bet · H301MJU8 · 2016-10-31 00:00:00 — Genom EU:s direktiv /89/EU om upprättandet av en ram för havsplanering som antogs inrättas en ram för havsplanering i syfte att främja hållbar tillväxt i havsrelaterade ekonomier, hållbar utveckling i havsområden och hållbar användning av resurser. Direktivet ska tillämpas i havsområden och ska inte påverka kustzonsplaneringen. Målen för havsplanering är att planerna ska beakta ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter för att stödja hållbar utveckling och tillväxt i den havsrelaterade sektorn genom att tillämpa en ekosystemansats och främja samexistens mellan relevanta verksamheter och användningsområden. Genom sin havsplanering ska medlemsstaterna sträva efter att bidra till hållbar utveckling i sektorerna för energi till havs, sjötransport, fiske och vattenbruk samt bevarande, skydd och förbättring av miljön, inklusive motståndskraft mot effekterna av klimatförändringar. För att uppnå en samlad havsplanering i syfte att bidra till en långsiktigt hållbar utveckling har beslutat om nya bestämmelser om hushållningen med havsområden (prop. 2013/14:186, bet. 2013/14:MJU24, rskr. 2013/14:310). För hushållningen med havsområdena , och ska regeringen besluta om vägledning till myndigheter och kommuner när de prövar anspråk på användningen av områdena. Vägledningen ska ges i form av en havsplan för vart och ett av områdena och omfatta ekonomiska zon och de områden som inte är fastigheter i svenskt territorialhav från en nautisk mil utanför baslinjen. Havsplanen ger uttryck för statens syn på hushållningen med havsområdet. Regeringen får utfärda föreskrifter om förbud mot eller begränsningar av verksamheter och åtgärder inom ett område som omfattas av en havsplan. Det ska vara fråga om föreskrifter som behövs för att uppnå syftet med planen. Havsplaneringsförordningen (SFS 2015:400) trädde i kraft . Förordningen anger att sådana havsplaner som avses i 4 kap. 10 § ska tas fram, dvs. tre planer för respektive , och . Havs- och vattenmyndigheten ska i sitt arbete med förslag till havsplaner tillämpa en ekosystemansats. Förordningen anger hur samråd med andra myndigheter ska hållas och samarbete med andra länder ska genomföras. I utredningsbetänkandet Gränser i havet (SOU 2015:10) lägger utredningen fram förslag till uppdaterade baslinjer längs och en anpassad territorialgräns i havet. Lagen (1950:595) om gräns mot allmänt vattenområde analyseras och vilka regler som gäller för att bestämma gränsen mellan enskilt och allmänt vatten. I betänkandet föreslås att dagens rättsläge ska klargöras genom att man i lag slår fast att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, beslutar om rätten att använda allmänt vatten. Vidare föreslås att statens möjlighet att ta ut en avgift vid upplåtelse av rätten att använda allmänt vattenområde läggs fast i lag. Utredningsbetänkandet övervägs nu inom och . Vad som ska ingå i en ansökan om miljöfarlig verksamhet följer i huvudsak av 22 kap. när ansökan prövas av mark- och miljödomstolen och av 19 kap. när ansökan prövas av miljöprövningsdelegationen. Bestämmelserna är övergripande. Vad som i detalj behöver ingå i ansökan är enligt uppgift i hög grad beroende på vilka underliggande krav det finns på en viss verksamhet. Till exempel fastställs genom det s.k. industriutsläppsdirektivet (2010/75/EU) branschvisa krav på bästa tillgängliga teknik, s.k. BAT-slutsatser, som innehåller detaljerade krav på vad som krävs för att en verksamhet kan anses bedrivas i enlighet med kravet på bästa tillgängliga teknik, liksom särskilda begränsningsvärden för utsläpp till vatten eller luft. I vilka fall det krävs en miljökonsekvensbeskrivning och vad en sådan ska innehålla följer av 6 kap. och förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar. Bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar genomför det s.k. miljökonsekvensbeskrivningsdirektivet (2011/92/EU), vilket har ändrats genom direktiv /52/EU. Ändringarna innebär bl.a. ökade krav på motiveringar av beslut, krav på att de som utarbetar och kontrollerar miljökonsekvensbeskrivningarna är tillräckligt kvalificerade samt krav på elektroniskt tillgängliggörande av information. Ändringsdirektivet ska vara genomfört i medlemsstaterna . Samråd ska enligt 6 kap. hållas om en sökt verksamhets lokalisering, omfattning, utformning och miljöpåverkan samt miljökonsekvensbeskrivningens innehåll och utformning. Samrådet ska hållas med , tillsynsmyndigheten och de enskilda som kan antas bli särskilt berörda samt därutöver med en utökad krets, bl.a. myndigheter som kan antas vara berörda, om verksamheten kan antas medföra en betydande miljöpåverkan. Skyldigheten att samråda ligger alltså på verksamhetsutövaren. Det finns inte något krav på myndigheter att delta tidigt i en samrådsprocess. Däremot gäller förstås det allmänna krav på service-skyldighet i 4 § förvaltningslagen för en myndighet med vilken en verksamhetsutövare håller samråd. Av 1 kap. 9 § regeringsformen följer att förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Regeringen har under en rad år angett som återrapporteringskrav i länsstyrelsernas regleringsbrev att länsstyrelserna ska redovisa hanteringen av tillståndsärenden vid länsstyrelsernas miljöprövningsdelegationer och vilka åtgärder som vidtagits för att effektivisera hanteringen samt hur i procent uppfyllt regeringens målsättning att ett ärende ska beslutas från det att en fullständig ansökan lämnats in. Av länsstyrelsernas årsredovisningar kan utläsas att en majoritet av länsstyrelserna i förhållande till 2013 antingen har lyckats minska de totala handläggningstiderna eller öka måluppfyllelsen (). Fyra länsstyrelser har dessutom lyckats med att både minska de totala handläggningstiderna och öka måluppfyllelsen. När det gäller domstolarna angavs i regleringsbrevet för Domstolar att skulle redovisa vilka åtgärder som hade vidtagits för att korta handläggningstiderna vid mark- och miljödomstolarna av bl.a. tillståndsmål enligt samt hur de ökade resurserna som tillförts genom budgetpropositionen i övrigt hade bidragit till en effektivare hantering av dessa måltyper. I årsredovisningen redovisade bl.a. statistik som visade att omloppstiderna för de aktuella målen minskat marginellt i förhållande 2013. redovisade även åtgärder som vidtagits för att förkorta handläggningstiderna för bl.a. tillståndsmål enligt . kan en enskild part i ett mål eller ärende i domstol begära att målet eller ärendet ska handläggas med förtur i domstolen (lagen [2009:1058] om förtursförklaring i domstol). Frågan om s.k. okynnesöverklaganden har tidigare behandlats inom ramen för . Regeringen tillsatte 2013 en utredare med direktiv att bl.a. se över möjligheterna att klaga på kommunala beslut enligt , bl.a. i syfte att utröna om det finns möjlighet att tydligt avgränsa sakägarkretsen alternativt begränsa klagorätten av beslut om lov eller förhandsbesked (dir. 2013:53). Utredningen bedömde att uttrycket okynnesöverklagande inte kan definieras i lag och att det inte fanns skäl att införa en särskild bestämmelse om vem som har rätt att överklaga beslut om lov och förhandsbesked. I samband med att regeringen gav vissa länsstyrelser i uppdrag att inordna s.k. B-verksamheter från andra länsstyrelser angav regeringen att det skulle vara en målsättning att ett ärende vid en miljöprövningsdelegation beslutas från det att en fullständig ansökan lämnats in (regeringsbeslut IV:3 , dnr S2011/10148/SFÖ m.fl.). Klimatfrågan pekas inte ut särskilt i , men det gör inte heller många andra miljöfrågor, t.ex. luftkvaliteten, giftfri miljö eller rent vatten. Vidare har Miljömålsberedningen (M 2010:04) i uppgift att föreslå ett klimatpolitiskt ramverk som reglerar mål och uppföljning och en strategi med styrmedel och åtgärder för en samlad och långsiktig klimatpolitik. En klimatlag kan ingå som en del i ramverket. Utskottet föreslår att motion 2015/16:1323 (M) lämnas utan åtgärd