bet · H301JuU17 · 2016-02-17 00:00:00 — För att straffansvaret inte ska bli alltför långtgående eller få orimliga konsekvenser av andra skäl bör det finnas en möjlighet att utesluta sådana mindre allvarliga fall där ett straffansvar inte kan anses motiverat. Utskottet avstyrker därmed motionerna 2015/16:3295 (C) yrkande 3, 2015/16:3311 (L) yrkande 2 och 2015/16:3314 (SD) yrkande 1. När det gäller förberedelse till resa i terrorismsyfte anför regeringen att det mot bakgrund den tidiga fullbordanstidpunkten (vid påbörjande av resa) är svårt att se ett behov av att kriminalisera försök, förberedelse eller stämpling till ett sådant brott. Inte heller kan FN-resolutionen anses ställa krav på att förberedelse till resa ska kriminaliseras. Utskottet har ingen annan uppfattning och avstyrker motion 2015/16:3311 (L) yrkande 1. Utredningen om genomförande av vissa straffrättsliga åtaganden för att förhindra och bekämpa terrorism fick som framgår ovan ett tilläggsuppdrag att bl.a. analysera behovet av ytterligare kriminalisering för att förebygga och förhindra att personer deltar i väpnad konflikt utomlands inom ramen för en terroristorganisation samt ta ställning till möjligheter att kunna utreda och döma för sådana brott. Detta arbete bör inte föregripas. Utskottet ser inte heller anledning att förorda någon ändring i utredningens uppdrag. Motionerna 2015/16:3295 (C) yrkande 4 och 2015/16:3311 (L) yrkande 4 avstyrks. När det gäller frågan om propaganda för terrorism vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att gällande bestämmelser är väl avvägda och att det bästa sättet att bemöta propaganda för våldsbejakande extremism och terrorism är med kunskap. Därmed avstyrks motion 2015/16:3314 (SD) yrkande 4. Utskottet ansluter sig till regeringens överväganden när det gäller att straffansvaret vid resa ska avse den som reser eller påbörjar en resa till ett annat land än det land där personen är medborgare och avstyrker därmed motion 2015/16:3314 (SD) yrkande 5. Åtgärder med pass och medborgarskap Utskottets förslag i korthet ställer sig bakom vad utskottet anför om åtgärder med pass för att hindra resande och tillkännager detta för regeringen. avslår motionsyrkanden om att hindra barns resor i terrorismsyfte och om medborgarskap. Jämför reservationerna 12 (C), 13 (S, MP, V) och 14 (SD). I motion 2015/16:3295 av (C) yrkande 1 anförs att möjligheten att hindra barn från att resa utomlands utan förälderns skriftliga tillåtelse bör ses över. Enligt kommittémotion 2015/16:3311 av m.fl. (L) yrkande 3 bör det vara möjligt att återkalla eller tillfälligt dra in passet för den som på sannolika skäl är misstänkt för att förbereda eller har påbörjat en resa i terrorismsyfte. Enligt kommittémotion 2015/16:3314 av och (båda SD) yrkande 3 bör det finnas en möjlighet att dra in det svenska medborgarskapet när någon döms för ett terroristbrott. Detta bör kunna ske även om det gör en person statslös. En svensk medborgare får inte landsförvisas eller hindras från att resa in i riket (2 kap. 7 § första stycket regeringsformen). Inte heller får en svensk medborgare fråntas sitt medborgarskap om han eller hon är eller har varit bosatt i riket, med undantag för barn där det kan föreskrivas att de i fråga om medborgarskap ska följa sina föräldrar (andra stycket). Enligt passlagen (1978:302) ska en passansökan avslås om ansökan avser pass för barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns synnerliga skäl att ändå utfärda pass (7 § 2). ska återkalla ett gällande pass om passet avser barn och barnets vårdnadshavare eller, om barnet vistas här i landet och står under vårdnad av båda föräldrarna, en av dem begär att passet ska återkallas och det inte finns synnerliga skäl mot återkallelse (12 § 2) . I utskottets betänkande 2015/16:JuU7 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism behandlade utskottet frågorna om pass och medborgarskap. I fråga om passrelaterade åtgärder för att hindra människor att resa till andra länder för att delta i terroraktiviteter konstaterade utskottet bl.a. att straffrättsliga åtgärder för att åstadkomma detta liksom åtgärder för att hindra missbruk av svenska pass övervägdes inom . Utskottet anförde att den beredningen inte borde föregripas. Regeringen har i den nu aktuella propositionen föreslagit vissa sådana straffrättsliga åtgärder. Den har även överlämnat en proposition om åtgärder mot missbruk av svenska pass (prop. 2015/16:81). När det gällde frågan om möjligheter att frånta personer svenskt medborgarskap fann utskottet inget skäl att inskränka det grundlagsfästa skyddet för det svenska medborgarskapet. I sitt yttrande till över regeringens skrivelse 2014/15:144 Åtgärder för att göra samhället mer motståndskraftigt mot våldsbejakande extremism (2015/16:JuU2y) framhöll utskottet att den brottsförebyggande verksamheten är en viktig del i arbetet med att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Arbetet sker i nära samverkan mellan statliga myndigheter, kommuner, frivilligorganisationer, föreningar och trossamfund, framför allt på lokal nivå. I sitt yttrande nämnde utskottet även det arbete som utförs av den nationella samordnaren för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism (Ju 2014:18). Samordnaren ska utveckla och stärka arbetet på lokal nivå och säkerställa samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer inklusive trossamfund. Samordnaren har bl.a. i uppdrag att förbättra stödet till anhöriga. Av regeringens skrivelse 2014/15:144 framgår att vissa åtgärder planeras för att ge stöd till föräldrar och andra anhöriga. Utskottet vill framhålla att detta förebyggande arbete är viktigt när det gäller frågan om att hindra barn från att åka på resor i terrorismsyfte. När det gäller frågan om att hindra barn från att resa utomlands utan förälderns skriftliga tillåtelse finns som nämns ovan regler om detta i passlagen. Utskottet konstaterar att en passansökan som huvudregel ska avslås om ansökan avser pass för barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande. Dessutom kan vårdnadshavare begära att ett utfärdat pass återkallas. Mot bakgrund av det anförda avstyrks motion 2015/16:3295 (C) yrkande 1. Det måste övervägas hur rättsväsendet snabbare kan hindra terrorismresor från att verkställas. I andra länder finns möjlighet att av sådana skäl återkalla eller tillfälligt dra in passet. Utskottet anser att denna möjlighet bör prövas också i , t.ex. genom att det blir möjligt att återkalla eller tillfälligt dra in passet för den som på sannolika skäl är misstänkt för att förbereda eller ha påbörjat en resa i terrorismsyfte. Vad utskottet nu anfört bör med bifall till motion 2015/16:3311 (L) yrkande 3 som sin mening ge regeringen tillkänna. När det gäller frågan om möjligheter att frånta personer svenskt medborgarskap vidhåller utskottet sin tidigare uppfattning att det inte finns något skäl att inskränka det grundlagsfästa skyddet för det svenska medborgarskapet och avstyrker motion 2015/16:3314 (SD) yrkande 3. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om möjligheter att lämna underrättelseinformation, preventiva tvångsmedel, inhämtning av elektronisk kommunikation och hemlig dataavläsning. Jämför reservation 15 (SD). Enligt kommittémotion 2015/16:3314 av och (båda SD) yrkande 2 bör regeringen återkomma med förslag om att ge möjligheter att delge underrättelseinformation till Säkerhetspolisens underrättelseverksamhet trots att förundersökning har inletts. Det bör vara möjligt för Säkerhetspolisen att använda preventiva tvångsmedel och inhämtning av elektronisk kommunikation även för normalgraden av de föreslagna brotten. Regeringen bör även skyndsamt lämna att förslag om hemlig dataavläsning till . Användning av preventiva tvångsmedel Det är under vissa begränsade förutsättningar möjligt att använda hemliga tvångsmedel även om en förundersökning om brott inte har inletts. I lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott (lag om preventiva tvångsmedel) finns bestämmelser om möjligheten att använda hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation, hemlig övervakning av elektronisk kommunikation och hemlig kameraövervakning för att förhindra brott. Sådana tvångsmedel får användas om det med hänsyn till omständigheterna finns en påtaglig risk för att en person kommer att utöva brottslig verksamhet som innefattar vissa brott som anges i lagen, bl.a. terroristbrott enligt 2 § terroristbrottslagen, grovt brott enligt 3 § andra stycket finansieringslagen och grovt brott enligt 6 § rekryteringslagen. Tillstånd till tvångsmedel får även meddelas om det finns en påtaglig risk för att det inom en organisation eller en grupp kommer att utövas sådan brottslig verksamhet och det kan befaras att en person som tillhör eller verkar för organisationen eller gruppen medvetet kommer att främja denna verksamhet. Avsikten med preventiv tvångsmedelsanvändning är att förhindra sådana brott som riktas mot de allra viktigaste samhällsvärdena. Eftersom syftet i första hand är att förebygga, och inte utreda, brott kan verksamheten inte bedrivas endast utifrån brottsanmälningar. Säkerhetspolisen måste i stället själv ha förmåga att identifiera aktörer som kan ha för avsikt att begå brott. Arbetet grundas därför i stor utsträckning på uppgifter som inhämtas i säkerhetsunderrättelseverksamhet. lag om preventiva tvångsmedel är i förhållande till rekryteringslagen och finansieringslagen tillämplig endast i de fall brotten bedöms som grova. Regeringen anför att det i ett tidigt skede kan vara svårt att bedöma om det är fråga om ett grovt brott eller inte, liksom att det är angeläget att även brott av normalgraden kan förhindras. En sådan utökning anses dock inte vara motiverad, främst med hänsyn till brottens relativt låga straffskala. En utvidgning av möjligheterna att få tillgång till tvångsmedel i dessa fall kan öka risken för att användningen i ett senare skede skulle kunna visa sig vara oproportionerlig. Regeringen anser alltså att det inte finns någon anledning att föreslå en annan utgångspunkt för avgränsningen av tillämpningsområdet än den nu gällande. Eftersom det redan finns en utvidgad möjlighet till preventiv tvångsmedelsanvändning för brott med anknytning till terrorism föreslår regeringen att lag om preventiva tvångsmedel ska vara tillämplig på finansiering av en person eller en sammanslutning av personer, grovt brott (föreslagna 3 § första stycket 2 samt andra stycket finansieringslagen) och mottagande av utbildning, grovt brott (föreslagna 5 a och 6 §§ rekryteringslagen). Detta kräver inte några lagändringar. Inhämtning av uppgifter enligt inhämtningslagen m.m. Lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet (inhämtningslagen) reglerar förutsättningarna för bl.a. Säkerhetspolisen att hämta in övervakningsuppgifter om elektronisk kommunikation i sin underrättelseverksamhet. De övervakningsuppgifter som omfattas motsvarar väsentligen de som kan kommas åt genom hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Uppgifter får hämtas in om omständigheterna är sådana att åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilka ett straffminimum på fängelse föreskrivs. Inhämtning är emellertid också möjlig vid brottslig verksamhet som innefattar vissa särskilt angivna brott, bl.a. grovt brott enligt 3 § finansieringslagen och grovt brott enligt 6 § rekryteringslagen. Den paragrafen är tidsbegränsad och gäller till utgången av 2016. Lagen innebär redan en utvidgad möjlighet att inhämta upplysningar om grova brott enligt finansieringslagen och rekryteringslagen. Enligt regeringen bör samma möjlighet finnas även för de föreslagna brotten om finansiering av en person eller en sammanslutning av personer och mottagande av utbildning. Det innebär att dessa brott av normalgraden inte ska omfattas. Regeringen föreslår således att inhämtningslagen ska vara tillämplig på föreslagna 3 § första stycket 2 samt andra stycket finansieringslagen och på föreslagna 5 a och 6 §§ rekryteringslagen. Detta kräver inte några lagändringar. Hemlig dataavläsning och signalspaning När det gäller hemlig dataavläsning anförs i propositionen att regeringen har aviserat att en utredning kommer få i uppdrag att överväga hemlig dataavläsning som ett nytt tvångsmedel. Vidare anförs att någon utvidgning av Säkerhetspolisens inriktning av signalspaning under förundersökning inte kommer att göras. Signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet regleras i lagen (2008:717) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet (signalspaningslagen) och i förordningen (2008:923) om signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet. Enligt signalspaningslagen får den myndighet som regeringen bestämmer, signalspaningsmyndigheten, inhämta signaler i elektronisk form vid signalspaning. Inhämtningen får inte avse signaler mellan en avsändare och mottagare som båda befinner sig i . Signaler får endast inhämtas för de ändamål som särskilt anges i lagen och inledningsvis endast efter inriktning av regeringen, , Försvarsmakten, Säkerhetspolisen och Nationella operativa avdelningen i (). ersatte i signalspaningslagen i samband med införandet av den nya (prop. 2013/14:110 s. 408–409). Säkerhetspolisen och polisen har haft denna möjlighet att ange inriktning av signalspaning i försvarsunderrättelseverksamhet (prop. 2011/12:179, bet. 2012/13:JuU7, rskr. 2012/13:61). Såväl Säkerhetspolisen som hade också tidigare, fram till , möjlighet att närmare inrikta Försvarets radioanstalts verksamhet. I 4 § lagen om försvarsunderrättelseverksamhet anges att det inom försvarsunderrättelseverksamheten inte får vidtas åtgärder som syftar till att lösa uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för , Säkerhetspolisens och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamhet. I andra stycket anges att de myndigheter som bedriver försvarsunderrättelseverksamhet får lämna stöd till andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande verksamhet om det inte finns hinder enligt andra bestämmelser. I förarbetena till bestämmelsen utvecklas att den grundläggande principen är att försvarsunderrättelseverksamheten inte får innefatta förfaranden i samband med förundersökning, vissa arbetsmetoder som är förbehållna polisman och användning av straffprocessuella tvångsmedel. Det är en annan sak att försvarsunderrättelseverksamhetens resultat kan vara värdefullt även för myndigheter med brottsbekämpande uppgifter, på samma sätt som det kan vara värdefullt för myndigheter med helt andra ansvarsområden (prop. 2006/07:63 s. 41 och 135). Signalspaning får således inte ske om det pågår en brottsutredning i samma ärende. I utskottets betänkande 2015/16:JuU7 Förebygga, förhindra och försvåra – den svenska strategin mot terrorism behandlade utskottet frågorna om signalspaning och hemlig dataavläsning. När det gäller frågan om Säkerhetspolisens tillgång till signalspaning utgick utskottet från att regeringen skulle att beakta detta vid beredningen av betänkandet Straffrättsliga åtgärder mot terrorismresor (SOU 2015:63). Utskottet ansåg att detta arbete inte borde föregripas. Vidare anförde utskottet att frågan om Säkerhetspolisens tillgång till hemlig dataavläsning som ett verktyg för att hålla jämna steg med teknikutvecklingen är en fråga som är uppmärksammad av regeringen. Den personliga integriteten måste skyddas vid användandet av tvångsmedel. Utskottet anförde att införandet av sådana tvångsmedel därför bör föregås av noggranna överväganden där brottsbekämpningens effektivitet vägs mot den personliga integriteten. Utskotten anförde att det inte fanns något skäl för ett tillkännagivande i denna fråga eftersom det framgick av skrivelsen att regeringen noga skulle följa utvecklingen på området. Regeringen anför i den nu aktuella propositionen att någon utvidgning av Säkerhetspolisens inriktning av signalspaning under förundersökning inte kommer att göras. Utskottet finner inte anledning att i denna del ta initiativ till någon sådan åtgärd som motionärerna efterfrågar. När det gäller preventiva tvångsmedel delar utskottet regeringens bedömning att det är angeläget att även brott av normalgraden kan förhindras. Som regeringen anför i propositionen bedöms dock en sådan utökning inte som motiverad bl.a. med hänsyn till brottens relativt låga straffskala. Även när det gäller inhämtning av elektronisk kommunikation delar utskottet regeringens uppfattning att brott av normalgraden inte ska omfattas. När det gäller hemlig dataavläsning konstaterar utskottet att regeringen har aviserat att en utredning kommer få i uppdrag att överväga hemlig dataavläsning som ett nytt tvångsmedel. Utskottet finner därför inte skäl att ta några initiativ i detta avseende. Mot denna bakgrund avstyrker utskottet motion 2015/16:3314 (SD) yrkande 2. Ett särskilt straffansvar för resor i terrorismsyfte, punkt 1 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: avslår regeringens förslag till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall, 3. lag om ändring i lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. 2015/16:3301 av m.fl. (V) och avslår proposition 2015/16:78 punkterna 1–3. Terrorism är ett hot som vi måste ta på allvar, oavsett var det sker. Terrorism ska bekämpas och motverkas men det ska ske med effektiva, rättssäkra och välavvägda metoder. I stället för att hasta igenom ny straffrättslig lagstiftning bör man se till att det förebyggande arbetet stärks, att förutsättningarna för att tillämpa befintlig lagstiftning är goda och att lagstiftningen förstärks där behov finns. När det gäller regeringens förslag om att kriminalisera mottagande av utbildning lider förslaget brist på den tydlighet och förutsebarhet som krävs. Det är oklart hur den föreslagna bestämmelsen ska tolkas när det gäller utbildarens eventuella insikt kring mottagarens avsikt. Ytterligare en aspekt som kan belysas är att det genom kravet på att instruktionerna ska tas emot, förutsätts att mottagaren på något sätt agerat aktivt i sitt mottagande. Att utröna var gränsen går mellan det som regeringen avser vara straffvärda och icke straffvärda handlingar är svårt och det framgår inte heller av den föreslagna lagtexten. Straffbestämmelsen som avser resor i avsikt att begå, förbereda, ge eller motta utbildning för särskilt allvarlig brottslighet är konstruerad på ett sådant sätt att det är den subjektiva avsikten med resan som gör handlingen kriminell, inte huruvida resan faktiskt kan resultera i exempelvis ett terroristbrott. Förslaget ligger därmed nära en kriminalisering av den fria tanken, vilket är en ordning som ligger långt ifrån den svenska rättstraditionen. En kriminalisering av resor i terrorismsyfte kan komma att få negativa konsekvenser för det brottsförebyggande arbetet. Det kan även bli svårt att skilja en straffbar gärning från andra gärningar som företas med avsikter som är legitima enligt den internationella humanitära rätten, t.ex. att motta träning för att delta i militärt nödvändiga och proportionerliga anfall. Avsaknaden av tydliga skrivningar i regleringen kan också få allvarliga konsekvenser för exempelvis den viktiga utbildningsverksamhet som bedrivs av Röda Korset och andra humanitära organisationer. De föreslagna straffbestämmelserna om utbildning och resor kommer att inskränka människors rörelsefrihet och informationsfrihet på ett sätt som inte kan anses överensstämma med vad som stadgas i och 2 kap. regeringsformen. Att införa straffbestämmelserna om utbildning och resor synes inte vara någon effektiv åtgärd som står i proportion till den fri- och rättighetsinskränkning och rättsosäkerhet m.m. som förslagen innebär, och värdet och behovet av den föreslagna kriminaliseringen kan därmed starkt ifrågasättas. När det gäller förslaget om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall innebär detta en synnerligen omfattande kriminalisering av en mängd transaktioner och handlingar som oavsett syfte normalt sett betraktas som helt vardagliga och i vissa fall även behjärtansvärda och motiverade av humanitära skäl. Det kan handla om allt från att ge gåvor till någon, att på olika sätt bidra till en anhörigs försörjning eller att tillhandahålla förnödenheter till flyktingar i ett krigsområde, till att ge bidrag till humanitära projekt och organisationer. Ett annat problem är bedömningen av vad som avses med en terroristorganisation och en terrorist. Kriminaliseringen som föreslås ställer absurda och orimliga krav på givarens kunskap om såväl terroristlagstiftningen som insikt om mottagarens eventuella tidigare eller framtida förehavanden eller kopplingar till en terroristorganisation. Det är av stor vikt att användningen av hemliga tvångsmedel är rättsligt reglerad och att denna reglering utformas med noggrant beaktande av grundlagarnas krav och fri- och rättighetsreglering. Det är inte är lämpligt att så vaga och långtgående straffbestämmelser ska kunna kombineras med sådana ingripande åtgärder som hemliga tvångsmedel utgör. är visserligen folkrättsligt bundet till FN:s säkerhetsråds resolution, och jag anser att det är viktigt att följer sina internationella åtaganden. är dock också bundet av och förpliktigat att följa vad som stadgas i . Vi är också bundna av vad som följer av grundläggande principer för en rättsstat. Jag bedömer således att möjligheterna till lagföring med de nu föreslagna lagändringarna kan väntas bli begränsade och därmed ineffektiva, som lagförslagen innebär en långtgående kriminalisering och inskränkningar av mänskliga fri- och rättigheter. Värdet av den föreslagna kriminaliseringen både kan och bör därför ifrågasättas utifrån såväl proportionalitets- och legalitetsaspekter som respekten för mänskliga rättigheter. Lagförslagen riskerar att leda till en stor rättsosäkerhet, vilket jag inte kan acceptera. Regeringens proposition bör därför avslås. Översyn av lagstiftningen, punkt 2 (M, C, L, KD) av (M), (M), (M), (C), (M), (L) och (KD). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3295 av (C) yrkande 2. Det finns en risk för att den lagstiftning som föreslås blir svår att tillämpa i praktiken och att det blir svårt att fullgöra beviskraven. Möjligheterna till lagföring kan väntas bli begränsade och värdet av kriminaliseringen kan därför ifrågasättas. Regeringen bör därför ta initiativ till en översyn av lagstiftningen efter ikraftträdandet för att se till att den fungerar effektivt. Översyn av lagstiftningens effekter på ekonomiska överföringar, punkt 3 (C) av (C). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 3 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3295 av (C) yrkande 5. Förslaget innebär bl.a. att finansiering av en resa i terrorismsyfte och finansiering av en person eller sammanslutning av personer kriminaliseras. Detta kan t.ex. inkludera insamling av pengar till personer eller organisationer som begår allvarlig brottslighet. Förslaget innebär en långtgående kriminalisering som i praktiken riskerar att träffa en mängd vardagliga handlingar, även handlingar som kan anses motiverade av humanitära skäl. Det är av yttersta vikt att stoppa människor från att åka för att strida med en terrororganisation. Det finns dock en risk att kriminaliseringen i vissa situationer omfattar pengar som invandrare i skickar till fattiga släktingar i det forna hemlandet.