bet · H301CU19 · 2016-05-13 00:00:00 — Detta krav på överskuldsättning, som gällt sedan möjligheten till skuldsanering infördes skuldsaneringslag (1994:334), brukar normalt beskrivas som att gäldenären ska vara kvalificerat insolvent. Bedömningen görs genom en prognos över gäldenärens förutsättningar att betala sina skulder . I förarbetena betonas att prognosen ska sträcka sig långt fram i tiden och betalningsoförmågan ska antas vara – om än inte permanent – bestående i ett längre perspektiv. Varje fall måste bedömas individuellt. Om det inte är möjligt, eller om det är förenat med större svårigheter, att göra en någorlunda säker prognos kan skuldsanering inte beviljas (prop. 1993/94:123 s. 92 f. och 197). I rättsfallet NJA 2010 s. 496 bedömde att gäldenären inte uppfyllde kravet på kvalificerad insolvens eftersom det inte var omöjligt för denne att i princip bli skuldfri på åtminstone . har därefter i rättsfallet NJA 2013 s. 128 utvecklat sitt resonemang om hur det kvalificerade insolvensrekvisitet ska bedömas och understrukit att bedömningen måste göras på ett nyanserat sätt med beaktande av alla relevanta omständigheter och att hänsyn ska tas till förhållandena i det enskilda fallet. Enligt den nya skuldsaneringslagen förtydligas och nyanseras begreppet kvalificerad insolvens. Med kvalificerad insolvens avses att gäldenären inte rätteligen kan betala sina skulder och är så skuldsatt att han eller hon med hänsyn till samtliga omständigheter inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för lagändringen (s. 70–72). Regeringen kan konstatera att tillämpningen av det kvalificerade insolvensrekvisitet har medfört att vissa gäldenärer som har behov av ekonomisk rehabilitering inte får möjlighet till detta. Vikten av att det ska göras en individuell bedömning som tar hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet kan inte nog understrykas. Utredningen har övervägt om det är motiverat med en prognos som begränsas till ett tidsperspektiv . En sådan ordning skulle sannolikt göra insolvensrekvisitet enklare att både förstå och tillämpa. konstaterar utredningen att en så pass kort tidsram öppnar upp skuldsaneringsinstitutet även för sådana gäldenärer som inte lever med allvarliga skuldproblem. Ett alltför generöst system skulle riskera att motverka lagens syfte. Det är i dagens samhälle inte ovanligt att konsumtionslån betalas av eller mer. Om skuldsanering upplevs vara en enkel väg ut ur en skuldsättningsproblematik kan den allmänna betalningsmoralen påverkas negativt. Följderna av detta kan bli att förtroendet för institutet minskar och att kreditvillkoren för konsumenter försämras. Regeringen delar utredningens bedömning och menar att skuldsanering även fortsättningsvis bör vara förbehållet de svårast skuldsatta. Det kan också övervägas om det är lämpligt att precisera vilket längre tidsperspektiv som ska användas för prognosen av gäldenärens betalningsförmåga. […] En tidsgräns skulle i och för sig förenkla bedömningen och innebära att det blir tydligare hur som ska beaktas. En sådan ordning minskar dock utrymmet för att göra en individuell prognos som beaktar samtliga omständigheter i det enskilda fallet. […] Förhållandena i det enskilda fallet kan variera och det bedöms därför inte möjligt att i lag ange den tidsrymd som ska användas vid prognosen. Enligt regeringens mening bör i stället lagtexten betona vikten av att en nyanserad bedömning ska göras i vilken samtliga omständigheter ska beaktas. På så sätt kan ta hänsyn till att personer befinner sig i olika livssituationer och har olika möjligheter att betala av sina skulder. Exempel på andra omständigheter än skuldernas storlek som kan beaktas är ålder, hälsa och arbetssituation. […] Hur långt fram i tiden som prognosen ska sträcka sig kommer att variera från fall till fall. Utskottet har i det föregående avsnittet ställt sig bakom att begreppet kvalificerad insolvens förtydligas och nyanseras i den nya skuldsaneringslagen. Med kvalificerad insolvens ska avses att gäldenären inte rätteligen kan betala sina skulder och är så skuldsatt att han eller hon med hänsyn till samtliga omständigheter inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid. En sådan tidsgräns som motionärerna efterfrågar skulle visserligen förenkla bedömningen av det kvalificerade insolvensrekvisitet men också minska utrymmet för att göra en individuell prognos. Dessutom skulle en alltför kort tidsram kunna öppna skuldsaneringsinstitutet även för sådana gäldenärer som inte lever med allvarliga skuldproblem, vilket skulle riskera bl.a. att påverka den allmänna betalningsmoralen negativt och att försämra kreditvillkoren för konsumenter. Utskottet anser alltså att det vid prövningen av rekvisitet kvalificerad insolvens ska göras en nyanserad bedömning i vilken samtliga relevanta omständigheter ska beaktas. På detta sätt kan hänsyn tas till att personer befinner sig i olika livssituationer och har olika möjligheter att betala av sina skulder. Hur långt fram i tiden som prognosen ska sträcka sig kommer då att variera från fall till fall. Utskottet vill dessutom framhålla att det alltid är angeläget att regeringen följer upp beslutad lagstiftning och vid behov vidtar nödvändiga åtgärder. Utskottet utgår från att så kommer att ske även när det gäller de nu aktuella lagförslagen. Mot denna bakgrund saknas skäl för att nu ta något initiativ, och motionsyrkandet bör avslås. Betalningsplanens utformning och längd Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att betalningsplanen vid skuldsanering för privatpersoner som huvudregel ska bestämmas till . Jämför reservationerna 2 (M, C, L, KD) och 3 (V). I motionerna 2015/16:3342 av och (KD, C), 2015/16:3339 av m.fl. (L) yrkande 1 och 2015/16:3344 av m.fl. (M) yrkande 1 föreslås liknande tillkännagivanden om att betalningsplanen vid skuldsanering för privatpersoner som huvudregel ska bestämmas till utan några betalningsfria månader. Motionärerna anför bl.a. att det är angeläget att ha en så kort process som möjligt för att få överskuldsatta ekonomiskt rehabiliterade och att en kortare betalningsplan är mer angeläget än att sprida ut betalningsfria månader. m.fl. (V) anför i motion 2015/16:3348 att regeringens förslag om att betalningsplanen vid skuldsanering för privatpersoner i fler fall ska kunna vara kortare än och om att införa två betalningsfria månader är bra, men inte tillräckligt. Motionärerna föreslår därför ett tillkännagivande om att betalningsplanen som huvudregel ska bestämmas till . Enligt den nya skuldsaneringslagen ska det vara tillräckligt att det finns beaktansvärda skäl för att en kortare betalningsplan än ska kunna bestämmas. Vidare ska vara betalningsfria. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för att betalningsplanen i fler fall än enligt skuldsaneringslag ska kunna bestämmas till än (s. 86–89). Det är flera faktorer som är av betydelse när betalningsplanens utformning ska bestämmas. Ett argument för en kortare betalningsperiod är att vissa gäldenärer, när de väl ansöker om skuldsanering, redan har varit överskuldsatta och under den tiden levt under knappa ekonomiska förhållanden. Den totala avbetalningstiden blir till följd av detta alltså längre än , ibland betydligt längre. föreslagna ändringar om ökad information och om förenklingar i ansökningsförfarandet kommer dock att medföra att en evighetsgäldenär snabbare ges möjlighet till skuldsanering. Betalningsplanens längd har också betydelse för den allmänna betalningsmoralen, varför det även ur detta perspektiv är viktigt att betalningsplanen inte är alltför kort. Dessutom måste regleringen kring betalningsplanen utformas på ett sådant sätt att skuldsaneringsinstitutet har ett fortsatt högt förtroende bland allmänheten. Det måste också beaktas att en alltför kort betalningstid skulle kunna förhindra att vissa gäldenärer beviljas skuldsanering på grund av att det skulle framstå som oskäligt. Borgenärskollektivet gynnas i och för sig av att gäldenären får en fungerande ekonomi, som det är viktigt att skuldsaneringsinstitutet tillgodoser borgenärernas befogade intresse av att faktiskt få betalt för sina fordringar. finns det en möjlighet att bestämma en kortare betalningsplan än , om det finns särskilda skäl. I praktiken görs dock undantag mycket sällan. Utredningens genomgång av praxis visar att av de drygt 4 500 beslut om skuldsanering som fattades bestämdes enbart i ca 25–30 fall. Det är för regeringen tydligt att avsteg från huvudregeln bör kunna ske i fler fall än så. Utredningen föreslår att det ska ges större möjligheter att besluta om en kortare betalningsplan än . Några remissinstanser, bl.a. och , menar att en annan lösning skulle vara att införa generellt kortare betalningsplaner. Även tidigare lagförslag och tillkännagivanden från är inne på en generell förkortning av betalningsplanen. Utredningen, som fört diskussioner med företrädare för både gäldenärer och borgenärer, bedömer dock att det inte finns någon större efterfrågan på en generell förkortning av betalningsplanens längd. Inte heller finner utredningen att det finns andra skäl för att betalningsplanens längd bör vara kortare än de som gäller . Det finns också risker med att generellt förkorta betalningsplanen, t.ex. att fler gäldenärer skulle få avslag på sina ansökningar eftersom en skuldsanering skulle framstå som oskälig och att kreditvillkoren för konsumenter försämras. En generell förkortning skulle också riskera att påverka betalningsmoralen och i grunden förtroendet för skuldsaneringsinstitutet, om inte förkortningen balanseras av inskränkande villkor som minskar gäldenärens möjlighet att beviljas skuldsanering. Regeringen, liksom majoriteteten av remissinstanserna, delar utredningens bedömning att det finns fördelar med en betalningsplan som kan anpassas efter förhållandena i det enskilda fallet jämfört med en generell förkortning av betalningsplanen. Regeringen föreslår därför att det ska vara tillräckligt att det finns beaktansvärda skäl för en kortare betalningsplan än för att ska kunna besluta om en sådan. Genom att sänka kravet på detta sätt bör det åstadkommas både att fler omständigheter kan beaktas vid bestämmandet av betalningsplanens längd och att fler betalningsplaner blir kortare än . När det gäller införandet av två betalningsfria månader har regeringen bl.a. anfört att detta innebär en välkommen ventil som gäldenären genomför sina skuldsaneringsbetalningar och att det förbättrar förutsättningarna för gäldenären att klara av skuldsaneringen och bli rehabiliterad. Regeringen har vidare anfört att betalningsfria månader bör vara särskilt välkommet ur ett barnperspektiv eftersom det ger en gäldenär med barn förbättrade möjligheter att t.ex. ha råd att umgås och göra någonting särskilt med sina barn under sommarsemestern. Utskottet har tidigare i detta betänkande ställt sig bakom regeringens förslag som innebär att betalningsplanen som huvudregel fortfarande ska bestämmas till , men att ska kunna bestämmas redan om det finns beaktansvärda skäl. Syftet är att det ska kunna bestämmas en kortare betalningsplan än i fler fall än enligt skuldsaneringslag där det krävs särskilda skäl för att avvika från huvudregeln. Vidare har utskottet ställt sig bakom förslaget om att det ska införas två betalningsfria månader . Enligt utskottet finns det således fördelar med en betalningsplan som kan anpassas efter förhållandena i det enskilda fallet jämfört med en generell förkortning av betalningsplanen. Lagändringen bör också leda till både att fler omständigheter kan beaktas vid bestämmandet av betalningsplanens längd och att fler betalningsplaner blir kortare än . Enligt den nya skuldsaneringslagen kommer dessutom gäldenären att påbörja sina betalningar redan i samband med inledandebeslutet, vilket medför att gäldenären kan komma ut ur skuldsaneringen tidigare än enligt skuldsaneringslag. Utskottet anser vidare att två betalningsfria månader är positivt ur ett barnperspektiv och kommer att förbättra förutsättningarna för gäldenären att klara av skuldsaneringen och bli rehabiliterad. Som angetts ovan utgår dessutom utskottet från att regeringen följer upp den nya lagstiftningen och vidtar de åtgärder som krävs om lagändringarna inte får önskat resultat. Sammanfattningsvis anser utskottet att det saknas anledning att rikta något tillkännagivande till regeringen och att samtliga motionsyrkanden bör avslås. Skäl för en kortare betalningsplan Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om vad som ska utgöra skäl för att besluta om en kortare betalningsplan. Jämför reservation 4 (L). m.fl. (L) anför i motion 2015/16:3339 yrkande 2 att om en gäldenär har haft löneutmätning bör detta normalt utgöra ett sådant beaktansvärt skäl som enligt regeringens förslag till ny skuldsaneringslag ska kunna medföra att betalningsplanen bestäms till än . Enligt motionärerna bör regeringen återkomma till med förslag om en lagändring som innebär att gäldenärer som har haft löneutmätning ska få en proportionerlig förkortning av sin betalningsplan. Ett tillkännagivande begärs i enlighet med detta. Som redan nämnts är det enligt den nya skuldsaneringslagen tillräckligt att det finns beaktansvärda skäl för en kortare betalningsplan än för att ska kunna besluta om en sådan. Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande i fråga om vad som kan utgöra beaktansvärda skäl för att bestämma en kortare betalningsplan än (s. 222 f.). I stort sett samtliga gäldenärer som är föremål för skuldsanering lever under ansträngda ekonomiska och sociala förhållanden. Att gäldenären lever under sådana förhållanden utgör därför i sig inte beaktansvärda skäl för att bestämma . Det ska i stället i det enskilda fallet finnas omständigheter som talar för att gäldenären har ett angeläget behov av en snar lösning på sina ekonomiska problem och att det bör göras avsteg från vad som gäller för de flesta. Omständigheter som kan beaktas vid denna bedömning kan hänföra sig till bl.a. gäldenärens ålder, hälsotillstånd och familjesituation. Det kan t.ex. handla om att det finns en risk för att gäldenärens barn drabbas oskäligt hårt eftersom de utan en kortare plan kommer att behöva leva under knappa ekonomiska förhållanden under en stor del av sin barndom. Även andra ömmande omständigheter rörande gäldenärens livssituation kan i det enskilda fallet beaktas. Den omständigheten att en gäldenär har påbörjat men inte fullgjort en skuldsanering eller F-skuldsanering kan i vissa fall utgöra beaktansvärda skäl för att bestämma en kortare betalningsplan. Så kan vara fallet om skulderna i den andra saneringen i huvudsak är desamma som i den första. I en sådan situation har gäldenären levt under de ansträngda förhållanden som en pågående skuldsanering innebär, utan att han eller hon har fått sina skulder sanerade. Skuldsaneringen syftar till att gäldenären ska bli ekonomiskt rehabiliterad och att han eller hon efter en fullföljd betalningsplan därmed ska ha goda förutsättningar att hantera och planera sin ekonomi och förbli skuldfri. Vid bedömningen av om planen ska kortas bör därför även beaktas om det finns omständigheter som talar för att syftet med skuldsaneringen riskerar att inte bli uppfyllt vid en kortare betalningsplan. En omständighet som talar för att det inte finns en sådan risk är att gäldenären har ansträngt sig för att uppfylla sina förpliktelser. Utskottet har tidigare i betänkandet ställt sig bakom regeringens förslag om att det ska vara tillräckligt att det finns beaktansvärda skäl för en kortare betalningsplan än för att ska kunna besluta om en sådan. Enligt utskottet bör lagändringen leda till att det finns goda möjligheter att beakta samtliga omständigheter som är relevanta i det enskilda fallet vid bestämmandet av betalningsplanens längd. Det saknas mot denna bakgrund anledning för att ta initiativ till en lagändring om vilka omständigheter som särskilt ska beaktas. Motionsyrkandet bör därför avslås. Skadeståndsfordringar som grundar sig på våldsbrott Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om skadeståndsfordringar som grundar sig på våldsbrott. Jämför reservation 5 (SD). I motion 2015/16:3340 av m.fl. (SD) föreslås ett tillkännagivande om att en fordran på skadestånd till följd av våldsbrott aldrig ska kunna omfattas av vare sig skuldsanering eller F-skuldsanering. Enligt motionärerna är det inte tillräckligt att göra en allmän skälighetsprövning enligt nu gällande praxis. Enligt 9 § i den nya skuldsaneringslagen och 10 § i den nya lagen om skuldsanering för företagare får skuldsanering beviljas om det är skäligt med hänsyn till gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden. Vid skälighetsbedömningen ska särskilt beaktas bl.a. omständigheterna vid skuldernas tillkomst. Paragraferna har i dessa delar sin motsvarighet i 4 § i 1994 och skuldsaneringslagar. När det gäller omständigheterna vid skuldernas tillkomst anses skadeståndsfordringar som grundar sig på brott som huvudregel hindra skuldsanering. Det finns dock inte något absolut hinder mot att skadeståndsfordringar på grund av brott omfattas av ett beslut om skuldsanering. I förarbetena till skuldsaneringslag anförde chefen för följande (prop. 1993/94:123 s. 101 f.). Skadeståndsfordringar som grundar sig på brott bör normalt hindra en skuldsanering. Det vore stötande om den som har dömts för allvarlig brottslighet, t.ex. våldtäkt, och då ålagts att betala skadestånd skulle kunna få skadeståndet nedsatt genom en skuldsanering. Å andra sidan bör skadeståndsfordringar inte generellt undantas från skuldsaneringslagens tillämpningsområde. Det kan tänkas undantagsfall där skuldsanering bör kunna beviljas trots att en sådan fordran ingår bland gäldenärens skulder. Man kan exempelvis tänka sig att fråga är om ett skadestånd av äldre datum där gäldenären fullgjort en del av sin betalningsförpliktelse eller där den skadelidande är positivt inställd till en skuldsanering för gäldenären eller där skadeståndet utgör endast en mindre del av gäldenärens samtliga skulder. Över huvud taget bör här skuldens ålder tillmätas en avgörande betydelse. Ju äldre skadeståndsfordran är, desto större bör möjligheterna vara för gäldenären att erhålla skuldsanering. I det sammanhanget bör också vägas in den omständigheten att en skuldsanering kan innebära att den skadelidande faktiskt får viss del av skadeståndet betalt, vilket annars kanske inte skulle bli fallet. Som regel bör dock förekomsten av en skadeståndsfordran på grund av brott vid den allmänna skälighetsbedömningen verka hindrande för skuldsanering. Utskottet har ovan ställt sig bakom regeringens förslag som innebär att bestämmelser om ett allmänt skälighetsvillkor motsvarande det i 1994 och skuldsaneringslagar införs i såväl den nya skuldsaneringslagen som den nya lagen om skuldsanering för företagare. Som framgår av uttalandena i tidigare lagstiftningsärenden bör en skuldsanering som huvudregel inte omfatta skadeståndsfordringar som grundar sig på våldsbrott. Det saknas därför skäl för att ta något initiativ med anledning av motionsyrkandet varför det bör avslås. Kommunernas budget- och skuldrådgivning Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om kommunernas skyldighet att lämna budget- och skuldrådgivning och om tillsynen över kommunernas budget- och skuldrådgivning. Jämför reservation 6 (M). m.fl. (M) anför i motion 2015/16:3344 att det finns brister i Inspektionen för vård och omsorgs () tillsyn över kommunernas budget- och skuldrådgivning som har haft uppgiften att stödja och ge vägledning för budget- och skuldrådgivningen. I motionen föreslås därför tillkännagivanden om att ska ansvara för tillsynen över kommunernas budget- och skuldrådgivning (yrkande 3) och om att reglerna om kommunernas skyldighet att lämna budget- och skuldrådgivning ska vara placerade i skuldsaneringslagen (yrkande 2). I den nya skuldsaneringslagen förtydligas såväl kommunernas skyldighet att lämna budget- och skuldrådgivning till skuldsatta personer som IVO:s tillsynsansvar över kommunernas budget- och skuldrådgivning. Förtydligandena görs bl.a. genom att preciseringen av kommunernas ansvar för budget- och skuldrådgivningen förs över från skuldsaneringslagen till socialtjänstlagen (2001:453). Regeringen har i propositionen anfört bl.a. följande skäl för lagändringen (s. 101 f.). Enligt uppgift till utredningen finns det brister när det gäller tillsynen över kommunernas budget- och skuldrådgivning. , som alltså relativt fått uppgiften som tillsynsmyndighet, har efterfrågat ett tydligare angivet tillsynsansvar. Myndigheten anser bl.a. att kommunernas ansvar för att lämna budget- och skuldrådgivning bör förtydligas och placeras i socialtjänstlagen. Bristerna i tillsynen bekräftas av granskning av skuldsaneringssystemet. Av granskningen framgår också att anser att den inte kan utöva tillsyn över en kommuns budget- och skuldrådgivning, om kommunen hanterar rådgivningsverksamheten utanför område. Som framgår ovan har lagstiftarens avsikt varit att uppgiften att lämna budget- och skuldrådgivning till skuldsatta personer ska utgöra socialtjänst. Kommunernas ansvar i detta avseende preciseras endast skuldsaneringslag. IVO:s tillsynsuppgifter följer således redan av befintliga regler och något egentligt behov av en ytterligare lagreglering beträffande tillsynsansvaret finns därför egentligen inte. Samma slutsats har dragits i tidigare lagstiftningsärenden (prop. 2005/06:124 s. 38). Regeringen konstaterar dock, i likhet med , att det finns en skillnad gällande synen på regleringen av tillsynen över budget- och skuldrådgivningen. Det finns därför skäl att tydliggöra detta tillsynsansvar över samtliga kommuners budget- och skuldrådgivning. För att åstadkomma detta bör, som föreslår, preciseringen av kommunernas ansvar för budget- och skuldrådgivningen föras över från skuldsaneringslagen till socialtjänstlagen. Förslaget innebär inte någon inskränkning av kommunernas möjlighet att organisera sin verksamhet. I stället tydliggör det att budget- och skuldrådgivning utgör socialtjänst, oavsett i vilken del av den kommunala verksamheten som tjänsten erbjuds. I förslaget till ny skuldsaneringslag bör det göras en hänvisning till socialtjänstlagen och det ansvar kommunerna har att erbjuda budget- och skuldrådgivning. Genom en sådan ändring förtydligas också att ansvaret att hjälpa skuldsatta inte är direkt kopplat till skuldsaneringssystemet, utan att ansvaret är bredare än så. Regeringen beslutade att ge två uppdrag som bl.a. rör frågor om budget- och skuldrådgivning. Enligt det första uppdraget ska – efter samråd med , , och andra berörda aktörer – ta fram och tillhandahålla rekommendationer för den kommunala budget- och skuldrådgivningen och följa upp hur de används (Fi2016/00957/KO). I arbetet bör också samråd ske med Kommuner och Landsting. Rekommendationerna ska finnas tillgängliga . ska i årsredovisningen , eller i en separat rapport , redovisa sin uppföljning av hur rekommendationerna har använts. Enligt det andra uppdraget ska i samarbete med och verka för en fördjupad samverkan med samhällsaktörer som utifrån sina verksamhetsområden bedöms kunna bidra till att personer som har eller riskerar att få problem med skulder kan få hjälp med att få ordning på sin ekonomiska situation (Fi2016/00958/KO). ska i årsredovisningarna , 2017 och 2018 redovisa hur arbetet med uppdraget fortskrider. Uppdraget ska avslutas , och ska senast redovisa genomförandet av uppdraget och, så långt som möjligt, de resultat som har uppnåtts. Utskottet har tidigare i detta betänkande ställt sig bakom regeringens förslag om förtydliganden av både kommunernas skyldighet att lämna budget- och skuldrådgivning till skuldsatta personer och IVO:s tillsynsansvar över kommunernas budget- och skuldrådgivning. Enligt utskottet utgör inte det som motionärerna anför skäl att rikta något tillkännagivande till regeringen, och motionsförslagen bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om .