bet · H301CU15 · 2016-03-31 00:00:00 — Uppdraget ska redovisas . Som redovisats ovan har utskottet beslutat att göra en uppföljning av om den nya fastighetsmäklarlagen har fått avsedd effekt. Vidare kommer Fastighetsmäklarinspektionen att inleda ett tematiskt tillsynsprojekt om priset i fastighetsmäklarnas marknadsföring. Frågan om huruvida reglerna om fastighetsmäklarens informationsgivning vid förmedling av en bostadsrätt bör ändras utreds även . Genom det pågående och aviserade arbetet får önskemålen i motionen i allt väsentligt anses tillgodosedda. Motionen bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om avskaffande av fideikommiss. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 8 (V). I motion 2014/15:1734 föreslår i och (båda S) ett tillkännagivande om att fideikommissen ska avskaffas utan möjligheter till undantag. (S) föreslår i motion 2015/16:1404 ett tillkännagivande om att påskynda avvecklingen av kvarvarande fideikommiss. I motion 2015/16:377 föreslår m.fl. (V) ett tillkännagivande om att regeringen bör lämna förslag till lagstiftning som innebär att fideikommissen slutligen avskaffas (yrkande 22). Fideikommiss är ett testamentariskt förordnande – som även kan ha gjorts i ett gåvobrev – för obegränsad tid till förmån för medlemmar av en eller flera släkter. Egendomen bildar en särskild förmögenhetsmassa som inte får överlåtas, pantsättas eller tas i anspråk för betalning av skulder. Vanligen har det förordnats att egendomen ska övergå till en avliden innehavares närmaste manliga släkting med förstfödslorätt. Det torde finnas en enda kvinnlig fideikommissarie. Rätten att instifta nya fideikommiss är upphävd. De fideikommiss som fortfarande existerar ska avvecklas enligt vad som sägs i lagen (1963:583) om avveckling av fideikommiss. Enlig huvudregeln ska fideikommiss upphöra när den som vid lagens ikraftträdande – – var innehavare av fideikommisset avlider. De fideikommiss som återstår kan uppskattas till knappt 30 (drygt hälften med fast egendom), varav fem är under avveckling. Ett fideikommissbo får inte skiftas förrän har lämnat sitt tillstånd. På nämnden ligger att bl.a. utreda frågor om bevarande av egendom av allmänt intresse och särskilt kulturhistoriskt värde. Om en fideikommissegendom har ett synnerligt kulturhistoriskt värde eller om det annars föreligger särskilda skäl får regeringen förordna att fideikommissurkundens bestämmelser ska tillämpas tills vidare eller till dess den innehavare av fideikommisset som anges i beslutet avlider (6 § avvecklingslagen). I avvecklingslagen föreskrivs hur fideikommissegendomen vid en avveckling ska fördelas och det finns bestämmelser som möjliggör att jord- och skogsegendomar bevaras liksom samlingar av föremål med särskilt kulturhistoriskt intresse, bl.a. bestämmelser om att fideikommissegendom kan överföras till aktiebolag och om inlösen. Ett aktiebolag kan bildas antingen av fideikommissarien under hans livstid eller efter hans död i samband med avvecklingen av fideikommisset. De speciella reglerna för aktiebo-lagsbildning är främst avsedda för större egendomar där det är av allmänt intresse att de hålls samman. En bolagsordning fastställs av regeringen och får inte ändras utan regeringens medgivande. Vidare kan stiftelsebildning vara en möjlig form för att bevara främst lös egendom samlad. Så har skett i något enstaka fall när regeringen har medgett att lösöre som utgjort fideikommissegendom lagts till en befintlig familjestiftelse. Om egendomens bevarande är av allmänt intresse kan staten lösa in egendomen, t.ex. större jord- och skogsegendomar vars bevarande som en enhet är av betydande allmänt intresse och konstsamlingar av särskilt kulturhistoriskt intresse (16 och 17 §§ avvecklingslagen). Beslut om inlösen fattas av