstånd i . Jag vill inleda med att yrka bifall till propositionen. Över 65 miljoner människor är på flykt undan krig och förtryck i världen. kom 162 877 av dessa till för att söka asyl. gjorde vi mer än något annat EU-land för att hjälpa människor som söker skydd. Vi gjorde det som resten av EU borde ha gjort. Vi tog ansvar. Varenda en av de 162 877 personer som vi tog emot är en människa av kött och blod. Varenda en är en människa som bär på minnen och drömmar och har en historia och en längtan efter en framtid. Varenda en är en människa vars rätt till liv och frihet är absolut. Jag är väldigt stolt över den stora humanitära insats som vi tillsammans i det här landet gjorde för att erbjuda människor en . Kommuner, landsting och civilsamhälle har gjort enorma insatser som varit avgörande och ovärderliga. presenterade regeringen åtgärder i syfte att kraftigt minska antalet asylsökande som kapaciteten i mottagandet och etableringen skulle förbättras. En av åtgärderna var den tidsbegränsade lag som föreslås för att om högst anpassa det svenska regelverket till miniminivån enligt och internationella konventioner. Skälet till detta var att det svenska mottagningssystemet haft svårt att hantera att så många människor sökt asyl i och att EU:s länder inte förmått att ta ansvar. Regeringen har krävt mer samarbete i EU. Att erbjuda en för de människor som tvingas på flykt hade inte varit något problem för om alla EU-länder hade hjälpts åt. Tyvärr är verkligheten en annan. Trots att och har satt hård press på övriga EU-länder har många av dem vägrat att ta ansvar. Det politiskt bästa är inte alltid det politiskt möjliga. Uppgörelsen om migration är utan tvekan det tuffaste beslut som vårt parti har ställts inför. Överenskommelsen ser inte ut som den hade gjort om självt hade kunnat utforma politiken utan är resultatet av en svår kompromiss med konsekvenser för enskilda människor som är skadliga för etableringen och möjligheten att få skydd. Förslagen kommer att göra situationen för många flyktingar svårare i , inte minst vad gäller den otrygghet som de tillfälliga uppehållstillstånden innebär och svårigheterna för människor att återförenas med sin familj. Medvetenheten om detta gör att det är helt centralt för oss att de nya tillfälliga lagarna blir så kortvariga som möjligt. Att gick med på den här överenskommelsen beror på att alternativet hade varit ännu värre för människor på flykt. Flera partier i har krävt inskränkningar i flyktingpolitiken långt bortom vad de internationella konventionerna tillåter, vilket vi i aldrig kan acceptera. Vi vill inte att förslagen från de två största oppositionspartierna, och , om att stänga gränserna helt ska bli verklighet. Det skulle innebära att de asylsökande som kommer till inte skulle kunna göra det. Det skulle innebära att skulle upphäva asylrätten som princip med risk för att land efter land skulle följa efter. Dessutom vill dessa partier permanenta de här tillfälliga lagändringarna. Tyvärr har politiken förändrats hos många partier i riksdag, och i debatten framställs nu flyktingar nästan uteslutande som hot eller problem. Detta måste ändras för att vi återigen ska kunna bli ett internationellt föredöme när det gäller medmänsklighet. Vi i är stolta över de viktiga reformer för en mer öppen och human migrationspolitik som vi har genomfört . Historiskt har vårt sätt att arbeta kring migrationsfrågorna ibland inneburit att vi varit med och genomfört nya reformer för en mer human migrationspolitik, och ibland har det handlat om att förhindra en mer restriktiv migrationspolitik. Vid varje givet läge, utifrån vad som är politiskt möjligt, förhandlar vi hårt för flyktingars och andra utsatta gruppers rättigheter. Även när omständigheterna gör det svårare kvarstår vår parlamentariska strategi. handlar det tyvärr om att undvika försämringar som annars hade kunnat bli verklighet. har i varje steg i denna process försökt åstadkomma förändringar i lagförslaget som innebär förbättringar för de enskilda som berörs. Jag vill nämna några av dessa. En del handlar om de övergångsregler som innebär att alla inte kommer att omfattas av den nya tidsbegränsade lagen. De barn och barnfamiljer som sökt asyl , alltså dagen då överenskommelsen presenterades, omfattas inte av den tidsbegränsade lagen. De kommer alltså även framöver att beviljas permanenta uppehållstillstånd och kunna återförenas med familjemedlemmar utan de begränsningar eller försörjningskrav som den tidsbegränsade lagen innebär. En viktig förändring jämfört med det förslag som presenterades är att alla som har ansökt om asyl före dess, alltså även vuxna utan barn, ska ha rätt att återförenas med sina familjemedlemmar i . Det gäller även om personen har fått uppehållstillstånd som alternativt skyddsbehövande. Detta kan i sammanhanget tyckas som detaljer, men förändringarna innebär i realiteten en avgörande skillnad för de tiotusentals människor som kommer att kunna återförenas och bygga sin framtid i i fred och säkerhet. Andra förändringar som jag vill nämna handlar om bestämmelser i den tidsbegränsade lagen. Trots att huvudregeln kommer att vara tidsbegränsade uppehållstillstånd inför regeringen en ventil som möjliggör permanent uppehållstillstånd för barn i vissa undantagsfall. En ventil införs också för att anhöriginvandring ska vara möjlig i de fall det skulle strida mot ett svenskt konventionsåtagande att neka en anhörig uppehållstillstånd. Detta möjliggör en individuell prövning för alla som ansöker om uppehållstillstånd på grund av anknytning till någon i , det vill säga även anhöriga till alternativt skyddsbehövande, anhöriga till flyktingar som inte är kärnfamilj och anhöriga till personer som saknar möjlighet att uppfylla försörjningskravet. Den som får ett arbete eller kan försörja sig genom näringsverksamhet har rätt till permanent uppehållstillstånd. Vi inför dock en åldersgräns för denna regel. Om man är yngre än så och inte har en gymnasieutbildning omfattas man inte av möjligheten till permanent uppehållstillstånd genom egenförsörjning. I stället kommer personen att få tillfälligt uppehållstillstånd som varar och en period därefter för att personen ska få en ärlig chans att kunna etablera sig på arbetsmarknaden och på så sätt kunna kvalificera sig för permanent uppehållstillstånd. Vi ser med detta till att ungdomar inte hoppar av gymnasiet i desperation över att behöva hitta ett jobb som vi stärker incitamentet för unga att utbilda sig. Detta kommer regeringen att återkomma till med i en proposition . Regeringspartierna är överens om att framöver ska återgå till den mer humana migrationspolitik som gällt tidigare i . Därför är lagen tillfällig. Vi backar för att ta sats. kommer som lagen gäller att arbeta intensivt för att kontinuerligt höja kapaciteten i mottagningssystemet och förbättra etableringen så att återgången till en mer human migrationspolitik underlättas och snabbas på. Samhället måste möta den växande befolkningens behov av bostäder, jobb och välfärd. Vi behöver förstärka bland annat , skolan, barnomsorgen och delar av hälsovården. Samarbete och åtgärder som ska höja kapaciteten i mottagandet måste genomsyra politiken från lokal till regional och nationell nivå. Regeringen har redan beslutat om en lång rad åtgärder och tillfört pengar både till de kommuner och landsting som tagit störst ansvar för mottagandet och till civilsamhället för att stärka deras arbete med asylsökande och nyanlända. måste stå väl rustat för att kunna ta emot människor både i tider då det kommer många asylsökande och i tider då det kommer få asylsökande. Vi i står fast vid vår tro på ett öppet som välkomnar människor hit. Därför är det vår skyldighet att bygga ett samhälle där systemen klarar av våra visioner. Det är ett samhälle som klarar av att vara öppet och solidariskt. Låt oss nu intensifiera det arbetet tillsammans! Vi är alla människor. I detta anförande instämde (MP). Jag tänkte börja med lite sifferexercis. 65 miljoner personer befinner sig på flykt i världen. 162 877 av dessa kom till . Siffran 162 877 är siffran för antalet asylsökande. Min fråga är helt enkelt om och tror att samtliga som lämnar in en asylansökan gör det befogat och tillhör de personer som är på flykt runt om i världen. Eller är det möjligtvis så att vissa av dem uppger falska skäl och bör nekas? Jag undrar om det är så som migrationsministern och Socialdemokraterna, det andra regeringspartiet, har uttryckt: att uppemot 80 000 av dessa kanske kommer att behöva avvisas. har en asylprocess som är rättssäker. Det innebär att man lämnar in en ansökan om asyl. Sedan är det och även domstolar som fattar beslut om den asylansökan, baserat på den lagstiftning som vi i riksdag fattar beslut om. Det är en ordning som fungerar mycket bra och som innebär att de som bedöms ha