bet · H301CU13 · 2016-03-22 00:00:00 — I delbetänkandet 4 kap. 6 § konstaterar utredningen i fråga om domstolarnas tillämpning av den aktuella bestämmelsen att det sedan trädde i kraft endast har slutligt avgjorts cirka tio mål där ansökan avsett lagligförklaring och tillstånd till ombyggnation och utvinning av vattenkraft i de skyddade vattendragen. Utredningen anför vidare att det finns mycket få avgöranden där en miljödomstol eller mark- och miljödomstol prövat de sökta åtgärdernas tillåtlighet enligt 4 kap. 6 § och därmed vad som utgör obetydlig miljöpåverkan. Det finns inte något avgörande i detta avseende från Mark- och alternativt . Vidare framgår att det finns endast ett lagakraftvunnet avgörande där tillstånd beviljats efter ansökan från verksamhetsutövaren. Enligt utredningens mening finns det för få avgöranden för att kunna dra några säkra slutsatser om hur tillämpningen av 4 kap. 6 § överensstämmer med bestämmelsens syfte enligt förarbetena. Endast det faktum att det förekommer tillståndsansökningar avseende åtgärder i de skyddade vattendragen innebär enligt utredningen inte att slutsatsen kan dras att bestämmelsen tillämpas i strid med sitt syfte. Mot bakgrund av det relativt begränsade antalet tillståndsansökningar sedan trädde i kraft anser utredningen att 4 kap. 6 § inte heller förefaller innebära en obefogad belastning för myndigheter och domstolar. Utredningen finner därför inte skäl att i något avseende föreslå några ändringar beträffande 4 kap. 6 § . I delbetänkandet Ny tid ny prövning – förslag till ändrade vattenrättsliga regler redovisar sina ställningstaganden när det gäller analysen av rättskraftens räckvidd i fråga om sådana tillstånd och äldre rättigheter som meddelats före ikraftträdande. Betänkandet innehåller förslag till ändrade regler för att aktuella anläggningar och verksamheter utformas och drivs i enlighet med de krav som följer av och . Utredningen föreslår bl.a. att en ny tillståndsprövning enligt ska kunna krävas för vattenverksamheter och därtill hörande vattenanläggningar som har tillstånd enligt äldre regler, som bedrivs med stöd av en rättighet som grundas på urminnes hävd, privilegiebrev eller annan sådan särskild rättighet eller som inte omfattades av tillståndsplikt när de uppfördes. En ny prövning ska initieras genom att länsstyrelserna, utifrån vägledande prioriteringsgrunder, beslutar om skyldighet för verksamhetsutövare eller de som ansvarar för anläggningars underhåll att ansöka om tillstånd enligt . En ersättningsbestämmelse föreslås införas i § lagen (1998:811) om införande av som under vissa förutsättningar ger innehavare av tillstånd till vattenanläggning och den vattenverksamhet som bedrivs vid anläggningen rätt till ersättning, om en ny tillståndsprövning innebär att det allmänna inskränker den tidigare medgivna användningen av mark eller byggnad så att pågående markanvändning inom berörd del av fastigheten avsevärt försvåras eller upphör. I slutbetänkandet I vått och torrt – förslag till ändrade vattenrättsliga regler (SOU 2014:35) föreslår utredningen bl.a. följande. Prövningsplikten för vattenverksamhet ska inte vara generell i fortsättningen. I stället ska det, på samma sätt som för miljöfarlig verksamhet, framgå av regeringens föreskrifter vilka verksamheter som omfattas av tillstånds- eller anmälningsplikt. En tillståndspliktig verksamhet ska prövas av en mark- och miljödomstol, medan en anmälningspliktig verksamhet ska anmälas till tillsynsmyndigheten, som företrädesvis är en länsstyrelse. För att uppnå en enhetlig reglering av vattenverksamheter och miljöfarliga verksamheter föreslår utredningen att handläggningen av de civilrättsligt präglade frågorna ska skiljas från själva tillståndsprövningen av vattenverksamhet på samma sätt som gäller för miljöfarlig verksamhet. En eventuell talan om ersättning får i stället väckas genom ansökan om stämning. Pågår prövningen av en tillståndsansökan som prövningen av de civilrättsligt präglade frågorna kan målen handläggas gemensamt enligt reglerna i . Den som ansöker om tillstånd till en vattenverksamhet ska inte vara skyldig att ersätta motparters rättegångskostnader inom ramen för tillståndsprövningen. Utredningen föreslår också att möjligheten att lagligförklara äldre vattenanläggningar ska upphöra. Dessutom föreslår utredningen att prövnings- och tillsynsavgifterna för vattenverksamhet ska utformas på samma sätt som för miljöfarlig verksamhet. I stället för avgift för prövning och debitering för utövad tillsyn, ska en årlig tillsynsavgift betalas på samma sätt som för miljöfarlig verksamhet. Därutöver lämnar utredningen förslag om bl.a. omprövning av tillståndsgivna vattenverksamheter och om markavvattning. betänkanden är föremål för beredning inom . Regeringen har aviserat att den avser att överlämna propositionen Prövningen av vattenverksamheter till . Det har ställts ett flertal skriftliga frågor om tillståndsprövningen och förutsättningarna för att bedriva småskalig vattenkraft samt beredningsläget i fråga om betänkanden. Klimat- och miljöminister har som svar på frågorna i huvudsak anfört att utredningens förslag bereds inom och att regeringen avser att återkomma till i frågan samt att regeringen inte har för avsikt att ta några initiativ till t.ex. ett moratorium för tillståndsprövning som arbetet pågår (se t.ex. svar på fr. 2015/16:299, 2015/16:280 och 2015/16:124). har vidare anfört att regeringen i beredningsarbetet har uppmärksammat att förhållandena för småskalig vattenkraft bör övervägas särskilt, t.ex. vad gäller värnande av kulturmiljöintressen (se svar på fr. 2015/16:770). Utskottet har behandlat motionsyrkanden om vattenverksamheter m.m. , (bet. 2013/14:CU17). Utskottet anförde i fråga om insatser för vandrande fisk i sjöar och vattendrag bl.a. följande. Liksom motionärerna anser utskottet att reglerna på området är föråldrade. Detta har bl.a. fått till följd att grundläggande principer för miljörätten, såsom principen om att förorenaren betalar och att bästa möjliga teknik ska användas, inte har fått genomslag när det gäller vattenverksamheter i samma utsträckning som för miljöfarliga verksamheter. och restvattenlagens bestämmelser om vattenverksamheter är därför i stort behov av att ses över och ändringar behöver föreslås så att principerna ovan, på samma sätt som gäller för miljöfarliga verksamheter, även får genomslag i den vattenrättsliga regleringen. När det gäller frågan om att upphäva 4 kap. 6 § tredje stycket anförde utskottet bl.a. följande. Som utskottet tidigare uttalat är det angeläget att säkerställa ett väl fungerande skydd mot utbyggnad och ändrad vattenföring i de vatten som omfattas av bestämmelsen i 4 kap. 6 § tredje stycket . Utskottet välkomnar därför det arbete som pågår med denna fråga och att arbetet är prioriterat. Sammanfattningsvis avstyrkte utskottet samtliga motionsyrkanden med hänvisning till pågående beredningsarbete inom . Utskottet anser det vara en rimlig målsättning att alla tillståndspliktiga vattenverksamheter ska ha tillstånd i överensstämmelse med de miljökrav som ställs i . För att detta mål ska kunna uppnås på ett bra och effektivt sätt är det en förutsättning att tillståndsprocesserna är flexibla och kan anpassas så att inte utövare av småskalig vattenkraft får orimliga kostnader vid nya tillståndsprövningar. Hänsyn måste tas till att utövare av storskalig och småskalig vattenkraft har helt olika ekonomiska förutsättningar. De senare har normalt begränsade ekonomiska resurser och måste vid nya tillståndsprövningar ges förutsättningar att lägga huvuddelen av resurserna på effektiva miljöförbättrande åtgärder, t.ex. skapandet av vandringsvägar för fisk, och inte på administrativa kostnader för själva tillståndsprövningen. Risken är annars att många utövare av småskalig vattenkraft tvingas att avveckla verksamheten. Enligt utskottet bör regeringen därför återkomma till med förslag på ett regelverk om tillståndsprocesser för vattenverksamheter som är flexibelt och anpassat till småskaliga verksamheter. Detta bör ställa sig bakom och tillkännage för regeringen. Ställningstagandet innebär fullt bifall till ett motionsyrkande och delvis bifall till sju motionsyrkanden. Övriga motionsyrkanden om bl.a. ett moratorium för tillståndsprövningen av befintliga mindre vattenverksamheter och en översyn av bör mot bakgrund av det pågående beredningsarbetet med betänkanden avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om åtgärder mot stranderosion. Utskottet hänvisar till pågående arbete och tidigare ställningstaganden. m.fl. (M) föreslår i motionerna 2014/15:971 och 2015/16:1654 tillkännagivanden om att regeringen ska se till att staten ökar sitt engagemang i problematiken kring stranderosion (yrkande 1). Motionärerna föreslår vidare tillkännagivanden om att regeringen ska se över lagstiftningen avseende strandfodring för att minska antalet inblandade instanser och renodla hanteringen (yrkande 2). I motionerna föreslås också tillkännagivanden om att regeringen ska se till att staten inte kräver ersättning för den sand som kommuner återför från havsbotten till sina erosionsdrabbade stränder genom strandfodring (yrkande 3). I motion 2014/15:1472 av (M) begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska arbeta för att ska göra en genomlysning av problemet med stranderosion i som involverar myndigheter, rederier, kommuner och landsting. m.fl. (S) föreslår i motion 2015/16:313 ett tillkännagivande om vikten av en långsiktig strategi för havsnära sandmarkers bevarande. Motionärerna hänvisar bl.a. till de svårigheter som små eller medelstora kommuner med begränsade ekonomiska resurser har för att långsiktigt kunna säkerställa en god skötsel och restaurering av värdefulla sandmarker som utsätts för påfrestningar i samband med t.ex. stormar. I 2 kap. 5 § PBL föreskrivs att bebyggelse och byggnadsverk ska lokaliseras till mark som är lämpad för ändamålet med hänsyn till bl.a. människors hälsa och säkerhet samt risken för olyckor, översvämning och erosion. Lagen innehåller också möjligheter för kommunen att i en detaljplan bestämma skyddsåtgärder för att motverka olyckor, översvämning och erosion (4 kap. 12 §). ska, inom ramen för sitt tillsynsansvar, överpröva kommunens beslut om att anta, ändra eller upphäva en detaljplan eller områdesbestämmelser om beslutet kan antas innebära bl.a. att bebyggelse blir olämplig med hänsyn till människors hälsa eller säkerhet eller till risken för olyckor, översvämning eller erosion. kan också överpröva beslut om lov eller förhandsbesked (11 kap. 10–12 §§). Kommunen ska varje valperiod sammanställa risk- och sårbarhetsanalyser och fastställa en plan för hur extraordinära händelser ska hanteras. Sådana analyser måste beakta konsekvenserna av klimatförändringarna och kan utgöra ett underlag för den fysiska planeringen (2 kap. 1 § lagen [2006:544] om kommuners och landstings åtgärder inför och vid extraordinära händelser i fredstid och höjd beredskap). Strandfodring innebär att man återställer en eroderande strand till sitt ursprungliga utseende genom att tillföra sand. Sanden kan utvinnas ur täkter i havet eller på land. Exempelvis kan den sand som drivit ut från en strand till havs återföras från havsbotten till stranden. För att få utvinna sand från havsbotten på detta sätt behövs tillstånd enligt såväl 11 kap. som lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Eftersom rätten att utforska kontinentalsockeln och utvinna dess naturtillgångar enligt 2 § lagen om kontinentalsockeln tillkommer staten måste en kommun som utvinner sand från havsbotten betala ersättning till staten för sanden. () har ett sektorsövergripande ansvar för miljögeotekniska och geotekniska frågor och har på regeringens uppdrag ansvar för samordning av stranderosionsfrågor i . Uppgiften är att verka för minskade risker för erosion. En utgångspunkt för verksamheten är att medverka till att förebygga skador till följd av stranderosion genom lämplig samhällsplanering och genom väl planerade erosionsbegränsande och återställande åtgärder vid hotad bebyggelse och infrastruktur och hotade andra skyddsvärda områden. SGI tar fram och utvecklar kunskap inom området och inventerar översiktligt förutsättningar för stranderosion i . Myndigheten är vidare remissinstans till länsstyrelser och kommuner vid fysisk planering. SGI samverkar också med svenska och internationella myndigheter med ansvar för eller anknytning till frågor kring stranderosion. Ett exempel är det myndighetsnätverk för stranderosionsfrågor som SGI driver. Dessutom ger SGI stöd till vid riskbedömningar i akuta situationer. SGI bedriver ett flertal forsknings- och utvecklingsprojekt med fokus på stranderosion. I ett projekt tar SGI i samarbete med Havs- och vattenmyndigheten, , och fram en handledning för naturanpassade erosionsskydd i vattendrag och farleder. Målet är att kommuner, länsstyrelser och andra myndigheter ska kunna använda handledningen i samband med åtgärder mot stranderosion. SGI utvecklar också i samarbete med geologiska undersökning (SGU) ett kartverktyg som kommuner ska kunna använda i sin översiktsplanering för att se vilka områden som bör prioriteras när det gäller stranderosion längs kusterna. Regeringen anför i inriktningsdokumentet En svensk maritim strategi – för människor, jobb och miljö bl.a. att i har sand, grus och sten utvunnits endast i begränsad omfattning i områden, men det har utvunnits i större utsträckning i våra grannländer. Kunskapen inom området behöver öka, varför det finns anledning att se över förutsättningarna för och konsekvenserna av havsbaserad utvinning av sand, grus och sten. Regeringen har också gett SGU i uppdrag att i samråd med Havs- och vattenmyndigheten se över om och i så fall under vilka förutsättningar och till vilka kostnader utvinning av grus och sand till havs som ersättningsmaterial till naturgrus och natursand från land skulle kunna genomföras. Syftet är att säkerställa att ett eventuellt uttag sker på ett långsiktigt hållbart sätt och ska kunna utgöra en del i den lokala och regionala materialförsörjningsplaneringen. Uppdraget ska redovisas . Havs- och vattenmyndigheten ska i enlighet med 4 kap. 10 § och havsplaneförordningen (2015:400) ta fram förslag till havsplaner för , och . Havsplanerna ska omfatta ekonomiska zon och de områden som inte ingår i fastigheter i svenskt territorialhav från en nautisk mil utanför den baslinje som avses i lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium. Havsplanerna ska beslutas av regeringen. Enligt regeringen ska en havsplan vara ett verktyg för hushållningen med havsområden och bidra till en samlad havsförvaltning. Inriktningen är att havets resurser ska användas hållbart så att havsanknutna näringar kan utvecklas och växa som ekosystemen bevaras och restaureras. Havsplanerna ska ge det stöd som behövs så att havsområden kan användas för de ändamål som de är mest lämpade för med hänsyn till områdenas beskaffenhet och läge samt de behov som finns (prop. 2013/14:186 s. 9). Enligt Havs- och vattenmyndigheten ska en havsplan bl.a. bestå av kartor och ställningstaganden om hur havet ska nyttjas, skyddas och förvaltas. Utgångspunkten är att se till att ekosystemen fungerar väl och att man tillämpar försiktighetsprincipen. En havsplan skulle t.ex. kunna peka ut havsområden där det bedöms lämpligt att utvinna grus och sand. Havs- och vattenmyndigheten arbetar med att ta fram förslag till havsplaner och avser att skicka ut dessa för samråd . rådets och /89/EU om upprättandet av en ram för havsplanering ska medlemsstaterna upprätta havsplaner . Motionsyrkanden om åtgärder mot stranderosion har avstyrkts av utskottet , (bet. 2013/14:CU17). Utskottet anförde i huvudsak följande. Utskottet delar motionärernas bedömning att stranderosion är ett stort problem i vissa delar av landet, bl.a. i . Med anledning av vad som anförs i motionerna vill utskottet påminna om det arbete utför. Den rådgivnings- och stödverksamhet m.m. som institutet bedriver är ett värdefullt instrument i arbetet med att anpassa samhället till framtida klimatförändringar. I finns flera bestämmelser som syftar till att den fysiska planeringen i ökad utsträckning ska sträva efter en begränsad klimatpåverkan. Det förändrade regelverket ska också medverka till att man vid samhällsplanering och byggande i ökad utsträckning tar hänsyn till de konsekvenser som klimatförändringarna kommer att medföra. Utskottet vill särskilt peka på kommunernas möjlighet att i detaljplaner ställa krav på skyddsåtgärder för att motverka bl.a. olyckor, översvämning och erosion som finns i . När utskottet har behandlat motionsyrkanden om stranderosion har utskottet utgått från att regeringen noga följer frågan och initierar åtgärder om detta visar sig behövas (se t.ex. bet. 2011/12:CU17). Utskottet utgår fortfarande från att så kommer att ske. Med detta föreslår utskottet att motionerna avslås. Utskottet delar motionärernas bedömning att stranderosion kan vara ett stort problem i vissa delar av landet, bl.a. i . Som redovisats ovan pågår också arbete med de aktuella frågorna. Bland annat bedriver SGI flera forsknings- och utvecklingsprojekt med fokus på åtgärder mot stranderosion. Vidare förutsätter utskottet fortfarande att regeringen noga följer frågan om stranderosion och tar initiativ till ytterligare åtgärder om det behövs. Sammanfattningsvis bör motionsförslagen därför avslås. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om allmänna vattentjänster. Utskottet hänvisar till pågående arbete. Jämför reservation 7 (C). (C) föreslår i motion 2014/15:2429 yrkande 7 ett tillkännagivande om att regeringen ska ge kommunerna nödvändigt stöd för att ta fram planer för dagvattenhantering. Motionären hänvisar till att klimatförändringar leder till att översvämningar blir allt vanligare i och att effektiv dagvattenhantering måste ges högre prioritet i kommunernas planering. Ett liknande tillkännagivande föreslås i motion 2014/15:1204 av (KD). I motion 2014/15:2525 av (MP) yrkande 6 begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska återkomma till med förslag till ändringar i lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster som ger kommunerna möjlighet att delfinansiera åtgärder för ett lokalt omhändertagande av dagvatten i ytläge med va-taxor. Enligt motionären gör klimatförändringarna att det är nödvändigt att anpassa de ålderstigna och underdimensionerade va-näten för att kunna hantera en ökad vattenmängd. Det är därför nödvändigt att utöka de åtgärder som kommunerna kan täcka med vaavgiften. (KD) anför i motion 2015/16:3233 att de kommunala va-näten står inför stora investeringsbehov och att kostnaderna för dessa investeringar även drabbar enskilda fastighetsägare. I motionen begärs ett tillkännagivande om att regeringen ska utreda villkoren för anslutning till kommunala va-nät och återkomma till med förslag till en finansieringsprincip som säkerställer att såväl kommuner som enskilda fastighetsägare har råd att uppfylla gällande krav. Lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster avser olika tjänster för vattenförsörjning och avlopp som tillhandahålls genom en allmän vaanläggning. Lagen syftar till att säkerställa tillgången till sådana vattentjänster för i första hand bostadsbebyggelsens behov. Kommunen har enligt 6 § en långtgående skyldighet att ordna allmänna vattentjänster. Om det med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön behöver ordnas vattenförsörjning eller avlopp i ett större sammanhang för en viss befintlig eller blivande bebyggelse, ska kommunen bestämma det verksamhetsområde inom vilket vattentjänsten eller vattentjänsterna behöver ordnas och sedan se till att behovet , och så länge behovet finns kvar, tillgodoses i verksamhetsområdet genom en allmän va-anläggning. kan enligt 51 § vitesförelägga kommunen att fullgöra denna skyldighet. En va-anläggning kan bestå av bl.a. vattenverk, vattenreservoarer, avloppsreningsverk, pumpstationer och olika ledningsnät. En allmän sådan anläggning ska enligt 10 § ordnas och drivas så att den uppfyller de krav som kan ställas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och med hänsyn till intresset av en god hushållning med naturresurser. Den ska enligt 13 § vara försedd med de anordningar som behövs för att den ska fylla sitt ändamål och tillgodose skäliga anspråk på säkerhet. för funktionen och säkerheten. Som tidigare nämnts har regeringen gett en särskild utredare i uppdrag att gå igenom dricksvattenområdet, från råvatten till tappkran för allmänt dricksvatten (, dir. 2013:75, dir. 2014:73 och dir. 2015:54). I direktiven anförs bl.a. att stora delar av den infrastruktur som finns för distribution och produktion av dricksvatten är av tämligen hög ålder. Det sammanlagda återanskaffningsvärdet för de allmänna va-ledningsnäten uppskattas av branschorganisationen till , vilket utgör av återanskaffningsvärdet för hela va-systemet. Ansvaret för underhåll och investeringar åvilar dricksvattenproducenterna. lägger svenska va-organisationer totalt ca på förnyelse av va-näten, men variationen är stor mellan kommunerna. Förnyelsetakten bedöms vara för låg och behoven skjuts upp. En viktig va-teknisk fråga är därför hur, och med vilken takt, de befintliga va-ledningsnäten behöver förnyas. En del av utredningens uppdrag är därför att – kartlägga och utvärdera behoven av modernisering och förnyelse av infrastrukturen för dricksvattenproduktion och distribution, vilket inkluderar andra faktorer som kan påverka säkerheten – analysera i vilken utsträckning dricksvattenproducenterna fullgör sina skyldigheter att reinvestera i och underhålla infrastrukturen – inom ramen för nuvarande ansvarsfördelning föreslå hur eventuella hinder för erforderlig förnyelse kan avhjälpas. har som nämnts ovan redovisat delbetänkandena Material i kontakt med dricksvatten – myndighetsroller och ansvarsfrågor (SOU 2014:53) och Klimatförändringar och dricksvattenförsörjning (SOU 2015:51). Betänkandena bereds inom . Utredningen ska redovisa sitt slutbetänkande . Regeringen gav vidare en särskild utredare i uppdrag att analysera hur ansvaret fördelas mellan staten, landstingen, kommunerna och enskilda i fråga om att vidta åtgärder för att anpassa pågående och planerad markanvändning och bebyggd miljö till ett gradvis förändrat klimat (, dir. 2015:115). I de delar där ansvarsfördelningen är otydlig eller inte ändamålsenlig ska utredaren föreslå förbättringar. Utredaren ska också analysera eventuella hinder och begränsningar i lagstiftningen för genomförande av sådana anpassningsåtgärder. Vid behov ska författningsförslag lämnas. Här ingår även att se över befintlig lagstiftning och föreslå de ändringar som krävs för en långsiktigt hållbar dagvattenhantering i syfte att göra bebyggd miljö mer översvämningssäker. Uppdraget ska redovisas . Utskottet behandlade senast motioner om allmänna vattentjänster (bet. 2013/14:CU17). Utskottet avstyrkte då två motionsyrkanden om säker vattenförsörjning och säkra avloppssystem med hänvisning till pågående arbete. Utskottet anser liksom motionärerna att det är angeläget att landets kommuner har en väl fungerande dagvattenhantering och tillräcklig beredskap för att kunna hantera följderna av ett gradvis förändrat klimat med fler översvämningar. Som redovisats ovan har regeringen gett i uppdrag att bl.a. kartlägga och utvärdera behoven av modernisering och förnyelse av infrastrukturen för dricksvattenproduktion och distribution. Vidare har fått i uppdrag att bl.a. se över befintlig lagstiftning och föreslå de ändringar som krävs för en långsiktigt hållbar dagvattenhantering i syfte att göra bebyggd miljö mer översvämningssäker. Enligt utskottet saknas anledning för att föregripa resultatet av det pågående utredningsarbetet. Motionsförslagen bör därför avslås. 1.Riksintressen och behovet av bostäder, punkt 1 (M, C, L, KD) av (KD), (M), (M), (C), (M), (L) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen.