bet · H301KU16 · 2016-04-14 00:00:00 — Medan den principiella ansvarsfördelningen är tydlig kan den begränsade skriftliga regleringen i regeringsformen och riksdagsordningen, tillsammans med en nu ganska lång rad yttranden från , göra det svårt att säkert veta vilka skyldigheter regeringen har gentemot och vilket organ i som ska kontaktas. Det finns därför ett behov av att tydliggöra hur arbetet ska utformas för att säkerställa att får ett optimalt inflytande i EU för en EU-politik som är förankrad i på det sätt som vårt styrelseskick förutsätter. Vi bör undvika arbetsmetoder som gör att ingriper i förhandlingsprocedurerna i EU på ett sätt som av våra partner uppfattas som onödigt omfattande, utan att det ger någon ökning av reella inflytande. Arbetsmetoder bör eftersträvas som, med utgångspunkt från det gemensamma intresset och ansvaret att kan få största möjliga inflytande, är så anpassade som möjligt till en gemensam bild av hur EU:s beslutsprocesser faktiskt fungerar i den komplicerade förhandlingsmiljön med till exempel kommissionen eller rådet. arbete med EU-frågor har utvecklats i flera omgångar sedan inträdet 1995. Jag ska bara nämna några exempel. Till exempel genomfördes ett antal ändringar 2007 i syfte att framhålla utskottens ansvar i EU-arbetet och se till att kan komma in tidigt i beslutsprocessen. Ändringarna innebär bland annat att utskotten ska granska vissa EU-dokument och att utskotten kan begära överläggningar med regeringen i EU-frågor. trädde som bekant dessutom Lissabonfördraget i kraft med nya bestämmelser om de nationella parlamentens roll. Med anledning av detta infördes bestämmelser i riksdagsordningen om bland annat subsidiaritetsprövningar av förslag till EU-lagstiftning och deltagande vid fördragsändringar. Därtill finns det i EU-sammanhang ett interparlamentariskt samarbete mellan de nationella parlamenten. Där pågår även diskussioner om hur de nationella parlamentens samarbete och verktyg för att påverka EU:s beslutsprocess kan stärkas, något som inte riktigt har tagit ställning till. har dessutom lyft upp frågan om de nationella parlamentens roll och har en uttalad ambition om en stärkt dialog mellan parlamenten och kommissionen, som en följd av det så kallade Barrosoinitiativet. De nationella parlamenten deltar i denna dialog i olika utsträckning utifrån skilda nationella förutsättningar. Hos oss, herr talman, är det regeringen som för dialogen med kommissionen men är ansvarig inför . Här har KU i ett tidigare betänkande visat att det är viktigt att parlament som i sådana här sammanhang inte missgynnas av detta upplägg. För del är därför förhållandet mellan regeringen och i fråga om hanteringen av EU-frågorna av stor vikt. Det tar sig uttryck bland annat i en informations- och samrådsskyldighet för regeringen. Denna skyldighet anges allmänt i regeringsformen och har mer detaljerat reglerats i riksdagsordningen. är förhållandena som sådana att regeringen ska överlägga med utskotten i de frågor rörande arbetet i EU som utskotten bestämmer. Vidare ska regeringen rådgöra med nämnden inför möten och beslut i . Regeringen ska även underrätta om frågor som ska beslutas i Europeiska unionens råd och rådgöra med nämnden om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten i rådet. Den senaste parlamentariska utredningen med uppdrag att se över arbete med EU-frågor genomfördes , och det är att dessa frågor ses över , för att säkerställa att har bästa möjliga förutsättningar att fullgöra sina uppgifter. Frågor av intresse är framför allt om EU-arbetet i bedrivs på det sätt som det var tänkt och om har avsedda möjligheter att påverka den politik som förs på EU-nivå. Jag hade tänkt ta upp några exempel, herr talman. Men jag besparar er med att hänvisa till att det i betänkandet nämns flera frågor som bör vara föremål för utredning. Det är viktiga frågor. Sammantaget anser att riksdagsstyrelsen bör tillsätta en parlamentarisk kommitté med uppgift att utreda arbete med EU-frågor, inklusive hur bör och kan förhålla sig till en utveckling inom EU med en förstärkt roll för de nationella parlamenten. föreslår därför, med utnyttjande av sin initiativrätt enligt 9 kap. 16 § RO att ställer sig bakom vad utskottet nu anför och tillkännager detta för riksdagsstyrelsen. Mot bakgrund av det anförda, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag. Om de motioner som har lagts om att avveckla arvsmonarkin vet vi egentligen två saker. Det ena är en motionerna kommer att avslås . Det andra är att arvsmonarkin kommer att avvecklas - det är bara en tidsfråga. Det finns helt enkelt inte några intellektuellt hållbara argument för att inom ramen för ett i övrigt demokratiskt system behålla en konstitution som strider mot grundläggande demokratiska principer, som religionsfrihet och alla människors lika värde. Att vi ändå inte kommer att fatta beslut om att avveckla arvsmonarkin under den här mandatperioden har i första hand att göra med att det är principiella frågor som politiken naturligtvis fokuserar på de akuta problem som måste hanteras snabbt här och . Jag tänker inte minst på en fråga som klimatfrågan. Där kan vi inte vänta, utan där måste vi agera . Arvsmonarkin är en principiell fråga. Vi kan avveckla eller skjuta frågan . Likafullt går det inte att på ett intellektuellt hederligt sätt argumentera för att behålla en konstitution som strider mot grundläggande demokratiska principer. Vi kan titta på de argument som har förts fram. Torekovkompromissen har lyfts fram. Det är lite ironiskt när säger sig vilja värna politiska överenskommelser. orkade ju inte ens stå fast vid decemberöverenskommelsen . Efter sa nej och lämnade ensidigt den politiska överenskommelsen. Själv anser jag att politiska överenskommelser naturligtvis ska hållas. Man ska som parti stå fast vid politiska överenskommelser. Men det finns en bortre tidsgräns. Det är nu Torekovkompromissen ingicks. Inga riksdagsledamöter under innevarande mandatperiod var aktiva politiker . Tre av riksdagspartierna fanns inte ens representerade i dåtidens parlament. Naturligtvis behöver inte jag som representant för ett parti som inte fanns då och inte ingick i Torekovkompromissen försvara den, utan jag kan föra fram andra ståndpunkter. Likafullt var Torekovkompromissen bra när den träffades. Det var så långt det gick att komma då. är det att ta nästa steg. Det har också pratats om att värna det svenska kulturarvet. Då vill jag påminna om det är en felaktig historiesyn. Arvsmonarkin infördes av . var faktiskt en valmonarki. kunde vi välja kung i , låt vara att det var en mycket begränsad skara män som valde kung, men valet fanns i alla fall där. Vill man värna ett svenskt kulturarv är det inga problem att vända arvsmonarkin ryggen. Däremot ska vi naturligtvis vårda våra slott, bevara dem och gärna göra dem ännu mer tillgängliga för allmänheten. En demokratisering av konstitutionen är inte på något sätt en vulgär revolution. Ett annat argument som brukar framhållas, fast jag tror inte att jag har hört i den här debatten, är att det på något sätt skulle vara positivt för den svenska exporten att vi har en monarki. Men det finns ingen statistik som visar något sådant samband, ingen statistik som visar att monarkier är mer framträdande som exportländer än vad republiker är. främsta och starkaste ekonomi är . Det är en republik. Det är helt andra faktorer som avgör om ett land lyckas väl med sin export. Det handlar om innovationsklimat och hur utbildningssektorn och forskningspolitiken ser ut. Där ska vi lägga kraft för att fortsätta att vara en framträdande exportnation. Monarkin har ingenting med saken att göra. för fram ett litet bakvänt argument om att ett avslag på de motioner som har lagts på något sätt skulle innebära att kungen kan betraktas som vald av . Det är naturligtvis ett felaktigt resonemang. De motioner som har lagts handlar inte om nuvarande statschef. De handlar om vilken statschef vi ska ha framöver och hur den ska tillsättas. Vad som ändå gör detta till en intressant fråga att gå vidare med, att utreda hur framtida statsskick ska se ut, är att bästa tillfället att byta statsskick är när en statschef väljer att avgå. Den dagen känner att han inte vill eller orkar sitta kvar och fullgöra sina uppgifter som kung, den dagen är det rimligt att vi har en ny konstitution på plats. Därför bör vi börja utreda frågan om hur en framtida helt demokratisk konstitution ska se ut. Det har också förts fram argumentation om att det förutsätts breda majoriteter för att göra förändringar i grundlagen. Det är ett argument som jag tycker är starkt. Därför kommer jag att fortsätta att arbeta för att vi ska uppnå en bred majoritet även i den här frågan, så att vi framöver kan avskaffa arvsmonarkin. När en debattör ägnar hela sitt anförande åt monarkin vore det närmast tjänstefel av KU:s ordförande, monarkisten , att inte begära replik. Det var ett antal argument som vi fick ta del av. Monarkin skulle strida mot grundläggande demokratiska principer. Det är självklart alldeles fel. I fråga om alla människors lika värde: Jag antar att tänker på att ett ämbete ärvs. Ja, vi har ju arvsrätt till en rad olika saker i samhället. Men det innebär inte att man åsidosätter principen om alla människors lika värde. De mänskliga fri- och rättigheterna gäller ju lika för alla. Sedan väljer kungahusets medlemmar att till exempel inte utnyttja sin rösträtt, och de väljer att inte uttala sig i dagspolitiska frågor. Men det finns ingen lagreglering som förbjuder dem att delta i den politiska debatten. Det är bara det att det skulle vara svårt för dem att upprätthålla sina roller i vårt demokratiska system om de gjorde det. Beträffande religionsfriheten: Det är riktigt att vi nu har en reglering som innebär att statschefen måste tillhöra en viss religion. Det är naturligtvis en fråga som man kan diskutera. Men det har ingenting att göra med monarkin som institution. Det går att ändra på den saken utan att avskaffa monarkin, om man nu skulle vilja det. Men det är ingen av kungahusets medlemmar som har uttryckt något sådant önskemål, så frågan om ska ägna reformkraft åt det kan då diskuteras. Finns det några intellektuella argument för monarkin? Ja, absolut. Ett ganska praktiskt och pragmatiskt argument är att konstatera att det är bra att vi har en statschef som står över partipolitiken och de politiska motsättningarna och som kan vara en enande symbol för hela och alla oss som bor här. Det är ett värde i sig, och jag skulle säga att det är ett stort värde som svenska folket uppskattar och ställer sig bakom. Jag tycker att argumentet om de intellektuella argumenten inte håller, lika lite som jag tycker att några andra argument håller. har talat om hela betänkandet. Jag går upp här i talarstolen som en av fyra motionärer från olika partier - , , Socialdemokraterna och Liberalerna. Representanter från våra fyra partier har väckt motioner om att tillsätta en utredning som pekar på hur vi kan ersätta arvsmonarkin med ett mer demokratiskt system. Det är därför jag begränsar mig till den frågan. När det gäller huruvida det strider mot grundläggande demokratiska principer anför faktiskt några av de principer där vi helt klart kan konstatera att dagens konstitution inte lever upp till det som vi säger att vi vill stå bakom, till exempel religionsfriheten. Ett annat sådant ingrepp är att tronarvingen inte har rätt att gifta sig med vem hen vill. Det strider naturligtvis också mot det som vi annars anför som grundläggande principer. Vi brukar i andra sammanhang tala om hederskulturer när det gäller den typen av system och tycka att det är problematiskt. Men här har vi faktiskt en hederskultur inskriven i den svenska konstitutionen. Det tycker jag inte är värdigt den svenska demokratin. Det är ett ganska klassiskt debattknep av republikanerna att plocka fram olika små detaljer som man tycker är förgripliga i den konstruktion som monarkin utgör. Man talar om religionsfrihet och frågan om äktenskap och så vidare. Jag skulle säga att det inte är några principiella argument mot monarkin alls. Man kan, som jag var inne på, självklart reformera bestämmelsen om vilken religion som statschefen ska bekänna sig till. Man kan reformera bestämmelsen om tronarvingens möjlighet att gifta sig utan att det för den skull skulle ändra monarkin som institution eller monarkins karaktär. Det där är alltså att använda små detaljer i systemet för att försöka skjuta på systemet som sådant. Jag skulle säga att de grundläggande argumenten handlar just om att statschefen i en monarki kan vara en samlande symbol för hela och alla oss som bor här på ett helt annat sätt än en president eller talman som har tillsatts genom en politisk process. Förtroendet för personer som har ämbeten med politisk makt måste självfallet prövas på ett eller annat sätt återkommande, som man gör med statschefen i eller . Men att statschef, som enbart har representativa och ceremoniella funktioner, skulle behöva få förtroendet omprövat av eller folket återkommande finns det inget logiskt skäl för. Tvärtom skulle en sådan politisk process försvåra för en statschef att ha just den här rollen som samlande gestalt. Apropå de framtidsförutsägelser som vi fick höra här från debattören tror jag att kungen kommer att sitta kvar längre än kommer att vara kvar i . Men vi får väl se framöver vem som får rätt i sin förutsägelse. Det finns ingen statistik som visar att har tillfört något gott till svensk politik, men jag tänker inte föreslå att ska avvecklas för det. Först och främst vill jag säga till att de olika principiella argument som förs fram här inte är några små detaljer. viftar bort oerhört viktiga principer som små detaljer. är den viktigaste felaktigheten att korrigera här just att kungen ärver sin position. Det är naturligtvis det viktigaste att ändra i konstitutionen, men de övriga bitarna som jag lyfte fram här är inte några små detaljer. Det framförs gång på gång här från olika talare att kungen på något sätt representerar hela landet och att hela landet kan sluta upp bakom nuvarande kung tack vare att han har ärvt sin position. Så är inte fallet. Vi är många republikaner som inte alls känner oss bekväma med att vara representerade av kungen. En demokratiskt vald person som representerar landet har helt annan legitimitet, och det är det viktigaste argumentet för att avskaffa arvsmonarkin. Om vi tittar på hur det har sett ut historiskt har arvsmonarkin fungerat utomordentligt dåligt. Att ärvas in i den rollen gör det väldigt svårt att fungera väl i den rollen. Det har man sett från start. , som jag nämnde tidigare i mitt anförande, var den som införde arvsmonarkin. Det gick dåligt redan från start. Den äldste sonen, , genomförde Sturemorden och var tvungen att avsättas. Genom historien har vi sedan sett och härjningar. Jag skulle vilja säga med bestämdhet att en slumpvis vald person, vem som helst, hade fungerat bättre i sin roll än vad de här kungarna gjorde, därför att de hade fostrats in i en roll som inte fungerade. Dagens system har inte den här absoluta makten hos monarken, och därför kan det inte gå så fel som det har gjort i historien. är det bara de ceremoniella funktionerna kvar. Vi är glada för att Torekovkompromissen kom så långt att det bara är de ceremoniella principerna kvar. är det att ta nästa steg. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .)