bet · H401KU14 · 2016-11-11 00:00:00 — Alla ansökningar finns tillgängliga i de olika ansökningsärendena om någon vill bilda sig en egen uppfattning avseende bedömningen av förtjänst och skicklighet. För vissa anställningar tillämpas hos oss ett förenklat förfarande. Det innebär att vi på olika sätt letar efter lämpliga kandidater och sedan begränsar annonseringen till anslagstavla. Detta förenklade förfarande utgör ett undantag från den ordinarie processen vid anställning men görs i enlighet med lagstiftningens krav vid rekrytering. Vi har gått igenom de rekryteringar som gjorts , och genomgången visar följande. Fyra praktikanter har fått visstidsanställningar för att de skulle få slutföra sina uppgifter efter praktiken. Dessa tillfälliga anställningar har inte annonserats på det sätt som krävs. Formellt sett borde det ha skett, men förklaringen till att det inte har gjorts är att inga andra kunde ha kommit i fråga för dessa anställningar. Vidare har två kortvariga anställningar av kvalificerade specialister inte annonserats på det sätt som krävs, och det borde ha gjorts även i dessa fall. I DN:s granskning av oss har en anställning särskilt lyfts fram, så att det framstår som att vi mer eller mindre som regel skräddarsyr anställningar som vi sedan lovar bort innan de utlysts. Det har särskilts lyfts fram att sökanden erbjudit sig att komma förbi och skriva på anställningskontraktet. Om den anställningen kan följande information ges. Det är en assistent till mig som rekryterats. Det förenklade förfarandet har använts, och kontakt togs med en kandidat som, efter diskussion om anställningens innehåll och efter att ha träffat mig, förklarade att hon var intresserad. Det hade i tidigare rekryteringsomgång varit svårt att få fram lämpliga kandidater, och det var angeläget att få tag på en riktigt kvalificerad assistent. När jag talar om lämpliga kandidater menar jag alltså kandidater som var lämpliga som assistenter. Det lämpliga i den ingående diskussionen om anställningens innehåll kan ifrågasättas, men det förenklade förfarandet har formellt följts. Beslut om anställning fattades först när ansökningstiden hade gått ut. I dagens skrivs det om en annan anställning, där i ett mejl säger att hon talat med mig om en person och sagt att om han söker anställningen får han den. Det rörde sig om ett tidsbegränsat specialistuppdrag som aldrig blev av. har 79 rekryteringar gjorts. De fackliga organisationerna har informerats om alla anställningar. Inget anställningsbeslut har överklagats. Med detta sagt går jag över till att tala om anställningen som avdelningschef för effektivitetsrevisionen, tillika chefsekonom. Jag kommer att nämna namnet på denna medarbetare, och det har jag hans medgivande att göra. Vi ville ha en avdelningschef för effektivitetsrevisionen med ett bredare uppdrag än att administrera verksamheten och se till att granskningsprocessen fungerar. Vi behövde därför en avdelningschef med hög kompetens och ett stort intresse för samhällsfrågor, som kan tala om och förklara frågor som rör statens budget och svensk och internationell ekonomi. Det behövdes internt, både för effektivitetsrevisionen och för övrig verksamhet. Chefer på denna nivå ska också kunna företräda externt i olika sammanhang. För att markera detta bredare uppdrag och betona hur viktigt det är, har avdelningschefen också titeln chefsekonom. De uttalanden som chefsekonomen gör ska ha sin grund i våra granskningar och utredningar och aktuell forskning på olika områden. Anföranden som chefsekonomen håller vid externa sammankomster publiceras på webben för att sprida kunskap och åstadkomma transparens. Avdelningschefen, tillika chefsekonomen, är en av de medarbetare som DN skrivit om, bland annat för att kontaktat honom angående den lediga anställningen och för att han fått en hög lön. är disputerad nationalekonom och har chefserfarenhet från , och . Han rekryterades från den fackliga organisationen , som är partipolitiskt obunden. har på eget initiativ till