skyddsskäl får uppehållstillstånd i , och de som inte bedöms ha skyddsskäl får lämna landet. Det är en ordning som står bakom och som innebär att vi inte ska spekulera i vilka som antas få asyl eller inte. Det är någonting som kommer att avgöras i sinom tid av och av domstolarna. Tack för svaret! Det är glädjande att höra att också inser att samtliga 162 877 troligtvis inte kommer att få sin ansökan beviljad och att man anser att detta är resultatet av en rättssäker process. Det betyder alltså att samtliga inte hör till de flyktingar man först talade om. Min följdfråga blir givetvis: Hur avser man från sida att upprätthålla de regelverk som finns, och hur avser man att säkra att personer som inte har skyddsskäl enligt det regelverk som har ska avvisas från landet? Och vad vill man göra för att hjälpa de personer som fortsatt är på flykt runt om i världen? Men framför allt: Hur ska man säkerställa att de som har kommit hit och lämnat in falska ansökningar inte blir kvar i landet? Det finns, som sagt, en process. Den innebär att man lämnar in en ansökan om asyl. Sedan bedöms det om man har rätt att få sin asylansökan beviljad eller inte. I det fall som man inte får sin asylansökan beviljad ska man lämna landet. Det är någonting som i de allra flesta fall sker frivilligt. En majoritet av de personer som får avslag på sina asylansökningar lämnar alltså landet frivilligt. I andra fall är det polisen som hjälper till. Det är jätteviktigt att det fungerar på ett så effektivt sätt som möjligt. Det här är också någonting som både den här och tidigare regeringar har prioriterat. Men när det gäller svårigheter att avvisa människor är det ganska mycket som ligger utanför staten kontroll. Mycket handlar om att personer kanske kommer från länder som helt enkelt inte erkänner dem som medborgare. Då går det inte att återvända dit. Det kan vara så att de inte har korrekta passhandlingar. Då är det heller inte möjligt att genomföra avvisningarna. Det kan också vara så att det är för osäkert och för farligt att avvisa människor. Det innebär att de blir kvar i . Det är viktigt att både och polisen arbetar med återvändandearbete, främst frivilligt men i de fall det behövs även med tvång. är det viktigt att inse att vi lever i en väldigt farlig och otrygg värld. Många människor kommer kanske inte att kunna återvända på grund av saker som ligger utanför staten kontroll. Då kanske vi bör ha lite större fokus på att säkerställa att vi kan ge personer som får stanna i landet en god etablering och en möjlighet att komma in i samhället och på arbetsmarknaden. Där lyser tyvärr förslag med sin frånvaro. pratade i anförandet en hel del om lagens tillfällighet och om hur viktigt det är att det här bara blir en kort parentes i historia. Jag skulle vilja ställa en fråga om det, för vi är ganska många som befarar att det inte alls kommer att bli så. Det sitter flera partier här som tycker att det här bör permanentas. Vi har aldrig sett någon lag som har varit riktigt tillfällig. När regeringen införde id- och gränskontroller lade de in en karenstid och argumenterade kraftfullt för att det var viktigt för rättssäkerheten. Det var viktigt att regeringens befogenheter inte skulle vara alldeles för omfattande. När det väl kom till kritan var det plötsligt inte alls så viktigt. Det är klart att det gör att man blir väldigt orolig för att det som sägs här bara kommer att viftas undan på precis samma sätt. Jag undrar vad har att säga om den farhågan. Tack, , för frågan! Jag tycker att det är en väldigt viktig fråga, för det här är en väldigt speciell lagstiftning som är tillfällig och långtgående. Det finns absolut partier i den här kammaren som vill gå längre eller som vill permanenta den här lagstiftningen, och då är det viktigt att vi andra partier som inte vill se den utvecklingen också arbetar för att den ska bli så tillfällig som möjligt. Själva konstruktionen av lagstiftningen innebär att den upphävs automatiskt . För att någonting skulle kunna förlängas krävs det ett aktivt riksdagsbeslut. Det innebär också att vi har en kontrollstation för att se över om det fortsatt finns ett behov av lagstiftningen. Vi från har varit tydliga med att vi kommer att arbeta så hårt vi kan med att säkerställa att ska kunna återgå till en situation där vi återigen kan bedriva en politik som är mer långtgående medmänskligt än vad de internationella konventionerna kräver av oss. Då handlar det såklart också om att arbeta med att få till ett samhälleligt stöd för att så snabbt som möjligt återgå till en mer human politik. Där handlar det både om hur vi debatterar de här frågorna i samhället och om att vi behöver visa att vi kan klara av den här situationen. Vi kan stärka kapaciteten i mottagandet och förbättra etableringen. Vi har gjort det förut, och vi kommer att kunna göra det igen. Detta tror jag också är väldigt avgörande för att så snabbt som möjligt kunna återgå till en mer human migrationspolitik. Jag önskar verkligen att det handlade om mottagandekapacitet. Men det är helt uppenbart i den politiska debatten att det faktiskt inte gör det. Jag blev själv politiskt aktiv för att jag hade levt i ett där högern tillsammans med rasisterna turades om att dra och tänja gränserna för vad man kunde göra. Det vi såg var en socialdemokrati som kapitulerade, bort från den dröm och den kamp för rättvisa som vi hade fört tillsammans. Därför blev jag politiskt aktiv: Jag ville aldrig se det hända igen i ett land där jag lever. Jag vet att har ett starkt antirasistiskt engagemang som jag har stor respekt för, men frågan är var gränsen går, när vi börjar följa med i den här dragkampen. Just nu triumferar SD nöjt, men nästa drag är ju att höja ribban lite till. Ska vi göra nya överenskommelser då, där vi följer efter dem? Ska vi verkligen fortsätta med den här upptrappningen? Var går din gräns, ? När kommer du att trycka på nejknappen? Jag vill vara tydlig med att det är hela regeringens ambition att återgå till en mer human migrationslagstiftning. Det här är ett beslut som inte var lätt för någon av oss. Situationen handlade bland annat om att vi såg stora problem i mottagningssystemen, problem som kanske inte var helt och hållet nya utan snarare blev mer akuta när det kom väldigt många människor . Det handlade också om situationen i EU, där väldigt få EU-länder tog det ansvar som de borde ha tagit. Därför såg vi ett behov av att genomföra den här förändringen. Det handlar inte om att gå i en riktning och ta steg för steg åt det hållet, utan det handlar snarare om att genomföra förändringar som innebär att vi kan fokusera mer på att stärka kapaciteten i mottagandet och förbättra etableringen. Det tydliga målet är att återgå till en mer human migrationspolitik. Det är de stegen vi behöver ta. Det är den rösten som behöver vara i EU. Det här är inte en debatt som har lagt sig på något sätt, utan det är oerhört viktigt att fortsätter att vara en pådrivande röst för att fler EU-länder ska ta ansvar för att värna asylrätten. Det är också det som för fram i den typen av diskussioner. är också det land som driver på för att skapa lagliga vägar för människor på flykt. Det är någonting som vi behöver fortsätta ta strid för i debatten, för det är också en del av vilket slags samhälle som kommer efter det här. Vi behöver ta steg åt ett mer humant håll. Jag vill börja med att tacka utskottet för en välvillig behandling av propositionen. tog emot över 160 000 asylsökande. De flesta var flyktingar från krigen och konflikterna i , framför allt från , och . Men många kom också från länder i , till exempel från den kollapsade staten och från , en av världens hårdaste militärdiktaturer. , 2014, tog emot över 80 000 asylsökande. Det innebär, som många har påpekat tidigare , att vårt land har tagit emot nästan en kvarts miljon asylsökande. har tagit ett större ansvar för den internationella flyktingkrisen än vad något annat EU-land har gjort - det överlägset största ansvaret. Men inte bara det. Detta är också det största flyktingmottagandet i vår moderna historia. Vi har gett skydd åt så många människor på flykt undan krig, förtryck och konflikt. Om vi bara ser till syrierna har sedan krigsutbrottet gett skydd åt över 130 000 män, kvinnor och barn, människor som annars mycket väl hade kunnat gå under i beskjutningar och bombkrevader. Det här, herr talman, är största humanitära insats någonsin, och att leda den insatsen är en av vår generations viktigaste uppgifter. Vi såg hur antalet asylsökande ökade mycket kraftigt på ganska . - september, oktober, - kom det 114 000 människor, varav 26 000 var ensamkommande barn. Som mest anlände över 10 000 människor . Det ställde mottagningssystemet inför en enorm uppgift. I efterhand kan jag konstatera att klarade den uppgiften. Jag tror att det var i då en grupp fick sova utomhus , men vi klarade med något enstaka undantag av att ge tak över huvudet och mat för dagen för över 100 000 människor . Många svenskar gjorde ett heroiskt arbete . Det var , förstås, men också väldigt många, om än inte alla, av landets kommuner. Jag besökte själv många av dem - , förstås, som tog ett mycket stort ansvar eftersom många kom direkt från . Det gällde även men också massor av kommuner som upplät sina platser för att kunna klara detta. Kommunerna, men också oerhört många frivilliga som Röda Korset, , Refugees Welcome, kyrkor, moskéer och väldigt många fler, inte minst privatpersoner, ställde upp. Utan allt detta frivilliga arbete från det civila samhällets sida hade vi aldrig klarat av denna uppgift. Men våra system pressades också till det yttersta. Det var dramatiskt. Vi fick öppna upp gymnastiksalar och gamla företags- och kontorslokaler. Kommunernas evakueringsplatser fick vi också använda för att kunna lägga människor någonstans. Ni kommer ihåg bilderna från , som vi öppnade upp och som snabbt fylldes. Tidigt var det så att fick fylla bussar i och och köra de asylsökande norrut i utan att veta vart de skulle någonstans. Då hade man åtminstone på sig för att hitta ett boende så att de skulle kunna få tak över huvudet för natten. Det var en enorm prövning av det svenska mottagningssystemet, men vi klarade av det. Jag känner en i grunden oerhörd stolthet för detta. Vi lever i ett fantastiskt land med fantastiska människor. Det visste vi. Men vet vi att faktiskt också klarar av att ta emot 100 000 människor . Det visste vi inte tidigare. visade sig och det svenska folket på många sätt från sin bästa sida. Men det stod också klart att även om klarade de fyra månaderna klarar inte ens en sådan uppgift i längden, , - inte ens vi. När regeringen mitt under krisen samlade de fackliga organisationer som företräder anställda i skolan, och polisen var beskedet entydigt: Medlemmarna jobbar så mycket de kan, och de försöker göra så mycket de kan, men de klarar inte detta längre. I larmades det om undanträngningseffekter, det vill säga att de inte längre kunde klara av sin uppgift att till exempel ta hand om barn som far illa. Jag var allvarligt oroad för att 15 000-20 000 asylsökande skulle sova på våra gator på nyårsnatten, mitt i en svensk vinter. Så hade det mycket väl kunnat bli om vi inte hade agerat. Då stod vi inför ett etiskt dilemma. Jag tror att de allra flesta av oss vill göra allt vi kan för att hjälpa våra medmänniskor när de är på flykt. Vi vill gärna hjälpa så många som möjligt. Men är ett litet land med 10 miljoner invånare. Vi kan hjälpa fantastiskt många, och har gjort mer än något annat EU-land har gjort och mer än någonsin i landets historia. Men inte ens vi kan hjälpa alla - i varje fall inte och med den inströmning som då rådde. Till och med ett så fantastiskt land som har en gräns för vad som kan göras. Regeringen konstaterade att det kanske skulle komma över 160 000 människor 2015. Vi sa att kan klara dem, men vi var tvungna att dra slutsatsen att om det skulle fortsätta att komma 7 000-8 000, kanske 10 000, människor blir detta helt omöjligt för . Trycket på skolan, hälso- och sjukvården och skulle helt enkelt bli för stort. Vi skulle inte ha en chans att bygga tillräckligt många bostäder för att klara den utmaningen. Man ska inte heller underskatta de politiska effekterna av vad gick igenom . Jag tror att många människor upplevde situationen 2015 som ett läge då myndigheterna höll på att tappa kontrollen. Det är en farlig situation. När medborgarna upplever att myndigheterna inte längre har kontroll, att det råder ett allmänt kaos, kan det exploateras av auktoritära, antidemokratiska och inte minst högerradikala krafter. Det har vi sett ofta genom historien. Kaos och oordning är de högerextrema krafternas bästa vän. Jag hörde i det tidigare replikskiftet att oroade sig för rasism och främlingsfientlighet. Jag delar naturligtvis den oron. Men det vi också måste tänka på är att inte leda in i en sådan situation igen då kaos och oordning än en gång breder ut sig. Om det är någonting dessa krafter kan exploatera och använda sig av är det precis detta. Regeringen var tvungen att agera för att minska antalet asylsökande till . På EU-nivå hade vi sedan regeringsskiftet arbetat mycket intensivt för att hitta en europeisk lösning som skulle fördela flyktingmottagandet mer rättvist i .