bet · H301UbU6 · 2016-01-29 00:00:00 — Regeringen bedömer det inte som möjligt att inom ramen för den nu aktuella propositionen även inventera all sektorslagstiftning för att identifiera eventuella ytterligare bemyndiganden som skulle kunna användas för att utfärda föreskrifter i samma frågor som bemyndigandet i den horisontella lagen. Regeringen avser dock att följa hur ordningen med det nya bemyndigandet kommer att fungera i praktiken och vid behov återkomma om behovet av att justera eventuella ytterligare bemyndiganden. I motion 2015/16:3273 av och (båda SD) föreslår motionärerna att ska avslå propositionen. Motionärerna menar att direktivet är ett tvingande rörlighetsdirektiv. Vidare anser motionärerna att det finns stora tveksamheter när det gäller de kontroller av språkkunskaper som aviseras. Motionärerna påpekar att kontrollerna bara får utföras när annan prövning redan har gjorts och att regelbundna språktester ska få utföras när patientsäkerhet är relevant. Hur kontrollerna ska utföras och vilka krav de ska innehålla är enligt motionärerna inte klart uttalat. Enligt motionärerna framgår det av direktivet att ett yrkeskort kommer att utfärdas om inte den aktuella myndigheten hinner behandla ett ärende inom utsatt tid. Motionärerna anser att det är ett märkligt förfarande. Motionärerna konstaterar att Lagrådet har riktat skarp kritik mot regeringens förslag när det gäller vissa lagkollisioner samt otydligheter och tveksamheter när det gäller normeringsmakten och på vilken grund föreskriftsrätten vilar. Regeringen har inte heller gjort någon fullständig inventering av befintliga bemyndiganden för varje reglerat yrke, som Lagrådet efterfrågade. Inledningsvis kan utskottet konstatera att ett av Europeiska unionens mål är att avskaffa hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna. Den inre marknaden med fri rörlighet för varor, tjänster, personer och kapital är en grundbult i EU-samarbetet. För medlemsstaternas medborgare innebär detta bl.a. rätt att utöva ett yrke, som egenföretagare eller som anställd, i en annan medlemsstat än den där de har skaffat sig sina yrkeskvalifikationer. Syftet med yrkeskvalifikationsdirektivet är att underlätta för dem som vill utöva ett s.k. reglerat yrke i ett annat land än sitt hemland inom EU. Yrkeskvalifikationsdirektivet ökar på så vis möjligheterna till fri rörlighet över nationsgränserna och är därmed en viktig del av den inre marknaden. Utskottet ser liksom regeringen positivt på intentionerna med yrkeskvalifikationsdirektivet och de ansträngningar som görs för att underlätta rörligheten för personer och tjänster inom EU. I förlängningen kan yrkeskvalifikationsdirektivet bidra till ökad sysselsättning och tillväxt inom EU. Vidare kan utskottet konstatera att medlemsstaterna är skyldiga att omsätta unionsrätt som antagits i form av ett direktiv till nationell rätt. Det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet, direktiv /36/EG, införlivades t.ex. i svensk rätt genom justeringar i de författningar där utövandet av respektive yrke regleras. Utskottet kan också konstatera att de nationella parlamenten har en roll i EU. Genomförandet av det nu aktuella direktivet har föregåtts av en process där utskottet först har behandlat kommissionens grönbok i ett utlåtande, därefter har utskottet subsidiaritetsprövat kommissionens lagförslag och slutligen har utskottet överlagt med regeringen när direktivet förhandlades. När det gäller frågan om kontroll av språkkunskaper, som motionärerna lyfter, kan utskottet konstatera att bestämmelserna om språkkunskaper inte är nya utan infördes genom det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet. Utskottet anser att det är bra att dessa bestämmelser nu har förtydligats i flera avseenden. Motionärerna saknar en beskrivning av de regelmässiga språkkontrollerna. Utskottet noterar att regeringen överväger möjligheten att införa sådana kontroller för vissa yrken och att dessa i sådana fall enligt regeringen kommer att föreskrivas i de författningar där utövandet av yrket regleras och inte i den nya generella lagen. Utskottet konstaterar att det därmed inte finns skäl att behandla frågan ingående i den nu aktuella propositionen. I sammanhanget vill utskottet också understryka att varken direktivet eller den nya lagen ger några rättigheter i fråga om att bli anställd. Motionärerna lyfter också frågan om ett europeiskt yrkeskort. Utskottet kan konstatera att det är en nyhet som införs genom det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. För att yrkeskortet ska införas för en yrkesgrupp ska vissa kriterier vara uppfyllda. omfattas fem yrken av yrkeskortet. Yrkeskortet utfärdas som regel i det land där yrkesutövaren är etablerad och har samma verkan som ett erkännande av yrkeskvalifikationer enligt sedvanlig ordning. Yrkeskortet är ett alternativt sätt att få sina yrkeskvalifikationer erkända i ett annat land. Det finns alltså inte någon uttrycklig bestämmelse som reglerar att ett yrkeskort ska utfärdas när den behöriga myndigheten inte hinner behandla ett ärende inom utsatt tid. Slutligen lyfter motionärerna fram Lagrådets synpunkter på bl.a. den nya författningsstruktur som regeringen föreslår och utformningen av bemyndiganden. Utskottet kan här konstatera att regeringen har tillmötesgått Lagrådets synpunkter i vissa delar och att regeringen i övriga delar har redovisat sina bedömningar och överväganden. Utskottet noterar att regeringen avser att vid behov återkomma om såväl den nya strukturen som eventuella justeringar av bemyndiganden. Lagteknisk samordning med proposition 2015/16:43 Regeringen föreslår en ändring i 3 kap. 3 a § socialtjänstlagen (2001:453). Under ärendets beredning har utskottet uppmärksammat att regeringen i proposition 2015/16:43 Stödboende – en ny placeringsform för barn och unga föreslog en ändring i denna paragraf som trädde i kraft och publicerades i SFS 2015:982 (prop. 2015/16:43, bet. 2015/16:SoU5, rskr. 2015/16:101). Ändringen innebar att ordet ”ungdom” ersattes av ordet ”unga” i paragrafens första respektive andra stycke. Denna ändring saknas i det nu aktuella förslaget. Utskottet föreslår därför att denna ändring nu införs. Utskottets förslag till en sådan ändring finns i bilaga 3. Under ärendets beredning har också informerat utskottet om att visst författningsarbete återstår innan den nya lagen och lagändringarna bör träda i kraft, och utskottet föreslår därför att ikraftträdandet av samtliga lagförslag senareläggs till . Med hänvisning till det som anförs ovan avstyrker utskottet motion 2015/16:3273 (SD). Utskottet tillstyrker därmed proposition 2015/16:44 med den ändringen att 3 kap. 3 a § socialtjänstlagen (2001:453) får den lydelse som utskottet föreslår i bilaga 3 och att lagarna träder i kraft . Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att förtydliga regelverket om tillfällig yrkesutövning. Jämför reservation 2 (V). Regeringen kan konstatera att det följer av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget) och praxis att det inom görs en åtskillnad mellan tillfälligt tillhandahållande av tjänster och den s.k. etableringsfriheten. Generellt sett har medlemsstaterna större möjlighet att ställa krav på företag från andra länder om de avser att etablera sig än vad som är fallet om de endast tillfälligt avser att erbjuda sina tjänster. Denna åtskillnad återspeglas även i yrkeskvalifikationsdirektivet. Grundregeln i direktivet är alltså att medlemsstaterna vid etablering kan kräva ett nationellt godkännande av yrkesutövaren, medan det vid tillfällig yrkesutövning endast krävs att yrkesutövaren lagligen utövar samma yrke i sitt ursprungsland. Direktivet ger alltså inte möjlighet att kräva att utländska yrkesutövare som tillfälligt utövar sitt yrke i ska ha en svensk legitimation eller liknande. Artiklarna 5–9 om tillfällig yrkesutövning infördes genom det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet . Artiklarna 5 och 6 ger aktiva yrkesutövare, både egenföretagare och anställda, en vidsträckt rätt att tillfälligt utöva sina yrken inom en annan stats territorium utan hinder av de krav på yrkeskvalifikationer som den staten annars ställer för utövande av yrket. Denna rätt gäller under förutsättning att yrkesutövaren är lagligen etablerad i en annan stat inom EES eller i och därmed utövar samma reglerade yrke i den staten. Rätten gäller även om yrket inte är reglerat i etableringsstaten, men då förutsätts att yrkesutövaren har utövat yrket under (tidigare enligt det ursprungliga direktivet) i en eller flera andra stater inom EES eller i eller att utbildningen för yrket är reglerad. Artikel 7 i direktivet ger emellertid staterna möjlighet att kräva att en yrkesutövare som har för avsikt att utnyttja rätten till tillfällig yrkesutövning ska underrätta den behöriga myndigheten i den mottagande staten. När det gäller yrken som har konsekvenser för folkhälsa eller säkerhet får den behöriga myndigheten dessutom göra en förhandskontroll av yrkesutövarens yrkeskvalifikationer. Det gäller däremot inte de yrken som omfattas av ordningen för automatiskt erkännande på grundval av samordning av minimikraven för utbildning, dvs. läkare, specialistläkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, specialisttandläkare, veterinär, barnmorska, apotekare och arkitekt. har i ett flertal fall uttalat sig i frågan om vilka faktorer som ska bedömas när man måste avgöra om fördragets regler om frihet att tillhandahålla tjänster eller reglerna om den fria etableringsrätten ska tillämpas. Bestämmelsen i artikel 5.2 i yrkeskvalifikationsdirektivet kodifierar delar av denna praxis (se dom mot Consiglio dell’Ordine degli Avvocati e Procuratori di , C-55/94, EU:C:1995:411, punkt 27). Enligt artikel 5.2 ska direktivets regler om tillhandahållande av tjänster endast tillämpas om tjänstetillhandahållaren tillfälligt och temporärt utövar yrket i den mottagande medlemsstaten. Huruvida tillhandahållandet av tjänsten är temporärt och tillfälligt ska, enligt den aktuella artikeln, bedömas från fall till fall, i synnerhet på grundval av tjänstens varaktighet, frekvens, periodicitet och kontinuitet. När det gäller befintlig praxis i fråga om fri rörlighet för tjänster och företagsetablering konstaterar regeringen att det inte är självklart i vilken utsträckning den är tillämplig på de förhållanden som regleras genom yrkeskvalifikationsdirektivet. Direktivet är tillämpligt på yrkesutövare som vill utöva ett yrke som anställda eller som egenföretagare medan fördragets regler om fri rörlighet för tjänster och etablering endast är tillämpliga på företag och inte på enskilda som får lön som anställda i mottagarlandet (se dom mot Finanzamt Ludwigshafen, C-544/11, EU:C:2013:124, punkt 31 samt dom Ritter-Coulais mot Finanzamt Germersheim, C-152/03, EU:C:2006:123, punkt 19). För de senare är det fördragets regler om fri rörlighet för arbetstagare som är tillämpliga. Av detta följer att det i praxis i fråga om fri rörlighet för tjänster och etablering saknas domar som kan ge ledning när det gäller att avgöra om en person som är anställd i annat land ska anses erbjuda en tjänst eller ska anses ha etablerat sig. Än så länge har, såvitt regeringen känner till, inte heller uttalat sig om hur yrkeskvalifikationsdirektivet ska tolkas i detta avseende. I avsaknad av sådana uttalanden är det regeringens uppfattning att det är praxis i fråga om fri rörlighet för tjänster och företagsetablering som bör vara vägledande även vid bedömningen av om en enskild yrkesutövare som är anställd i inom ramen för yrkeskvalifikationsdirektivets bestämmelser ska anses tillfälligt utföra tjänster eller anses vara etablerad. Skälet för detta är att det är denna praxis som varit vägledande vid