mig framfört följande. Det stämmer att han på ett tidigt stadium blev kontaktad av , som gärna såg att han sökte anställningen, eftersom riksrevisorerna letade efter en ny avdelningschef till effektivitetsrevisionen med bred erfarenhet i både sak och metod av de verksamheter som vi granskar. sa att han skulle vara en toppkandidat till anställningen, som hon underströk att han var tvungen att söka i konkurrens med andra. När ansökningstiden gått ut hade det kommit in 20 ansökningar. Efter genomgång av dessa valdes tre mycket välmeriterade kandidater ut för intervju. Efter genomförda intervjuer, där jag och den dåvarande HR-chefen deltog, och inhämtande av referenser, beslöt jag att skulle erbjudas anställning. deltog inte i anställningsförfarandet. När det gällde lön som chef för en avdelning med drygt 100 arbetare, varav nio är direktrapporterande chefer, och ett förändringsuppdrag, kan det konstateras att den uppgår till . I har hans lön hos tidigare arbetsgivare angetts vara . Den lönen fick han redan när han började där, men slutlönen var på . Slutlönen borde vara en rimligare utgångspunkt i jämförelsen. Den nya lönen hos sattes med beaktande också av att han inte skulle omfattas av höstens lönerevision. Det har gjorts gällande att inte endast utan också andra nyrekryterade fått höga löner jämfört med dem som redan är anställda. Vid tillämpas fri lönesättning. Det är kompetens och tidigare erfarenhet som avgör vilken lön man får. Vid nyanställning är lönen också en förhandlingsfråga. Ingen som redan har en bra befattning – det är ju sådana personer som vi rekryterar – vill gå ned i lön. Man förväntar sig i stället en löneökning. En ytterligare faktor är om den nyanställde kommer att omfattas av nästa lönerevision eller inte. Anställda med samma befattning kan ha olika lön beroende på kompetens, erfarenhet och tidigare lön. För redan anställda avgörs lönen också av hur väl arbetsuppgifterna utförs. Det viktiga är att det inte finns osakliga löneskillnader inom myndigheten. Om det gör det ska en utjämning ske inom ramen för kommande lönerevisioner. Frågan finns med i arbetet inför höstens revision. övergår jag till frågan om nedlagda granskningar. Arbetet från att ansvarig riksrevisor beslutar om att inleda en granskning till dess att ett granskningsupplägg har presenterats går ut på att klarlägga om den fråga som på förslagsstadiet ansetts intressant nog att granska också är granskningsbar, det vill säga att det finns möjlighet att granska den på ett bra sätt. På det stadiet ingår det också i bedömningen att avgöra om de resurser som krävs för att genomföra granskningen är rimliga, sett till intresset av att andra granskningar kan genomföras. Bedömningen kan medföra att en granskning läggs ned. Det skapar bättre kvalitet genom förändringar i arbetsprocessen. En löpande prövning görs, och projekt som inte ska fullföljas läggs ned så snabbt som möjligt och inte sent i processen. Det går dock inte att skapa en process som innebär att granskningar aldrig läggs ned. Det finns olika skäl för att en riksrevisor lägger ned en granskning. Granskningen kan ha förlorat i betydelse eller att den är relevant. Det kan bero på ny lagstiftning, ett oförutsett utredningsförslag eller andra händelser i samhället. Som exempel kan nämnas min nedlagda granskning om ensamkommande flyktingbarn. Där fanns ett bra rapportutkast, men granskningen avsåg en period , och det framstod inte som meningsfullt att publicera granskningen i befintligt skick . Det var också för tidigt att komplettera med ny empiri. Granskningen om ensamkommande flyktingbarn kan också få illustrera att det inte stämmer att allt nedlagt arbete varit förgäves eller lagts i papperskorgen. Materialet från en nedlagd granskning kan användas vid en senare granskning, och frågan om ensamkommande flyktingbarn kommer att granskas igen. Ett annat skäl att lägga ned en granskning är om en bra rapport skulle kräva resurskrävande kompletteringar i form av omskrivning, bearbetning av