bet · H301KU21 · 2016-05-26 00:00:00 — Denna möjlighet föreligger i alla fall av delegering från till regeringen enligt 8 kap. torde kunna bestämma att även regeringens beslut om subdelegation enligt RF 8:10 ska underställas . Även när bemyndigandet har lämnats med stöd av en annan paragraf i RF (närmast 15:6) kan föreskriva underställning. Effekten av att underställning uteblir är inte direkt reglerad i RF. Justitieministern yttrade emellertid att självfallet var oförhindrad att bestämma att de av regeringen beslutade föreskrifterna skulle ha begränsad giltighetstid i avvaktan på prövning. Har beslutat så, lär de av regeringen beslutade föreskrifterna upphöra att gälla i och med att den bestämda giltighetstiden löper ut utan att frågan har prövats av . I motsatt fall torde gängse grundsatser om lagprövning få tillämpas. I ransoneringslagen (1978:268) finns krav på underställning. I 9 kap. 2 § st. 3 smittskyddslagen (2004:168) finns också en bestämmelse om underställning (lagen anmärkt även under RF 8:5). 2010/11:46 lade regeringen fram förslag om lagring av trafikuppgifter för brottsbekämpningsändamål med anledning av det s.k. datalagringsdirektivet. Vid behandlingen i JuU föreslog utskottet att lagförslaget skulle kompletters med en bestämmelse om att föreskrifter som regeringen meddelade med stöd av bemyndiganden i den föreslagna 6 kap. 3 a § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation skulle underställas (bet. 2010/11:JuU14 s. 36). Lagförslaget blev föremål för det särskilda förfarandet enligt numera RF 2:22 (se kommentaren till den paragrafen) men antogs därefter av (bet. 2011/12:JuU28, SFS 2012:127). I samband med att förordningen (2012:128) om ändring i förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation underställdes beslutade dock att upphäva lagbestämmelsen om underställning (bet. 2011/12:JuU26, SFS 2012:518). 8 kap. 8 § RF har följande lydelse: Att regeringen får meddela föreskrifter i ett visst ämne hindrar inte att meddelar föreskrifter i samma ämne. I en grundlagskommentar sägs följande i anslutning till denna paragraf (m.fl. Grundlagarna [] Zeteo): RF bygger på grundsatsen att har hela den lagstiftande makten. Regeringens normgivning utgör enbart en av praktiska skäl motiverad inskränkning i lagstiftningsmakt. Denna grundsats kommer till uttryck i denna paragraf, enligt vilken behörighet för regeringen att besluta föreskrifter i ett visst ämne inte utgör hinder för att genom lag meddela föreskrifter i samma ämne. Så kan ske inte bara inom området för regeringens direkt på RF (8:7) grundade normgivningskompetens utan även i ämnen som ligger under regeringens kompetens på grund av delegationsbeslut enligt någon av bestämmelserna i 8:3–8:5. Det sagda gäller även i det fallet att regeringen redan har utnyttjat sin behörighet. Den lag som beslutar kan i ett sådant fall göra en regeringsföreskrift verkningslös. kunde med stöd av 89 § regeringsform göra framställningar till Kungl. Maj:t i frågor som hörde till den s.k. ekonomiska och administrativa lagstiftningen. En praxis hade också utbildats som innebar att Kungl. Maj:t i vissa fall inhämtade yttrande över förslag till författningar som formellt kunde beslutas av Kungl. GLB föreslog uttryckliga regler härom men dessa regler togs inte med i RF. Motivet var (prop. 1973:90 s. 322) att dessa beslut endast har politisk betydelse men däremot saknar rättslig verkan. Det påpekades att självfallet även i fortsättningen var oförhindrad att fatta sådana beslut. Något grundlagsstöd behövdes dock inte. I praktiken torde det inte förekomma att regeringen begär yttrande över en kommande förordning. Genomförandet av förslag i motioner förutsätter ofta författningsändringar. När bifaller en motion, har därför riksdagsbeslutet ofta formen av ett tillkännagivande till regeringen antingen om ändring i föreskrifter utfärdade av regeringen eller om förslag till ändring av lag. Har beslutat en lag inom regeringens kompetensområde, följer av den ”formella lagkraften” (RF 8:18) att regeringen så länge lagen gäller inte kan besluta i ämnet på ett sådant sätt att lagens innehåll ändras eller dess räckvidd begränsas. kan i samband med sitt beslut upphäva förordningar och andra föreskrifter som har meddelats på annat sätt än genom lag. Föreskrifter av detta slag som står i strid med lagen förlorar i varje fall sin giltighet och bör upphävas av regeringen eller annan behörig myndighet, så att missförstånd hos tillämpande myndigheter förebyggs. torde det knappast ha förekommit att utan förslag från regeringen har beslutat någon lag inom regeringens kompetensområde. utarbetades dock inom KU en lagrådsremiss som innehöll ett förslag till lag om indelning i län och landsting. Förslaget var föranlett av att regeringen hade avslagit en ansökan från om att kommunen skulle föras över från till län och därmed också till läns landsting. antog dock, mot bakgrund av att Lagrådet ansett sig inte kunna tillstyrka förslaget, inte lagen utan angav i ett tillkännagivande till regeringen att den med utgångspunkt i lagförslaget skulle bereda frågan (se bet. 2003/04:KU3 s. 40–46, 51 f., rskr. 2003/04:34). Ärendet ledde dock aldrig till lagstiftning (se vid RF 14:6 under avsnittet ”Indelning i kommuner”). Däremot är det inte ovanligt att regeringen förelägger lagförslag inom områden som i och för sig ligger under regeringens ansvarsområde. Som exempel på sådana lagar kan nämnas bestämmelserna om assistansersättning i socialförsäkringsbalken och de olika personregisterlagarna. I 8 kap. 18 § RF anges att en lag inte får ändras eller upphävas på annat sätt än genom lag, den formella lagkraftens princip. Ingen myndighet, inte heller , får bestämma hur en förvaltningsmyndighet i ett särskilt fall ska besluta i ett ärende som rör myndighetsutövning mot en enskild eller mot en kommun eller som rör tillämpningen av lag (12 kap. 2 § RF). Vidare får inte förvaltningsuppgifter fullgöras av i vidare mån än vad som följer av grundlag eller riksdagsordningen (12 kap. 3 § RF). I grundlagspropositionen 1973:90 s. 401 anförde departementschefen att redan på grund av sin organisation och sammansättning är som regel inte lämpad att handha förvaltnings- och rättsskipningsuppgifter utan bör i huvudsak ägna sig åt de uppgifter som följer med dess innehav av normgivnings- och finansmakten och åt kontrollen av rikets styrelse och förvaltning. När det gäller regeringens behandling av tillkännagivanden har framhållit att utgångspunkten, i enlighet med den konstitutionella praxis som vuxit fram, bör vara att regeringen tillgodoser ett tillkännagivande. Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål bör den underrätta om detta inom den tidsgräns – när sådan anges – som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör då redovisas (se t.ex. bet. 2011/12:KU21). Utskottet har redovisat en kartläggning av negativa tillkännagivanden. En iakttagelse är att det är svårt att definiera negativa tillkännagivanden mer bestämt; ett tillkännagivande kan formuleras som att en viss verksamhet fortsatt ska bedrivas eller som att regeringen inte ska lägga förslag som innebär att verksamheten ska förändras. I sak kan innebörden vara densamma. Ett tillkännagivande om att en viss åtgärd ska vidtas kan i det politiska sammanhanget uppfattas som att regeringen ska avstå från att vidta en annan åtgärd. Slutsatsen är dock att negativa tillkännagivanden som formuleras som att regeringen inte ska lägga fram ett förslag eller utreda en viss fråga är mycket ovanliga. Sådana tillkännagivanden har i huvudsak beslutats av . Utskottet vill påminna om att fann att möjlighet att besluta om tillkännagivanden till regeringen inte bör regleras i regeringsformen (SOU 2008:125 s. 304 f.). Utredningen redovisade den konstitutionella praxis som vuxit fram när det gäller regeringens behandling av tillkännagivanden. konstaterade att dagens ordning i allt väsentligt fungerade väl. Det kunde dessutom inte uteslutas att praxis kunde komma att utvecklas ytterligare, något som skulle kunna försvåras med en reglering i grundlag. Utskottet har ingen annan uppfattning än . När det gäller vissa slags negativa tillkännagivanden kan det uppstå en situation som innebär att genom ett tillkännagivande uttrycker att regeringen inte ska föreslå en viss åtgärd som regeringen enligt 4 kap. 4 § RF har en grundlagsreglerad rätt att lägga förslag till . Eftersom tillkännagivanden är oreglerade kan de inte ta över regeringsformens bestämmelser. Regeringen har således att hantera tillkännagivanden, negativa och andra, under parlamentariskt ansvar. Om regeringen föreslår en åtgärd som i förväg genom ett tillkännagivande uttalat att den motsätter sig har , som med alla förslag från regeringen, att behandla förslaget. I sammanhanget har även bestämmelserna i 8 kap. RF om fördelningen av normgivningsmakt betydelse. I 8 kap. 6 § RF anges att föreskrifter som regeringen meddelat med stöd av ett bemyndigande i regeringsformen ska underställas för prövning om bestämmer det. ges därmed en obegränsad möjlighet att ge föreskrifter om underställning i de fall den bemyndigar regeringen att meddela föreskrifter. Av 8 kap. 8 § RF följer att behörighet för regeringen att besluta föreskrifter i ett visst ämne inte utgör hinder för att genom lag meddela föreskrifter i samma ämne. Detta gäller även om regeringen redan har utnyttjat sin behörighet. Den lag som beslutar kan i ett sådant fall göra en regeringsföreskrift verkningslös. Utskottet vill i sammanhanget peka på betydelsen av 8 kap. 6 och 8 §§ RF. Bestämmelserna innebär att kan se till att dess uppfattning drivs igenom, även om tidigare delegerat föreskriftsrätten till regeringen eller om ämnet ligger inom regeringens s.k. restkompetens. Av intresse är även 8 kap. 18 § RF som anger att en lag inte får upphävas på annat sätt än genom lag, den formella lagkraftens princip. Regeringen kan inte gå emot om väljer att meddela föreskrifter genom lag inom ett område där regeringen har rätt att besluta föreskrifter. Bestämmelserna kan ses mot bakgrund av att all offentlig makt utgår från folket och att är folkets främsta företrädare. De nämnda bestämmelserna i regeringsformen är en del av det regelverk som garanterar att uppfattning i en viss fråga får genomslag. Även om de formella möjligheter som bestämmelserna medför inte används frekvent är blotta förekomsten av dem central. Genom de formella möjligheter som bestämmelserna ger har regeringen skäl att handla så att den tillmötesgår önskemål, utan att faktiskt använder bestämmelserna. Regeringsformen stadgar också att regeringen styr riket. Som redan anförts har regeringen rätt enligt regeringsformen 4 kap. 4 § att lägga propositioner. Inför att en proposition beslutas av regeringen måste självfallet regeringsärendet beredas enligt regeringsformens beredningskrav (7 kap. 2 § RF); att hindra regeringen från att vidta beredningsåtgärder som ett led i arbetet med att ta fram en proposition skulle indirekt innebära ett kringskärande av regeringens initiativrätt. I förarbetena till regeringsformen framhölls när det gäller det fristående utredningsväsendet att det förhållandet att regeringen måste bära det slutliga ansvaret för utformningen av och innebörden i förslag som läggs fram för bör föra med sig att det ytterst får ankomma på regeringen att avgöra hur den utredning bör bedrivas som anses som behövlig för förslagen. Utskottet har ingen annan uppfattning. Som utskottet tidigare framhållit är det politiska beslut som ligger till grund för att den aktuella utredningsuppgiften bör utföras naturligtvis en utgångspunkt i dessa sammanhang (bet. 2015/16:KU10 s. 81). Förutom förordningar och propositioner förekommer självfallet andra typer av regeringsbeslut som kan väcka intresse i . Utrymmet för formella befogenheter att ingripa kan här vara mindre. Även i sådana fall kan det finnas ett behov för att meddela sin uppfattning till regeringen (jfr bet. 1993/94:KU18 s. 26). ska beaktas de begränsningar som finns för när det gäller fullgörande av förvaltningsuppgifter (12 kap. 3 § RF). Slutligen kan enligt utskottet finnas skäl att i här aktuellt sammanhang framhålla betydelsen av de parlamentariska kontrollinstrumenten i regeringsformen och peka på den princip som ytterst reglerar relationen mellan och regeringen, nämligen att en regering är beroende av förtroende, eller i vart fall att den tolereras av en majoritet i , och finns inte denna förutsättning måste den avgå och ersättas av en annan som uppfyller kraven. Riksdagsstyrelsens redogörelse för behandlingen av skrivelser Utskottets förslag i korthet lägger riksdagsstyrelsens redogörelse till handlingarna. redovisar riksdagsstyrelsen behandlingen av skrivelser till riksdagsstyrelsen i en redogörelse till . I årets redogörelse (redog. 2015/16:RS4) redovisas sju riksdagsskrivelser, en från /13, en från /14, fyra från /15 och en från /16. En riksdagsskrivelse med ett tillkännagivande redovisas som slutbehandlad. Det rör ett tillkännagivande om minnesår för demokratins genombrott (bet. 2012/13:KU16, mom. 7, rskr. Tillkännagivandet rörde att och i lämplig form bör uppmärksamma att har förflutit sedan demokratin fick sitt genombrott i och att det bör tillsättas en kommitté som tar ansvar för förberedelser och genomförande av detta jubileum. Av redogörelsen framgår att riksdagsstyrelsen beslutade att tillkalla en parlamentarisk kommitté som med utgångspunkt från tidigare uttalanden ska ta fram underlag för att förbereda och genomföra högtidlighållandet av demokratins införande i . beslutade styrelsens ordförande om kommitténs sammansättning. beslutade riksdagsstyrelsen att högtidlighållande av demokratins genombrott i ska inledas och avslutas , att högtidlighållande ska sätta processen för demokratiseringen och roll i denna i centrum, att den parlamentariska kommittén för högtidlighållande av demokratins införande ska ta fram ett program för aktiviteter och arrangemang som ska genomföras och att kommittén kontinuerligt ska informera styrelsen om sitt arbete. Två riksdagsskrivelser är inte slutbehandlade. Båda innehåller tillkännagivanden. Den ena skrivelsen som inte är slutbehandlad handlar om att låta översyn av det ekonomiadministrativa regelverket för myndigheter () ta fram författningsförslag som tydliggör att det är som har arbetsgivaransvaret och det ekonomiska ansvaret för riksrevisorernas chefspensioner (bet. 2013/14:FiU35 mom. 2, rskr. Riksdagsstyrelsen beslutade om tilläggsdirektiv till . Tilläggsdirektiven innebär att kommittén dels ska utreda om sådana oklarheter om ansvaret för chefspensioner som finansutskottet påtalat i sitt betänkande (årsredovisning 2013 [bet. 2013/14:FiU35]) även finns hos övriga myndigheter under , dels föreslå hur regelverket kan förtydligas när det gäller ansvaret för och redovisningen av de aktuella pensionerna. Utredningen överlämnade sitt betänkande (2015/16:URF1). Betänkandet har remissbehandlats. Riksdagsstyrelsen avser att överlämna en framställning till . Den andra riksdagsskrivelsen som inte är slutbehandlad rör frågan om att låta utreda och ta fram förslag rörande gåvoregister och registrering av skulder (bet. 2014/15:KU17, mom. 4 rskr. Riksdagsstyrelsen beslutade att ge riksdagsdirektören i uppdrag att låta utreda och ta fram lagförslag på dels en lag om registrering av gåvor till riksdagsledamöter, dels en ändring i lagen (1996:810) om registrering av riksdagsledamöternas åtaganden och ekonomiska intressen med innebörden att även vissa skulder ska registreras. En promemoria med lagförslag har tagits fram inom . beslutade riksdagsstyrelsen att remittera promemorian. Riksdagsstyrelsen avser att överlämna en framställning till . Utskottet konstaterade att riksdagsstyrelsens redogörelse för behandlingen av skrivelser gav en i allt väsentligt fullständig och korrekt bild av skrivelser och tillkännagivanden samt att formen för styrelsens redovisning är densamma som i regeringens skrivelse. Utskottet föreslog att skulle lägga redogörelsen till handlingarna, vilket också blev beslut (bet. 2014/15:KU21, rskr. Utskottet har inte några invändningar mot riksdagsstyrelsens redogörelse. Utskottet föreslår att lägger redogörelsen till handlingarna. Förteckning över behandlade förslag Skrivelse 2015/16:75 Regeringens skrivelse 2015/16:75 Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen. Redogörelse /16:RS4 Redogörelse för behandlingen av skrivelser till riksdagsstyrelsen. yttrande 2015/16:SkU9y yttrande 2015/16:FöU3y yttrande 2015/16:SoU4y yttrande 2015/16:UbU5y yttrande 2015/16:TU3y Miljö- och jordbruksutskottets yttrande 2015/16:MJU4y