bet · H301SfU17 · 2016-05-20 00:00:00 — Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen Utskottet föreslår att bifaller regeringens förslag om att bestämmelsen om formella avvisningsgrunder i utlänningslagen (2005:716) ändras. Syftet med ändringen är att förtydliga att en person som vistas i eller som är undantagen från kravet på visering får avvisas om han eller hon inte avser att lämna efter att viseringstiden eller den viseringsfria tiden har löpt ut. Regeringen framhåller att ändringen är nödvändig för att ska kunna uppfylla sina åtaganden enligt . Den nya bestämmelsen föreslås träda i kraft . Regeringens proposition 2015/16:147 Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen antar regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716). Därmed bifaller proposition 2015/16:147. Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (S), (M), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (MP), (M), (S), (SD), (L), (KD), (V), (S) och (C). I betänkandet behandlar utskottet regeringens proposition 2015/16:147 Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen. Propositionen föregicks av en promemoria, Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen (2005:716), som utarbetades inom och som varit föremål för remissbehandling. Lagförslaget har granskats av Lagrådet. Regeringens förslag till riksdagsbeslut framgår av bilaga 1 och regeringens lagförslag finns i bilaga 2. Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen Utskottets förslag i korthet bifaller regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen. En utländsk medborgare som inte är medborgare i ett EES-land och inte heller är familjemedlem till en medborgare i ett EES-land får avvisas bl.a. om han eller hon saknar visering, uppehållstillstånd eller något annat tillstånd som krävs för inresa, vistelse eller arbete i . Detta framgår av 8 kap. 2 § 2 utlänningslagen (2005:716), förkortad UtlL. En motsvarande bestämmelse fanns i tidigare gällande utlänningslagstiftning. En utlänning som reser in i eller vistas i ska enligt 2 kap. 3 § UtlL ha en Schengenvisering eller en nationell visering. Det framgår av 3 kap. UtlL att huvudregeln är att en Schengenvisering ska utfärdas. En Schengenvisering får inte avse en vistelse som är (förordning (EG) nr 810/2009 om införande av en gemenskapskodex om viseringar). Kravet på visering har flera undantag. Till exempel är EES-medborgare och personer med uppehållstillstånd viseringsfria. Detsamma gäller medborgare i ett flertal tredjeländer, vilket framgår av förordning (EG) nr 539/2001 om fastställande av förteckningen över tredje länder vars medborgare är skyldiga att inneha visering när de passerar de yttre gränserna och av förteckningen över de tredje länder vars medborgare är undantagna från detta krav. Såväl viseringsfria som viseringspliktiga tredjelandsmedborgare som vill resa in i Schengenområdet för en vistelse som inte överstiger måste uppfylla vissa villkor. Villkoren framgår av artikel 5 förordning (EG) nr 562/2006 om en gemenskapskodex om gränspassage för personer (kodexen om Schengengränserna). Ett av de villkor som gäller är att personen i fråga ska styrka syftet med den avsedda vistelsen. När en tredjelandsmedborgare som vistas på en medlemsstats territorium inte, eller inte längre, uppfyller villkoren för inresa i artikel 5 i kodexen om Schengengränserna eller andra villkor för att resa in i, vistas eller vara bosatt i den medlemsstaten, betraktas vistelsen som olaglig. Detta framgår av artikel 3.2 direktiv /115/EG om gemensamma normer och förfaranden för återvändande av tredjelandsmedborgare som vistas olagligt i medlemsstaterna (återvändandedirektivet). Artikel 6.1 återvändandedirektivet anger att medlemsstaterna som huvudregel ska utfärda beslut om att tredjelandsmedborgare som vistas olagligt på deras territorium ska återvända. När återvändandedirektivet genomfördes i svensk rätt gjordes bedömningen att bestämmelserna om återvändande var uppfyllda genom bestämmelserna om avvisning och utvisning i 8 kap. UtlL (prop. 2011/12:60 s. 27 f.). får besluta att vissa av verkets beslut om avvisning får verkställas även om de inte har fått laga kraft (avvisning med omedelbar verkställighet). En förutsättning är då att det är uppenbart att det inte finns grund för asyl och att uppehållstillstånd inte heller ska beviljas på någon annan grund (8 kap. 19 § UtlL). Vidare får vissa av beslut om avvisning verkställas trots att de överklagats. Detta gäller exempelvis ärenden i andra fall än då utlänningen söker asyl, har en nära familjemedlem som söker asyl eller då utlänningen riskerar att avvisas eller utvisas på grund av avvisnings- eller utvisningsbeslut från en annan medlemsstat (12 kap. 6 § och 8 kap. 17 § andra stycket UtlL). Ett beslut om avvisning får fattas bl.a. för en utlänning som saknar visering, uppehållstillstånd eller något annat tillstånd som krävs för inresa, vistelse eller arbete i . En bestämmelse med sådant innehåll fanns utlänningslag och fördes sedan över till den nu gällande utlänningslagen (8 kap. 2 § 2). I förarbetena till lag (prop. 1988/89:86 s. 160) sägs att avvisning ska kunna ske bl.a. – av den som under en från början legal vistelse här söker asyl eller vidtar andra åtgärder av vilka det framgår att han har för avsikt att stanna kvar i sedan den legala vistelsetiden har gått ut – av den som inte har tillstånd eller har tillstånd enbart för en kortare vistelse, om det av omständigheterna klart framgår att han under den avsedda vistelsen kommer att behöva någon form av tillstånd – när behov av tillstånd inte uppkommer förrän efter inresan. I propositionen konstateras att Migrationsöverdomstolen har funnit att en person som inte behöver visering inte kan avvisas med stöd av 8 kap. 2 § 2 (MIG 2014:28 resp. UM 2024-15 m.fl.). Målen handlade om personer som hade fått avslag på ansökan om uppehållstillstånd och som också fått avvisningsbeslut. Migrationsöverdomstolen uttalade att ett beslut om avvisning inte var förenligt med lagtextens ordalydelse eftersom personerna inte behövde visering, uppehållstillstånd eller något annat tillstånd för sin vistelse här – de saknade därför inte något tillstånd att vistas i landet och kunde därmed inte avvisas enligt 8 kap. 2 § 2 UtlL. I propositionen anges att det av de tidigare förarbetena framgår att lagstiftarens avsikt varit att en utlänning som under en viseringsfri vistelse ansöker om uppehållstillstånd ska kunna avvisas om tillståndet inte beviljas och att avvisning ska kunna ske även om det återstår viseringsfri tid. Det anges vidare att bestämmelsen har tillämpats på det viset och att rättsläget har ändrats genom Migrationsöverdomstolens domar. En tredjelandsmedborgare som är undantagen från kravet på visering får resa in i och röra sig fritt inom Schengenområdet under om han eller hon kan styrka syftet med den tidsbegränsade vistelsen. Någon rätt till inresa och vistelse finns alltså inte enligt propositionen om syftet med vistelsen är något annat än en tillfällig vistelse . Kravet på vistelsens tillfälliga karaktär gäller under hela vistelsen. Det innebär enligt propositionen att rätten att vistas här kan upphöra om utlänningen ansöker om uppehållstillstånd och därmed visar att syftet är en vistelse som är enbart tillfällig. Personer som vistas i landet med visering och ansöker om uppehållstillstånd under viseringens giltighetstid förlorar på samma sätt rätten att vistas här. Följden av att en utlänning inte längre uppfyller villkoren för vistelse enligt är att ett beslut om återvändande ska fattas. För att ska kunna uppfylla sina åtaganden enligt måste det således vara möjligt att avvisa personer i dessa situationer. Regeringen anser att 8 kap. 2 § UtlL bör förtydligas för att det ska stå klart att en utlänning kan avvisas när han eller hon i strid med villkoren för vistelse saknar avsikt att lämna landet. Frågan om huruvida en avvisning i det enskilda fallet bör ske ska göras efter en sammantagen bedömning av samtliga omständigheter som har samband med utlänningens avsikt att lämna . Av propositionen framgår att meddelade ca 4 200 avvisningsbeslut med omedelbar verkställighet. Den genomsnittliga handläggningstiden för ett sådant ärende var cirka en månad. Antalet avgjorda ärenden med omedelbar verkställighet för viseringsfria medborgare från västra uppgick till ca 3 600 och antalet ansökningar från regionen till ca 6 600. I propositionen anges att den föreslagna bestämmelsen är tillämplig bl.a. på just sådana fall av uppenbart ogrundade asylansökningar från viseringsfria medborgare. Med hänsyn till antalet beslut med omedelbar verkställighet som avser viseringsfria medborgare kommer enligt propositionen den föreslagna bestämmelsen att kunna tillämpas i ett stort antal fall. Även i andra ärenden om uppehållstillstånd än asylärenden kan ett beslut om avvisning verkställas utan att beslutet har fått laga kraft. Handläggningen kan genomföras skyndsamt även i dessa fall och beslut meddelas innan viseringstiden eller den viseringsfria tiden har löpt ut. Enligt är en viseringsfri vistelse förenad med villkor. Ett av villkoren som uppställs för en tredjelandsmedborgares inresa och vistelse inom Schengenområdet är att han eller hon kan styrka syftet med den tidsbegränsade vistelsen. Om syftet med vistelsen är något annat än en tillfällig vistelse i saknas rätt till viseringsfri inresa och vistelse. Kravet på att syftet är en tidsbegränsad vistelse gäller . Motsvarande gäller även för tredjelandsmedborgare som är viseringspliktiga och som beviljats visering. Enligt är följden av att en tredjelandsmedborgare inte uppfyller villkoren för vistelse normalt sett att ett beslut om återvändande ska fattas. Sådana beslut fattades också tidigare av svenska myndigheter, men efter vägledande avgöranden från Migrationsöverdomstolen är detta inte längre möjligt. Regeringens förslag syftar till att återställa rättsläget till vad som gällde före domstolens avgöranden och därmed till att ska kunna uppfylla sina åtaganden enligt . Utskottet anser i likhet med regeringen att det nuvarande rättsläget hindrar från att uppfylla sina åtaganden enligt och att utlänningslagens bestämmelse om formella avvisningsgrunder behöver förtydligas. Utskottet tillstyrker förslaget. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2015/16:147 Ändring av en avvisningsbestämmelse i utlänningslagen: antar regeringens förslag till lag om ändring i utlänningslagen (2005:716).