bet · H301JuU22 · 2016-03-23 00:00:00 — Barn-, äldre- och jämställdhetsministern har i skriftligt svar på fråga 2015/16:747 förklarat att det är kommunerna som, genom tvingande regler i socialtjänstlagen, ansvarar för att kvinnor som har utsatts eller riskerar att utsättas för våld, samt deras barn, får det stöd och skydd som de behöver. Det varken är eller ska vara ideella organisationers ansvar. Syftet med statsbidraget, som tillkom 2015, är att stödja kvinno- och tjejjourerna i deras viktiga arbete när det gäller bl.a. rådgivning, samtalsstöd, stöd i kontakter med myndigheter och annat praktiskt stöd, information, kompetensutveckling, säkerhetsåtgärder i skyddat boende samt stöd för att förebygga mäns våld mot kvinnor. Bidraget avser dock inte skyddat boende, eftersom regeringen bedömer att ett sådant bidrag skulle riskera att urholka ansvar för sådan verksamhet. I den mån jourerna tillhandahåller sängplatser är grundprincipen att ska betala för dem. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att undersöka om det finns ett behov av att förstärka det straffrättsliga skyddet för egendom och föreslå de författningsändringar som det finns anledning till (dir. 2012:73). I uppdraget ingick bl.a. att ta ställning till om sådana omständigheter som att brottsligheten haft systematiska inslag eller kan innebära en särskild integritetskränkning bör få större betydelse för brottsrubriceringen av förmögenhetsbrotten. Utöver de frågeställningar som nämns i direktiven har utredaren ansett att det rymdes inom uppdraget att ta upp vissa andra frågor. En sådan fråga är om det finns skäl att kriminalisera olovlig användning av andra personers identitetsuppgifter. Utredningen, som tog namnet , överlämnade betänkandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Regeringen har i en lagrådsremiss, Straffrättsligt skydd mot olovlig identitetsanvändning, som lämnades behandlat utredningens förslag om olovlig användning av annans identitetsuppgifter. I lagrådsremissen föreslår regeringen att ett nytt brott införs i , olovlig identitetsanvändning. Straffbestämmelsen syftar till att motverka missbruk av identitetsuppgifter och ge skydd mot den integritetskränkning det innebär att få dessa utnyttjade. Genom kriminaliseringen får den drabbade bättre möjlighet att ta till vara sin rätt. För straffansvar ska krävas att någon utger sig för att vara en annan person genom att olovligen använda den personens identitetsuppgifter och därigenom ger upphov till skada eller olägenhet för honom eller henne. Straffet föreslås vara böter eller fängelse i högst . Olovlig identitetsanvändning ska enligt förslaget få åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal eller om åtal är påkallat från allmän synpunkt. Härutöver föreslås att brottet olaga förföljelse ska omfatta gärningar som utgör olovlig identitetsanvändning. Lagändringarna föreslås träda i kraft . Utskottet har i betänkande 2013/14:JuU15 föreslagit ett tillkännagivande om att regeringen, med anledning av den stora skada som identitetsstölder kan vålla, bör se över om inte respekten för enskildas integritet kräver både straffrättsliga och andra åtgärder mot identitetsstölder och i förekommande fall vidta sådana åtgärder. följde utskottets förslag (rskr. 2013/14:159 och 2013/14:160). Utskottet har även i betänkande 2014/15:JuU14 föreslagit ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med ett förslag om att kriminalisera identitetsstölder. följde utskottets förslag (rskr. 2014/15:138). På finns en brottsofferportal som erbjuder lättillgänglig, samlad och aktuell information om bl.a. rättsprocessen, ersättningsmöjligheter och vanliga reaktioner i samband med brott. Praktiska anvisningar steg för steg och kontaktuppgifter till en rad myndigheter och ideella organisationer som kan erbjuda stöd och råd presenteras. Brottsofferportalen innehåller också en särskild avdelning riktad till sexualbrottsoffer. Förlust av pass eller nationellt id-kort ska anmälas till