regeringen. Justitie- och migrationsminister anförde i en interpellationsdebatt om avskaffandet av fideikommiss och friköp av historiska arrenden bl.a. att han tycker att det finns starka principiella skäl som talar för fideikommissens avveckling. Det var också den utgångspunkten som låg till grund lag om avveckling av fideikommiss. Avvecklingslagen bygger på tanken att en successiv avveckling av fideikommiss är att föredra för att undvika de betydande olägenheter av social och ekonomisk art samt för kulturvården som en avveckling kan komma att medföra. Sedan lagen infördes har många fideikommiss avvecklats. återstår uppskattningsvis knappt 30 fideikommiss att avveckla. Fideikommissen är alltså under avveckling enligt den ordning som anges avvecklingslag, och utvecklingen går i rätt riktning. Som uttalat , anförde ministern, finns det inte skäl att nu göra ändringar i den ordningen. Ministern anförde vidare att 1963, när den lagstiftning om avveckling av fideikommissen som vi har infördes, fanns det 216 fideikommiss. finns det ett trettiotal kvar, varav fem är under avveckling. Det går så att säga i rätt riktning. Vi ser en utfasning. Det finns en möjlighet till förlängning. Det är i undantagsfall, bl.a. om man kan se att det finns ett synnerligen stort kulturhistoriskt värde där det kan vara olämpligt att driva fram en delning av egendomen. När sådana frågor kommer på regeringens bord måste regeringen ta ställning från fall till fall, och ministern kommer naturligtvis att vara väldigt noggrann i de bedömningarna för att se att de verkligen lever upp till de krav som ställs i lagstiftningen när det gäller detta (ip. 2015/16:154). Motionsyrkanden om att avskaffa fideikommissen har behandlats av utskottet , i betänkande 2013/14:CU18. Utskottet anförde i betänkandet att fideikommissen är under avveckling enligt den ordning som anges avvecklingslag och att det saknas skäl att frångå denna ordning. Utskottet avstyrkte det då aktuella motionsyrkandet, och följde utskottet. Utskottets ställningstagande motsvarade vad utskottet tidigare anfört i frågan (se t.ex. bet. 2011/12:CU9). Utskottet står fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslår att avslår motionsyrkandena. Friköp av historiska arrenden Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om friköp av historiska arrenden. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. Jämför reservation 9 (V). I motion 2014/15:945 föreslår och (båda S) ett tillkännagivande om att det ska införas en laglig rätt till friköp av historiska arrenden. Med historiska arrenden brukar avses sådana arrenden som innehafts av medlemmar i en och samma familj under flera generationer, när det är sannolikt att den helt övervägande delen av arrendestället inte varaktigt brukats av fastighetens ägare. Någon definition av begreppet historiska arrenden finns inte fastställd i lag. Jordägare till historiska arrenden är främst institutioner av publikt slag (staten, och akademier) samt fideikommiss, avvecklade fideikommiss och vissa stiftelser. Den kartläggning som gjorts i promemorian Historiska arrenden (Ds 2003:11) har visat att antalet historiska arrenden har minskat kraftigt och att en del av minskningen beror på att arrendatorerna har fått friköpa sina arrendeställen. uppskattades att det fanns ca 750 historiska arrenden. I proposition 2007/08:54 Den nya inskrivningsmyndigheten, m.m. redovisade den tidigare regeringen sin uppfattning om att det inte bör införas någon rätt till friköp vid historiska arrenden. Regeringen anförde bl.a. följande. Vid bedömningen av om det bör införas en friköpsrätt måste även beaktas hur en sådan rätt förhåller sig till regeringsformens bestämmelser om egendomsskydd (se 2 kap. 18 § regeringsformen). För att ett förslag om friköpsrätt ska kunna läggas till grund för lagstiftning krävs också att förslaget är förenligt med den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (se 2 kap. 23 § regeringsformen). Enligt 2 kap. 18 § regeringsformen gäller att varje medborgares egendom är tryggad bl.a. genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. I förarbetena har getts vissa exempel på vad som kan anses utgöra ett angeläget allmänt intresse (se prop. 1993/94:117 s. 48–50). I samband med att frågan om en friköpsrätt behandlades konstaterade den dåvarande regeringen att när man tar ställning till frågan om huruvida en friköpsrätt kan anses vara i det allmännas intresse måste man väga in sådana faktorer som graden av intrång som åtgärden innebär och betydelsen i stort av att den genomförs. Regeringen konstaterade att mot en lagstiftning om friköpsrätt talade att det endast var ett begränsat antal personer som kunde ha intresse av åtgärden. Det framhölls att åtgärdens betydelse ur ett större socialt eller samhällsekonomiskt perspektiv måste beaktas liksom betydelsen av det lagreglerade skydd för jordbruksarrendatorers investeringar som föreslogs. Regeringen kom till slutsatsen att det i fråga om friköp av historiskt arrende inte kunde anses föreligga ett sådant angeläget allmänt intresse att en lagstiftning om detta skulle vara förenlig med 2 kap. 18 § regeringsformen (se prop. 1994/95:155 s. 55 och 56). Den kartläggning som har gjorts har visat att antalet historiska arrenden har minskat kraftigt och kan antas komma att fortsätta att minska. Kartläggningen har inte visat på några nya omständigheter som skulle tala för att en friköpsrätt är förenlig med 2 kap. 18 § regeringsformen. Den bedömning som gjordes av grundlagsenligheten av en friköpsrätt har därför enligt vår mening alltjämt giltighet. Sammanfattningsvis menar vi att någon rätt till friköp vid historiska arrenden inte bör införas. Sedan propositionen skrevs har regeringsformen ändrats. Bestämmelserna om egendomsskydd som tidigare fanns i 2 kap. 18 § regleras nu i 2 kap. 15 §. Bestämmelsen om , tidigare 2 kap. 23 §, återfinns nu i 2 kap. 19 §. Bestämmelsen i 2 kap. 18 § förtydligades 2010 på så sätt att huvudprincipen om full ersättning vid expropriation och annat liknande förfogande klart framgår. Propositionen ledde inte till några motioner. med propositionen behandlade dock utskottet två motioner som hade väckts under den allmänna motionstiden om att en rätt till friköp skulle införas. Med hänvisning till de skäl regeringen hade anfört i propositionen avstyrkte utskottet enhälligt motionsförslagen (bet. 2007/08:CU16). Utskottet behandlade därefter bl.a. (bet. 2011/12:CU9), och (bet. 2013/14:CU18) motionsyrkanden om friköp av historiska arrenden. Utskottet intog samma ställning i frågan som . De då aktuella motionsyrkandena avstyrktes, och följde utskottet. Justitie- och migrationsminister anförde i en interpellationsdebatt om avskaffandet av fideikommiss och friköp av historiska arrenden bl.a. att en rätt till friköp har utretts . Utredningarna har inte lett till någon lagstiftning. Som skäl har det angetts bl.a. att antalet historiska arrenden har minskat och att det inte kan anses föreligga något angeläget allmänt intresse av en friköpsrätt. En lagreglerad rätt till friköp har bedömts strida mot egendomsskyddet i regeringsformen. Det pågår därför inte något lagstiftningsarbete i frågan. Ministern fortsätter dock att bevaka utvecklingen på arrendeområdet. Ministern anförde vidare att frågan som uppkommer är om man kan tvinga fram friköp. Mot bakgrund av regeringsformen och är hans bedömning att det inte är möjligt. Egendomsskyddet i 2 kap. 15 § regeringsformen är utformat på ett sådant sätt att man bara kan tvinga fram en förändring när det gäller att skilja