utformningen av artikel 5 i yrkeskvalifikationsdirektivet. Regeringen konstaterar också att praxis i fråga om fri rörlighet för tjänster och etablering inte alltid kan appliceras på ett anställningsförhållande. Enligt regeringen finns det t.ex. inget rättsfall som berör längden på ett anställningskontrakt eller vilken betydelse som ska läggas vid att det rör sig om en praktiktjänst, tillfällig anställning eller tillsvidareanställning. har även konstaterat att bestämmelserna i fördraget inte ger någon ledning när det gäller att rent abstrakt bestämma eller med vilken frekvens som tillhandahållandet av en tjänst eller en viss typ av tjänster i en annan medlemsstat kan anses som tillhandahållandet av en tjänst (dom Schnitzer, C-215/01, EU:C:2003:662, punkt 31). Begreppet tjänster i fördragets mening kan till och med omfatta tjänster som tillhandahålls (samma dom, punkt 30). Dessutom har domstolen konstaterat att längden på perioden under vilken en tjänst tillhandahålls i ett annat land inte i sig kan vara avgörande för att fastställa om det är fördragets regler om fri rörlighet för tjänster eller etablering som ska tillämpas (se dom Kommissionen mot , C-171/02, EU:C:2004:270, punkt 27). I linje med dessa avgöranden följer dessutom uttryckligen av artikel 5.2 andra stycket i yrkeskvalifikationsdirektivet att bedömningen av om tillhandahållandet av tjänsten är temporärt och tillfälligt ska göras från fall till fall. Enligt regeringen är det därför inte möjligt att tillmötesgå önskemål om fastställande av en gräns mellan tillfällig yrkesutövning och etablering. Enligt regeringen finns det däremot anledning att beröra delar av praxis som kan vara vägledande för beslut i enskilda fall. Till att börja med står det klart att i de fall en medborgare från ett annat land stadigvarande bosätter sig i för att tillhandahålla tjänster där är fördragets regler om fri rörlighet för tjänster inte tillämpliga (se dom mot , C-196/87, EU:C:1988:475, punkt 17). Enligt regeringens uppfattning skulle en tolkning av fallet rimligen kunna innebära att yrkesutövare som får en tillsvidareanställning i ska anses ha etablerat sig i landet. Motsatsvis bör enligt regeringen en rimlig utgångspunkt vara att en yrkesutövare med en tidsbegränsad anställning ska anses tillfälligt utöva sitt yrke. Det förekommer dock på varandra följande tidsbegränsade anställningar hos en och samma arbetsgivare, vilket får tas i beaktande i enskilda fall. När det gäller yrkesutövare som hyrs ut av bemanningsföretag som är etablerade i andra länder har fastställt att det rör sig om tjänster i fördragets mening (se dom Webb, C-279/80, EU:C:1981:314, punkt 9). När det gäller bemanningsföretag avser regeringen att särskilt följa utvecklingen av praxis. Även i övriga situationer blir det enligt regeringen slutligen som i sin uttolkning av får ge ledning i fråga om vad som är tillfällig yrkesutövning respektive etablering. Sammanfattningsvis konstaterar regeringen att det inte entydigt går att dra en gräns mellan tillfällig yrkesutövning och etablering. Det finns därför skäl att noga följa den framtida tillämpningen av yrkeskvalifikationsdirektivets bestämmelser om tillfällig yrkesutövning. I kommittémotion 2015/16:3270 av m.fl. (V) vill motionärerna att lagstiftningen om tillfällig yrkesutövning ska förtydligas så att utövande utöver alltid ska betraktas som en etablering och inte som en tillfällig yrkesutövning. Motionärerna hänvisar till att flera remissinstanser har efterlyst klargöranden om vad som ska räknas som tillfällig yrkesutövning så att det inte blir fråga om en faktisk etablering. och har t.ex. föreslagit en tidsgräns . Utskottet kan konstatera att artiklarna 5–9 om tillfällig yrkesutövning infördes genom det ursprungliga yrkeskvalifikationsdirektivet . Frågan om var gränsen mellan tillfällig yrkesutövning och etablering ska dras är således inte ny. Motionärerna vill att en tidsgräns ska införas i den nya lag som föreslås. Regeringen pekar på att det av yrkeskvalifikationsdirektivet uttryckligen följer att bedömningen av om tillhandahållandet av tjänsten är temporärt och tillfälligt ska göras från fall till fall (artikel 5.2 andra stycket). Enligt regeringen är det därför inte möjligt att tillmötesgå önskemål om fastställande av en gräns mellan tillfällig yrkesutövning och etablering. Dessutom konstaterar regeringen efter en genomgång i propositionen av praxis att det inte entydigt går att dra en gräns mellan tillfällig yrkesutövning och etablering. Regeringen menar att det därför finns skäl att noga följa den framtida tillämpningen av yrkeskvalifikationsdirektivets bestämmelser om tillfällig yrkesutövning. Det blir enligt regeringen slutligen som i sin uttolkning av får ge ledning i fråga om vad som är tillfällig yrkesutövning respektive etablering. Utskottet ser inte något skäl att göra en annan bedömning än regeringen i denna fråga och avstyrker därmed motion 2015/16:3270 (V). Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, punkt 1 (SD) av (SD) och (SD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag. 2015/16:3273 av och (båda SD) och avslår proposition 2015/16:44 punkterna 1–9. Den sektorsbaserade lagstiftning som yrkeskvalifikationsdirektivet vilar på ska delvis ersättas med en horisontell lagstiftning som avser samtliga sektorer. Vi har tidigare yrkat avslag på detta direktiv, vilket inte påverkas av att lagstiftningen nu föreslås bli horisontell. En sådan ändring innebär sannolikt både för- och nackdelar. Vår tidigare motivering var i huvudsak att direktivet är ett tvingande rörlighetsdirektiv där kraven sannolikt kommer att sänkas i förhållande till svenska kravnivåer. Det finns också stora tveksamheter när det gäller de språkkontroller som aviseras och som bara får utföras när annan prövning redan gjorts. Dessutom ska regelbundna språktester utföras när patientsäkerheten är relevant. Hur dessa kontroller ska utföras och vilka krav de ska innehålla är dock höljt i dunkel. Enligt direktivet kommer ett yrkeskort att utfärdas om den aktuella myndigheten inte hinner behandla ett ärende inom utsatt tid. Det är ett märkligt förfarande. Vi konstaterar, inte utan viss förvåning, att Lagrådet riktar skarp kritik mot förslaget. Lagrådets yttrande innehåller anmärkningar om kolliderande lagstiftning när det gäller den nationella lagstiftningen och direktivet samt kolliderande direktivlagstiftning. Vidare kritiseras otydligheter i förslaget, och tveksamhet uttrycks när det gäller normeringsmakten och på vilken grund föreskriftsrätten vilar. Regeringen har inte heller gjort någon fullständig inventering av befintliga bemyndiganden för varje reglerat yrke, som Lagrådet efterfrågade. Mot denna bakgrund anser vi att bör avslå propositionen. Tillfällig yrkesutövning, punkt 2 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3270 av m.fl. (V). I propositionen föreslås lagstiftning som reglerar direktivets bestämmelser om att en yrkesutövare har rätt att tillfälligt utöva ett reglerat yrke i om hen är lagligen etablerad i ett annat land inom EES eller . Flera remissinstanser har efterlyst klargöranden om vad som ska räknas som tillfällig yrkesutövning så att det inte blir fråga om en faktisk etablering. och har t.ex. föreslagit en tidsgräns . Regeringens svar är att det finns kopplingar mellan yrkeskvalifikationsdirektivet och tjänstedirektivet. När det gäller tjänstedirektivet har uttalat att det inte får sättas upp några fasta tidsgränser. Huruvida tillhandahållandet av en tjänst är temporärt eller tillfälligt ska alltid avgöras från fall till fall. Detta bör enligt regeringen vara vägledande även när det gäller yrkeskvalifikationsdirektivet. Men regeringen erkänner att det inte är självklart att en sådan koppling mellan de olika direktiven finns och att ännu inte har uttalat sig om tillämpningen av yrkeskvalifikationsdirektivet. Det finns anledning att framöver vara restriktiv och sätta en tydlig gräns för vad som får räknas som tillfällig yrkesutövning inom reglerade yrken. Jag vill att tillkännager för regeringen att den ska återkomma med ett förtydligande av lagstiftningen om tillfällig yrkesutövning så att ett utövande utöver ska betraktas som en etablering och inte som en tillfällig yrkesutövning. Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet, punkt 1 (V) (V) anför: Jag är i grunden positiv till att människor kan röra sig över gränserna och arbeta i andra länder. I är flera av de reglerade yrkena bristyrken, och det är bra om yrkeskunniga från andra länder kan ta arbete här för att bidra till en positiv utveckling av verksamheterna och samhällsekonomin. När förändringar görs för att underlätta sådan rörlighet måste de dock göras utan att försvaga arbetstagarnas ställning på arbetsmarknaden. När det gäller just frågan om reglerade yrken får rörligheten inte heller undergräva den reglering av yrkena som setts som nödvändig av framför allt skäl som rör säkerhet och trovärdighet. Direktivet har en rad brister och oklarheter i dessa delar. Regeringens förslag har därför kritiserats av många remissinstanser på olika punkter. Det handlar t.ex. om förslaget till lagstiftning om att en yrkesutövare har rätt att tillfälligt utöva ett reglerat yrke i om hen är lagligen etablerad i ett annat EU-land. Det innebär att det i kan förekomma utövare inom reglerade yrken som inte har en svensk yrkeslegitimation. Detta har kritiserats av bl.a. Jag kan instämma i den kritik och i den oro som många av remissinstanserna har gett uttryck för. EU-parlamentariker röstade också nej till direktivet när det togs fram. Jag kan dock konstatera att är skyldigt att följa ett beslutat EU-direktiv och stöder därför regeringens förslag. Förteckning över behandlade förslag Proposition 2015/16:44 Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet: 1.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om erkännande av yrkeskvalifikationer. 2.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (1974:191) om bevakningsföretag. 3.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453). 4.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. 5.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 6.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659). 7.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i skollagen (2010:800). 8.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i taxitrafiklagen (2012:211). 9.Riksdagen antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. 2015/16:3270 av m.fl. (V): ställer sig bakom det som anförs i motionen om att den föreslagna lagstiftningen om tillfällig yrkesutövning bör förtydligas med att utövande utöver alltid ska betraktas som etablering och inte tillfällig yrkesutövning, och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3273 av och (båda SD): avslår proposition 2015/16:44 Genomförande av det moderniserade yrkeskvalifikationsdirektivet. Ändring i regeringens förslag till lag om ändring i socialtjänstlagen (2001:453) Lydelse enligt SFS 2015:982 ska se till att det finns rutiner för att förebygga, upptäcka och åtgärda risker och missförhållanden inom verksamhet rörande barn och unga. ska använda handläggare som har avlagt svensk socionomexamen eller annan relevant examen på grundnivå i högskolan eller som har utländsk utbildning som erkänts enligt 3 b § andra stycket för utförande av sådana uppgifter inom rörande barn och unga som innefattar ska använda handläggare som har avlagt svensk socionomexamen eller annan relevant examen på minst grundnivå i högskolan för utförande av sådana uppgifter inom rörande barn och unga som innefattar 1. bedömning av om utredning ska inledas, 2. utredning och bedömning av behovet av insatser eller andra åtgärder, eller 3. uppföljning av beslutade insatser.