bet · H301UbU12 · 2016-03-08 00:00:00 — Jag förstår att tanken att satsa resurser på lärarsystemet är lovvärd. har presenterat Shanghaimodellen. Den är billigare och ger bättre möjligheter. Där finns sex nivåer för lärarna att själva utifrån ambition sikta in sig på en nivå. Jag begärde inte replik för att säger nej till 3 miljarder till höjda lärarlöner, även om jag tror att många lärare skulle vilja att jag frågar varför man kan vara för lärare men rösta emot satsningar på lärarlöner. Jag begärde inte replik för att utveckla tanken om att skolan inte satsar på barn som vill lära sig eller det underliggande resonemanget om att det inte finns många lärare i landet som håller måttet enligt . Jag begärde i stället replik på det som egentligen bara fick en liten, liten mening från . Det var detta med att modersmålsundervisning inte är så prioriterat. Vi vet att vi har väldigt många nyanlända, i ett land som historiskt sett har haft många som har invandrat av olika orsaker. Det finns tydligt forskningsstöd för just det jag sa i mitt anförande, nämligen att känslan att man behärskar sitt eget modersmål till gör att man har en bas att bygga vidare på - för ett nytt språk, men också för att lära sig andra språk. I stället för att så lättvindigt vifta bort detta och konstatera att det inte är så viktigt tror jag att det vore klokt att faktiskt titta på all den forskning som existerar och försöka sätta det i ett svenskt perspektiv och en svensk kontext. Det är nämligen väldigt lockande att göra olika besök och tänka "vad bra, det där gör vi hemma!". Men vi har ju också en historia, en tradition och en kultur. Vår lärarutbildning ser ut på ett visst sätt, och vi har vissa elevgrupper och målgrupper. På många sätt tycker jag att vi ligger långt fram just när det gäller att ge nyanlända - elever med ett annat modersmål - en god start. Jag vill alltså egentligen ifrågasätta hur det är möjligt att man, när vi ser det stora mottagandet och ser hur många som har kommit hit tidigare som behöver klara skolan, så lättvindigt säger: Modersmålsundervisning är inte så viktigt. Hur ska de kunna gå ut med godkända betyg med ett sådant resonemang? ställer en fråga som jag avser att besvara i slutet av min replik. Först ska jag dock titta på vad som blev fel med förstelärarsystemet. Vad blev fel med 3 000-kronorssatsningen? Jo, man gav mandatet till rektorn, fru talman - rektorn som kanske inte alls var i närheten av personalen, beroende på hur stor skolenheten var. I de mindre skolenheter förespråkar har rektorn god kontakt med arbetslaget och vet vem det är som är berättigad till förstelärarlönen, fru talman. Problemet är att det i stora skolenheter kanske är fel person som har fått de här pengarna i sin ficka. Det innebär att man när man sitter i möten mellan lärare ganska snabbt kommer överens om att "Du har mer, så du kan ju göra jobbet". Det har skapat en osämja i arbetslaget. Jag förstår att intentionen var god, men jag tycker att Shanghaisatsning är bättre. Där är läraren själv, efter egen ambition, inte beroende av en rektor som ska sätta lönen. I stället blir faktiskt läraren på riktigt, precis som i näringslivet, höjd av en anledning - därför att man själv har läst in och pluggat till detta. Man har tagit till sig kunskaperna och är beredd att ta det ansvar det också innebär att kliva högre upp. När det gäller modersmål ber jag att lyssna noga på mitt anförande i efterhand och hörsamma att jag säger att återkommer i frågan. Vi avser att hålla en presskonferens om just denna fråga och om hur vi kan använda dessa medel på ett effektivare och bättre sätt. Jag får alltså faktiskt hänvisa frågan till presskonferensen för att inte förekomma mig själv. Annars kan passa på att ge i alla fall ett argument så att vi kan begripa varför modersmålsundervisningen ska läggas ned. Man kan nämligen inte lägga ned den för att sedan lite långsamt starta upp den. Ni skriver också i era motioner att man i stället ska satsa på svenskundervisning för de elever som behöver det, . Jag förstår inte motsättningen, det vill säga varför man ska göra ett val däremellan. Låt mig också passa på att ta tillfället i akt i det här replikskiftet och verkligen korrigera en bild jag tycker att det är väldigt beklagligt om fler delar när det gäller satsningarna på både förstelärare och 3 miljarder. De 3 miljarderna har förhandlats fram av parterna, precis som en löneförhandling går till. Det är ju inte så att varje enskild lärare förhandlar om sin lön från grunden. Ytterligare kriterier har tillförts för att man ska kunna få en extra lönesatsning. När det gäller förstelärarna blev det i det tidigare replikskiftet med ganska tydligt att det inte handlar om godtycke. Det kanske finns anledning att justera de modellerna. Det handlar inte om att rektorn ska gilla eller inte gilla, men jag tycker att vi ska justera kriterierna för förstelärarsystemet. Jag tycker att det är viktigt att man känner att man vet på vilka premisser pengarna delas ut, och jag tycker att det är väldigt klokt av alla de kommuner som har valt att göra tjänsterna sökbara. Då är det ganska uppenbart att läraren inte bara får en lönesatsning utan söker en tjänst som har ett utvecklingsuppdrag, vilket innebär ett merarbete. Vill man åta sig det arbetet, tycker att det är stimulerande och har kompetens att göra det kan man också få en sådan tjänst. Jag tycker alltså att det i grunden är en felaktig beskrivning att påstå att det är något som är lättvindigt. Däremot är det alltid svårt att diskutera vem som ska ha lönesatsning och vem som inte ska ha det, men jag tror att det blir väldigt svårt att visa att man kan utvecklas i yrket om inga skillnader finns. Det är ju ingen som har förespråkat det. Om det finns för att utveckla detta med mindre skolenheter undrar jag om det finns någon tanke om att alla de skolenheter som är för stora ska - inte vet jag - läggas ned. Ska det byggas nya, små? Det är inget fel med att det finns en mindre skolenhet, men rent praktiskt undrar jag lite grann hur det där går till eller om det mest är någonting att säga från talarstol. Jag ska nämna några saker, och jag kan väl börja med den nedläggning av byaskolor som pågår i nästan varenda kommun. Det är en väldigt enkel lösning för tjänstemän att föreslå att man lägger ned byaskolorna. Om vi nu har så stor tillströmning till det svenska skolsystemet - jag tror att det var 71 000 elever som kom - kan vi vara uppmärksamma på att bussar faktiskt kan gå åt andra hållet, fru talman. Kan vi se till att byaskolor överlever i stället för att läggas ned, och kan vi forsla barn från innerstaden ut till byaskolorna, tror jag att vi har en lösning. Vi ska inte lägga ned det svenska skolsystemet; vi ska snarare se till att det överlever. När vi talar om de 60 000 lärare som kommer att få en ökad lön är vi allihop här inne positiva till en ökad lön. Men jag tror inte att någon lärare blir bättre för att det kommer 3 000 mer i kassan, utan jag tror faktiskt på ett system där lärarna själva får söka detta. De 60 000 lärare som kommer att få den här löneökningen är nämligen i princip alla lärare som har lärarleg, fru talman. Detta tycker jag är fel. Jag tycker att det är bättre att det sker en differentiering av detta. Jag återkommer till den sista frågan. ville att jag skulle berätta någonting om vad vi anser. Ja, jag ska försöka ge en liten teaser utan att gå för långt. Jag var på en föreläsning med en forskare som heter - eller, förlåt, heter han. Det var en felsägning som kanske var freudiansk! Han sa en väldigt enkel sak: Man kan inte läsa svenska i historia utan att läsa historia, och man kan inte läsa kemi utan att läsa kemisvenska. När man går in i varje område läser man samma ämne . Här tror vi att hans digitala lösning kanske är en möjlighet för eleverna att läsa ämnen och språk och inte separera dessa två saker, vilket sker . Vi har också stora problem ute på byaskolorna, som har bussar. Barnen där har svårt att samåka på ett vettigt sätt, vilket innebär att man tyvärr lägger modersmålsundervisning på skoltid. Det får man egentligen inte göra, fru talman. Alla vi som representerar de politiska partierna i riksdag vill föra den svenska skolan framåt. Det är någonting att bygga på. Skillnaden mellan oss är att vi vill prioritera olika och att vi använder oss av olika strategier för att utveckla den svenska skolan. För oss i är skolan till för att lära för framtidens arbetsliv men också för att bidra till elevernas utveckling som individer. Skolan är även till för att värna och utveckla de värden vi ser som centrala: respektfulla relationer, jämställdhet, demokrati, hållbarhet med mera. För oss i är skolan till för att värna varje elevs rätt att lära, utvecklas och lyckas. För oss är skolan till för att utjämna de sociala skillnaderna så att även barn till de sämst ställda får den bästa skolgången. För oss ska skolan drivas av passion för utbildningsuppdraget och inte i vinstsyfte. För oss ska skolan på ett tidigt stadium ge det stöd varje barn behöver utifrån de förutsättningar hen har. För oss är det otroligt viktigt med ett fungerande och högkvalitativt fritidshem. För oss i är det väldigt viktigt att skolan bidrar även till att utveckla och stimulera elevernas modersmål. Listan kan göras betydligt längre, fru talman. Ett sätt att utveckla skolan är att höja läraryrkets attraktivitet så att fler vill bli lärare. Att höja lärarlöner är ett sätt att öka läraryrkets attraktionskraft. Den övertygelsen har lett den rödgröna regeringen till att anslå stora belopp för att stimulera höjningen av lärarlöner. Men den insikten har inte alla partier haft, och det är synd. , just här i talarstolen, frågade jag den moderate statsministern om han var beredd att gå in med statliga medel för att stimulera höjda lärarlöner. Hans svar var tydligt och kort: Det är inte statens ansvar att bidra till att höja lärarlönerna. Det är arbetsmarknadens parters ansvar. För bara fyra sedan lade fram en budget här i . Den inkluderade även skolans verksamhet. I den budgeten fanns det inte en enda krona till höjda lärarlöner. Bland kommentarerna från i förrgår, då gjorde en U-sväng och ställde sig på regeringens sida i frågan om lärarlöner, finns en talande kommentar från första vice ordförande. Hon säger: Vi har länge krävt att ska ställa sig bakom lärarlönesatsningen. Med tanke på hur har ställt sig till höjda lärarlöner är veckans besked och det besked som lämnades här från talarstolen mycket välkommet, att ställer sig bakom regeringens satsning på 3 miljarder på höjda lärarlöner. Det är mycket trevligt när kritiken från det största oppositionspartiet handlar om att regeringen ska göra just det den gör fast lite snabbare och lite mer. Den sortens kritik välkomnar vi självfallet. För att utveckla den svenska skolan behövs flera åtgärder, och det . Den vision som vi har är att höja kunskapsresultaten, att göra skolan jämlik och likvärdig och att höja läraryrkets attraktivitet. Dessa tre områden utgör utgångspunkten för regeringens politik. Till vart och ett av dessa fokusområden kopplar vi ett flertal åtgärder, och för dessa anslår vi stora belopp. Bara satsar vi flera miljarder. För att höja kunskapsresultaten är det oerhört viktigt att varje elev får det stöd hen behöver, och det på ett så tidigt stadium som möjligt. För att åstadkomma detta vill vi bland annat ha fler anställda i de tidigare åren. Regeringen har också aviserat fortbildningsinsatser för att stärka den specialpedagogiska kompetensen hos lärare. För att öka jämlikheten i den svenska skolan har fått mandat att sluta avtal med huvudmän om att påskynda skolutveckling på enskilda skolor. Och vi satsar på de som är allra viktigast, på de elever som inte har med sig allt gratis hemifrån. Det är viktigt med fritidshem, skolbibliotek och elevhälsa. Det är också möjligt att söka statsbidrag för att få de bästa lärarna att söka sig till skolor med låga studieresultat. För att öka läraryrkets attraktivitet har vi redan aviserat många åtgärder: att minska lärarnas administrativa börda, bland annat genom att anställa fler och genom att flytta många administrativa uppgifter till andra personalkategorier att bidra till mer kompetensutveckling. Det är genom sådana insatser som vi kan bidra till att öka läraryrkets attraktivitet. En av de frågor som berörs i detta betänkande är ett tillkännagivande från de borgerliga partierna med stöd av om utökade matematiktimmar för årskurserna 7-9. Att enbart bygga ut matematikundervisningen och lagstifta om detta är varken seriöst eller genomtänkt. Vi tycker att skolans timplan förtjänar att behandlas på ett mer samlat och seriöst sätt, inte minst eftersom regeringen har ett pågående arbete kring detta. För att markera mot Alliansens och ogenomtänkta förslag har vi en reservation i betänkandet, men för tids vinnande yrkar vi bifall till förslaget i betänkandet. Det var en ovanligt sansad och lugn som höll sitt anförande . Det var väldigt trivsamt att lyssna till. Jag hör citera tidigare statsminister och konstaterar att han rycker ut citatet helt ur dess sammanhang. Det sa var ju helt korrekt. Det är inte staten som ansvarar för lärarnas löner. Vi kan konstatera att de kommunala huvudmännen inte har tagit de ansvar som de har behövt göra. svar till var helt lösryckt ur sitt sammanhang, men det är faktiskt inte statens ansvar. Däremot såg alliansregeringen precis det bekymret. Därför tog också vi ett ansvar genom karriärtjänstreformen, så att vi tydligt bröt lärarnas negativa löneutveckling . är min fråga till varför ni har en lägre ambitionsnivå. De 3 miljarderna är bra, absolut. Vi moderater är vana vid att ta ansvar, och det kommer vi att fortsätta göra. Därför har vårt besked till Skolsverige varit så tydligt: Vi tar ett fortsatt ansvar för de 3 miljarderna. Men vi har en högre ambitionsnivå när det gäller lönerna för våra lärare. Vi satsar också på fler förstelärartjänster, och vi gör det där sticker ut som ett land som inte använder de yrkesskickligaste lärarna, där vi har de största utmaningarna. Vi satsar just för de tjänsterna. Min fråga till är: Varför ser inte regeringen de behoven? Varför satsar man inte på fler förstelärare och, framför allt, på fler förstelärare i utanförskapsområden där vi behöver ge barnen det absolut bästa stödet? När jag ställde frågan till före detta statsministern här i talarstolen var det apropå att vi ville bidra med mer medel i vår budget för att höja lärarlönerna. Det ville inte den dåvarande regeringen. I stället genomförde man karriärtjänstreformen men med betydligt mindre medel. Då ansåg att det inte var statens ansvar att anslå medel för att stimulera höjda lärarlöner, vilket helt riktigt är arbetsmarknadens parters ansvar. Men staten har också ett ansvar. Inte heller i budgeten som lade fram anslog man en enda krona. I förrgår talade man om att man nu går med på dessa medel, och det är glädjande. Man kan inte gömma sig bakom olika fraser, att det inte var så, att det inte var meningen och så vidare. Faktum är att inte ville bidra med statliga medel till generella lärarlönehöjningar. Det är lite komiskt att man frågar varför regeringen inte har en högre ambitionsnivå. Vi satsar ju faktiskt 3,2 miljarder mer än vad ni ville göra. 3,2 miljarder mer är att ha högre ambitioner. Karriärtjänsterna var just en statlig satsning. Jag begriper inte hur svårt det kan vara att förstå. Samverkan för bästa skola är ett av de få skepp regeringen har sjösatt för att ta ansvar. Det är dock frivilligt. Skolor som har misslyckats och har haft dåliga resultat är inte skyldiga att ta del av denna satsning. På vilket sätt är det bra, ? Hur ska det vara möjligt för skolor att faktiskt svika elever genom att kunna tacka nej till detta? Det är ju en frivillig satsning som man inte behöver säga ja till. Jag vill få ett svar på det. När det gäller att bryta ut ett ämne är det ingen större skillnad mot satsningen som finns i årets budget på årskurs 4-6. Vad är den stora skillnaden som gör vår satsning ogenomtänkt? Varför kan inte ge ett besked om mer matematik i årskurs 7-9? I internationella jämförelser är det tydligt att vi ligger lägre. Det kan inte förneka. Vi ligger lägre i undervisning, och vi har stora bekymmer med att höja våra resultat i matte. Varför motsätta sig detta? Varför prioriterade regeringen bort de pengar som fanns i förra årets budget? Låt oss hålla oss till fakta. Den rödgröna regeringen satsar mer än vad gör. Det är fakta. Karriärreformen omfattade endast en liten del av lärarkåren. Det är viktigt att hela lärarkåren får bättre förutsättningar och bättre löner, och det åstadkommer vi med dessa 3 miljarder . Skillnaden mellan regeringens och Alliansens förslag är att vi både vill förbättra för dem som arbetar ännu hårdare i skolan och höja alla lärarlöner generellt. Det ville inte Alliansen. När det gäller matematiktimmarna pågår det ett arbete på departementet, och vi tycker att man borde vänta på det. Vi lanserar nu fler matematiktimmar för mellanstadiet, och man borde avvakta det arbete som pågår på departementet innan man går vidare till högstadiet. Det är mitt svar. Faktum är att ambitionsnivån hos och övriga allianspartier är betydligt lägre, flera miljarder lägre, än regeringens. Jag är glad att vi satsar så stort på skolan. Vid riksdag fattades beslutet om den nya svenska . efter folkskolans tillkomst togs nästa steg för att skapa en skola för alla. En fråga som väckte mycket debatt i samhället första hälft var den om hur frågan skulle vara organiserad. Till stor del rörde det sig om en krock mellan en äldre och en nyare syn på utbildning. Den äldre stod framför allt läroverken för. Disciplin och klassisk bildning betonades. skulle det kallas . Nya idéer inom pedagogiken kom tillsammans med den allmänna samhällsutvecklingen att innebära stora förändringar. När nazism och fascism bredde ut sig över stod det alltmer klart att en viktig uppgift för skolan var att säkerställa att eleverna förstod värdet av demokrati. beslutade om nio års skolplikt. På grund av den oenighet som fanns om skolan bestämde man sig för att inte övergå till något nytt direkt. I stället hade man en försöksverksamhet med enhetsskola, vilket man kallade den skolform som skulle ersätta folkskolor och övriga skolformer som motsvarade den nuvarande . Problemet var att det fanns olika åsikter om till exempel vilken typ av kunskap som skulle läras ut i skolan. Kunde det fungera att alla fick samma skolgång, att vi hade en likvärdig skola oavsett social bakgrund, oavsett hur duktig man var i skolan och oavsett om man planerade att studera vidare eller inte? infördes som sagt . Efter såg vi resultatet. Ja, det går att bygga upp en likvärdig skola. Ja, det går att kompensera för elevernas olika bakgrund. Ja, det fungerar oavsett om eleverna vill studera vidare eller inte. Det går att göra detta så länge man har den åsikten inom politiken. ska vara en gemensam grundutbildning för alla elever oavsett social ställning, funktionsnedsättning, religion, härkomst och kön och oavsett var i landet man bor. I ska elever med olika bakgrund kunna samlas för att tillägna sig grundläggande kunskaper och färdigheter, introduceras i ett vetenskapligt förhållningssätt och få en bred och grundläggande allmänbildning. En gemensam grundskola innebär en kompromiss mellan samhällsklasser, partier och livsåskådningar. Att alla elever ska kunna gå i en gemensam skola trots familjernas olika sociala ställning och sociala värderingar bygger på en bred överenskommelse i samhället om att gynna alla elevers kunskapsutveckling. När den svenska byggdes fanns det bred politisk enighet om detta, men har enigheten utmanats. Införandet av fristående skolor, det fria skolvalet och kommunaliseringen av skolan är exempel på sådant som har bidragit till att elever med olika bakgrund i allt mindre utsträckning möts i en gemensam skola för alla. Det förstärker den segregation och de skillnader som redan finns i samhället. anser att den främsta valfriheten inte består i ett val av skola som innebär möjligheten att välja bort mötet med elever från annan bakgrund. Den främsta valfriheten består i stället i de ökade möjligheterna till olika livsval som elever med en gemensam grundutbildning kan få efter genomgången utbildning. I betänkandet har två reservationer, och jag yrkar bifall till reservation 7, punkt 4. Jag ska dock börja med den reservation vi har tillsammans med S och MP, även om jag inte tänker yrka bifall till den. Att behöver en långsiktig skolpolitik har jag nog hört alla politiska partier säga i talarstolen. Då är det anmärkningsvärt att partier som ganska suttit vid regeringsmakten inte håller på rutinerna att invänta resultatet av utredningar och pågående arbeten innan detaljerade motioner väcks. Tyvärr finns det en majoritet för detta i utskottet, så det ser ut att gå igenom. tycker dock att vi ska invänta det arbete med timplanen som pågår innan vi förändrar något. egen reservation handlar om fritidshemmen. Vi i är mycket glada över tidigare överenskommelse med regeringen om en satsning på fritidshemmen. Det är en satsning som betyder mycket för en verksamhet och personal som tyvärr ofta glöms bort när vi talar om skolverksamhet. Precis som nämnde tidigare skulle man vilja att den svenska förskolan blev en modell som vi kan applicera på fritidshemmen när vi pratar om barngruppsstorlekar och sådant. Den svenska förskolan har för stora barngrupper, men finns åtminstone ett arbete där regeringen föreslår riktmärken för personaltäthet och barngruppsstorlekar. Det gör man inte för fritidshemmen, och har därför reserverat sig i denna fråga. Vi anser att riktmärken för personaltäthet och barngruppsstorlekar behövs även för fritidshemmen. När det handlar om modersmålsundervisning och övrigt som har tagit upp är det intressant. I princip all forskning, det vill säga det som sällan tittar på, visar att elever som går på modersmålsundervisning uppnår målen i skolans övriga ämnen i betydligt högre omfattning än de elever som inte får tillgång till sådan undervisning. Jag besökte med talmannen, . Där fick vi beröm av den finska regeringen och i princip alla partier tack vare att vi har kommit så pass långt när det handlar om modersmålsundervisning och studiehandledning på modersmål. Det betyder inte att det inte finns mer att göra, men det är ganska talande när ett land som ofta lyfts upp som den stora skolnationen berömmer för att ha kommit betydligt längre i dessa frågor. Det är något för vissa partier att fundera över. När det handlar om byskolorna, som togs upp, tycker jag att det är intressant att pratar om att rädda byskolorna genom de nyanlända elever som har kommit. Men med deras politik skulle de nyanlända barnen inte existera här. Då blir det svårt att bussa dem till byskolorna, som sa. Jag vill kommentera frågan om karriärtjänster och förstelärare. Det är en fråga där jag menar att man från politikens sida delvis har splittrat lärarkåren. Att se till att satsa på lönerna för alla lärare i hela landet är väldigt bra och något som har ställt sig bakom. Men i ärlighetens namn tror jag att det ligger något i vad säger, att man måste utvärdera och se ifall det har fungerat bra med karriärtjänsterna och förstelärarreformen. Det jag ser ute i landet är en mer splittrad lärarkår, och det sista den behöver är just mer splittring. Det lärarkåren behöver är det motsatta. Det de behöver är att tillsammans vara med och utveckla skolans verksamhet. Det blir kanske svårare ifall en lärare tjänar 15 000 mer än en annan lärare i skolan. Det kan låta extremt att säga så, men i ett land där lönespridningen är mindre än i andra länder är de summor vi pratar om ganska stora. Vi har sett hur splittring har skett inom andra yrken, så det är något att fundera över. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag. När den senaste PISA-undersökningen kom och skulle sammanfatta orsakerna till kunskapstappet visade sig det sig att den största orsaken var att eleverna lämnats alltför mycket åt sitt eget lärande.