bet · H301JuU20 · 2016-04-06 00:00:00 — Den som uppsåtligen innehar ett skjutvapen utan att ha rätt till det eller överlåter eller lånar ut ett skjutvapen till någon som inte har rätt att inneha vapnet döms för vapenbrott till fängelse i högst . Om gärningen har begåtts av oaktsamhet eller om brottet är ringa, döms till böter eller fängelse . Av 9 kap. 1 a § framgår att om brottet är grovt döms till fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömningen av om brottet är grovt ska det särskilt beaktas om vapnet har innehafts på en allmän plats eller på en annan plats där människor brukar samlas eller har samlats eller i ett fordon på en sådan plats, om vapnet har varit av särskilt farlig beskaffenhet, om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett flera vapen, eller om gärningen annars varit av särskilt farlig art. Om brottet är synnerligen grovt döms för synnerligen grovt vapenbrott till fängelse i lägst tre och högst . Vid den bedömningen ska det särskilt beaktas om innehavet, överlåtelsen eller utlåningen har avsett ett stort antal vapen. Straffbestämmelserna har denna lydelse när bl.a. minimistraffet för grovt vapenbrott höjdes från fängelse till fängelse och ett nytt brott, synnerligen grovt vapenbrott, infördes (prop. 2013/14:226, bet. 2013/14:JuU36, rskr. 2013/14:393). Förstadier till vapenbrott, såsom försök, förberedelse och stämpling, är inte kriminaliserade. Regeringen föreslår i proposition 2015/16:113 Bättre straffrättsliga verktyg mot organiserad brottslighet bl.a. att försök, förberedelse och stämpling till grovt vapenbrott och synnerligen grovt vapenbrott ska kriminaliseras. Enligt regeringen är straffskalan för de grova vapenbrotten sådan att en kriminalisering av förstadier till brotten i sig framstår som rimlig. En kriminalisering kan också förväntas få praktiska effekter i kampen mot kriminella nätverk. Propositionen behandlas i . Av 2 kap. 1 § andra stycket vapenlagen följer att tillstånd inte krävs för den som har fyllt om vapnet har en begränsad effekt i förhållande till andra jämförliga skjutvapen (effektbegränsade vapen) och vapnet är 1. ett kolsyre-, luft- eller fjädervapen eller ett vapen med ett annat liknande utskjutningsmedel och är avsett för målskjutning eller 2. ett harpunvapen. Den som gör sig skyldig till smuggling döms enligt 3 § lagen (2000:1225) om straff för smuggling till böter eller fängelse i högst . Om brottet är att anse som grovt döms för grov smuggling till fängelse i lägst och högst . Av 27 kap. 19 § framgår att det hemliga tvångsmedlet hemlig övervakning av elektronisk kommunikation kan användas vid förundersökningar om grovt smugglingsbrott då det lägsta straffet för detta brott inte understiger fängelse . När det gäller t.ex. hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation är dock kravet att det inte ska vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse för brottet. I regeringens proposition 2013/14:226 Skärpningar i vapenlagstiftningen anför regeringen (s. 38) att det, när det gäller synpunkt att skärpningarna i vapenbrottets straffskala bör medföra ändringar i lagen om (2000:1225) straff för smuggling, kan noteras att det grova smugglingsbrottet har samma straffmaximum, fängelse , som regeringen föreslår att vapenbrottet ska få. Straffskalan ger därför utrymme för att beakta den skärpta synen på vapenbrott vid straffmätningen av smugglingsbrott som avser vapen. Kommissionen antog genomförandeförordning (EU) 2015/2403 om fastställande av gemensamma riktlinjer om standarder och metoder för deaktivering i syfte att se till att deaktiverade skjutvapen görs irreversibelt funktionsodugliga. Polisens arbete mot illegala vapen och redovisade ett regeringsuppdrag som avsåg att minska införseln av illegala skjutvapen. Uppdraget gavs av regeringen . gavs ett andra uppdrag till myndigheterna, vilket hade samma utgångspunkter som det föregående. Enligt uppdraget skulle myndigheterna fortsätta att fördjupa underrättelsesamarbetet, vidareutveckla samarbetet med behöriga myndigheter i andra länder och genomföra gemensamma operativa insatser. Polisen och har i arbetet fokuserat på vissa typer av skjutvapen: revolvrar, pistoler, gevär, automatkarbiner och lätta kulsprutor, vilka är tillståndspliktiga enligt vapenlagen (1996:67). Under uppdraget har gemensamma kontrollinsatser genomförts vid gränspassager, och myndigheterna har samarbetat i ett antal förundersökningar. Dessutom har en rad inspektioner och revisioner genomförts hos vapenhandlare. I redovisningen av uppdraget framgår vidare att man, för att säkerställa att det operativa arbetet inom polisen och samt samverkan mellan myndigheterna fortsätter efter vapenuppdragets avslut, har beslutat att polisens nationella ledningsgrupp (NOLG) och Brottsbekämpning beslutat att inrätta en expertgrupp. Expertgruppen kommer att ledas av (numera Nationella operativa avdelningen) som ordförande med biträdande ordförande från . Enligt uppgift från är det inte aktuellt med något förnyat vapenuppdrag, men det gemensamma arbetet, innefattande samverkan, metodutveckling och olika projekt m.m. kommer att fortsätta . Av regleringsbrev framgår att har ett uppdrag när det gäller illegala vapen och explosiva varor där myndigheten ska skapa förutsättningar för att ytterligare kunna motverka förekomsten av illegala vapen och explosiva varor inom landet. Uppdraget ska delredovisas och slutredovisas (Ju2015/09349/PO). Av regleringsbrev framgår vidare att , och ska vidareutveckla samverkan mellan myndigheterna. En gemensam kartläggning av områden där samverkan bör förstärkas ytterligare ska tas fram. identifierade förbättringsområden samt behov av utökad samverkan för att utveckla underrättelse- och riskbaserade arbetsmetoder ska särskilt beaktas. Myndigheterna ska i en gemensam rapport redovisa kartläggningen till () i samband med årsredovisningen. Generella förutsättningar för tillstånd att inneha skjutvapen De generella förutsättningarna för att en enskild person ska få meddelas tillstånd att inneha skjutvapen finns i 2 kap. 4–6 a §§ vapenlagen. De krav som ställs upp är bl.a. att vapnet ska behövas för ett godtagbart ändamål och att det skäligen kan antas att vapnet inte kommer att missbrukas. För att tillstånd ska meddelas till helautomatiska vapen eller enhandsvapen krävs dessutom synnerliga skäl (6 §). Ett sådant tillstånd ska tidsbegränsas till att gälla högst om inte särskilda skäl talar emot en sådan begränsning (6 a §). För att få äga skjutvapen för samlingsändamål krävs en vapenlicens utfärdad av polisen för varje enskilt vapen. Tidsbegränsning gäller endast för helautomatiska vapen eller enhandsvapen för flerskott (2 kap. 6 a § vapenlagen). Som framgår ovan får en enskild person meddelas tillstånd att inneha ett skjutvapen endast om han eller hon kan visa behov av vapnet för ett godtagbart ändamål (2 kap. 4 § vapenlagen). Tillstånd måste sökas för varje vapen. För tillstånd till innehav av jaktvapen krävs vidare enligt 2 kap. 4 § första stycket vapenförordningen (1996:70) att den sökande har avlagt ett prov som visar att han eller hon har grundläggande kunskaper om jakt och viltvård och kan handha vapnet. Den som har avlagt ett sådant prov ska anses ha behov av jaktvapen, om inte särskilda skäl talar emot det. Behovet ska anses motsvara fyra vapen, om det inte finns omständigheter som talar för att sökanden behöver fler vapen än så. Tillstånd till fler än sex jaktvapen får beviljas endast om sökanden visar att det finns ett mycket kvalificerat behov (2 kap. 4 § fjärde och femte styckena vapenförordningen). I allmänna råd om vapenlagstiftningen anges att tillstånd till innehav av fler än sex jaktvapen endast bör meddelas undantagsvis (RPSFS 2009:13, FAP 551-3, s. 13). Enhandsvapen för jakt eller avlivning av djur Av 2 kap. 5 § 4 vapenförordningen framgår att tillstånd för enhandsvapen av flerskottstyp för jakt eller avlivning av djur får ges för yrkesmässigt bedriven jakt- eller viltvård eller annat kvalificerat behov. Handläggning av licensfrågor m.m. Av 1 kap. 3 § vapenförordningen framgår att frågor om tillstånd att inneha vapen hanteras av om inte annat anges. Ansökan om tillstånd att inneha skjutvapen ska göras skriftligen (2 kap. 6 §). ska utfärda bevis över tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition och, om tillståndet avser innehav av vapen, en dubblett av beviset (3 kap. 1 §). I samband med fjolårets behandling av motioner om polisfrågor (bet. 2014/15:JuU16) föreslog utskottet ett tillkännagivande till regeringen om att se över regelverket för hantering av vapenlicenser för att underlätta för jägare, och följde utskottet (prot. 2014/15:78). Regeringen gav i uppdrag att redovisa och utveckla arbetet med hanteringen av vapentillstånd. I uppdraget ingår att • beskriva och analysera tillförlitlig och kvalitetssäkrad statistik över de senaste årens utveckling av handläggningstider för vapentillstånd • redovisa olika faktorers påverkan på handläggningstiderna för vapentillstånd • identifiera och beskriva framgångsfaktorer i arbetet med hanteringen av vapentillstånd • utveckla och genomföra långsiktiga och hållbara rutiner för ett effektivt och rättssäkert arbete med vapentillstånd • säkerställa att arbetet med hanteringen av vapentillstånd bedrivs enhetligt inom . Uppdraget ska delredovisas . Av delredovisningen ska framgå hur handläggningstiderna har utvecklats samt en analys av utvecklingen. Statistiken ska därefter redovisas till regeringen i samband med årsredovisningen. Därutöver ska de framgångsfaktorer som identifierats i hanteringen av vapentillstånd redovisas. Uppdraget ska slutredovisas . Av slutredovisningen ska framgå vilka åtgärder som vidtagits för att göra handläggningen av vapentillstånd mer effektiv och enhetlig inom , vilka resultat som har uppnåtts samt vilka långsiktiga rutiner som genomförts och varför. En delredovisning gjordes i rapporten – utveckling och effektivitet. Inrikesminister anförde i en interpellationsdebatt (ip. 2015/16:176, 177, 179 och 180, prot. 2015/16:49) om vapenlicenser, vapenförvaring och det europeiska vapenpasset bl.a. följande. har numera bättre förutsättningar för att få till stånd ett mer effektivt och enhetligt arbete med ärenden om vapentillstånd än vad som varit fallet . Regeringen har därför gett i uppdrag att se över och effektivisera rutinerna rörande vapentillstånd och tillgodose att hanteringen är enhetlig och rättssäker. Uppdraget ska delredovisas och slutredovisas . Vad gäller införandet av ett digitalt ansökningsförfarande är det en fråga för att hantera. Ett sådant ansökningsförfarande skulle väsentligt underlätta för dem som vill ansöka om vapenlicens. har avsatt resurser för ett sådant arbete , men det är oklart när ett system kan vara i bruk. Vapenlagstiftningen måste först och främst vara utformad på ett sådant sätt att den i möjligaste mån motverkar förekomst av illegala vapen i landet och att vapen kommer till brottslig användning. Det befintliga regelverket ställer därför höga krav på bland annat förvaring av skjutvapen och ammunition. Mot bakgrund av det rådande läget i samhället, där vi ser en ökad brottslig användning av skjutvapen, är det enligt min uppfattning inte lämpligt att överväga några ändringar i regelverket som skulle kunna innebära en sänkning av de nu gällande förvaringskraven. Även kravet på tillstånd till införsel av vapen vid tillfällig användning för jakt eller tävling har ansetts motiverat med hänsyn till framför allt sä-kerhetsaspekter. Att kräver införseltillstånd och inte enbart godtar ett europeiskt skjutvapenpass som villkor för införsel av vapen har också stöd i EU:s vapendirektiv. Om kravet på införseltillstånd avskaffades skulle det innebära att möjligheten för att göra kontroller i bland annat misstanke- och belastningsregistren och Schengens informationssystem, SIS, väsentligt försämrades. Att avskaffa kravet på införseltillstånd kan därför inte, särskilt i det rådande läget i samhället, anses förenligt med strävan att upprätthålla en god kontroll över de vapen som förs in till och innehas i . Efter terrorattentaten i och uppmanade först vid sitt möte och därefter den 12–kommissionen att bl.a. se över på vapenområdet. Efter att kommissionen presenterade den europeiska säkerhetsagendan antog rådet slutsatser som bl.a. uppmanade kommissionen att skyndsamt presentera ett reviderat förslag till vapendirektiv. Kommissionen presenterade därefter ett reviderat förslag till vapendirektiv. Med anledning av förslaget till ändrat vapendirektiv har upprättat faktapromemoria 2015/16:FPM24. Förslaget innehåller en rad skärpningar i förhållande till nuvarande direktiv, bl.a. dessa: • Skjutvapen enligt kategori A förbjuds (helautomatiska vapen samt vissa halvautomatiska som antingen liknar eller kan modifieras till att bli helautomatiska). • Halvautomatiska skjutvapen för civilt bruk som liknar vapen med automatisk mekanism förs över till kategori A. • Ett förbättrat informationsutbyte införs så att kan kommunicera på EU-nivå. • Ett EU-system för märkning av alla skjutvapen inrättas. • Direktivet omfattar även bl.a. avaktiverade vapen, larmvapen, signalvapen, akustiska vapen och vapenreplikor. • Direktivet omfattar även samlares och museers vapen. • Vapenmäklare ska omfattas av samma krav på tillstånd som vapenhandlare, och vid prövningen ska personlig och yrkesmässig integritet och förmåga beaktas. • Vapenmäklare ska omfattas av samma krav som vapenhandlare vad gäller registerföring. • Vapenhandlares och vapenmäklares register ska vara anslutna till de nationella vapenregistren. • Internethandel mellan privatpersoner begränsas, och förmedling av skjutvapen genom distanskommunikation regleras närmare. • Tillstånd för vapen enligt kategori B (tillståndspliktiga vapen) tidsbegränsas till maximalt . • Obligatorisk läkarundersökning ska genomföras i samband med tillståndsprövning. Utskottet har subsidiaritetsprövat kommissionens förslag till reviderat vapendirektiv och anförde i utlåtande /16:JuU26 att det ansåg att kommissionens förslag i flera delar strider mot subsidiaritetsprincipen och föreslog därför att skulle lämna ett motiverat yttrande till , rådets och kommissionens ordförande. I det motiverade yttrandet anfördes sammanfattningsvis att direktivet enligt mening på ett övergripande plan är förenligt med subsidiaritetsprincipen, men att det i flera delar strider mot denna princip. Det rör sig i första hand om reglerna om tidsbegränsade tillstånd och obligatoriska läkarundersökningar i samband med tillståndsprövning. anser att dessa åtgärder går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå det eftersträvade målet med dem. Dessa mål kan enligt uppnås lika bra om medlemsstaterna ges större utrymme att inom direktivets ram själva bestämma de åtgärder som ska vidtas. följde utskottets förslag (prot. 2015/16:59). Den som innehar ett skjutvapen eller ammunition är skyldig att ta hand om egendomen och hålla den under sådan uppsikt att det inte finns risk att någon obehörig kommer åt den (5 kap. 1 § vapenlagen). När skjutvapen inte används ska de förvaras i säkerhetsskåp eller något annat lika säkert förvaringsutrymme (5 kap. 2 § vapenlagen). får meddela närmare föreskrifter om hur vapen ska förvaras för att uppfylla detta krav (9 kap. 1 § vapenförordningen) har utfärdat allmänna råd om förvaring av vapen och ammunition (RPSFS 2009:13 FAP 551-3). För att uppfylla kravet på uppsikt enligt 1 § bör skjutvapen förvaras i tillståndshavarens bostad, vilket regelmässigt innebär där tillståndshavaren är folkbokförd. Med bostad kan likställas en byggnad, t.ex. ett garage eller förråd, som är låsbar och sammanbyggd med bostaden och där det finns en genomgångsdörr mellan byggnaden och bostaden. Detsamma gäller byggnader som inte är sammanbyggda med bostaden men så placerade i förhållande till denna att byggnaderna är möjliga att övervaka från bostaden. I sådana fall bör dock en anordning finnas som anger för personer i bostaden när byggnaden angrips. En sådan anordning bör inte utan svårighet kunna sättas ur funktion. Enligt 5 kap. 3 § vapenlagen får en innehavare lämna över sitt skjutvapen eller sin ammunition till någon annan för förvaring om han eller hon inte själv kan ta hand om egendomen eller om det annars finns särskilda skäl. För sådan förvaring krävs tillstånd om inte utlåning i motsvarande fall är tillåten enligt 3 kap. Vid tillståndsprövningen ska särskilt beakta möjligheten för mottagaren att erbjuda en säker förvaring. Tillståndet ska tidsbegränsas. Europeiskt skjutvapenpass och införseltillstånd Av 3 kap. 9 § vapenförordningen framgår att efter ansökan ska utfärda ett europeiskt skjutvapenpass till den som har tillstånd att i inneha ett skjutvapen som avses i bilagan till vapenförordningen. Skjutvapenpasset ska ha en begränsad giltighetstid, och det får återkallas av om det finns särskilda skäl för det. Av 2 kap. 11 § vapenlagen följer att det för tillstånd att föra in skjutvapen till gäller samma förutsättningar som för tillstånd att inneha vapnen enligt 3–6 §§. Av 2 kap. 12 § samma lag följer vidare att ett införseltillstånd ger rätt att under den begränsade tid och för det ändamål som anges i tillståndet i inneha de skjutvapen och den ammunition som förts hit med stöd av tillståndet. Tillståndet gäller under förutsättning att vapnen och ammunitionen förs in för tillståndet eller den som bestämmer. Kontroller inför medlemskap i skytteförening Av kommentaren till 3 kap. 8 § vapenlagen (se , Vapenlagen, , Zeteo, kommentaren till 3 kap. 8 §) som reglerar frågan om förbud mot utlåning av vapen till den som fått skjutvapen förverkat m.m. framgår bl.a. följande. Bestämmelsen är utformad på så sätt att den lägger ett ansvar på långivaren att försäkra sig om att den tilltänkte låntagaren inte fått innehavstillstånd återkallat eller skjutvapen förverkat eller omhändertaget. Det kan dock inte anses åligga långivaren att göra annat än begränsade efterforskningar i frågan. Frågan om vilken undersökningsplikt som en skjutledare har vid utlåning av vapen av skyttesammanslutning har behandlats i utskottsbetänkandet till vapenlagen (bet. 1995/96:JuU12 s. 12). Vad som enligt utskottets mening kan krävas i fråga om aktsamhet av skjutledaren är att han eller hon med hjälp av frågor till den som vill låna ett skjutvapen försöker utröna om det föreligger någon omständighet som gör att det behövs tillstånd av för att utlåning ska få ske. Om så visar sig vara fallet bör ett tillstånd uppvisas. I annat fall finns det enligt utskottets mening inte skäl för skjutledaren att försöka göra ytterligare efterforskningar eller att vägra att låna ut skjutvapnet såvida det inte föreligger någon särskild omständighet som ger honom eller henne anledning att misstänka att utlåning inte får ske. (lagen [1998:620] om belastningsregister) är i första hand till för att bistå de brottsbekämpande och rättsvårdande myndigheterna i deras kärnverksamhet. Dessutom får, om det är särskilt föreskrivet, information från registret användas av polismyndigheter och andra myndigheter vid sådan lämplighetsprövning, tillståndsprövning eller annan prövning som anges i en författning. Vidare följer av vissa författningar att arbetsgivare i vissa fall är skyldiga att göra en kontroll av belastningsregistret innan de anställer en ny arbetstagare. Detta gäller t.ex. på skolområdet och för hem för vård eller boende som tar emot barn. Enligt 9 § i lagen har en enskild rätt att på begäran skriftligen få ta del av samtliga uppgifter ur registret om sig själv. Sådana uppgifter ska på begäran lämnas ut utan avgift en gång per kalenderår. För uppgifter i belastningsregistret gäller enligt 35 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) absolut sekretess. I motion 2015/16:1989 (KD) efterfrågas en skärpt syn på olaga vapeninnehav som begåtts av tidigare dömda och en utvidgning av rubriceringen synnerligen grovt vapenbrott. Motionären föreslår bl.a. att lagrummet ska kompletteras med en omfattande uppräkning av vilken tidigare brottslighet och vilka tidigare påföljder som ska tala för att ett vapenbrott ska bedömas som synnerligen grovt. Utskottet, som konstaterar att bestämmelser om straffmätning finns i 29 kap. , är inte berett att ställa sig bakom det förslag till ändrad lydelse av 9 kap. 1 a § vapenlagen som föreslås i motionen. Motionen bör avslås. I motion 2015/16:2785 (FP) yrkande 1 efterfrågas en ny brottsrubricering, synnerligen grovt smugglingsbrott, för att förbättra rättsväsendets möjligheter att använda sig av hemliga tvångsmedel. Utskottet är inte berett att ställa sig bakom ett sådant initiativ och avstyrker motionen. I motion 2015/16:2785 (FP) yrkande 2 efterfrågas en kriminalisering av försök, förberedelse och stämpling till såväl vapenbrott av normalgraden som grovt vapenbrott, och i motion 2015/16:2650 (M, C, FP, KD) yrkande 5 efterfrågas en kriminalisering av försök, förberedelse och stämpling till grovt och synnerligen grovt vapenbrott. Utskottet konstaterar att regeringen har överlämnat en proposition i vilken försök, förberedelse och stämpling till grovt och synnerligen grovt vapenbrott ska kriminaliseras (prop. 2015/16:113). Motion 2015/16:2650 yrkande 5 får härigenom anses tillgodosedd, varför den avstyrks. Utskottet är inte berett att föreslå att även försök, förberedelse och stämpling till vapenbrott av normalgraden ska kriminaliseras. Motion 2015/16:2785 yrkande 2 avstyrks därför i den mån den inte är tillgodosedd med det som anförts ovan. När ett gasvapen konverteras och används som skjutvapen blir det tillståndspliktigt. Den som innehar vapnet gör sig därför skyldig till vapenbrott om han eller hon inte ansöker om tillstånd att inneha vapnet. Att gasvapen konverteras och kommer till användning som skjutvapen utan att tillstånd skaffas är naturligtvis inte önskvärt. Utskottet anser dock inte att det finns anledning till en särskild straffrättslig reglering för det fall vapenbrottet avser användningen av ett konverterat gasvapen. Motion 2015/16:2650 (M, C, FP, KD) yrkande 1 avstyrks därför. Utskottet konstaterar att kommissionen har antagit genomförandeförordning (EU) 2015/2403 om fastställande av gemensamma riktlinjer om standarder och metoder för deaktivering i syfte att se till att deaktiverade skjutvapen görs irreversibelt funktionsodugliga. Mot denna bakgrund får motion 2015/16:2650 (M, C, FP, KD) yrkande 2 anses tillgodosedd och bör därför avslås. Utskottet anser det mycket värdefullt att och polisen har ett nära samarbete när det gäller att minska införseln av illegala vapen. Det arbete som bedrivits inom det uppdrag som gavs 2011 och som redovisades 2014 har därför varit mycket viktigt. Utskottet konstaterar dock att det omfattande samarbete som satts igång inom ramen för uppdraget avses att fortsätta även efter att uppdraget avslutats. Mot denna bakgrund saknas det skäl för att göra något tillkännagivande med anledning av motion 2015/16:2650 (M, C, FP, KD) yrkande 3, i vilken det framförs att de båda myndigheterna bör ges ett nytt vapenuppdrag. Motionsyrkandet bör avslås. Utskottet anförde vid förra årets behandling av motioner om polisfrågor att det är viktigt att vapenärenden handläggs effektivt, rättssäkert och utan alltför långa handläggningstider. gav vidare, som redovisats ovan, regeringen till känna att den skulle se över regelverket för vapenlicenser för att underlätta för jägare. Utskottet konstaterar att regeringen i linje med tillkännagivandet har gett i uppdrag att redovisa och utveckla arbetet med hanteringen av vapentillstånd. Utskottet finner dock skäl att på nytt peka på vikten av att handläggningstiderna kortas och att regeringen vidtar åtgärder som leder till konkreta resultat. Utskottet föreslår därför att ställer sig bakom det utskottet anför om att vikten av att handläggningstiderna för vapenlicensärenden måste kortas och tillkännager detta för regeringen.