bet · H301UU10 · 2016-05-30 00:00:00 — Vi instämmer även i uppfattningen att ökad handel ger ökad tillväxt som i sin tur skapar bättre ekonomiska förutsättningar för länder och deras medborgare. Liksom tidigare sluter vi även upp bakom uppfattningen att frihandel kan vara en starkt välståndsskapande kraft för såväl fattiga som mer utvecklade länder. Att värna principen om frihandel är därför både ett globalt och ett svenskt intresse. Även andra intressen än rent ekonomiska bör kunna beaktas inom handelspolitiken, t.ex. ska vi kunna ställa motsvarande krav på djuretik på de animaliska produkter vi importerar som på de inhemskt producerade produkterna. Vi ser även vikten av att handelsavtal ska innefatta bl.a. företagens sociala ansvar (Corporate Social Responsibility, CSR) och miljöaspekter där prioriteringen ligger i ett minskat koldioxidläckage. ser betydelsen av att skapa globala handelsavtal i dess helhet, men vi vill även belysa vikten av dess innehåll och hur detta påverkar den svenska marknaden. Vi är generellt positiva till ett handelsavtal mellan och – det s.k. TTIP – och vi tror att detta kommer att stärka den svenska industrin genom borttagandet av både tariffära och befintliga icke-tariffära handelshinder men även genom att förebygga tillkomsten av nya handelshinder. ser positivt på uttalade indikationer om transparens, deltagande och ansvarstagande, och vår förhoppning är att framtagna standardiseringar styr mot redan befintliga handelsmekanismer i WTO:s avtal. Avtalet innehåller dock väldigt många faktorer och komplexiteten är påtaglig när det gäller bl.a. de tekniska och de icke-tariffära regelhindren, jämfört med borttagande av t.ex. ekonomiska tullar. betonar vikten av att i första hand se över de områden som har störst möjlighet till regelsamarbete. Det behövs även en förståelse av att vissa regelverk är svåra att samköra på grund av olika myndighetsstrukturer och olika produktregelverk. Vi anser att en gemensam minsta nämnare för de olika sektorerna bör vara att de ska generera avkastning, ökad marknadsintegration, i viss mån skydd av nationella intressen samt att handelsrelationer med tredjeland inte får försämras. När det gäller utfallet i de olika sektorerna vill vi poängtera att redan framtagna prognoser är just generella uppskattningar. Rapporter som visar vilka sektorer eller olika regioner som gynnas av handelsavtalet är osäkra. Även om vår generella uppfattning av avtalet i dess helhet är positiv i fråga om industrins exportmöjligheter vill vi dock flagga för vissa klausuler i avtalet. betonar vikten av en lämplig utformning av tvistlösningsklausulen (ISDS) i det slutgiltiga avtalet. En tvistlösningsklausul av ren Naftamodell är något som inte kan ställa sig bakom. Vi vill vidare se att det blir fråga om en lista där de delar som ska vara föremål för ett handelsavtal tas upp och inte som en lista där endast de delar som inte kommer att vara föremål för avtalet tas upp. Sammanfattningsvis välkomnar vi ett frihandelsavtal med men anser att ett sådant avtal inte får utmynna i en situation där företag generellt ska kunna stämma stater med stöd av avtalet, där den svenska modellen skadas eller i en situation där avtalet i övrigt leder till en underminering av den svenska autonomin. ser positivt på en övergripande handelsstrategi, och vi menar att vissa utvalda delar av åtgärdspaketet kan generera positiva effekter för den europeiska och svenska marknaden. Men om vi gör en generell överblick, inte bara över de faktiska förslagen från kommissionen, utan även över andra åtgärdspaket som rör bl.a. handel, energi, infrastruktur eller tillväxtskapande åtgärder, ser vi en återkommande problematik som rör finansieringslösningar, ökad användning av strukturfonder och socioekonomiska projekt samt ständigt kostnadsdrivande lösningar. Återkommande är att förslag som inte ska generera några kostnadsdrivande effekter har lett till det motsatta, särskilt för svenska skattebetalare, enligt vår mening. Vi menar därför att regeringen inom EU bör slå vakt om att den gemensamma handelsstrategin inte genererar ökade kostnader för svenska skattebetalare. Vi anser därmed att det är orimligt att försöka driva igenom handelsstrategin, särskilt som förslagen endast är visioner utan att varken innehålla några konkreta lagstiftningsförslag eller vara finansiellt förankrade. Den gemensamma handelspolitiken, punkt 7 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 7 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:194 av m.fl. (V) yrkande 3 och 2015/16:2332 av m.fl. (M) yrkande 2 och 2015/16:3360 av m.fl. (SD) yrkandena 15 och 17–20. EU har en gemensam handelspolitik i enlighet med fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. EU har därmed s.k. exklusiv kompetens på hela området för den gemensamma handelspolitiken. När Lissabonfördraget trädde i kraft utökades området för den gemensamma handelspolitiken till att även omfatta utländska direktinvesteringar, tjänster och handelsrelaterade aspekter av immateriella rättigheter. Lissabonfördraget innebar även att roll utökades från att vara rådgivande till att bli medbeslutande. krävs alltså ett godkännande av för att ett nytt, gemensamt handelsavtal ska kunna träda i kraft. Eftersom EU:s förhandlingar om handelsavtal vanligtvis omfattar ett brett spektrum av områden aktualiseras ofta frågan om de färdigförhandlade avtalen omfattar frågor som ligger utanför EU:s exklusiva kompetens, och om avtalen därmed ska betraktas som s.k. blandade avtal och därför godkännas av de nationella parlamenten. Frågan har aktualiserats i samband med förhandlingarna kring , och . Många av EU:s medlemsländer anser att dessa avtal innehåller bestämmelser som faller utanför EU:s exklusiva kompetens på handelspolitikens område. Dessa länder har därför framfört åsikten att avtalen ska betraktas som blandade och att de således ska ingås av både EU och medlemsstaterna. råder oklarhet kring vilken makt EU har att besluta om de ovan nämnda avtalen. meddelade därför att man kommer att begära ett yttrande från i syfte att få klarhet i kompetensfördelningen på de områden som omfattas av handelsavtalen och i om EU ensamt kan ingå avtalet med eller om EU:s medlemsstater vid sidan om EU ska vara parter till avtalet. har ännu inte avgett något yttrande. Om , efter ställningstagande, beslutar sig för att avtalen är att betrakta som blandade avtal ska avtalen godkännas av medlemsländernas parlament, däribland riksdag. Givet avtalens omfattning och potentiella negativa konsekvenser för de enskilda medlemsländerna är det rimligt att de nationella parlamenten ges denna möjlighet. har lyft frågan i en interpellation till näringsministern och fått svaret att den i princip delar uppfattningen att avtalen ska betraktas som blandade, men att man avvaktar ställningstagande. Vi förutsätter därför att regeringen arbetar aktivt på EU-nivå så att det tydliggörs att , och är att betrakta som blandade avtal. Regeringen bör verka för att , och ska behandlas som blandade avtal. EU som global utvecklingsaktör, punkt 8 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 8 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3360 av m.fl. (SD) yrkande 21. Även om i sak inte vänder sig emot att EU ägnar sig åt biståndsverksamhet ser vi problem med en gemensam biståndspolitik eftersom den gemensamma inriktningen och strategin inte alltid står i samklang med biståndspolitiska intressen samt att uppföljning och kontroll av uppnådda resultat är svårare på EU-nivå än på bilateral nivå. Vi efterlyser därför en saklig utvärdering om vilka fördelar och nackdelar ett sådant budgetsamarbete innebär. Av respekt för svenska skattemedel menar vi att beslut om bistånd, mottagarländer och strategier i första hand bör utgå från riksdag. EU som global utvecklingsaktör, punkt 8 – motiveringen (V) av (V). EU:s medlemsländer står för av världens samlade bistånd och är många utvecklingsländers största handelspartner. Trots att är världens fjärde största biståndsgivare och kanaliserar av den nationella biståndsbudgeten genom EU är den svenska biståndsdebatten fokuserad på det svenska bilaterala biståndet. EU:s utvecklingspolitik brister på en rad punkter och står inför en rad utmaningar. Det främsta problemet är självklart att få av EU:s medlemsstater lever upp till sina åtaganden när det gäller biståndet. hade EU målsättningen att biståndet 2015 skulle uppgå till av BNI, för EU totalt och för äldre medlemsländer, medan de som blivit medlemmar efter 2002 haft en målsättning på av BNI. Concord beräknar i sin rapport att EU sammantaget har långt kvar till målet och 2014 endast nådde av BNI. För två tredjedelar av EU:s länder, 18 stater, var motsvarande siffra . Uppskattningsvis togs 2014 från EU-ländernas biståndsbudgetar för att finansiera bundet bistånd, klimatbistånd, räntekostnader, flyktingmottagande i EU, utländska studenter vid högskolor i EU och skuldavskrivningar. Utöver biståndsnivåerna och urholkningen av biståndet finns andra stora problem. är s.k. bundet bistånd vanligt i ett flertal medlemsstater. All utvecklingsforskning pekar på att det är en mycket ineffektiv biståndsform, och det står i strid med tanken om ägandeskap i biståndet. EU har antagit en policy för samstämmighet i utvecklingspolitiken, Policy Coherence for Development, som motsvarar PGU i . finns dock grundläggande brister i samstämmigheten mellan EU:s olika verksamheter. Unionens handels-, jordbruks- och fiskeripolitik är exempel på verksamheter som försvårar, och i vissa fall helt slår sönder, förutsättningarna för att biståndet ska kunna ge resultat. Ytterligare en bland flera stora utmaningar i EU:s utvecklingspolitik är att ett mindre antal medlemsstater med , och i spetsen har kunnat blockera mycket av arbetet med sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter i unionens bistånd. EU:s bistånds- och utvecklingspolitik genomgår ett antal olika processer som kommer att medföra omfattande förändringar av hur politiken kommer att bedrivas framöver, och i detta arbete bör delta aktivt. Den tidigare målsättningen att biståndet skulle uppgå till av BNI till 2015 har reviderats till ett kollektivt åtagande om att uppnå målet för den nya globala hållbarhetsagendan, dock med förbehållet att de äldre medlemsstaterna får ta hänsyn till budgetära omständigheter och att de nyare endast måste sträva mot målet . EU ska dessutom på kort sikt uppnå målet om att 0,15–0,av BNI ska gå till de minst utvecklade länderna samt uppnå under hållbarhetsagendans löptid. Dessa målsättningar är otillräckliga. bör aktivt verka för att EU och dess medlemsländer tar fram en tydlig färdplan för hur målen ska nås. Dessutom bör verka för att EU:s klimatfinansiering ska ske utöver redan existerande åtaganden för biståndet. Likaså är det viktigt att klargöra att samstämmighet för utveckling är ett överordnat mål och att det ska översättas i en konkret färdplan. bör arbeta aktivt för att en sådan färdplan ska bli verklighet. Slutligen finns ett behov av att tydliggöra det civila samhällets roll för utveckling, bl.a. genom deltagande i beslutsprocesser, och att finansieringen av det civila samhällets verksamhet ökar. Ekonomiska och finansiella frågor m.m., punkt 9 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 9 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3360 av m.fl. (SD) yrkandena 30, 31 och 38. Vi vänder oss mot den snedvridning som råder inom unionen där vissa länder står för de finansiella tillgångarna och andra i stort tar emot pengar utan motkrav. EU-avgift uppgick till och återflödet från EU:s budget uppgick till endast 2014. väntas återflödet hamna på ett ungefärligt jämförbart resultat. Denna mellanskillnad på kommer aldrig de svenska skattebetalarna till del. I takt med och förskjutning av makt ökar denna mellanskillnad ständigt i stället för att, som