i avvaktan på det pågående arbetet. är en skyddslagstiftning som ställer krav på den som vill vidta en åtgärd för att skydda den som påverkas. Skyddet gäller för alla och är inte diskriminerande. Ett grundläggande krav vid t.ex. tillståndsgivning eller tillsyn är även att domstolar, förvaltningsmyndigheter och andra som fullgör offentliga förvaltningsuppgifter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet (1 kap. 9 § regeringsformen). I t.ex. infrastrukturplaner och översiktsplaner ska planläggaren ta hänsyn till riksintressen och iaktta regeringsformens grundläggande krav på saklighet, opartiskhet osv. En grundläggande tanke i förvaltningslagen och i svensk tradition att den som berörs av ett ärende ska ges tillfälle att lämna synpunkter under handläggningen och att den som berörs har rätt att överklaga ett beslut som gått honom eller henne emot. Vid prövning och tillsyn enligt är verksamhetsutövaren skyldig att visa att hänsynsreglerna följs. En verksamhet eller åtgärd som kan befaras orsaka skada eller olägenhet av väsentlig betydelse trots att de försiktighetsmått som kan krävas vidtas, får bedrivas eller vidtas endast om det finns särskilda skäl. Om verksamheten eller åtgärden medför risk för att ett stort antal människor får sina levnadsförhållanden väsentligt försämrade eller risk för en avsevärd försämring av miljön, får den inte bedrivas eller vidtas. Regeringen kan dock meddela dispens från denna stoppregel i särskilda fall och tillåta verksamheten. I budgetpropositionen aviseras en utredning om ekologisk kompensation (prop. 2015/16:1 utg.omr. Vidare anser regeringen enligt regeringsförklaringen att ska vara en föregångare för en hållbar utveckling inom gruvindustrin. Utskottet föreslår att motion 2015/16:2183 (MP) yrkandena 1 och 2 med det anförda lämnas utan vidare åtgärd. Även motion 2015/16:2214 (MP) yrkande 2 bör därmed lämnas utan åtgärd. Utskottet har ovan redovisat att regeringen i regleringsbreven har gett länsstyrelserna och domstolarna i uppdrag att redovisa hanteringen av tillståndsärenden och vilka åtgärder som vidtagits för att effektivisera hanteringen. Utskottet föreslår att partimotion 2015/16:2370 (C) yrkande 14 och motion 2015/16:1553 (M) lämnas utan åtgärd i den mån yrkandena inte har tillgodosetts med vad som anförts. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om att miljöorganisationernas talerätt bör ses över (SD, C). Jämför reservation 3 (SD). Enligt motion 2015/16:2530 av m.fl. (SD) yrkande 2 bör konsekvenserna av miljöorganisationers talerätt utredas. Genom infördes en rätt för miljöorganisationer att överklaga vissa typer av domar och beslut. Motionärerna anser inte att enskilda miljöorganisationer bör tillföras den rätten och anser att regeringen bör utreda konsekvenserna av lagstiftningen och återkomma med förslag om hur lagstiftningen och tillämpningen kan förbättras utifrån den enskilda markägarens situation. Rätten att överklaga miljörelaterade myndighetsbeslut bör ses över enligt motion 2015/16:3014 av och (båda C). har miljöorganisationer rätt att överklaga i princip alla beslut som grundas på miljörelaterad lagstiftning. En liten förening i kan t.ex. överklaga beslut om vargjakt i helt andra delar av landet. Den rätten har däremot inte en organisation som företräder djurhållare som är direkt berörda av vargen. behandling och kompletterande uppgifter I artikel 4.3 i fördraget om Europeiska unionen () föreskrivs att medlemsstaterna ska vidta alla lämpliga åtgärder, både allmänna och särskilda, för att säkerställa att de skyldigheter fullgörs som följer av fördragen eller unionens institutioners akter. Enligt artikel 19.1 andra stycket ska medlemsstaterna fastställa de möjligheter till överklagande som behövs för att säkerställa ett effektivt domstolsskydd inom de områden som omfattas av unionsrätten. Artikel 47 första stycket i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna anger att var och en vars unionsrättsliga rättigheter har kränkts har rätt till ett effektivt rättsmedel inför en domstol. I Århuskonventionen anges i artikel 9.3 att den allmänhet som uppfyller eventuella kriterier i nationell rätt ska ha möjlighet att få handlingar och underlåtenheter som strider mot den nationella miljölagstiftningen prövade av domstol eller i administrativ ordning. Enligt konventionen och direktivet om allmänhetens deltagande (2003/35/EG) ska en berörd allmänhet som har tillräckliga skäl ha rätt att föra talan. Vad som är tillräckliga skäl ska avgöras i enlighet med nationell rätt och konventionens syfte att ge allmänheten en omfattande rätt till överprövning (prop. 2004/05:65). Den svenska lagstiftningen och rätten för miljöorganisationer grundas på den konventionen. Utskottet har tidigare redovisat (bet. 2014/15:MJU9) att huvudregeln när det gäller talerätt är att en förvaltningsmyndighets beslut enligt förvaltningslagen (1986:223) får överklagas av den som beslutet rör om det har gått honom eller henne emot och beslutet kan överklagas. Frågan om vem som kan anses berörd av ett beslut har i svensk rättstradition ofta lämnats till de rättstillämpande organen att avgöra. Kammarrätten i fann i mål nummer 4390-12 och 4396-12 att miljöorganisationer med hänsyn till Århuskonventionens bestämmelser under vissa förutsättningar ska ha talerätt när det gäller beslut om jakt på rovdjur som skyddas av . Utskottet konstaterade att denna praxis har vidareutvecklats genom Högsta förvaltningsdomstolens dom i mål nummer 5962-12. I målet gavs en miljöskyddsförening rätt att överklaga ett beslut enligt skogsvårdslagen (1979:429) i syfte att säkerställa att allmänheten har tillgång till effektiva rättsmedel i enlighet med Århuskonventionen. beslutade att delegera beslutanderätten när det gäller skyddsjakt på varg till samtliga länsstyrelser. beslutade att delegera beslutanderätten när det gäller licensjakt efter varg till länsstyrelserna inom det mellersta rovdjursförvaltningsområdet. Delegationen när det gäller licensjakt tidsbegränsades till . Beslut om jakt på varg som fattas av kan enligt jaktförordningen överklagas till . beslut kan inte överklagas. Flera miljöorganisationer har ifrågasatt om överklagandeförbudet är förenligt med Århuskonventionen och EU-rättsliga åtaganden. Enligt Högsta förvaltningsdomstolens dom får ett beslut om licensjakt efter varg som fattats av efter överklagande av beslut överklagas till domstol trots att det enligt 58 § 1 jaktförordningen inte får överklagas (mål nr 312-15). Domstolen konstaterade att överklagandeförbudet i 58 § jaktförordningen står i strid med unionsrätten när det gäller beslut om jakt efter en art som skyddas av livsmiljödirektivet (92/43/EEG). Utskottet anser att Århuskonventionen föreskriver viktiga principer för möjligheten att få ett brett samhälleligt deltagande i beslutsprocesser på miljöområdet (bet. 2014/15:MJU12). Enligt Århuskonventionen och direktivet om allmänhetens deltagande (2003/35/EG) ska en berörd allmänhet som har tillräckliga skäl ha rätt att föra talan. Vad som är tillräckliga skäl ska avgöras i enlighet med nationell rätt och konventionens syfte att ge allmänheten en omfattande rätt till överprövning (prop. 2004/05:65). Den svenska lagstiftningen och rätten för miljöorganisationer grundas på den konventionen. Miljöorganisationers talerätt har fastställts av i flera mål, senast i det s.k. vargmålet (312-15) där internationella åtaganden har tydliggjorts. Utskottet avstyrker motionerna 2015/16:2350 (SD) och 2015/16:3014 (C). Utskottets förslag i korthet avslår en motion (FP) om buller. Jämför reservation 4 (V, L). I fråga om åtgärder mot buller anförs i kommittémotion 2015/16:1504 av m.fl. (FP) yrkande 1 att buller, framför allt trafikbuller, är ett miljöproblem med omfattande hälsoeffekter i form av hjärt-kärlsjukdomar och stroke. ligger ansvaret för buller på ett tiotal myndigheter, länsstyrelserna, Kommuner och Landsting och kommunerna. ska samordna myndigheternas insatser men bör enligt motionärerna få kraftfullare instrument för att ta fram och sprida den kunskap som finns om bullers negativa effekter på hälsan och hur man bl.a. genom att planera och utforma bostäder, lokaler och infrastruktur kan begränsa exponeringen. behandling och kompletterande uppgifter beslutade om regler för en samordnad prövning av buller enligt och (prop. 2013/14:128, bet. 2013/14:CU33, rskr. 2013/14:381 och bet. 2014/15:MJU12). Syftet med reglerna var att underlätta planering och byggande av bostäder i bullerutsatta miljöer. Det ställs nya krav i på att bullervärden ska redovisas vid planläggning och bygglovsprövning, och ändringarna innebär bl.a. nya krav på att olägenheter för människors hälsa ska förebyggas i fråga om omgivningsbuller vid lokalisering, utformning och placering av bostadsbyggnader. Vid tillsyn av omgivningsbuller vid en bostadsbyggnad enligt ska tillsynsmyndigheten som huvudregel inte få besluta om förelägganden eller förbud om beräknade bullervärden har angetts i en planbeskrivning till en detaljplan eller i ett bygglov och omgivningsbullret inte överskrider dessa värden. Lagändringarna trädde i kraft . Regeringen redovisade i budgetpropositionen (prop. 2015/16:1 utg.omr. 18, 20 och 22) att lagändringen i innebär nya krav på att olägenhet för människors hälsa förebyggs i fråga om omgivningsbuller och att bullervärden ska anges i planbeskrivningen till detaljplanen eller i bygglovet vid behov. Bullervärdena ska inte alltid anges, utan bara när det är nödvändigt. Regeländringen i innebär att om bullervärden har angetts i en detaljplan eller för ett bygglov ska dessa bullervärden vara utgångspunkt vid en eventuell framtida tillsyn enligt . och har tagit fram vägledningar om industribuller och annat verksamhetsbuller. Regeringen har beslutat om en förordning om trafikbuller vid bostadsbyggande som innehåller riktvärden för buller från väg-, spår- och flygtrafik. Förordningen trädde i kraft . har i den årliga uppföljningen av miljökvalitetsmålen bedömt att det behövs ytterligare insatser, såväl nationellt som internationellt, för att begränsa trafikbullret. Särskilt behöver åtgärder inriktas mot att begränsa buller vid källan, samt för att åtgärda de mest utsatta bostäderna. Regeringen anser att stor vikt ska läggas vid att begränsa negativa miljöeffekter inom och kring infrastrukturen, t.ex. när det gäller landskapspåverkan, biologisk mångfald, buller och barriäreffekter. Regeringen avser att nogsamt följa tillämpningen och resultaten av de genomförda regeländringarna (dvs. ändringar i och samt förordningen avseende buller från väg, spår och flyg) liksom forskning och kunskapsutveckling om hälsokonsekvenser av buller. De nämnda åtgärderna bör bidra till bättre förutsättningar för byggande av bostäder som det ökar rättssäkerheten för verksamhetsutövare och andra som berörs av regelverket. Eftersom det nya regelverket för buller börjat gälla är det för tidigt att dra några slutsatser om vilka resultat som åtgärderna har lett till. ska enligt regleringsbrevet sammanställa och redovisa de uppgifter som får från länsstyrelserna i enlighet med länsstyrelsernas regleringsbrev (uppdrag 20 Uppföljning av tillämpningen av plan- och bygglagstiftningen). När det gäller uppföljningen av bestämmelserna i förordningen (2015:216) om trafikbuller vid bostadsbyggnader ska även beskriva effekterna av den beslutade förordningen och analysera vilka effekter mer tillåtande riktvärden skulle kunna leda till. Vad gäller uppföljningen av förordningen om trafikbuller vid bostadsbyggnader ska samråda med , och andra berörda myndigheter. har också bl.a. ansvar för frågor om att ta fram och sprida kunskap om hur man planerar och utformar bostäder och lokaler för att begränsa exponeringen för buller. har ansvar för motsvarande frågor vad gäller infrastruktur och för hälsoskydd och inomhusmiljö. har enligt 3 § förordningen (2012:989) med instruktion för i uppdrag att samordna myndigheternas arbete när det gäller omgivningsbuller. Verket har därutöver ansvar för frågor om buller som har koppling till tillämpningen av . Verket samlar inom ramen för samordningsansvaret berörda centrala myndigheter men även regionala och lokala myndigheter och andra aktörer i ett nätverk (/ bullersamordning). arbetar även med att ta fram och sprida kunskap om bullers negativa effekter på hälsan; t.ex. beställde verket en kunskapssammanställning om buller och hälsoeffekter som vid gjort och redovisat 2013 (Environmental noise and health – Current knowledge and research needs rapport 6553). Verket har även finansierat ett forskningsprojekt om hälsokonsekvenser av maximala ljudnivåer utomhus från flyg (Slutrapport från forskningsprogrammet ). har också ansvar för vägledning och rapportering med anledning av direktivet om omgivningsbuller (2002/49/EG) och deltar för del i genomförandekommittén till direktivet. Direktivets syfte är att fastställa ett gemensamt tillvägagångssätt för att på grundval av prioriteringar förhindra, förebygga eller minska skadliga effekter, inbegripet störningar, på grund av exponering för omgivningsbuller. Det pågår en utvärdering av direktivet som troligen kommer att redovisas . Kommissionen arbetar också med att revidera bilaga III till direktivet (Bedömningsmetoder för hälsoeffekter). gör återkommande uppföljningar av hälsa och olika bestämningsfaktorer, bl.a. upplevd störning av buller (t.ex. i miljöhälsorapporten som uppdateras , nästa gång 2017). Myndigheten tar även fram kunskapsstöd, t.ex. allmänna råd om buller inomhus, och tillsynsvägledning. Buller är ett prioriterat område i myndighetens plan för vägledning om tillsyn enligt 2016–2018. finns inga nya initiativ om buller från regeringens sida, och någon förändring av berörda myndigheters ansvar för frågan är inte aktuell. Däremot följer regeringen och ansvariga myndigheter frågor om forskning och kunskapsutveckling om hälsokonsekvenser av buller både nationellt och internationellt, t.ex. () pågående arbete och arbete med utvärdering och revidering av direktivet om omgivningsbuller. Utskottet avstyrker med det anförda kommittémotion 2015/16:1504 (FP). Utskottets förslag i korthet avslår motioner om den sociala hållbarheten vid miljöprövningen av placeringen av vindkraft (M), om att gränsvärdet för buller från vindkraftverk bör ses över (KD), om att möjliga åtgärder mot utbyggnad av vindkraft i fjällmiljöer bör ses över (SD), om att kartering och inventering av djurliv som drabbas av vindkraftverken bör vara gjord vid en ansökan om att uppföra ett vindkraftverk (SD) och om att kommunerna bör komma in tidigare i tillståndsprocessen (KD). Jämför reservationerna 5 (SD) och 6 (KD). I motion 2015/16:1540 av och (båda M) anförs om den sociala hållbarheten vid miljöprövningen av placeringen av vindkraft att social hållbarhet är ett krav som måste uppfyllas vid prövning av elproduktion. Närboende till vindkraft kan störas av buller, lågfrekventa infraljud och exempelvis sjunkande fastighetsvärden. De sociala aspekterna för individen behöver belysas mer med stöd av forskning på området. Gränsvärdet för buller från vindkraftverk bör ses över enligt motion 2015/16:2255 av (KD). För att fortsatt satsa på vindkraft krävs en acceptans för etablering, vilket i sin tur kräver att störningar och miljöpåverkan minskar. Dagens regler anger en maximal ljudbild på mätt från en boningsfastighets väggar. Den som önskar vistas ute på sin gård får därmed acceptera en högre ljudnivå. Forskning vid har visat att bullret från vindkraftverken är underskattat. Var tredje person uppger att han eller hon blir mycket störd även om bullret inte överskrider intill bostaden. Enligt motion 2015/16:2553 av och (båda SD) bör möjliga åtgärder mot utbyggnad av vindkraft i fjällmiljöer ses över. Att bygga en vindpark mitt i ett storslaget och vidsträckt landskap med orörd vildmark är inte försvarbart eftersom det påverkar många människor .