människor från deras egendom om det bakom detta finns angelägna allmänna intressen. De utredningar och de bedömningar som har gjorts av både socialdemokratiska regeringar och borgerliga regeringar har pekat på att man här inte kan påstå att det är av angeläget allmänt intresse, och därför har en sådan lag inte heller genomförts (ip. 2015/16:154). Utskottet står fast vid sin ovan redovisade uppfattning och föreslår att avslår motionen. Störningsservitut, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2019 av (SD) yrkande 7 och 2014/15:792 av (FP), 2014/15:1959 av (M), 2014/15:2402 av Finn och (M), 2015/16:528 av (FP) och 2015/16:682 av (M). Många ansökningar om bygglov avslås på grund av störningar från kringliggande fastigheter som inte går att beteckna som hälsovådliga. Det handlar om avslag även om den sökande godtar och är fullt medveten om störningarna. Om kommunen skulle bevilja bygglov riskerar man att det ställs krav på åtgärder mot de aktuella störningarna i ett senare skede. Även vid ett ägarbyte där bygglov redan har beviljats kan det uppstå problem trots att fastigheten har utsatts för en icke hälsovådlig störning som den ursprungliga ägaren har godtagit. Enligt vår mening har de som ansöker om bygglov för ett bostadshus liksom personer som förvärvar en befintlig bostad ett eget ansvar för deklarerade och uppenbara störningar som den aktuella bostaden är exponerad för. Det är orimligt att i det i efterhand kan ställas krav på åtgärder mot sådana störningar. Regelsystemet måste ändras så att uppenbara icke hälsovådliga störningar som en fastighet utsätts för ska kunna tillåtas för framtiden. Denna möjlighet bör vara den bygglovssökandes ansvar snarare än någon annans. Störningsbelastningen bör föras in i ett belastningsavtal som framöver följer fastigheten, och detta avtal bör gälla för alla framtida köpare av fastigheten. En person som förvärvar en fastighet ska aldrig i efterhand ha möjlighet att ställa krav på åtgärder mot sådana störningar eller verksamheter som fanns vid förvärvet och som omfattas av belastningsavtalet. Regeringen bör låta utreda och återkomma till med lagförslag som tillgodoser den nyordning vi anser bör genomföras. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motion 2015/16:2019 yrkande 7. Övriga motioner bör avslås. Arrende, punkt 2 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2530 av m.fl. (SD) yrkande 11 och 2014/15:1504 av och (M), 2015/16:945 av och (båda M), 2015/16:1382 av (S) och 2015/16:2019 av (SD) yrkande 23. Det är vanligt att jordbruksverksamhet bedrivs på arrenderad mark. En naturlig följd av jordbrukets strukturrationalisering är att produktionen ökas genom att lantbrukarna arrenderar ytterligare mark. längd och arrendeavgiftens storlek påverkar bl.a. långsiktigheten i brukandet och om investeringar görs i markförbättrande åtgärder. Enligt den nuvarande arrendelagstiftningen omfattas gårdsarrenden och sidoarrenden med längre arrendetid än av besittningsskydd. Det innebär att det kan vara svårt för jordägaren att säga upp arrendeavtalet. Det kan också leda till att jordägaren inte vill ingå arrendeavtal som är längre än . Tomträtts- och arrendeutredningen har i sitt slutbetänkande (SOU 2014:32) bl.a. lämnat förslag när det gäller sidoarrendatorns besittningsskydd. Utredningen föreslår att samtliga tidsbestämda sidoarrenden ska omfattas av besittningsskydd. För att balansen mellan jordägare och arrendator inte ska påverkas av införandet av besittningsskydd även för arrenden med kortare arrendetid föreslår utredningen en viss uppluckring av besittningsskyddet för vissa sidoarrenden. Enligt vår mening bör sidoarrenden med kortare upplåtelsetid ha ett svagare besittningsskydd. Vidare bör besittningsskyddet vid vissa sidoarrenden begränsas. Våra synpunkter bör övervägas vid den fortsatta beredningen av Tomträtts- och arrendeutredningens betänkande. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motion 2015/16:2530 yrkande 11. Övriga motioner bör avslås. Andelstal i vägsamfälligheter, punkt 4 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2014/15:554 av m.fl. (C), 2015/16:2999 av och (båda C), 2015/16:3139 av Per Åsling (C) yrkande 1 och 2015/16:3208 av m.fl. (C) yrkande 11. I finns det ett mycket stort antal äldre samfällighetsföreningar vars andelstal i gemensamhetsanläggningar är inaktuella. Enligt en uppskatt-ning från har så många som 15 000–20 000 samfällighetsföreningar behov av att ompröva sina gemensamhetsanlägg-ningar och få aktuella andelstal. Trots detta är det endast en liten del gemen-samhetsanläggningar som erhåller nya andelstal genom omprövningsförrättningar eller överenskommelser enligt 35 och 43 §§ anläggningslagen. Huvudorsaken till detta är att en prövning enligt de nuvarande bestämmelserna i anläggningslagen är både kostsam och tidskrävande. Enligt uppgift från förekommer det i stället att samfällighetsföreningar fattar egna frivilliga beslut om andelstal för att för-dela kostnaderna för gemensamhetsanläggningens utförande, utan att dessa godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett sådant förfarande minskar dock sta-biliteten och förutsebarheten för såväl föreningen som de enskilda fastighets-ägarna. lagstiftning på fastighetsbildningsområdet liknar den som finns i . I gäller emellertid ett enklare sätt att bestämma och ompröva andelstal i gemensamhetsanläggningar (nedan Finlandsmodellen). Enligt Finlandsmodellen är det samfällighetsföreningarna själva som beslutar om andelstal och omprövar dessa. Det är också samfällighetsföreningarna själva som för register över andelstalen. Finlandsmodellen medför stora kostnadsbesparingar och förenklingar jämfört med den svenska modellen där Lantmäteriet beslutar om andelstal och för in dessa i fastighetsregistret. En övergång till en motsvarande enklare modell i skulle också skapa bättre förutsättningar för att anpassa andelstalen i gemen-samhetsanläggningar till ändrade förhållanden. Den enskildes rättssäkerhet skulle garanteras genom en möjlighet att få samfällighetsförening-ens beslut om andelstal överprövat av Lantmäteriet eller domstol. Ett förslag från om att lagstiftningen ska ändras så att det blir möjligt för vägföreningarna att själva ändra andelstalen för de fastigheter som ingår i föreningen bereds inom . Jag anser att det är angeläget att regeringen prioriterar beredningsarbetet och återkommer till med lagförslag om att införa ett förenklat förfarande motsvarande Finlandsmodellen som innebär att samfällighetsföreningar själva kan besluta om ändrade andelstal i gemensamhetsanläggningar. Vad jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionerna 2014/15:554, 2015/16:2999, 2015/16:3139 yrkande 1 och 2015/16:3208 yrkande 11. Expropriationsersättning m.m., punkt 6 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2530 av m.fl. (SD) yrkande 9 och 2014/15:214 av och (M) yrkandena 1–4, 2014/15:278 av och (C), 2014/15:536 av (C), 2014/15:553 av och (C) yrkande 4, 2014/15:695 av (M), 2015/16:1377 av och (båda C) och 2015/16:2363 av och (båda C) yrkande 4. Konsekvenserna av breda ledningsgator för luftburna högspänningsledningar kan bli stora för en enskild markägare med sämre arrondering, förlorad virkesproduktion och ökad risk för stormskador. Enligt vår uppfattning bör effekterna av ledningsintrång på fastigheter i största möjliga mån minimeras. Ersättningen till markägare vid markintrång höjdes 2010, men vi anser att markägare som drabbas av flera intrång och får ackumulerade intrång inte kompenseras tillräckligt enligt dagens ersättningssystem. Det är också viktigt att kraftbolagen samråder med markägarna om hur man kan minimera intrången. Vi anser därför att regeringen bör tillsätta en utredning för att säkerställa markägares rättigheter vid exploatering inför framdragande av högspänningsledningar. Vad vi nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motion 2015/16:2530 yrkande 9. Övriga motioner bör avslås. Expropriationsersättning m.m., punkt 6 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 6 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2014/15:278 av och (C) och 2015/16:1377 av och (båda C) samt 2014/15:214 av och (M) yrkandena 1–4, 2014/15:536 av (C), 2014/15:553 av och (C) yrkande 4, 2014/15:695 av (M), 2015/16:2363 av och (båda C) yrkande 4 och 2015/16:2530 av m.fl. (SD) yrkande 9. Vid utbyggnad av infrastruktur, t.ex. för ledningar och , är det ofta nödvändigt att utnyttja annans mark. växer kraven på avkastning vad gäller mark för jord- och skogsbruk. Skogsbruk är en av landets viktigaste industribaser med ett väldigt högt exportnettovärde. Den växande skogsmarkens koldioxidsänkande förmåga reduceras när nya ledningsgator dras fram genom skog. Jag anser därför att ersättningen till berörda markägare för markintrång på ett bättre sätt ska ta hänsyn till markens potentiella miljövärden och dess alternativa avkastning om den inte utnyttjats för allmänna infrastrukturändamål. Sammantaget bör en högre ersättning leda till att en mer marksnål teknik utvecklas och tillämpas. betänkande Högre ersättning vid mastupplåtelser (SOU 2012:61) bereds inom . Enligt min mening bör den fråga som jag nu tagit upp beaktas i samband med den fortsatta beredningen av utredningsbetänkandet. Vad jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär ett bifall till motionerna 2014/15:278 och 2015/16:1377. Övriga motioner bör avslås. Förköpslag, punkt 8 (V) av Nooshi Dadgostar (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2014/15:154 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2015/16:373 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2015/16:1010 av (S) och 2015/16:1884 av m.fl. (S). Ett av kommunernas viktigaste verktyg för ett offensivt bostadsbyggande är markpolitiken. En förutsättning för att genomföra viktiga samhällsbyggnadsåtgärder är att kommunen också äger exploaterbar mark. I kommuner som blir beroende av enskilda markägares goda vilja att planlägga och därefter bygga riskerar bostadsbyggandet att bli ojämnt, oberäkneligt och otillräckligt. Kommunernas möjlighet att förvärva attraktiv byggmark har dock minskat efter att 2010 ställde sig bakom den borgerliga regeringens förslag att avskaffa förköpslagen. Förköpslagen gav en kommun förköpsrätt vid försäljning av vissa typer av fastigheter. Förköpsrätten innebar att kommunen fick förvärva den egendom som köpet avsåg från säljaren på de villkor som hade avtalats mellan säljaren och den ursprungliga köparen, bl.a. i fråga om köpesumma. Syftet bakom förköpslagen var främst att stärka kommunernas möjligheter att förvärva mark som behövs för nyexploatering eller mer genomgripande omvandling av äldre bebyggelseområden. Lagen var ett viktigt redskap för kommunernas fysiska planering och tätbebyggelseutveckling och ett stöd för fler exploateringsavtal. Många kommuner har svårt att uppfylla sitt lagstadgade ansvar för bostadsförsörjningen. De måste då ha effektiva verktyg för att uppfylla detta ansvar. Ett av de verktygen är en förköpslag. Då ges kommunerna möjlighet att förköpa mark, vilket förbättrar möjligheterna att genomföra en långsiktig samhällsplanering som gynnar bostadsproduktionen. Jag anser därför att regeringen bör återkomma till med förslag till en ny förköpslag. Vad jag nu anfört bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen.