bet · H301CU15 · 2016-03-31 00:00:00 — En årlig omräkning skulle lösa detta problem. Samma motionärer lägger även fram ett motsvarande förslag i motion 2015/16:711 yrkande 2. Tomträtt regleras i 13 kap. jordabalken. Tomträtt får upplåtas i en fastighet som tillhör staten eller en kommun eller som annars är i allmän ägo. Om regeringen för ett särskilt fall medger det, får tomträtt upplåtas också i fastigheter som tillhör stiftelser (2 §). I tomträttsavtalet, som ska vara skriftligt, ska anges bl.a. ändamålet med upplåtelsen, avgäldsbeloppet och de närmare föreskrifter om fastighetens användning och bebyggelse som ska gälla (3 och 4 §§). Tomträttshavarens rätt att överlåta tomträtten får inte begränsas. Tomträttshavaren får bl.a. upplåta panträtt och annan nyttjanderätt än tomträtt i tomträtten, och inte heller denna rätt får inskränkas (1 § andra stycket och 6 §). Avgälden ska betalas med ett oförändrat belopp under vissa tidsperioder. Dessa avgäldsperioder ska uppgå till (10 §). Om parterna vid avgäldsperiodens slut inte kommer överens om nya avgäldsvillkor, får talan om omprövning väckas vid domstol (11 § andra stycket). Domstolen ska då fastställa avgälden på grundval av markvärdet för omprövningen. Markvärdet ska bedömas med hänsyn till ändamålet med upplåtelsen och de närmare föreskrifter som ska tillämpas i fråga om fastighetens användning och bebyggelse. I förarbetena till lagstiftningen har det uttalats att avgälden ska motsvara en skälig ränta på det uppskattade markvärdet. En tomträtt kan upphöra endast vid utgången av vissa upplåtelsetider och bara efter uppsägning från fastighetsägarens sida (13 och 14 §§). Den första upplåtelseperioden ska vara och varje påföljande period . Om upplåtelsen avser ett väsentligen annat ändamål än bostadsbebyggelse, kan kortare perioder avtalas. Perioderna ska dock alltid vara . Tomträtten får endast sägas upp för upphörande om det är av vikt för fastighetsägaren att fastigheten används för bebyggelse av annan art eller i övrigt på annat sätt . Upphör tomträtten på grund av en sådan uppsägning, har fastighetsägaren lösenskyldighet för värdet av byggnader och annan egendom som hör till tomträtten. Lösenskyldigheten kan inte inskränkas genom avtal, om tomträtten avser bostadsbebyggelse (17 §). Tomträtts- och arrendeutredningen har haft i uppdrag att bl.a. utreda frågor om tomträttsavgäld och friköp. Utredningen överlämnade delbetänkandet Tomträttsavgäld och friköp (SOU 2012:71). Utredningen föreslår bl.a. att tomträttsavgälden ska bestämmas som produkten av ett avgäldsunderlag och en avgäldsränta. Avgälden ska kunna justeras och, om parterna inte har kommit överens om något annat, förfalla till betalning vid avgäldsperiodens början. Utredningens förslag, liksom gällande praxis, innebär att avgäldsunderlaget ska stå i visst förhållande till markens värde. Detta förutsätter något slag av återkommande markvärdering. Utredningens förslag bygger på att denna värdering inte ska behöva göras inför varje avgäldsperiod utan först med längre intervall (”värderingsintervall”). För småhustomträtternas del kommer värderingsintervallen att vara treåriga. När det gäller övriga tomträtter föreslår utredningen tioåriga värderingsintervall, med möjlighet för parterna att i vissa fall avtala om längre intervall. Mellan värderingen och ingången av en ny avgäldsperiod ska avgäldsunderlaget kunna räknas om med förändringen av Statistiska centralbyråns konsumentprisindex. Utredningen har även övervägt om det bör införas en rätt för tomträttshavaren att friköpa fastigheten. Utredningen anför att fastighetsägare och tomträttshavare har möjlighet att avtala om att tomt-rättshavaren ska få förvärva fastigheten. Sådana friköp är också förhållandevis vanliga. Enligt utredningens bedömning bör denna möjlighet till avtalade friköp inte kompletteras med någon rätt för tomträttshavaren att förvärva fastigheten mot fastighetsägarens vilja, dvs. Utredningen gör bedömningen att när det gäller enskilt ägda tomträttsfastigheter skulle en friköpsrätt strida mot egendomsskyddet i regeringsformen. Tomträttsfastigheter som är i allmän ägo, däribland de tomträttsfastigheter som ägs av staten eller av en kommun, omfattas inte av egendomsskyddet i regeringsformen. Utredningen bedömer att skälen för en friköpsrätt inte är tillräckligt tunga för att motivera en sådan begränsning av den kommunala självstyrelsen som en friköpsrätt skulle innebära i fråga om de kommunalt ägda fastigheterna. I enlighet med utredningens direktiv har dock ett förslag upprättats som visar hur en lagstiftning om friköp skulle kunna se ut. Utredningsbetänkandet bereds inom . Som redovisats ovan har Tomträtts- och arrendeutredningen i sitt delbetänkande övervägt olika frågor om tomträttsinstitutet. Utredningsbetänkandet bereds inom . Mot denna bakgrund är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från . Motionsyrkandena bör därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om ett förenklat förfarande för att ändra andelstal i gemensamhetsanläggningar. Utskottet hänvisar till ny lagstiftning och pågående beredning. Jämför reservation 3 (C). I motion 2014/15:554 föreslår m.fl. (C) ett tillkännagivande om införande av en rätt för en samfällighetsförening som avser väg att själv få besluta om ändring av andelstal i en gemensamhetsanläggning som den förvaltar. Ordningen ska innehålla rättssäkerhetsgarantier för den enskilde genom t.ex. en möjlighet att överklaga. Motionärerna påpekar att endast en mindre del av samfällighetsföreningarna fått ändrade andelstal genom omprövningsförrättning enligt 35 § anläggningslagen och att många samfälligheter på grund av den byråkrati och de kostnader som är förknippade med en omprövningsförrättning i stället väljer att ändra andelstalen genom egna beslut. Motionärerna tar upp följderna av ett sådant förfaringssätt när det gäller bl.a. samfälligheternas möjligheter att grunda uttaxeringen på andelstal som inte ändrats genom omprövningsförrättning. Motionärerna hänvisar till den finska modellen där föreningarna själva ska besluta, registrera och ompröva andelstalen . Motsvarande förslag lämnas också i motion 2015/16:2999 av och (båda C) och i motion 2015/16:3208 av m.fl. (C) yrkande 11. Även motion 2015/16:3139 av Per Åsling (C) gäller införande av ett förenklat förfarande liknande det i vid ändring av andelstal i vägsamfällighetsföreningar. Enligt motionären skulle en övergång till en ordning liknande den finska modellen där föreningarna själva beslutar om andelstal och omprövar dem när behov uppstår, dock minst , innebära en betydande regelförenkling. Motionären anser att regeringen skyndsamt bör se över anläggningslagens bestämmelser i syfte att förenkla förfarandet vid ändring av andelstal i gemensamhetsanläggningar. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 1). Anläggningslagen (1973:1149) innehåller regler om samverkan mellan fastigheter. Enligt lagen kan det inrättas gemensamhetsanläggningar, dvs. anläggningar som är gemensamma för flera fastigheter och som tillgodoser ändamål av stadigvarande betydelse för dem (1 §). Den i praktiken klart dominerande anläggningstypen är vägar. I fråga om inrättande och förvaltning av enskilda vägar gällde fram till också bestämmelser i lagen (1939:608) om enskilda vägar, som då upphävdes. Efter upphävandet gäller enbart bestämmelserna i anläggningslagen och lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. Huvudregeln enligt anläggningslagen är att en anpassning av en anläggning till ändrade förhållanden kräver en ny förrättning. Enligt 35 § anläggningslagen får en fråga som har behandlats och slutligt avgjorts vid en förrättning prövas vid en ny förrättning om förhållandena har ändrats på ett sätt som väsentligt inverkar på frågan det i det tidigare avgörandet har beslutats att frågan får omprövas och har gått ut eller det i annat fall har framkommit ett klart behov av omprövning. Vid den nya förrättningen får det inte beslutas om en sådan ändring i fråga om kretsen av fastigheter som deltar i en gemensamhetsanläggning eller en fastighets andelstal att avsevärd olägenhet uppkommer från allmän eller enskild synpunkt. Vidare gäller enligt 43 § anläggningslagen att en överenskommelse om att en fastighets andelstal ska ändras har samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett sådant godkännande får lämnas endast om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot anläggningslagen. De deltagande fastigheterna i en gemensamhetsanläggning utgör en samfällighet. Samfälligheten kan förvaltas antingen av delägarna gemensamt eller av en samfällighetsförening som bildats för ändamålet. beslutade om vissa ändringar i bl.a. 35 och 43 §§ anläggningslagen (prop. 2014/15:71, bet. 2014/15:CU12, rskr. 2014/15:211). Lagändringarna, som trädde i kraft , syftar till att bl.a. förenkla handläggningen enligt anläggningslagen. En samfällighetsförening ges utökade möjligheter att företräda vissa delägare vid bl.a. omprövning av förrättningsbeslut och överenskommelser om ändring av fastigheters andelstal. Vid överenskommelser enligt 43 § anläggningslagen ska samfällighetsföreningen delägare som inte ska inträda eller utträda ur samfälligheten eller vars andelstal inte ska ändras. Detta gäller såväl när överenskommelsen träffas som vid den efterföljande prövningen av frågan om godkännande av överenskommelsen. Frågan om samfällighetsföreningarna själva ska kunna besluta om andelstal i gemensamhetsanläggningar enligt den s.k. Finlandsmodellen berördes inte i propositionen. Justitie- och migrationsminister anförde som svar på skriftliga frågor om att förenkla reglerna för enskilda vägar enligt finsk modell (fr. 2015/16:812 och 2015/16:840) bl.a. att ett välskött vägnät är av stor betydelse för en positiv utveckling av landsbygden. Här har de samfällighetsföreningar (vägföreningar) som sköter om de enskilda vägarna en viktig funktion att fylla. På regeringens initiativ beslutades flera förenklingar av den lagstiftning som styr bl.a. vägföreningarnas arbete (prop. 2014/15:71). Det blev t.ex. enklare att ompröva beslut som gäller en vägförening och att komma överens om ändringar av deltagarkrets eller andelstal. Lantmäteriets förenklingsarbete har också minskat föreningarnas kostnader. Ministern anförde vidare att frågorna ansluter nära till ett förslag från om att lagstiftningen ska ändras så att det blir möjligt för vägföreningarna att själva ändra andelstalen för de fastigheter som ingår i föreningen. Tanken är att förändringar av andelstalen ska kunna göras snabbare och billigare än med dagens regler, som har som utgångspunkt att det krävs en ny lantmäteriförrättning. Även om syftet med förslaget är vällovligt, anförde ministern, är frågan komplicerad. Andelstalen bör kunna stå sig , och beräkningen kan vara svår. En invändning som har förts fram mot förslaget är att rättssäkerheten skulle försämras om en majoritet av föreningens medlemmar kunde ändra andelstalen mot minoritetens vilja. Andelstalen har dessutom betydelse även för andra intressenter, t.ex. kreditgivare. Ministern förklarade att beredningen av förslaget pågår i . Det är för tidigt att säga om – eller när – någon förändring av reglerna bör genomföras. Motsvarande motionsyrkanden om andelstal i gemensamhetsanläggningar behandlades senast av utskottet i det ovan nämnda lagstiftningsärendet (bet. 2014/15:CU12). Motionsyrkandena avstyrktes, och följde utskottet. Utskottets utgångspunkt är att samfällighetsföreningar som har behov av att ändra otidsenliga andelstal ska kunna göra det på ett så enkelt och rättssäkert sätt som möjligt. trädde lagändringar i kraft som syftar till att bl.a. förenkla handläggningen enligt anläggningslagen. Lagändringarna innebär bl.a. att en samfällighetsförening ges utökade möjligheter att företräda vissa delägare vid omprövning av förrättningsbeslut och överenskommelser om ändring av fastigheters andelstal. Vidare bereds ett förslag om att lagstiftningen ska ändras så att det blir möjligt för vägföreningar att själva ändra andelstalen för de fastigheter som ingår i föreningen inom . Mot den redovisade bakgrunden är utskottet inte berett att föreslå någon åtgärd från . Motionsyrkandena bör därför avslås. Rätt att anordna cykelvägar Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om utökade rättigheter för en kommun att anordna cykelleder. Utskottet hänvisar till tidigare ställningstaganden från sida. I motion 2014/15:364 föreslår (M) ett tillkännagivande om att utreda möjligheten att ändra anläggningslagen för att ge kommuner tillgång till enskild väg eller mark när så krävs för att anordna sammanhängande cykelleder. Samma motionär lägger även fram ett motsvarande förslag i motion 2015/16:693. I Lantmäteriets rapport av anläggningslagen (2002:9) föreslås att det införs en möjlighet i anläggningslagen att upplåta en rätt för staten eller en kommun att nyttja en fastighet för att anordna eller använda gång- och cykelvägar, skoter- och vandringsleder, motionsspår m.m. Lantmäteriet inkom till med promemorian Ändringar i anläggningslagen m.m. i syfte att uppdatera beredningsunderlaget för de tidigare förslagen (dnr 401-2014/2128). I promemorian angav Lantmäteriet att behovet av ny lagstiftning för att säkerställa markåtkomst för leder m.m. kvarstod, men att frågan bedömdes som politiskt laddad eftersom den skulle innebära en ny möjlighet att tvångsvis ta mark i anspråk. Lantmäteriet bedömde att förslaget om rättighetsupplåtelser för leder m.m. inte borde beredas vidare inom ramen för lagstiftningsärendet. Lantmäteriets rapport har legat till grund för proposition 2014/15:71 Förenklingar i anläggningslagen (se nedan och avsnittet Andelstal i vägsamfälligheter). I propositionen redovisade regeringen att den hade valt att behandla endast vissa av de förslag som Lantmäteriet lämnade i rapporten av anläggningslagen. Förslaget om rättighetsupplåtelser för gång- och cykelvägar m.m. gav inte anledning till någon åtgärd. Vidare har frågan om att ändra anläggningslagen för att ge kommuner möjlighet att anordna sammanhängande vandrings- och cykelleder som saknar samband med allmän väg bl.a. berörts i betänkandet Fossilfrihet på väg (SOU 2013:84). Betänkandet är föremål för beredning inom . Justitie- och migrationsminister anförde i en interpellationsdebatt om åtkomst av mark vid byggande av cykelleder bl.a. att infrastrukturministern hade besvarat en interpellation med likartade frågor (ip. 2014/15:679). Hon beskrev då regeringens arbete för att på olika sätt främja cykling i landet. Arbetet sker främst inom ramen för den nationella cykelstrategi som håller på att tas fram och som senare kommer att presenteras för . Justitie- och migrationsministern förklarade att han är ense med interpellanten om att det är angeläget att cykelleder kan byggas på ett ändamålsenligt och effektivt sätt. Det är dock inte givet att de problem som förekommer med markåtkomst ska lösas genom ändringar i anläggningslagen. Anläggningslagen innehåller regler om samverkan mellan ett antal fastigheter med gemensamma behov och har setts över på ett flertal punkter. Ministern anförde vidare att samarbete och frivilliga uppgörelser med berörda markägare är det grundläggande arbetssättet när det gäller markåtkomst för olika ändamål. Det gäller även för cykelleder. Ytterst kan det finnas en möjlighet att ta mark i anspråk genom expropriation för att tillgodose ett allmänt behov av samfärdsel, transport eller annan kommunikation. Redan att det finns möjligheter till expropriation får vanligtvis till effekt att frivilliga uppgörelser kommer till stånd. Ministern hänvisade avslutningsvis på nytt till den nationella cykelstrategin och uppgav att exakt vilka eventuella ändringar av gällande författningar som kan behöva ske analyseras inom ramen för arbetet med strategin (ip. 2015/16:70). beslutade , i enlighet med trafikutskottets förslag, om ett tillkännagivande om att regeringen bör ta fram en nationell cykelstrategi som bl.a. beaktar vikten av en sammanhängande cykelinfrastruktur. 2014/15:TU5, rskr. 2014/15:123). behandlade även ett motionsyrkande om en översyn av anläggningslagen för att underlätta för kommuner att få tillgång till enskild mark eller väg när så krävs för att kunna anordna sammanhängande cykelleder (bet. 2014/15:TU9). konstaterade att regeringen inte funnit någon anledning att gå vidare med ett sådant förslag i proposition 2014/15:71 och att utskottet föreslagit ett tillkännagivande till regeringen om att ta fram en nationell cykelstrategi. avstyrkte motionsyrkandet, och följde utskottet. Ett motsvarande motionsyrkande behandlades också av civilutskottet samma vår i lagstiftningsärendet om förenklingar i anläggningslagen (prop. 2014/15:71, bet. 2014/15:CU12, rskr. 2014/15:211). Utskottet konstaterade att hade beslutat att avslå ett motsvarande motionsyrkande om rätt att anordna gång- och cykelvägar med hänvisning till tillkännagivandet om att ta fram en nationell cykelstrategi. Vidare pågår visst arbete på området inom . Utskottet fann inte någon anledning att frångå ställningstagande. Det då aktuella motionsyrkandet avstyrktes, och följde utskottet. Vidare behandlades motioner om infrastruktur och förutsättningar för cykling av trafikutskottet i betänkande 2015/16:TU7. I betänkandet noterade trafikutskottet bl.a. att arbetet med att ta fram en nationell cykelstrategi inletts och att har uttryckt intentionen att strategin kommer att kunna presenteras . De aktuella motionerna avstyrktes, och följde utskottet. Utskottet anser alltjämt att det inte finns skäl att frångå tidigare ställningstaganden. Motionsyrkandena bör avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsyrkanden om expropriationsersättning m.m. Utskottet hänvisar bl.a. till pågående beredning. Jämför reservationerna 4 (SD) och 5 (C). och (båda M) anser i motion 2014/15:214 att möjligheten att höja ersättningsnivåerna när en fastighetsägare avstår mark för ledningsdragningar bör ses över. Motionärerna anser också att det bör göras en översyn av ersättningsnivåerna vid inlösen av bostadshus med anledning av ledningsdragningar. Tillkännagivanden föreslås i enlighet med detta (yrkandena 1 och 2). Motionärerna anser vidare att den privata äganderätten till mark behöver förstärkas i förhållande till kraftbolagen och . Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 3). Motionärerna föreslår även ett tillkännagivande om att utreda möjligheten att införa en intrångsbegränsning för kraftbolagen och (yrkande 4). m.fl. (SD) anser i motion 2015/16:2530 att effekterna av ledningsintrång i största möjliga mån bör minimeras. Motionärerna anför bl.a. att konsekvenserna av breda ledningsgator för luftburna högspänningsledningar kan bli stora för en enskild markägare med sämre arrondering, förlorad virkesproduktion och ökad risk för stormskador. Ersättningen till markägaren vid markintrång höjdes 2010, men markägare som drabbas av flera intrång och får ackumulerade intrång kompenseras inte enligt dagens ersättningssystem. Det är också viktigt att kraftbolagen samråder om hur man kan minimera intrången. Motionärerna vill att det tillsätts en utredning för att säkerställa markägares rättigheter vid exploatering inför framdragning av högspänningsledningar. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 9). (C) anser i motion 2014/15:536 att ersättningen till markägare vid markintrång bör förbättras. Detta gäller inte minst när markintrång görs i rent kommersiellt syfte. Även i övrigt bör ersättningen ses över för att t.ex. stimulera att gräver ned sina kraftledningar i stället för att dra fram luftledningar. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Motionerna 2014/15:278 och 2015/16:1377 av och (båda C) gäller ersättning för intrång på mark som tas i anspråk för ledningsutbyggnad, , vägar, järnvägar m.m. Det är enligt motionärerna rimligt att markägaren får en ersättning för markintrånget som inte enbart täcker ett dagsaktuellt värde utan även omfattar ersättning för avstådd framtida avkastning. Det är också viktigt ur ett samhällsekonomiskt perspektiv att exploateringskalkyler görs mellan olika alternativ där prissättningen fullt ut täcker den samhällsekonomiska kostnaden för att mark tas i anspråk och därmed mer eller mindre omöjliggör annan användning. Motionärerna föreslår ett tillkännagivande i enlighet med detta. I motion 2014/15:553 anser och (båda C) att ersättning till markägare enligt expropriationslagen ska bygga på principen om vinstfördelning mellan markägare och exploatör. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta (yrkande 4). Samma motionärer lägger även fram ett motsvarande förslag i motion 2015/16:2363 yrkande 4. (M) anser i motion 2014/15:695 att de lagar som reglerar tvångsförfaranden mot markägare bör ändras så att privata intressen inte omfattas av lagens ändamål. Ett tillkännagivande föreslås i enlighet med detta. Genom expropriation kan en fastighet tas i anspråk för att tillgodose olika samhällsnyttiga ändamål. Ianspråktagandet kan ske med äganderätt, nyttjanderätt eller servitutsrätt. Särskilda rättigheter kan upphävas eller begränsas. De s.k. expropriationsändamålen anges i 2 kap. expropriationslagen (1972:719). Kommunen är berättigad att expropriera mark som ska användas för tätbebyggelse. Expropriation kan också ske för att tillgodose ändamål som avser kommunikationer, drivkraft, värme, vatten och avlopp, näringsverksam-het, skydds- och säkerhetsområden, försvaret, kultur samt natur och friluftsliv m.m. Även vanvårdade fastigheter kan exproprieras. Dessutom finns en allmän bestämmelse om expropriation av mark som behövs för verksamhet som staten, kommunen eller har att tillgodose eller som är av väsentlig betydelse för riket, orten eller en viss befolkningsgrupp. Regeln om s.k. värdestegringsexpropriation har något av en särställning. Dess innebörd är att förhindra en oförtjänt värdestegring hos fastigheter som inte direkt berörs av ett expropriationsförfarande men som förväntas öka i värde genom ett expropriationsföretag. Regeln bygger på likhetsprincipen och syftar till att eliminera sådan markvärdesstegring som ställer ägare av icke exproprierad mark i en bättre situation än de vars mark exproprieras. Bestämmelserna om den ersättning som ska utgå vid expropriation återfinns i 4 kap. expropriationslagen. Det finns bestämmelser i flera andra lagar om att mark får tas i anspråk med tvång, bl.a. i fastighetsbildningslagen (1970:988), väglagen (1971:948), ledningsrättslagen (1973:1144), kulturmiljölagen (1988:950), och (2010:900). I samtliga av dessa lagar görs hänvisningar till expropriationslagens ersättningsregler. trädde nya lagregler i kraft som innebär höjningar av den ersättning som betalas vid expropriation och andra åtgärder där fastigheter tas i anspråk med tvång (prop. 2009/10:162, bet. 2009/10:CU21, rskr. 2009/10:362). Ändringarna avser ersättningsbestämmelserna i expropriationslagen och i de andra lagar som hänvisar till dessa bestämmelser. Lagändringarna syftar till att stärka äganderätten och har sin bakgrund i att de exproprierande numera allt oftare utgörs av enskilda, som driver sin verksamhet i vinstsyfte. Expropriationslagens presumtionsregel, som begränsar rätten till ersättning för s.k. förväntningsvärden, har upphävts. Därigenom bestäms ersättningen vid expropriation närmare fastighetens marknadsvärde och omfattar även den del av marknadsvärdet som beror på förväntningar om en ändring av fastighetens tillåtna användningssätt. De nya reglerna innebär vidare att det är möjligt att göra något s.k. toleransavdrag från expropriationsersättningen eller från skadestånd enligt för en miljöskada. I sådana fall motsvarar ersättningen fortsättningsvis hela den ersättningsgilla skadan. De nya reglerna innebär dessutom att det ska göras ett schablonpåslag på expropriationsersättningen av fastighetens marknadsvärde eller marknadsvärdesminskning.