många skulle önska, minska. Vi vill därför att regeringen inom EU ständigt ska verka för att EU ska hålla onödiga kostnader nere. EU:s och kommissionens dåliga hantering av budgetmedel borde lyftas upp mer än vad som är fallet . En felmarginal på kan aldrig accepteras, och därför ska inte kommissionen beviljas ansvarsfrihet för genomförandet av budget. Ekonomiska och finansiella frågor m.m., punkt 9 – motiveringen (V) av (V). Orsakerna till den ekonomiska krisen i EU är komplexa och sammanflätade men har avslöjat betydande brister i det finansiella systemet. Eurokrisen är en strukturell kris som har sin grund i att valutaunionen låser fast länderna i en gemensam penning- och valutapolitik, som de saknar nationella centralbanker som kan agera som långivare i sista instans. Detta har lett till budgetunderskott och akuta statsfinansiella problem i en del länder i form av kraftigt stigande räntor på deras statsobligationer. Den förda politiken har alltså förlängt och fördjupat den ekonomiska krisen och den har hanteras över huvudet på dem vars liv påtagligt påverkas av de beslut som fattas. I de flesta av de berörda länderna fick medborgarna inte fatta beslut om huruvida de skulle vara med i , men de får nu betala priset. Att ytterligare öka överstatligheten ser vi därför inte som lösningen på de stora utmaningar som står inför. Krisen visar en brist på demokratisk legitimitet när det gäller EU- och EMU-länderna. En bankunion riskerar att förstärka EU:s makt på medlemsstaternas bekostnad. Jag anser att det behövs betydligt kraftigare åtgärder för att trygga den finansiella stabiliteten. En sådan åtgärd är att införa en lag om bankdelning som separerar traditionell bankverksamhet från spekulativ investmentverksamhet, vilket föreslås i den s.k. Liikanenrapporten som tyvärr verkar ha hamnat längre ned på den politiska dagordningen bl.a. på grund av motstånd från den . behandlade utskottet rapporten av EU:s ekonomiska monetära union, även benämnd De fem ordförandenas rapport. Rapporten innehåller mycket långtgående förslag om ett fördjupat EU-samarbete. Stora steg tas mot ökad överstatlighet, och makten förskjuts från medlemsstaterna till EU. Jag är starkt kritisk till rapportens förslag. Problemen i euroområdet kan inte lösas genom att man beskär medlemsstaternas nationella beslutanderätt över finanspolitiken. Överstatliga lösningar förhindrar de enskilda medlemsstaterna att fatta nödvändiga beslut utifrån sina egna förutsättningar. Då länderna står inför olika utmaningar och det finns obalanser i de individuella ekonomierna som måste lösas är steg i federal riktning fel väg att gå. Enligt min mening är det viktigt att medlemsstaternas kompetens inte beskärs ytterligare. De åtgärder som föreslås i rapporten innebär ett ökat EU-inflytande. Grundläggande befogenheter flyttas från medlemsstaterna, och fördragsändringar kommer att bli nödvändiga. Jag menar att det krävs en bred debatt och att de nationella parlamenten aktivt involveras i diskussionen om ett framtida EMU. Demokratisk legitimitet är här en central fråga. trädde Europeiska fonden för strategiska investeringar (Efsi) i kraft. Jag tycker det är bra att kommissionen tar initiativ för att öka investeringarna i EU i syfte att bidra till högre tillväxt, ökad sysselsättning och stärkt konkurrenskraft. Efsi ska stödja strategiska investeringar av europeisk betydelse inom bl.a. infrastruktur, utbildning, forskning och innovation samt förnybar energi. Investeringarna bör kunna bidra till omställningen mot en grön resurseffektiv ekonomi, t.ex. genom hållbara investeringar på energi-, miljö- och klimatområdet med fokus på innovativa teknologier. I är ökade investeringar i och två viktiga satsningar. anser att EU:s budget bör minskas kraftigt. Bland annat bör EU:s gemensamma jordbrukspolitik avvecklas för att medlemsstaterna ska kunna bygga upp en nationell politik inom detta område i stället. Vi motsätter oss generellt förslag som ökar EU:s makt. På områden där det är möjligt att flytta fram positionerna för en progressiv politik måste en bedömning göras från fall till fall om fördelarna överväger riskerna med att ytterligare politikområden förs till EU-nivå. Vi anser vidare att bör omförhandla sitt avtal med EU. Rättsliga och inrikes frågor, punkt 10 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 10 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3360 av m.fl. (SD) yrkandena 29, 32–35, 36.2 och 37 samt 2015/16:2971 av m.fl. (M) yrkandena 8 och 9.1. Motivet till förslaget till revidering av EU:s vapendirektiv är enligt kommissionen att stärka EU:s inre säkerhet mot terrorism. Men åtgärderna är i huvudsak begränsade till striktare regleringar av legala vapen som inte har någon betydelse för terroristers förmåga att utgöra ett hot mot eller allvarligt skada samhället. Förslaget får i stället negativa konsekvenser för bl.a. sport, jakt och träning för polis och militär. Vi anser därför att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen eftersom EU inte ska reglera nationella villkor för vapen. Däremot är vi positiva till förslaget i den del som rör ett gemensamt vapenregister, vilket gör det enklare att spåra vapen. När det gäller förslaget om en europeisk gräns- och kustbevakning kan vi förstå de motiv som ligger bakom. Vi anser emellertid att kontrollen av det egna territoriet är och bör förbli en nationell uppgift. Gränskontroller är ett viktigt verktyg för att varje medlemsstat ska kunna hävda sin territoriella integritet, upprätthålla lag och ordning och skydda den nationella säkerheten. Det nu aktuella förslaget innebär att EU inkräktar på medlemsstaternas uppgifter. Enligt vår mening kan målen för de föreslagna åtgärderna bättre nås på nationell nivå, och vi anser därför att förslaget strider mot subsidiaritetsprincipen. Slutligen anser vi att kommissionens förslag om en europeisk åklagarmyndighet innebär ett tydligt och oacceptabelt steg mot att ge mer makt till EU på bekostnad av medlemsstaternas suveräna självbestämmande. Även om en europeisk åklagarmyndighet ges ett begränsat ansvarsområde ser vi inget nationellt intresse i att låta utvecklingen gå mot en mer överstatlig union. Förslaget strider mot såväl subsidiaritetsprincipen som proportionalitetsprincipen, och vi anser att inte ska delta i samarbetet. Vi förstår de motiv som motiverar en ny förordning om en europeisk gräns- och kustbevakning. Dock anser vi att kontrollen av det egna territoriet är och bör förbli en nationell uppgift. Gränskontroller är ett viktigt verktyg för att hävda territoriell integritet, upprätthålla lag och ordning och skydda den nationella säkerheten. Vi anser att förslaget inkräktar på medlemsstaternas rätt att kontrollera och upprätthålla sina gränser. Enligt vår mening kan målen för de föreslagna åtgärderna bättre nås på nationell nivå, och vi anser därför att förslagen i sin helhet strider mot subsidiaritetsprincipen. utgångspunkt är att så som andra EU-länder ska vara självständigt och oberoende i utformningen av sin invandringspolitik. Mot bakgrund av att EU-institutioners passivitet redan har lett till katastrofala konsekvenser för men även för andra EU-medlemmar ska regeringen verka för att avbryta förhandlingarna om det gemensamma europeiska asylsystemet som innebär att styrningen på området migration och invandring lämnas över till EU-strukturer i en ännu högre utsträckning än . Vi anser att svenska folket genom sina representanter ska kunna bestämma vilka som kommer till och på vilka villkor. Omfördelningsmekanismen som är grundbulten i det gemensamma asylsystemet har bevisligen inte fungerat. önskemål om att använda sig av en del av kvot och lätta på sin börda har inte fått gehör. Med politik kommer endast de som kommer direkt från ett krigsområde att omfattas av asylrätten, och därför finns det ingen anledning för att delta i utbyggnaden av det gemensamma systemet i fortsättningen. I stället för att utforma en gemensam asylpolitik som gång på gång visat sig misslyckas anser vi att varje EU-land bör bidra med humanitära medel till krisens närområde. I stället för påtvingade kvotsystem på EU-nivå finns redan möjligheten för varje land att utforma bilaterala avtal med FN om att ta emot kvotflyktingar via UNHCR:s vidarebosättningsprogram. Detta riktar sig till de mest utsatta direkt i krisens närområde. Då har varje land möjlighet att bidra utifrån sina egna förutsättningar. Rättsliga och inrikes frågor, punkt 10 – motiveringen (V) av (V). Direktivet om användning av flygpassageraruppgifter (PNR-uppgifter) har antagits. Terrorism är ett hot som måste tas på allvar, oavsett var i världen det sker. Metoderna för att bekämpa och motverka terrorism måste dock vara effektiva, rättssäkra och välavvägda. Jag är kritisk till direktivet och den massregistrering av uppgifter om personer som inte är misstänkta för brott som direktivet innebär. Att skapa ett sådant register är enligt min mening en alltför långtgående åtgärd som inte står i proportion till den inskränkning av den personliga integriteten som det medför. Jag ifrågasätter också på vilket sätt uppgifter om kostvanor och val av sittplats på flyget bidrar till att förebygga terrorism. När det gäller förslaget om en europeisk gräns- och kustbevakning är jag kritisk till den nya gränsbyråns otydliga men likväl utökade mandat. Rätten att söka asyl och möjligheten för människor att ta sig till inskränks för som går. ökar de systematiska kontrollerna av personer som enligt unionsrätten har fri rörlighet inom Schengenområdet. Den nya myndigheten kommer inte att skapa fler lagliga vägar in i eller skydda den fria rörligheten. EU bör i stället värna asylrätten och se till att en fungerande omfördelningsmekanism kommer till stånd. Dessutom anser jag att kostnadsanalysen av förslaget är bristfällig. När det gäller förslaget om en europeisk åklagarmyndighet är det min åsikt att inte bör delta i samarbetet. Jag anser emellertid att det är positivt att deltar i förhandlingsarbetet för att påverka utformningen av en europeisk åklagarmyndighet så att den överensstämmer med svenska utgångspunkter om t.ex. effektivitet, rättssäkerhet och öppenhet. Mot denna bakgrund delar jag utskottets uppfattning att de aktuella motionsyrkandena bör avstyrkas. Rättsliga och inrikes frågor, punkt 10 – motiveringen (L) av (L). EU är en värderingarnas union där respekten för mänskliga rättigheter och demokrati alltid måste stå i centrum. Såväl EU:s institutioner som medlemsländerna ansvarar för att respekten för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer upprätthålls. Det är emellertid tydligt att respekten för de mänskliga rättigheterna behöver stärkas inom EU-länderna. Det förslag om en s.k. rättighetsmekanism som lagt fram är därför välkommet. är förslaget enligt vår uppfattning tandlöst och saknar de sanktionsmöjligheter som skulle kunna göra mekanismen effektiv. Likabehandlingsprincipen och objektiva kriterier betonas, men någon regelbunden granskning av samtliga medlemsstater föreslås inte. Det råder även osäkerhet kring vad som ska kunna utlösa att vidtar åtgärder och hur granskningen av medlemsstaterna ska ske. Jag anser att EU ska offentliggöra årliga rapporter om hur medlemsländerna respekterar unionens grundläggande värden. Vidare bör det genomföras regelbundna tematiska utvärderingar för var och en av de grundläggande rättigheterna i EU:s rättighetsstadga. Kommissionen bör ges möjlighet att dra ett medlemsland inför för brott mot artikel 2 i Lissabonfördraget. Kommissionen ska också kunna föreslå kännbara sanktioner, i form av exempelvis frysning av EU-stöd eller använda möjligheten att dra in rösträtten i rådet. Vidare bör s.k. fundamental rights officers tillsättas på varje EU-kommissionskontor i medlemsländerna med uppgift att bevaka grundläggande värden. Jordbruk, fiske och livsmedel m.m., punkt 11 (SD)