bet · H301FiU24 · 2016-05-31 00:00:00 — En analys som gjort tyder på att räntorna och ränteskillnaden mot omvärlden, t.ex. , har fallit när annonserat sina obligationsköp. bedömning är att de svenska obligationsräntorna nu är lägre än vad de skulle ha varit om obligationsköpen inte genomförts. Har nått målen för penningpolitiken? mål är att KPI-inflationen ska vara . Penningpolitiken ska också stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken att nå en hållbar tillväxt och en hög sysselsättning. Det sista ska enligt penningpolitiska strategi nås genom att strävar efter att stabilisera produktionen och sysselsättningen runt långsiktigt hållbara utvecklingsbanor. Som framgår av tabell 2 var priserna mätta enligt KPI i genomsnitt oförändrade , som priserna mätt enligt det underliggande inflationsmåttet KPIF, dvs. KPI rensat för effekterna av ränteförändringar, steg . Det innebär att båda inflationsmåtten hamnade långt under inflationsmålet. över hela utvärderingsperioden –uppgick KPI-inflationen och KPIF-inflationen till i genomsnitt – respektive , vilket även det är rejält under inflationsmålet. Tabell 2 Inflationen i –0,2 –0,1 Källor: SCB, . Ett tredje mått på inflationen som använder är KPIF exklusive energi, dvs. KPI rensat för såväl effekterna av ränteförändringar som energiprisernas utveckling. Som framgår av tabell 2 steg inflationen mätt enligt KPIF exklusive energi med i genomsnitt jämfört med en uppgång på . Även om inflationen ökade enligt detta mått är det lägre än prognoser och under inflationsmålet. Att KPIF exklusive energi hamnade under inflationsmålet 2015 och under prognoser gjorda 2013 och 2014 förklaras enligt bl.a. av att kostnadstrycket i ekonomin varit svagare än normalt och att prisökningstakten i förhållande till kostnadstrycket varit låg. En möjlig anledning till detta är att produktiviteten utvecklades oväntat starkt . Att KPIF, dvs. KPI rensat för effekterna av ränteförändringar men där energiprisutvecklingen räknas in, hamnade en bra bit under inflationsmålet 2015 och lägre än prognoser gjorda 2013 och 2014 beror enligt till stor del på den kraftiga nedgången i energipriserna. Priset på olja mer än halverades till slutet av 2015. Fallet i energipriserna påverkade inte bara utan pressade även ned den internationella inflationen, vilket i sin tur pressade de svenska importpriserna. Att KPI, dvs. där både effekterna av ränteförändringar och energiprisernas utveckling räknas in, hamnade långt under målet och lägre än KPIF beror enligt på sjunkande lånekostnader till följd av att reporäntan sänktes , från till –0,. Samtliga inflationsmått var högre 2015 än 2014. Det är enligt ett tecken på att inflationen är på väg uppåt. Både och andra prognosmakare har överskattat inflationens utveckling . Eftersom penningpolitiken byggt på dessa överskattade bedömningar hade en ännu mer expansiv penningpolitik kunnat leda till att inflationen legat närmare inflationsmålet, konstaterar i redogörelsen. När man tittar på utfallet av penningpolitiken är det viktigt att även titta på hur inflationsförväntningarna har utvecklats. Om allmänheten har förtroende för att ska nå inflationsmålet bör deras förväntningar ligga kring målet. Inflationsförväntningarna på både kort och lång sikt sjönk gradvis –2014 och låg under inflationsmålet. Förväntningarna ligger fortfarande under målet, men den nedåtgående trenden bröts och förväntningarna började stiga. Att inflationen steg och att inflationsförväntningarna börjat öka är enligt ett kvitto på att de senaste årens expansiva penningpolitik haft effekt. Trots den låga inflationen och en relativt svag internationell konjunktur steg BNP , mer än tillväxten och betydligt mer än tillväxten i euroområdet i genomsnitt. Tillväxten var dessutom bred i den meningen att såväl exporten som investeringarna och konsumtionen ökade relativt snabbt. Tabell 3 Produktion och sysselsättning i (15–) (15–) I takt med den stigande tillväxten fortsatte också arbetsmarknaden att förbättras. Antalet sysselsatta och antalet arbetade timmar ökade i god takt, och andelen arbetslösa sjönk från 2015, eftersom utbudet av arbetskraft ökade långsammare än sysselsättningen. Ett annat viktigt sammanfattande mått på den realekonomiska utvecklingen är resursutnyttjandet i ekonomin. Det finns inget entydigt mått på resursutnyttjandet, utan använder sig av olika mått och indikatorer för att bedöma det. Två av dessa indikatorer är det s.k. BNP-gapet och timgapet som mäter BNP:s och arbetade timmars avvikelser från en långsiktig trend. En tredje indikator är egen s.k. RU-indikator, som sammanfattar enkätinformation och arbetsmarknadsdata. Alla tre måtten visar att resursutnyttjandet i den svenska ekonomin steg och låg nära en normal nivå . Ett annat mått på resursutnyttjandet är arbetslösheten och arbetslöshetens långsiktigt hållbara nivå. Var den långsiktiga nivån ligger är osäkert och varierar över tiden. I en redogörelse har bedömt att den långsiktigt hållbara arbetslösheten ligger i intervallet 5–7,(någon ny beräkning presenteras inte i årets redogörelse). låg den genomsnittliga arbetslösheten på , dvs. nära den övre gränsen i intervallet. Hur bra var prognoser? Trots att flertalet prognosmakare räknade med en ganska god tillväxt i den svenska ekonomin underskattade samtliga det verkliga utfallet på . Som framgår av diagram 5 räknade de flesta med att BNP skulle stiga med mellan . I takt med att det blev tydligt att återhämtningen i den internationella ekonomin var svagare än förväntat justerades prognoserna ned något under loppet av 2014, men justerades sedan upp när de svenska ekonomiska utfallen blev allt bättre. Av diagrammet framgår också att BNP-prognoser tillhör de bättre ; t.ex. låg bankens prognos relativt nära utfallet . I redogörelsen redovisar en jämförelse av träffsäkerheten i BNP-prognoserna . Den visar att är förhållandevis bra på att prognostisera BNP-utvecklingen och att banken hade bäst träffsäkerhet bland jämförda prognosmakare –2015. Diagram 5 Jämförelse mellan och andra prognosmakares BNP-bedömningar Trots att samtliga prognosmakare underskattade tillväxten i den svenska ekonomin överskattade de inflationstrycket i både den svenska och den internationella ekonomin. Som framgår av diagram 6 räknade flertalet prognosmakare med att den svenska KPI-inflationen skulle hamna någonstans i intervallet 1–2,. tillhörde dem som hade den högsta prognosen när den bedömde att inflationen i genomsnitt skulle stiga med . justerade successivt ned prognosen , men det var först som prognosen hamnade i närheten av utfallet på . Prognoserna över KPIF-inflationen visar ungefär samma mönster som KPI-prognoserna i diagram 6, med den skillnaden att gapet mellan de första prognoserna och utfallet inte är lika stort. tillhörde dem som hade de högsta prognoserna även när det gäller KPIF-prognosen. När det gäller träffsäkerheten i KPI-prognoserna över den längre jämförelseperioden –2015 tillhörde dem som hade sämst träffsäkerhet, tillsammans med . träffsäkerhet när det gäller KPIF-inflationen var i det längre perspektivet något bättre än genomsnittet. Diagram 6 Jämförelse mellan och andra prognosmakares KPI-prognoser Som en konsekvens av överskattningen av inflationen räknade också samtliga prognosmakare, inklusive , med att reporäntan skulle ligga på en betydligt högre nivå än vad den faktiskt gjorde. Jämförelsen 2007–2015 visar att varit sämst på att förutse reporäntans utveckling. Externa bedömningar av penningpolitiken I Konjunkturläget var () prognos att skulle låta reporäntan ligga kvar på . Den främsta anledningen var att i Penningpolitisk rapport räknade med att inflationen skulle stiga snabbt . KI delade däremot inte den bedömningen utan räknade med att inflationen skulle bli lägre under både 2014 och 2015. Precis som i bedömningarna ansåg KI att borde bedriva en mer expansiv penningpolitik för att snabbare föra inflationen mot inflationsmålet och bidra till en lägre arbetslöshet. I Konjunkturläget upprepade KI sin tidigare ståndpunkt. Enligt KI var det motiverat att sänka reporäntan ytterligare för att påskynda återhämtningen i ekonomin och bidra till att inflationen steg snabbare. I Konjunkturläget konstaterade KI att hade sänkt reporäntan till . Sänkningen motiverades enligt KI av den fallande inflationen och nedgången i de långsiktiga inflationsförväntningarna. Sänkningen skulle stärka efterfrågan i ekonomin, påskynda konjunkturuppgången och bidra till att inflationen steg snabbare mot målet. KI konstaterade dock att det skulle dröja till slutet av 2017 innan BNP-gapet slöts och KPIF-inflationen nådde målet. Detta talade enligt KI för att borde ha bedrivit en mer expansiv penningpolitik än vad banken faktiskt gjort. I Konjunkturläget konstaterade KI att både den internationella och den svenska inflationen var mycket låga och fallande. Att den reala ekonomin utvecklades ungefär som förväntat som prognoserna över inflationen justerades ned talade enligt KI för att penningpolitiken borde bli ännu mer expansiv. Annars riskerade inflationsförväntningarna i ekonomin att falla ytterligare. KI ansåg att borde sänka reporäntan redan vid sitt nästa penningpolitiska möte . Det skulle göra att inflationen närmade sig inflationsmålet i en snabbare takt och öka trovärdigheten för inflationsmålet. KI ansåg liksom tidigare att det inte var motiverat att låta utformningen av penningpolitiken påverkas av hushållens skuldsättning. I Konjunkturläget konstaterade KI att hållit reporäntan oförändrad på . KI räknade med att banken skulle sänka vid sitt sammanträde till följd av den mycket låga inflationen och de svaga inflationsutsikterna. KI bedömde också att skulle fortsätta att lägga viss vikt vid hushållens skuldsättning när den utformade penningpolitiken. I Konjunkturläget konstaterade KI att sänkt reporäntan till och att de signalerat att räntan inte skulle komma att höjas förrän inflationen var . KI räknade med att det skulle dröja till slutet av 2016 innan började höja reporäntan. Reporäntan skulle sedan stiga gradvis till , vilket var en långsammare uppgång i reporäntan än vad räknade med. Det berodde bl.a. på att KI förväntade sig en långsammare uppgång i inflationen än vad gjorde. I Konjunkturläget konstaterade KI att nu helt fokuserade på inflationen och inflationsmålet. KI konstaterade också att sänkt reporäntan med till –0,som banken beslutat att köpa statsobligationer för sammanlagt . KI bedömde att skulle sänka reporäntan med till följd av den fortsatt låga inflationen, de låga inflationsförväntningarna och riskerna för en starkare kronkurs. KI räknade med att inflationen skulle vara låg och börja stiga mer markant . Inflationsmålet förväntades nås först . I Konjunkturläget räknade KI med att skulle sänka reporäntan till –0,för att motverka en förstärkning av kronan och snabbare få upp inflationen. KI bedömde att reporäntan därefter skulle vara oförändrad fram till slutet av 2016. I Konjunkturläget konstaterade KI att sänkt reporäntan till –0,och att banken beslutat att köpa obligationer för sammanlagt . KI konstaterade att en starkare krona riskerade att dämpa uppgången i inflationen. KI menade dock att den risken borde minska framöver i takt med att den förbättrade tillväxten och det höga resursutnyttjandet bidrog till en högre inflationstakt. förväntades lämna reporäntan oförändrad fram till slutet av 2016. Inflationen bedömdes stiga mot inflationsmålet för att överstiga målet . publicerade KI sin utvärdering av makroekonomiska prognoser (Specialstudier Nr 48. I studien jämför KI sina egna prognoser med regeringens, och åtta svenska prognosinstituts bedömningar. Jämförelserna görs över olika perioder – 1997–2015, 2011–2015 och prognoserna gjorda för utvecklingen . Dessutom gör KI en särskild jämförelse mellan och inflationsprognoser. Sammanfattningen nedan koncentreras kring resultaten för . När det gäller prognoserna gjorda visar KI:s genomgång att samtliga prognoser underskattade BNP-utvecklingen . I genomsnitt underskattades tillväxten med . Däremot överskattade samtliga aktörer inflationens utveckling, med i genomsnitt för KPI-inflationen och i genomsnitt för KPIF-inflationen. hade en bättre träffsäkerhet än genomsnittet i sina BNP-prognoser, medan de var sämre än genomsnittet vad gäller KPI- och KPIF-prognoserna. Detta är ungefär samma resultat som redovisar i Redogörelse för penningpolitiken 2015. över den lite längre perioden –2015 är resultaten ungefär desamma, dvs. aktörerna har i genomsnitt underskattat tillväxten och överskattat inflationen, och BNP-prognoser är för den perioden bättre än genomsnittet medan inflationsprognoserna är sämre än genomsnittet. I ett avsnitt i rapporten jämför KI sina inflationsprognoser med . Jämförelsen görs utifrån månadsprognoser och utifrån en fast prognoshorisont 1–24 månader. Nedan redovisas resultaten för perioden –2015. KI konstaterar att både KI och kraftigt överskattat inflationen . har överskattat utfallen av KPI-inflationen med i genomsnitt på 24 månaders sikt. genomsnittliga överskattning av KPIF-inflationen uppgår till . KI har överskattat KPI- och KPIF-inflationen med respektive . KI konstaterar att det är först på lite , dvs. månaderna 13–24, som de största skillnaderna i överskattning mellan och KI uppstår. KI konstaterar slutligen att under samtliga studerade perioder haft en större överskattning av inflationsutvecklingen än majoriteten av prognosmakarna i genomsnitt. Inflationstrycket i ekonomin har systematiskt överskattats av , vilket sannolikt har påverkat den förda penningpolitiken med en för låg inflation och en högre arbetslöshet som följd, enligt KI. () konstaterade att KPI-inflationen gått under noll och att den låg en bra bit under inflationsmålet. Anledningen till det svaga inflationstrycket var framför allt räntesänkningar och den starkare kronan, enligt IMF. Den befintliga räntenivån på bedömdes som tillräckligt expansiv för att stödja en kommande återhämtning i ekonomin. Om tillväxten försämrades och inflationen sjönk ännu mer fanns det utrymme för ytterligare räntesänkningar. Att säkerställa den finansiella stabiliteten i den svenska ekonomin var enligt IMF den viktigaste utmaningen för de svenska myndigheterna. Hushållens skuldsättning var fortfarande hög, och det stora svenska banksystemet utgjorde fortfarande en risk för stabiliteten och den ekonomiska utvecklingen. IMF efterlyste en finansiell reformagenda som bl.a. innehöll högre amorteringskrav och högre riskvikter på bolån. IMF efterlyste i det sammanhanget också beslut om den framtida organisationen av den svenska makrotillsynen. På medellång sikt rekommenderade IMF t.ex. minskad avdragsrätt för räntekostnader och en höjd fastighetsskatt. En finansiell reformagenda skulle öka möjligheter att fokusera penningpolitiken på inflationsutvecklingen och en kortsiktig stabilisering av ekonomin. Enligt IMF bidrog upplåning för att öka valutareserven till ökad finansiell stabilitet. IMF konstaterade att de svenska bostadspriserna hade börjat stiga igen och att det innebar en finansiell risk som även kunde sprida sig till de nordiska och baltiska grannländerna. I likhet med konsultationen 2013 efterlyste IMF makrotillsynsåtgärder för att dämpa skulduppbyggnaden och säkra den finansiella stabiliteten. Bristen på åtgärder ställde inför ett dilemma. En fortsatt hög och växande skuldsättning skulle kunna tvinga att hålla uppe räntan i stället för att utforma penningpolitiken så att den stöder den kortsiktiga ekonomiska utvecklingen. IMF ansåg att den nuvarande räntenivån på var en rimlig avvägning mellan inflation och finansiell risk. Om inflationsförväntningarna i ekonomin fortsatte att sjunka signifikant borde sänka räntan ytterligare, enligt IMF. I ett sådant läge skulle behovet av snabba makrotillsynsåtgärder bli ännu mer akut. Om man inte vidtog makrotillsynsåtgärder fanns det en uppenbar risk för att måste höja räntan tidigare än vad som annars hade varit nödvändigt för att begränsa den finansiella risken. IMF konstaterade att den svenska ekonomin utvecklades starkt, men att problemen på arbets- och fastighetsmarknaderna riskerar att begränsa uppgången. Fastighetspriserna och hushållens skulder har fortsatt att stiga från en redan hög nivå, och IMF upprepade sina tidigare rekommendationer om makrotillsynsåtgärder för att begränsa skuldsättningen och reformer på bygg- och bostadsmarknaden för att möta obalansen på bostadsmarknaden. Det var speciellt viktigt nu när räntorna var extremt låga. Enligt IMF borde nu börja en process med att successivt reducera ränteavdragen för att minska obalansen på bostadsmarknaden. IMF konstaterade också att inflationen och inflationsförväntningarna hade börjat stiga och att det var viktigt att inflationen nådde inflationsmålet på . borde därför enligt IMF fortsätta med den starkt expansiva penningpolitiken och vara beredd att vidta ytterligare åtgärder om det skulle visa sig nödvändigt. Enligt IMF fanns det fortfarande utrymme för att sänka reporäntan och utöka obligationsköpen. Däremot menade IMF att interventioner på valutamarknaden för att försvaga kronan eller förhindra en kronförstärkning borde användas i sista hand, bl.a. på grund av i utgångsläget starka bytesbalans. I sin rapport konstaterade och utveckling () att sänkt styrräntan till för att möta den låga inflationen, den svagare ekonomiska aktiviteten och den relativt starka kronan. ansåg dock att borde sänka styrräntan ytterligare om det visade sig att det svaga inflationstrycket och konjunkturnedgången höll i sig. hade ett större utrymme än andra centralbanker att lätta på penningpolitiken, enligt . konstaterade också att den svenska inflationen legat under inflationsmålet på under de senaste 15–20 åren och att detta lett till en diskussion om att penningpolitiken varit för stram och bidragit till en för hög arbetslöshet. ansåg därför att man mer noggrant borde utreda anledningarna till att inflationen ihållande var något lägre än inflationsmålet och vilka effekter det får på den reala ekonomin. ansåg vidare att så snabbt som möjligt borde fastställa olika myndigheters ansvar för finansiell stabilitet och även fortsätta att utveckla olika makrotillsynsåtgärder. Vidare borde ansvariga myndigheter noggrant övervaka bankernas beroende av utländsk finansiering och strama upp bankernas inrapportering av likviditetssituationen. Economic Outlook () ansåg att den svenska tillväxten försvagats men att aktiviteten i ekonomin gradvis skulle stiga i takt med att den internationella efterfrågan ökade. För att stödja den utvecklingen borde penningpolitiken även i fortsättningen vara expansiv. ansåg dock att behövde vidta fler åtgärder för att säkra den finansiella stabiliteten och minska de risker som förknippas med hushållens höga skuldsättning. konstaterade i rapporten att den svenska inflationen legat under inflationsmålet och att prognosmakarna, inklusive , ständigt överskattat inflationsutvecklingen. konstaterade också att varit tveksam till att sänka reporäntan på grund av den höga skuldsättningen i hushållssektorn men att banken och sänkt räntan till under noll och kompletterat med andra åtgärder för att förhindra en appreciering av kronan och stärka förtroendet för inflationsmålet. rekommenderade att fortsätta med den expansiva penningpolitiken tills inflationen tydligt började stiga. För att ta hand om riskerna med den höga skuldsättningen borde fortsätta med makrotillsynsåtgärder, vilket ansågs särskilt viktigt när räntorna är mycket låga. borde också överväga att fasa ut ränteavdragen, enligt . Utskottet har granskat penningpolitiken –2015. Granskningen omfattar hela perioden, men tyngdpunkten är lagd på 2015. Utskottet har tidigare granskat utvecklingen i betänkandena /14:FiU24 och 2014/15:FiU24. Extremt expansiv penningpolitik efter omläggningen 2014 Granskningen visar att efter omläggningen i mitten av 2014 har fört en mycket expansiv penningpolitik som, vad gäller både omfattning och använda åtgärder, saknar motstycke i modern svensk ekonomisk historia. För att få upp inflationen och inflationsförväntningarna mot inflationsmålet sänktes reporäntan från till –0,som beslutade att köpa statsobligationer för motsvarande för att ytterligare öka likviditeten i ekonomin och minska riskerna för en förstärkning av kronan på den internationella valutamarknaden. Utskottet konstaterar att penningpolitik varit unik men att den är en följd av det mycket låga internationella inflationstrycket och den mycket expansiva penningpolitiken i omvärlden, särskilt i euroområdet. För att få upp den mycket låga inflationen mot inflationsmålet har handlingsalternativ varit begränsade. Utskottet saknar dock en bred diskussion om de långsiktiga konsekvenserna och riskerna med att och en stor del av världens centralbanker för tillfället för en penningpolitik som tidigare sällan skådats. … och trots det nådde inte inflationsmålet Utskottet noterar att den expansiva penningpolitiken ledde till att både inflationen och inflationsförväntningarna försiktigt började vända uppåt . Trots det låg inflationen långt under inflationsmålet på , oavsett vilket mått på inflation som användes. Det gäller i ännu högre grad om man tittar över hela utvärderingsperioden –2015. Mätt enligt KPI sjönk priserna med i genomsnitt . Mätt enligt KPIF, dvs. när effekterna av ränteförändringar rensats bort, steg priserna med i genomsnitt . Utskottet kan dock konstatera att resursutnyttjandet i den svenska ekonomin successivt ökat , bl.a. till följd av expansiva penningpolitik. ökade BNP med , vilket är en hög tillväxt både i historisk och internationell jämförelse. –ökade BNP med i genomsnitt , vilket är bättre än tillväxten i t.ex. och väsentligt bättre än i euroområdet. började även arbetslösheten sjunka efter att tidigare ha legat kring . Penningpolitiken hade inledningsvis kunnat vara mer expansiv genomgångar av de ekonomiska prognoserna, i både årets och redogörelser, visar att och andra bedömare genomgående överskattat inflationstrycket i den svenska och den internationella ekonomin. Det gäller även prognoserna för utvecklingen . Under större delen av 2014 räknade samtliga bedömare, inklusive , med att KPI-inflationen skulle hamna någonstans mellan . Utfallet blev på grund av bl.a. den kraftiga nedgången i oljepriset och räntesänkningar . Med facit i hand, och eftersom penningpolitiken bygger på prognoser, innebär detta att hade kunnat bedriva en mer expansiv penningpolitik och inledningen av 2014 än de i verkligheten gjorde för att inflationen skulle komma närmare inflationsmålet under både 2014 och 2015. Den bedömningen gjorde utskottet även i förra årets utvärdering av penningpolitiken 2012–2014 (bet. 2014/15:FiU24). Ny extern utvärdering av penningpolitiken överlämnade , professor vid , och , tidigare chef för , sin utvärdering av penningpolitik 2010–2015 (2015/16:RFR6) till utskottet. I utvärderingen presenterar Goodfriend och King sex slutsatser och sammanlagt 15 rekommendationer om penningpolitiken, finansiell stabilitet, redovisningsansvar och organisation. En av slutsatserna om penningpolitiken, som har relevans för utskottets utvärdering av perioden –2015, är att Goodfriend och King anser att det dröjde innan insåg hur omfattande de ekonomiska problemen var i euroområdet och att under framför allt 2013 var sen med att sänka räntorna. Problemen förvärrades enligt Goodfriend och King av alltför optimistiska antaganden om den ekonomiska utvecklingen, vilket resulterade i att prognoser över inflationsutvecklingen blev mycket högre än den faktiska utvecklingen. Goodfriends och utvärdering skickades ut på remiss , och höll utskottet en offentlig utfrågning om utvärderingen och remissvaren. Utskottet kommer att behandla utvärderingen i ett annat betänkande . Då kommer utskottet även att ta upp frågan om formerna för och finansutskottets granskningar av penningpolitik. I förra årets utvärdering tillkännagav utskottet att den avsåg att överväga och besluta om hur de framtida utvärderingarna och granskningarna av penningpolitiken ska utformas.