polisen, som spärrar det. Uppgifterna lämnas därefter vidare till () och . Beslut om att lägga ned en förundersökning Av 23 kap. 4 § (1942:740) framgår bl.a. att en förundersökning ska bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger och om det inte längre finns skäl för att fullfölja förundersökningen ska den läggas ned. Av 23 kap. 4 a § följer bl.a. att en förundersökning också får läggas ned om fortsatt utredning skulle kräva kostnader som inte står i rimligt förhållande till sakens betydelse och det dessutom kan antas att brottets straffvärde inte överstiger fängelse , eller om det kan antas att åtal för brottet inte skulle komma att ske till följd av bestämmelser om åtalsunderlåtelse i 20 kap. eller om särskild åtalsprövning samt något väsentligt allmänt eller enskilt intresse inte åsidosätts genom att förundersökningen läggs ned. Om det finns förutsättningar för att lägga ned en förundersökning enligt första stycket redan innan en sådan har inletts, får det beslutas att förundersökning inte ska inledas. Beslut om att lägga ned en förundersökning skickas per post till målsäganden och innehåller information om varför beslutet fattats. Är man missnöjd med en polis eller åklagares beslut att lägga ned en förundersökning kan man begära s.k. överprövning av beslutet. En begäran om överprövning skickas till den lokala polisen eller åklagarkammaren där beslutet fattades. För att ha rätt att begära överprövning ska personen ha ett berättigat intresse av att få saken prövad, såsom målsäganden. Det finns inga särskilda tidsfrister för överprövning. Information om möjligheten till överprövning finns bl.a. på webbplats. Lagen (2002:445) om medling med anledning av brott gäller medling som anordnas av staten eller av en kommun med anledning av brott (1 §). Med medling avses att en gärningsman och en målsägande möts inför en medlare för att tala om brottet och följderna av detta (2 §). Medling ska ske i bägge parters intresse. Målet ska vara att minska de negativa följderna av brottet. Medlingen ska syfta till att gärningsmannen får ökad insikt om brottets konsekvenser och att målsäganden ges möjligheter att bearbeta sina upplevelser (3 §). Av 5 kap. 1 c § socialtjänstlagen (2001:403) framgår att kommunen ska sörja för att medling enligt lagen om medling med anledning av brott kan erbjudas när brottet har begåtts av någon som är . Av förarbetena till lagen framgår följande (prop. 2005/06:165 s. 49). trädde lagen (2002:445) om medling med anledning av brott i kraft. har haft regeringens uppdrag att underlätta uppbyggnaden av landets medlingsverksamheter. Erfarenheterna från medling är goda. Medling i brottmål, särskilt för unga lagöverträdare, kan vara till fördel såväl för den unge lagöverträdaren som för brottsoffret. Den unge lagöverträdaren kan genom att konfronteras med följderna av sitt brott komma till insikt om vad brottet inneburit för den drabbade, vilket kan leda till att han eller hon avhåller sig från brott. För brottsoffrets del kan ett möte med gärningsmannen vara ett sätt att bearbeta händelsen och lägga den bakom sig. Enligt regeringens uppfattning utgör detta goda skäl för att använda medling vid brott i större utsträckning. Därför bör medling vid brott göras allmänt tillgänglig i hela landet och ges en starkare ställning i rättssystemet. har i regleringsbrevet fått i uppdrag av regeringen att följa upp hur kommunerna arbetar med medling avseende unga lagöverträdare och att analysera behovet av åtgärder för att utveckla medlingsverksamheten. redovisade uppdraget i rapporten vid brott avseende unga lagöverträdare – Uppföljning av hur kommunerna arbetar med medling samt analys av behov av åtgärder för att stödja medlingsverksamheten. Sammantaget visar uppföljningen att inte alla kommuner har någon organisation för att erbjuda medling och att medlingen skiljer sig åt över landet när det gäller vissa aspekter. Beträffande den tredje frågeställningen tyder resultaten på att det kommer in alltför få ärenden, beroende på att alla gärningspersoner som borde få frågan om ifall medlingsverksamheten får ta kontakt med dem, inte får denna fråga. Det framkommer också att det finns en bristande kunskap om medling hos berörda aktörer som ska samarbeta med medlingsverksamheten. Det handlar exempelvis om kunskap om vad medling är och om syftet med medling. Det finns också resultat som pekar på att det kan förekomma en bristande tilltro till medling inom rättsväsendet. uppdrag har inte omfattat att belysa forskning om medling och effekter av medling men vill betona behovet av forskning för att få ett starkare kunskapsstöd som en utgångspunkt för att utveckla medlingen. konstaterar att det finns behov av följande: • Information och kunskap från central nivå till lokal nivå från , , , och . • Att berörda myndigheter, i första hand de rättsvårdande, utifrån ett helhetsperspektiv tar fram ytterligare underlag och belyser frågor och problem i syfte att presentera förslag till konkreta åtgärder inom alla aktörers områden. • Forskning i om medling och medlingens effekter. Nationell jourtelefon för brottsoffer Brottsofferjouren består av lokala jourer runt om i landet, ett förbundskansli och en nationell stödlinje som är gratis att ringa till. Med hundratals ideellt utbildade medmänniskor stöder Brottsofferjouren varje brottsoffer, vittne och anhörig som söker hjälp, genom att lyssna, ge stöd och goda råd. Om det behövs kan brottsoffret få stöd vid kontakter med hjälpinstanser som kan ge t.ex. psykologisk hjälp, skyddat boende eller ekonomiskt understöd. Det kan vara skönt att få hjälp med myndighetskontakter och bra att få information om rätten till skadestånd. Stödpersonen ger också vägledning i brottmålsprocessen. Utbildade s.k. vittnesstöd ger information om hur rättegången går till och ger stöd i samband med rättegången. Brottsoffret och vittnet behöver inte möta den tilltalade ensam. Nationellt centrum för kvinnofrids kliniska enhet vid i driver på regeringens uppdrag den nationella stödtelefonen Kvinnofridslinjen. Kvinnor som utsatts för hot och våld kan ringa till Kvinnofridslinjen för att få stöd och hjälp. Kvinnofridslinjen är öppen dygnet runt, samtalet kostar ingenting och det syns inte på telefonräkningen. Även närstående och personer som möter våldsutsatta kvinnor i sitt yrke kan ringa, och den som vill kan vara anonym. Den som får sin identitet stulen drabbas inte bara av en stor kränkning av den personliga integriteten, den drabbade tvingas också ägna mycket tid och möda åt att ordna upp situationen. Den drabbade måste vända sig till i princip alla kreditupplysningsföretag för att i någon mån värja sig mot att bedragare tar krediter i den enskildes namn. Mer behöver göras av civilsamhället och näringslivet för att försvåra för de kriminella och därmed minska skadeverkningarna av identitetsstölderna. Det finns ett behov av en samlad funktion i form av en brottsofferportal dit de drabbade kan vända sig för att spärra sina identitetsuppgifter. I det sammanhanget måste särskilt kreditupplysningsföretagen ta sitt samhällsansvar genom att säkerställa att det går att enkelt och effektivt lindra effekterna för enskilda som drabbas av identitetsstöld. Det kan handla om att kreditupplysningsföretagen skapar en gemensam plattform och rutiner för samarbete mot id-kapningar och upprättar ett gemensamt telefonnummer för spärr av kreditupplysningar för den som utsatts för identitetsstöld. Utskottet föreslår därför att regeringen ska ta initiativ till att en brottsofferportal inrättas för dem som drabbats av bedrägerier och identitetskapningar. Därmed bifaller utskottet motionerna 2015/16:2649 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 3 och 2015/16:3072 av m.fl. (M) yrkande 12. Utskottet anser att stöd till brottsoffer är en viktig fråga. Utskottet kan konstatera att regeringen arbetar med att förbättra och förstärka det brottsofferstödjande arbetet. Som framgår av svar på interpellation 2015/16:340 har regeringen vidtagit ett antal åtgärder med anledning av de förslag som den nationella samordnaren mot våld i nära relationer lämnat. Bland annat har kvinnojourerna har fått förstärkta resurser. Även brottsofferjourerna har fått förstärkningar. och redovisade rapporten – Förslag till en långsiktigt hållbar organisation för och finansiering av verksamheten. Förslagen bereds inom . Mot bakgrund av det ovan anförda ser utskottet inte något skäl att bifalla motionsyrkandena /16:578 (S) om att hitta mer långsiktiga förutsättningar för brottsofferjourernas verksamhet, eller motion 2015/16:792 (V) yrkande 6 om att en översyn ska göras av hur finansieringen av brottsofferstöds- och vittnesstödsverksamheten ska se ut. Med anledning av den förstärkning som regeringen gett till kvinnojourernas verksamhet ser utskottet inte att det är nödvändigt med något initiativ från utskottets sida med anledning av motion 2015/16:1152 (M) yrkande 2. Utskottet konstaterar att denna förstärkning till bl.a. kvinnojourernas verksamhet även bör öka likvärdigheten i stödet till brottsoffer över hela landet och anser därför inte att det tillkännagivande som efterfrågas i motion 2015/16:3072 (M) yrkande 9 är nödvändigt. Av förundersökningskungörelsen framgår att polisen är skyldig att informera målsäganden om möjligheten att få stödperson. Utskottet har förståelse för de synpunkter som förs fram i motion 2015/16:792 (V) yrkande 4 om polisens skyldighet att förmedla information till brottsoffer om möjligheten att få hjälp av en stödperson men anser inte att det tillkännagivande som efterfrågas i motionen är nödvändigt och avstyrker därför yrkandet. Brottsofferjouren har en nationell jourtelefon för brottsoffer. Nationellt centrum för kvinnofrids kliniska enhet vid i driver på regeringens uppdrag den nationella stödtelefonen Kvinnofridslinjen. Utskottet ser mot denna bakgrund inte något skäl för att ställa sig bakom motion 2015/16:3072 (M) yrkande 10 om att upprätta en nationell jourtelefon för brottsoffer. Utskottet konstaterar att avgiften till Brottsofferfonden höjts och ser inte skäl att ytterligare höja avgiften. Utskottet avstyrker därmed motion 2015/16:2685 (KD) yrkande 5. Av socialtjänstlagen framgår att kommunen ska sörja för att medling enligt lagen om medling med anledning av brott kan erbjudas när brottet har begåtts av någon som är . Utskottet anser att den medling med anledning av brott som görs är värdefull men ser inte skäl för den lagändring som begärs i motion 2015/16:2685 (KD) yrkande 6 om att medling ska erbjudas oavsett gärningsmannens ålder. Utskottet ser inte heller skäl att tillsätta en nationell samordnare för medling och avstyrker därmed samma motion yrkande 7. Utskottet konstaterar att det följer av socialtjänstlagen att kommuner har en skyldighet att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Utskottet ser inte något skäl för ett tillkännagivande om kommuners skyldighet att finansiera brottsofferstöd, vilket efterfrågas i motion 2015/16:2685 (KD) yrkande 9. Ett beslut om att lägga ned en förundersökning ska vara motiverat. Den som har ett berättigat intresse av att få saken prövad har rätt att begära omprövning av beslutet. Som framgår ovan finns information om detta bl.a. på webbplats. Utskottet har förståelse för den åsikt som förs fram i motion 2015/16:2685 (KD) yrkande 13 om att beslutet om att lägga ned en förundersökning även bör innehålla information om möjligheterna till överprövning men vill inte ställa sig bakom ett sådant tillkännagivande. Utskottet avstyrker därmed motionsyrkandet. Utskottet avstyrker således samtliga motionsyrkanden som behandlats i avsnittet. Utskottets förslag i korthet avslår motioner med bl.a. yrkanden om att barn som upplevt våld i nära relationer ska ges status som målsägande, om att barn som upplevt våld i nära relationer ska ses och behandlas som brottsoffer, om att reformen om brottsskadeersättning till barn som bevittnat ska följas upp och om att barn och unga som utsatts för sexualbrott ska få hjälp och adekvat vård i ett tidigare skede efter brottet. Jämför reservationerna 22 (V), 23 (KD), 24 (L), 25 (M), 26 (M) 27 (C), 28 (KD) och 29 (KD). I motion 2015/16:792 av m.fl. (V) yrkande 2 begärs att man ska utreda om barn som upplevt våld i nära relationer ska ges status som målsägande. I partimotion 2015/16:1481 av m.fl. (FP) yrkande 10 begärs att barn som upplevt våld i nära relationer ska ses och behandlas som brottsoffer. I motion 2015/16:2336 av m.fl. (M) yrkande 1 begärs att man ska följa upp reformen om brottsskadeersättning till barn som bevittnat våld. I samma motion begärs även en sammanhållen tidsfrist för hela rättsprocessen när barn utsatts för brott (yrkande 5). I motion 2015/16:2403 av m.fl. (C) yrkande 11 begärs att barn och unga som utsatts för sexualbrott ska få hjälp och adekvat vård i ett tidigare skede efter brottet. I motion 2015/16:2568 av m.fl. (KD) yrkande 71 begärs att barnahus ska finnas tillgängliga över hela landet. I samma motion begärs att barn ska synliggöras i rättsprocesser och där barnen bevittnat våld (yrkande 73). I motion 2015/16:1421 av (M) begärs att fler stödcentrum för unga brottsoffer ska inrättas. Även i motion 2015/16:2685 av m.fl. (KD) yrkande 11 begärs att verksamheten med stödcentrum för ungs brottsoffer ska byggas ut. I motion 2015/16:1014 av m.fl. (S) begärs att man ska se över möjligheten att skapa ett nationellt centrum för . Motionärerna anför att anledningen till vår oförmåga att hjälpa utsatta barn bl.a. beror på kunskapsbrist om barn som utsätts för brott. Vidare finns det även oganisatoriska brister då våra system inte är anpassade för att åstadkomma de samordnade insatser som krävs för att hjälpa barn som utsatts för övergrepp. I motion 2015/16:2685 av m.fl. (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om vikten av att ta brott av unga, mot unga, på allvar. Av 5 kap. 11 § socialtjänstlagen (2001:453) framgår bl.a. att det till socialnämndens uppgifter hör att verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. ansvarar för att ett barn som utsatts för brott och barnets närstående får det stöd och den hjälp som de behöver. ska också särskilt beakta att ett barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående är offer för brott och ansvara för att barnet får det stöd och den hjälp som barnet behöver. Vid pågår ett tillsyns- och metodutvecklingsarbete där brottsofferperspektivet är en viktig aspekt. Det pågår bl.a. ett utvecklings- projekt om hanteringen av brott mot barn där en översyn av sexualbrott på nätet mot unga brottsoffer ingår men även en granskning av kvaliteten i barnförhör i syfte att se om det finns behov av att vidta åtgärder för att säkerställa ett högt bevisvärde (prop. 2015/16:1 utg.omr. 4 s. 51). De informationssatsningar som har genomfört har breddat och fördjupat kunskaperna om brottsutsattas rättigheter både hos professionella aktörer och ideellt verksamma. har myndigheten särskilt satsat på information om brottskadeersättning och information till barn (s. 52). Barn som bevittnat våld Genom en ändring av brottsskadelagen (2014:322) som trädde i kraft har barn som bevittnat våld mot en närstående möjlighet att få brottsskadeersättning (prop. 2005/06:166, bet. 2005/06:JuU19, rskr. 2005/06:293). Ändringen syftade bl.a. till att synliggöra dessa barn. I samband med den ovan redovisade lagändringen ändrades också socialtjänstlagen (2001:453) genom att det slogs fast att barn som bevittnat våld eller andra övergrepp av eller mot närstående vuxna är att anse som offer för brott. I förarbetena till lagändringen anförs bl.a. följande om att ge barn som bevittnat våld status som målsägande (prop. 2005/06:166 s. 24 f.). Enligt regeringens uppfattning bör ett barn som bevittnat, men inte direkt utsatts för ett brott, inte heller ges de processuella befogenheter som är förenade med målsägandeställning. Målsägande är ett processuellt begrepp som i används vid avgränsningen av vem som har rätt att åtala och ange ett brott. Enligt 20 kap. 8 § är målsägande den mot vilken ett brott är begånget eller som därav blivit förnärmad eller lidit skada. I praxis har målsägandebegreppet sammanfattats så att målsägande vid ett visst brott är den eller de personer som med hänsyn till straffbudets syfte kan anses vara så direkt berörda av brottet att de framför andra personer inom brottets verkningskrets bör betros med utövandet av den offentliga funktion som en strafftalan innebär (jfr och i NJA 1969 s. 364). En annan sak är att en talan om enskilt anspråk som väcks av ett barn som drabbats av personskada med anledning av ett brott mot en anhörig bör kunna föras i samband med åtal för brottet (se 22 kap. 1 § ). I förarbetena till den nya brottsskadelagen som trädde i kraft anför regeringen bl.a. följande (prop. 2013/14:94 s. 40). Regeringen anser det viktigt att den rätt som finns för barn som bevittnar brott också kommer till användning. Fokus bör därför riktas mot att tillhandahålla rätt verktyg så att barnen uppmärksammas och ersättningen aktualiseras. Det är framför allt angeläget att berörda myndigheter uppmärksammar barn som har bevittnat brott. Som framhåller pågår ett arbete med att förbättra informationen till brottsoffer. Framför allt polis och åklagare har en viktig roll i att uppmärksamma barn som har bevittnat våld och andra övergrepp i nära relationer. För att dessa barn i högre grad ska synliggöras i förundersökningarna har regeringen även gett i uppdrag att genomföra utbildningsinsatser riktade till berörda yrkesgrupper. Genom utbildnings-insatserna kan dessa barns möjligheter att få brottsskadeersättning förbättras. Enligt regeringen bör en positiv förändring kunna uppnås genom att det, vid sidan av ökad information och utbildning, införs kompletterande bestämmelser i myndigheternas regelverk. Utredningen anser t.ex. att det bör tydliggöras i förundersökningskungörelsen att målsäganden i före-kommande fall ska informeras om att även ett barn som har bevittnat brott kan ha rätt till brottsskadeersättning. Utredningen anser också att det särskilt bör antecknas i förundersökningsprotokollet om det har funnits barn närvarande på brottsplatsen. Som utredningen anför finns det anledning att vidta flera olika åtgärder för att anpassa och förbättra systemet i denna del, så att fler barn som har rätt till ersättning fångas upp. Regeringen avser att i förordning föreskriva att barn som har bevittnat brott och föräldrar till dessa barn ska få bättre information om rätten till brottsskadeersättning, och att dessa barn på ett bättre och mer direkt sätt ska uppmärksammas av berörda myndigheter. I betänkandet Våld i nära relationer – en folkhälsofråga anförs följande om rättigheter för barn som bevittnat våld i nära relationer (s. 191 f.). Polisen har stora möjligheter att upptäcka barn som lever med våld. I 3 § polislagen finns också krav på polisen att fortlöpande samarbeta med myndigheterna inom samt en erinran om skyldigheten att orosanmäla. I polisens i nära relationer uppmärksammas utredning av brott mot barn i ett särskilt kapitel. Med hänvisning till ska beslut som berör barn enligt handboken alltid föregås av en analys av vilka konsekvenser beslutet får för barnet. Nationella samordnarens erfarenheter är dessvärre att det ofta saknas ett barnperspektiv eller att barnen förbises. Det gäller framför allt barn som själva är utsatta för våld. Vid våld i nära relationer ska polisen ha ett tydligt barnperspektiv och som rutin fråga barn om det själv är utsatt, inte endast om barnet har bevittnat våld. En första åtgärd är att se över polisens åtgärdskort för brott i nära relationer samt . Från har informationen inhämtats att i en skrivelse som kom in till regeringen under /10 begärt att barn som bevittnat våld ska ges status som målsägande. Samma krav finns även i en årsrapport från (2007) som lämnats till och sedan överlämnats till . Frågan bereds inom . Uppföljning av brottsskadeersättning till barn som bevittnat våld