befintligt granskningsmaterial eller inhämtande av ny empiri. Den resursanvändning som krävs för att få fram en bra rapport måste vägas mot möjligheterna att i stället göra andra granskningar. går jag över till OH-kostnaderna i det internationella utvecklingssamarbetet. I media har det förts en diskussion som har avsett omfattningen av de administrativa kostnaderna, det vill säga OH-kostnaderna, som har lagts på det internationella utvecklingssamarbetet. Diskussionen har avsett fördelningen och inte kostnadernas storlek i sig, som jag har pratat om . utvecklingssamarbete utförs genom att medarbetare vid myndigheten arbetar i de olika projekten. Vårt främsta bidrag är vår egen personal från granskningsverksamheten och från verksamhetsstödet. Det är alltså den kompetens som vår egen personal har som utgör basen för den internationella utvecklingsverksamheten. har inte beslutat om något tak för de administrativa kostnaderna eller gett andra anvisningar om dessa. har dock framhållit att den internationella verksamheten inte får belasta myndighetens anslag för granskningsverksamheten. Den ska därmed bära sina kostnader, och den internationella utvecklingsverksamheten ska bära sina kostnader. En fördelning av de administrativa kostnaderna är nödvändig. beslutade efter sedvanlig intern beredning och avstämning med myndighetens revisor om en ny OH-modell som har tillämpats . Den bygger på arbetade timmar i respektive verksamhet, och verksamhetsgemensamma kostnader fördelas i förhållande till antalet timmar. För att ge det internationella utvecklingssamarbetet förutsägbara och tydliga planeringsförutsättningar bestäms på förhand hur stora OH-kostnaderna ska vara. Överraskningar i form av större OH-påslag i samband med bokslutet ska inte få förekomma. bestämdes att beräkningsmodellen ska utvärderas före utgången av 2016. En sådan utvärdering inleddes och kommer att bli klar . Vi kommer inte bara att kontrollera att beräkningsmodellen fungerar utan också att överväga om den i alla delar är rimlig. Fördelningen av riksrevisorernas pensioner hör också dit. börjar jag att närma mig slutet av mitt anförande och går in på besluts- och kvalitetsprocessen för årlig revision. Jag gör det därför att det har sagts i media att jag på tveksamma grunder har lagt mig i ansvarig revisors arbete. Den revisor som är ansvarig för revisionen av en myndighet utför sitt arbete på delegation av en riksrevisor. Ansvarig revisor beslutar självständigt om revisionens genomförande och om de bedömningar som görs med anledning av revisionen. Det följer av internationella standarder för offentlig revision, och de utgör enligt god revisionssed. Det följer också av svenska delegationsregler. Under förutsättning att inga väsentliga fel behöver rapporteras innebär delegationen att revisorn på eget ansvar fattar alla beslut. När den ansvariga revisorn misstänker väsentliga fel finns det vedertagna rutiner för kvalitetssäkring. Den som ytterst delegerar beslutanderätt är alltid skyldig att följa att uppgifterna utförs i enlighet med gällande regler. Riksrevisorns yttersta ansvar för verksamheten försvinner således inte genom delegationen. Den som får beslutanderätt delegerad till sig är i sin tur skyldig att löpande bedöma om det finns förutsättningar för att utföra uppdraget. Om den ansvariga revisorn bedömer att förutsättningar saknas måste det framföras till den som gett delegationen som i sin tur agerar, antingen genom att skapa förutsättningar eller genom att återta delegationen. Ett viktigt led i revisionsarbetet är de kollegiala kvalitetsbedömningar som görs när ansvarig revisor bedömer att det finns anledning att avlämna en revisionsrapport eller att myndighetens årsredovisning innehåller sådana felaktigheter som skulle kunna föranleda en modifierad revisionsberättelse. Utöver den kollegiala kvalitetsbedömningen genomför ansvarig chef kvalitetssäkring i enlighet med interna rutiner. Båda delarna av kvalitetsbedömningen utgör råd till den ansvariga revisorn om hur frågan bör hanteras. Ansvarig revisor avgör själv om rådet ska följas eller inte efter samråd med närmaste chef och efter att riksrevisor har informerats. Om ansvarig revisor avser att inte följa rådet från den kollegiala kvalitetssäkringen ska det motiveras för riksrevisorn. Om riksrevisorn anser att ansvarig revisors slutsats är felaktig kan delegationen dras tillbaka. I det konkreta fallet som avsåg revisionen av i ringde jag upp ansvarig revisor eftersom han ville avsäga sig sitt uppdrag. Vid det tillfället fanns en ny rättsutredning och en ny kvalitetsbedömning som ansvarig revisor inte tyckte att han kunde godta. Syftet med samtalet var att höra efter om det fanns förutsättningar för honom att ompröva sitt beslut att lämna uppdraget. Samtalet handlade om sådant som hade hänt i ärendet, och jag framhöll att ingen kan allt och att man ibland måste lyssna på specialister. Vidare rörde samtalet den rättsliga regleringen av frågan om beslut om avgångsvederlag, och jag gav min syn på hur regleringen ska förstås. Samtalet gällde också alternativa sätt för den fortsätta handläggningen, och jag berättade då hur jag skulle ha gjort. Ansvarig revisor hade en annan lösning som också diskuterades och som han sedan följde. Samtalet avslutades med att han sa att han vill fullfölja sitt uppdrag. I slutet av revisionsåret lämnade han en revisionsberättelse till myndigheten i standardutformning, alltså utan att revisorn hade gjort bedömningen att det förelåg något väsentligt fel i årsredovisningen. I det här fallet är det värt att notera att i den kollegiala kvalitetsbedömningen som genomfördes – innan rapporten skickades till myndigheten – bedömdes frågan om landshövdingens bristande befogenhet för att besluta om avgångsvederlag inte som så väsentligt att den skulle kunna påverka befogenhetsuttalandet i revisionsberättelsen. När rättsutredningen visade att landshövdingen haft befogenhet att fatta beslut om avgångsvederlag var frågan över huvud taget inte aktuell för revisionsberättelsen. kommer jag att avsluta mitt anförande med att prata om planerade åtgärder för att återställa förtroendet för . Om man ser till det externa förtroendet måste vi, enligt min uppfattning, fortsätta det viktiga förändringsarbetet och fortsätta att leverera riktigt bra granskningar. bygger vi förtroende genom att utföra våra kärnuppgifter väl. Vi bör också öka transparensen i verksamheten, till exempel genom en ökad öppenhet i fråga om externa kontakter. Vi måste fortsätta arbetet med att minska våra administrativa kostnader och med att utveckla våra interna rutiner och regler. En viktig del i det förtroendeskapande arbetet är goda kontakter med , framför allt genom parlamentariska råd. Sedan är kommande rapport och de åtgärder som den kommer att föranleda också viktiga. När det gäller det interna arbetet vill jag säga följande. Stor kraft kommer att behöva ägnas åt det interna förtroendeskapande arbetet. Några aktiviteter bestämdes som delar i utvecklingsarbetet. Det gäller en medarbetarundersökning, en arbetsmiljöundersökning med sikte på mjuka frågor, en systematisk diskussion om och prövning av jävsfrågor i effektivitetsrevisionen. Ett förslag har redan beretts internt och kommer att behandlas vid ledningsgruppens första möte . Sedan har vi vår årliga myndighetsdag som kommer att ägnas åt förändringsarbetet och förtroendefrågor. : Herr ordförande! Ledamöter i utskottet! Innan jag går in på det ärende där jag själv har blivit omnämnd i massmedia vill jag först för utskottet vara tydlig med att jag helt och fullt står bakom den bedömning av behovet av förändring inom som har redovisat. När det gäller rekryteringarna vill jag också säga att stämde av samtliga rekryteringar med mig innan beslut fattades. Inte i något fall var vi oense om de prioriteringar av de sökande som hade gjorts. Jag ska nu från mitt perspektiv redogöra för det ärende där jag själv har varit omnämnd, det vill säga ärendet rörande befogenheter för landshövdingen i att besluta om avgångsvederlag för sin länsöverdirektör. Jag var generaldirektör vid fram till då jag tillträdde som riksrevisor. är en statlig förvaltningsmyndighet och en sammanslutning av statliga arbetsgivare. I rollen som arbetsgivarorganisation står för rådgivning och stöd till sina medlemmar. Obligatoriska medlemmar i är samtliga statliga myndigheter, det vill säga också i . inkommer tusentals frågor från medlemmarna. Frågorna rör väsentligen anställningsförhållanden, tolkning av kollektivavtal, arbetsmiljöfrågor och frågor om uppsägning, avgångar och upphörande av anställningar. Det är ytterst ovanligt att generaldirektören själv är direkt involverad i rådgivningen. Det händer endast om det är fråga om viktiga, principiella ställningstaganden. I ärendet med i var jag som generaldirektör vid inte involverad i rådgivningen. I Dagens Nyheters artiklar påstås det att jag i min tidigare roll som generaldirektör hade kontakt med och gav råd till landshövdingen i avseende hennes befogenheter att besluta om avgångsvederlag för sin länsöverdirektör som senare behandlades av . Det stämmer inte. Vi hade inte något sådant samtal . Efter publiceringen av artiklarna i har landshövdingen informerat om att hon inte hade någon kontakt med mig innan hon fattade beslut i ärendet. Jag har också fått ett mejl från landshövdingen med samma innebörd där hon beklagar sitt misstag. Det innebär att varken landshövdingen i eller jag själv var direkt involverade i den rådgivning som gavs av till i . Min minnesbild av ärendet är dock att jag i efterhand fick en kort, muntlig information från chefsjurist om att rådgivning hade skett till i angående landshövdingens befogenhet att träffa en överenskommelse med sin länsöverdirektör och att rådgivningen hade inneburit att landshövdingen hade denna befogenhet. Var det då vanligt att jag som generaldirektör vid fick information som hade lämnats till medlemmarna? Ja, det var relativt vanligt. Jo, för att jag i min egenskap av generaldirektör relativt ofta träffade andra myndighetschefer, och det var viktigt att jag hade god information om den rådgivning som hade skett, inte minst i frågor som rörde personer i myndigheternas ledning eller andra principiellt viktiga frågor som skulle kunna tas upp vid de kontakter som jag hade med andra myndighetschefer. I rollen som riksrevisor kom jag i kontakt med detta ärende. Det första tillfället var när jag på intranät såg en tidningsartikel om att hade kritiserat landshövdingen i . Av artikeln framgick att kritiserade landshövdingen för att ha träffat ett avtal med sin länsöverdirektör om avgångsvederlag och att ansåg att landshövdingen inte hade befogenhet att träffa ett sådant avtal. Vid det tillfället var jag väl medveten om att var ansvarig för länsstyrelserna, och därför informerade jag om den artikel som jag hade läst. Jag sa också till henne att jag med min erfarenhet från trodde att landshövdingen hade denna befogenhet. var också tveksam till den bedömning som hade gjorts. Under samtalet med erbjöd jag mig att ringa upp och fråga med vilket rättsligt stöd, det vill säga med vilken hänvisning till vilket regelverk och vilken lagbestämmelse som man grundade sin rådgivning på, vilket sa okej till. Jag ringde därför upp chefsjuristen vid , och han redogjorde för på vilken grund som ansåg att landshövdingen hade denna befogenhet. Den paragraf som hänvisades till var 3 § anställningsförordningen. Detta informerade jag om. Min andra kontakt i ärendet var att jag hade en telefonkontakt med landshövdingen i . Landshövdingen sökte mig genom min dåvarande sekreterare, och jag informerade om att landshövdingen i hade sökt mig. Vi kom då överens om att jag, eftersom det var mig landshövdingen sökte, skulle ringa upp henne för att höra vad hon ville. Innan landshövdingen sökte mig hade hon haft ett samtal med ansvarig revisor där han informerat henne om att hade gjort en förnyad bedömning av det rättsliga läget för landshövdingen att fatta beslut om avgångsvederlag för sin länsöverdirektör och att det av rättsutredningen framgick att bedömningen var att landshövdingen hade den befogenheten. I mitt samtal med landshövdingen bekräftade jag den information som redan hade getts av den ansvarige revisorn om rättsutredningen och att frågan inte kommer att påverka utformningen av revisionsberättelsen för myndighetens årsredovisning 2015. Denna bedömning hade jag före samtalet också stämt av med avdelningschefen för årlig revision. Jag delgav även landshövdingen min bedömning av rättsläget, vilken överensstämde med den som hade gjorts i rättsutredning. Jag vill tydliggöra att jag inte har varit i kontakt med ansvarig revisor eller någon i granskningsteamet i detta ärende. Det här är min del av händelseförloppet i denna fråga på . Med anledning av det nu sagda vill jag avsluta med några personliga reflektioner utifrån mitt agerande och riksrevisorernas självständiga ställning. Jag har gjort ett misstag i mina kontakter i ärendet. Det består i att jag för landshövdingen i har redovisat min personliga uppfattning om rättsläget avseende en fråga som inte låg under mitt eget ansvarsområde. Det skulle därför kunna tolkas som att jag som riksrevisor har uppfattningen att jag har möjlighet att lägga mig i en annan riksrevisors ansvarsområde. Jag är helt klar över att det inte bara är olämpligt att göra så, utan att det också går utanför mitt mandat som riksrevisor. Jag har förstås också ställt mig frågan om det över huvud taget var lämpligt att jag agerade i en fråga på när jag hade varit chef för en myndighet som ett knappt halvår tidigare gav råd i den fråga som diskuteras på . Eftersom jag själv inte var involverad i ärendet på när rådgivningen gavs var det för mig inte uppenbart att det var ett problem att jag hade de kontakter som jag hade. Så här i efterhand med några månaders perspektiv och inte minst i ljuset av de speciella krav som ställs på oberoende i den årliga revisionen kan jag ändå konstatera att det inte var lämpligt att jag hade några sådana kontakter i ärendet. : Tack, herr ordförande! Jag tänker också passa på att teckna en bild av det nödvändiga förändringsarbetet vid . Därefter tänker jag beskriva de ärenden som har lyfts fram i media. Jag hoppas att ni har överseende med att det kommer att bli en del repetition av det som har sagt. Jag inser också att det här borde ha gjorts tidigare, så att den bild som har getts i media inte hade fått stå obesvarad så . Men i stormens öga är det svårt att samla sina tankar och att komma till tals. Det är väldigt bra att jag nu får det här tillfället. Jag vill inleda med att lite försvara mig, men sedan kommer jag också att gå igenom detaljer. Först och främst vill jag säga att det som jag har gjort som riksrevisor har haft som syfte att öka verksamhetens kvalitet, produktivitet och kostnadsmedvetenhet. Jag har bland annat verkat för att ska stärka sin kompetens genom att rekrytera specialister på områden där revisionen har varit svag. Jag har också bjudit in till synpunkter från människor med kunskap och erfarenhet som har lidit brist på. Jag vill här understryka att varken jag eller någon annan har haft någon egen av detta. Men i min iver har jag i några fall låtit sak gå före form, vilket har gjort att jag har tagit mitt ansvar och begärt entledigande som riksrevisor – detta för att mina misstag inte ska hindra det fortsatta, nödvändiga förändringsarbetet. När valde mig till riksrevisor var det med stor förväntan som jag såg fram emot det arbetet. Att granska användningen av statens resurser är viktigt för att den offentliga sektorn ska funka så bra som möjligt. Jag har arbetat som chef och generaldirektör för forskningsinstitut, som finansråd vid och som statssekreterare. Det var dessa kunskaper och erfarenheter som jag tog med mig till . förberedde jag mig genom att på egen hand och tillsammans med mina kollegor för att skaffa mig en bild av verksamheten och förutsättningarna för att fullgöra uppdraget såsom det var uttryckt av 2010 efter översynen 2008/09.