bet · H301MJU20 · 2016-06-14 00:00:00 — I samma motion yrkande 2 framhålls att bör verka för att metoden Greenhouse Development Rights (GDR) får genomslag i kommande avtal, eftersom i likhet med andra industrialiserade länder har ett stort historiskt ansvar för sina utsläpp som starkt bidragit till klimatkrisen. I metoden GDR etableras en global utsläppsbudget och krav på att utsläppsminskning och finansiering fördelas mellan länder efter historiskt ansvar och ekonomisk förmåga. Enligt kommittémotion 2015/16:2542 av m.fl. (SD) yrkande 13 bör huvudprioriteringen i de globala förhandlingarna vara att uppnå bindande mål för utsläppsminskningar. I samma motion anförs i yrkande 1 att regeringen i EU och i globala förhandlingar bör verka för att bördefördelningen när det gäller minskade utsläpp av klimatgaser ska ha en tydlig koppling till nationernas faktiska utsläpp I kommittémotion 2015/16:3149 av m.fl. (KD) yrkande 32 framhålls att inom EU bör verka för ett globalt gemensamt utsläppsminskningsmål och ett globalt handelssystem med utsläppsrätter. Enligt kommittémotion 2015/16:1935 av m.fl. (KD) yrkande 2 bör i COP 21-förhandlingarna driva en linje med fokus på klimatanpassningsåtgärder och parternas bindande löften om utsläppsminskningar och klimatfinansiering. INDC och EU:s åtaganden i internationella förhandlingar I partimotion 2015/16:187 av m.fl. (V) yrkande 5 anförs att inför klimattoppmötet i (COP 21/CMP 11) bör presentera en egen nationell målsättning för utsläppsminskningar i form av s.k. INDC (Intended Nationally Determined Contributions). Enligt kommittémotion 2015/16:2542 av m.fl. (SD) yrkande 6 bör regeringen driva som svensk linje att EU:s medlemsstater inte ska anta väsentligt större mål om minskning av utsläpp av växthusgaser än världens övriga stora utsläppare. Påverkan i internationella förhandlingar Enligt motion 2015/16:2332 av m.fl. (M) yrkande 4 bör EU vara en pådrivande aktör inom de internationella klimatförhandlingarna. I motionen anförs vidare att EU är vår viktigaste miljöorganisation som ger kraft att påverka också på den internationella arenan. I partimotion 2015/16:2371 av m.fl. (C) yrkande 4 har ett ansvar för att driva på det internationella klimatarbetet. Motionärerna framhåller också att framgång med arbetet för att komma överens förutsätter en förmågan att knyta samman minskad miljöpåverkan med ekonomisk utveckling i alla världens länder och att arbeta med investeringsstrategier i framför allt låg- och medelinkomstländer. I kommittémotion 2015/16:3149 av m.fl. (KD) yrkande 33 framhålls att inom EU bör driva på i de internationella klimatförhandlingarna för ett nytt ramverk . I kommittémotion 2015/16:2601 av m.fl. (M) yrkande 2 anförs att regeringen ska verka för att kostnadseffektiva flexibla mekanismer, likt dagens mekanism för ren utveckling (Clean Development Mechanism, CDM) kommer att vara en del av ett nytt globalt klimatavtal. Även i kommittémotion 2015/16:1362 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 2 framhålls att bör verka för att ett globalt klimatavtal ska antas och innehålla kostnadseffektiva flexibla mekanismer såsom dagens CDM och gemensamma genomförande (Joint Implementation, JI). Enligt kommittémotion 2015/16:2601 av m.fl. (M) yrkande 3 bör insatserna öka för den koalition (CCAC) som initierade och vars syfte är att begränsa kortlivade klimatpåverkande luftföroreningar. I samma motion framhålls att regeringen bör verka för att fler globala initiativ, liknande det om kortlivade klimatpåverkande luftföroreningar, utvecklas (yrkande 4). I kommittémotion 2015/16:1362 av m.fl. (C, M, FP, KD) yrkande 4 anförs att har en skyldighet mot utvecklingsländerna att fortsätta att främja svenska klimatinvesteringar i andra länder för att bidra till deras klimatanpassning och utsläppsminskningar. behandling och kompletterande uppgifter Mål och bördefördelning m.m. Av miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2014/15:MJU13 framgår att regeringen tog fram en svensk strategi för ett framgångsrikt klimatmöte i . Strategin hade som övergripande målsättning att i skulle resultera i ett globalt, rättvist och rättsligt bindande klimatavtal som bidrar till att hålla den globala uppvärmningen så långt som möjligt. Målsättningen innebar också att avtalet skulle skapa förutsättningar för aktörer och ställa krav på länder att ta ansvar i klimatfrågan, vidta alltmer ambitiösa åtgärder för minskade utsläpp och bidra till ökad resiliens mot klimatförändringarnas effekter. Som ett första delmål i strategin angav regeringen en ökad ambitionsnivå för utsläppsminskningar. Enligt strategin skulle även fortsätta att arbeta med insatser för internationella klimatinvesteringar med utvecklingsländer och stödja insatser inom utvecklingssamarbetet som bidrar till utsläppsminskningar och koldioxidsnål utveckling. Strategins andra delmål var att skapa stärkta allianser för ett klimatavtal och globalt hållbar utveckling. Bland annat nämndes att särskilt behöver bidra till att stärka samarbetet med de minst utvecklade länderna och de som är mest utsatta för klimatförändringarnas effekter. Enligt strategin är finansiellt stöd, teknikutveckling och teknikspridning samt kapacitetsutveckling för klimatanpassning och för att nå en koldioxidsnål utveckling särskilt viktigt för fattiga och särskilt utsatta länder. Regeringen uppgav vidare att den skulle verka för att säkra en fortsatt ambitiös finansiering av insatser för anpassning framför allt i sårbara och fattiga länder. Enligt strategin skulle regeringen också främja teknikutveckling, teknikspridning och kapacitetsutveckling som är viktiga verktyg för länders omställning mot ett hållbart samhälle med låga utsläpp samt för att öka motståndskraften mot klimatförändringarnas effekter. Det tredje delmålet i strategin var att nå ett dynamiskt avtal som stöder ökade klimatåtgärder . Enligt strategin skulle därför inför och vid i prioritera frågan om hur ett avtal borde utformas och fyllas med innehåll för att kunna omfatta tillräckliga utsläppsminskningar för att hålla den globala temperaturökningen så långt som möjligt. Regeringen anförde också att utformningen av avtalet ska vara sådan att det lägger grunden för transparens och uppföljning kring länders åtaganden och genomförandet av dessa. I betänkandet framhölls att kommer att engagera sig i multilaterala processer, projekt och initiativ för att öka ambitionen och lyfta fram möjligheter och fördelar med att agera tidigt i klimatarbetet. Regeringen uppgav att den hade för avsikt att fortsätta arbetet med att minska kortlivade klimatpåverkande luftföroreningar inom ramen för bl.a. klimatkoalitionen för att minska kortlivade föroreningar (CCAC) och och med det nordiska samarbetet som en plattform. Vidare anfördes att inom ramen för Montrealprotokollet om ozonnedbrytande ämnen skulle vara pådrivande för att fasa ut fluorerade kolväten (HFC) som har en stark klimatpåverkan. Andra exempel på centrala sammanhang och sammanslutningar där aktivt skulle verka för att öka ambitionen och lyfta möjligheter och fördelar med att agera tidigt i klimatarbetet var IPCC, New Climate Economy och vängruppen för utfasning av subventioner av fossila bränslen. När det gäller bördefördelning framhölls i samma betänkande (2014/15:MJU13) att en av klimatkonventionens grundprinciper är att parterna bör skydda klimatsystemet åt nutida och framtida generationer på grundval av rättvisa och i överensstämmelse med deras gemensamma men olikartade ansvar och respektive förmåga. Principen om rättvisa förkortas ofta CBDR-RC, vilket står för Common but differentiated responsibilities and respective capabilities. I betänkandet anförs följande: Enligt Miljö- och går åsikterna om hur dessa principer ska tolkas isär. En ökad förståelse för olika perspektiv och närmande mot en samsyn för begreppet rättvisa samt länders olika uppfattning om vad ett rättvist avtal innebär är centralt för att förhandlingarna om den nya klimatöverenskommelsen som ska beslutas i och träda i kraft . Olika länder lägger olika vikt vid hur tungt aspekter som socioekonomisk utveckling, fattigdomsbekämpning, historiskt ansvar för utsläpp för perioden före klimatkonventionens ratificering och nationella förutsättningar för att vidta åtgärder m.m. ska väga när parternas åtaganden i den nya överenskommelsen fastställs. Vid partsmötet i (COP 19) beslutade parterna att länderna ska presentera sina förslag på nationellt beslutade utsläppsminskningsbidrag innan COP 21 i och om möjligt . Nivån på det nationellt föreslagna bidraget, liksom den information som bifogas för att förklara vad bidraget innebär i faktiska utsläppsminskningar, kommer att innebära en möjlighet för parterna att redogöra för hur principerna om rättvisa och CBDR-RC bör tillämpas i praktiken i den nya överenskommelsen. har tillsammans med har arrangerat flera workshops om hur equity bör utformas i den nya klimatöverenskommelsen. Av regeringens strategi för ett framgångsrikt klimatmöte i som nämns ovan framgår att regeringen avser att göra en särskild strategisk satsning för att stödja utvecklingsländernas klimatansträngningar och deras möjlighet att bidra till ett nytt klimatavtal i . I ett meddelande från , Åtgärdspaket för en energiunion, Parisprotokollet – en plan för att möta de globala klimatförändringarna efter 2020 (KOM(2015) 81) anförs att Parisprotokollet bör sträva efter några angivna mål som bl.a. berör frågor om att säkra långtgående utsläppsminskningar, säkra flexibilitet genom en omfattande översyn , förbättra öppenheten och ansvarsskyldigheten och främja internationellt samarbete. En part som vill ansluta sig till protokollet måste göra ett begränsningsåtagande. Alla parter kommer att kunna delta i beslutsprocessen enligt protokollet och ha tillgång till finansiella och andra resurser för att stödja dess genomförande. Begränsningsåtaganden enligt protokollet bör vara likvärdigt rättsligt bindande för alla parter. före måste alla parter enligt kommissionens meddelande välja vilken typ av begränsningsåtagande man ska ange samt definiera dess ambitionsnivå och räckvidd mot bakgrund av skiftande ansvarsfördelning, förmåga och nationella förhållanden. Åtaganden från länder med störst ansvar och förmåga måste ha högst ambitionsnivå. Alla parters planerade nationellt fastställda bidrag bör vara betydligt mer ambitiösa och långtgående än nuvarande utsläppsminskningsåtaganden. De bör sikta mot lägre utsläppsnivåer globalt och per capita och lägre utsläppsintensitet . Regeringen har anfört bl.a. följande i en preliminär svensk ståndpunkt om meddelandet om Parisprotokollet (fakta-PM 2014/15:FPM25). Regeringen stöder kommissionens syn att det avtal som ska antas i bör vara ett protokoll med rättsligt bindande åtaganden för utsläppsminskningar för att ge den stabilitet, förutsebarhet och uppföljningsbarhet på lång sikt som är nödvändig för ett starkt och trovärdigt internationellt avtal. Regeringen anser att alla länder som vill bli part till protokollet ska anta och upprätthålla ett åtagande för att begränsa eller minska sina utsläpp. Regeringen instämmer i kommissionens syn att parternas bidrag bör innebära att länder åtar sig att göra mer än i nuvarande åtaganden samt att avtalet bör främja att länderna rör sig mot alltmer ambitiösa och omfattande åtaganden. De rika länderna i västvärlden har fortsatt ett ansvar för att gå före och leda arbetet med att minska utsläppen. Oavsett form på åtagandet behöver innehållet i parternas målsättningar och åtgärder vara tillräckligt för att driva fram den nödvändiga omställningen av samhället och för att undvika fortsatta investeringar i fossil teknik. Regeringen anser att ett bra avtal i bara kan möjliggöras om de länder som har störst vilja att nå ett sådant agerar gemensamt. Stärkt samarbete med de minst utvecklade länderna och de som är mest utsatta för klimatförändringarnas effekter behövs särskilt. Finansiellt stöd, teknikutveckling och teknikspridning samt kapacitetsutveckling är viktigt för fattiga och särskilt utsatta länder. I betänkandet anförde utskottet att det stöder den svenska strategi för ett framgångsrikt klimatmöte i som regeringen tagit fram. Vidare framhöll utskottet att det bör ställas krav på att länderna tar ansvar i klimatfrågan och vidtar alltmer ambitiösa åtgärder för minskade utsläpp. Utskottet anförde även att alla länder som vill bli part till protokollet bör anta och upprätthålla ett åtagande för att begränsa eller minska sina utsläpp och att parternas bidrag bör innebära att länder åtar sig att göra mer än i de nuvarande åtagandena. Utskottet påpekade även att avtalet bör främja att länderna rör sig mot alltmer ambitiösa och omfattande åtaganden och att de rika länderna i västvärlden har ett ansvar för att gå före och leda arbetet med att minska utsläppen. När det gäller klimatanpassningsåtgärder och klimatfinansiering framhålls i kommissionens meddelande Vägen efter (KOM(2016) 110) att avtalet bl.a. innehåller ett ambitiöst solidaritetspaket med frikostiga medel för klimatfinansiering och behov som har att göra med anpassningar och skador på grund av klimatförändringarnas negativa verkningar. För att främja individuell och kollektiv anpassning fastslås det i , enligt kommissionen , ett globalt mål för att stärka kapaciteten och klimattåligheten och minska klimatsårbarheten. Vidare anförs att parterna uppmuntras att på det internationella planet öka samarbetet för att sprida vetenskapliga rön om klimatanpassning och information om praktik och politiska strategier. I meddelandet framhåller kommissionen att EU kommer att lämna underlag till det vetenskapliga arbete som ska genomföras på internationell nivå och att EU bör delta i den första klimatdialogen 2018 för att gå igenom den kollektiva ambitionsnivån och framstegen med att genomföra åtagandena. EU kommer sedan att delta i den första globala genomgången 2023, som har betydelse för att successivt höja alla parternas ambitionsnivå för tiden . I meddelandet uppmanas EU för detta ändamål att tillsammans med de andra parterna lämna in sina långsiktiga strategier för hur växthusgasutsläppen ska minskas fram till mitten av århundradet. Efter måste alla länder omsätta sina åtaganden i konkreta politiska åtgärder. Av meddelandet framgår även att nästa steg är att ska undertecknas. Undertecknandet kommer att inledas i . Avtalet träder i kraft när minst 55 parter som står för av de globala utsläppen har ratificerat det. Kommissionen framhåller att det är önskvärt att avtalet ratificeras och träder i kraft tidigt, så att alla länder kan lita på att avtalet börjar tillämpas snabbt. Även regeringen instämmer i att ratificeringen av klimatavtalet från bör ske skyndsamt (2015/16:FPM65). INDC och EU:s åtaganden i internationella förhandlingar När det gäller om inför klimattoppmötet i borde ha presenterat en egen nationell målsättning i form av INDC framgår det av den dåvarande klimat- och miljöministern svar på interpellation 2014/15:609 om svenskt klimatåtagande inför klimattoppmötet i (prot. 2014/15:110, ) att EU:s medlemsstater agerar gemensamt inom FN:s klimatförhandlingar. Ministern framhöll bl.a. att ett tydligt exempel är att medlemsstaterna i Kyotoprotokollet har gemensamma åtaganden om att minska utsläppen av växthusgaser och att länderna enats om att fortsätta agera gemensamt inom den nya överenskommelsen. EU har också i hög utsträckning en gemensam klimatpolitik, genom gemensamma målsättningar för flera sektorer, handelssystem för utsläpp och andra regleringar på klimat- och energiområdet. Eftersom EU-länderna agerar gemensamt i klimatförhandlingarna finns det enligt ministern inget skäl till varför skulle skicka in en egen INDC till FN. Hon framhöll också att hon inte heller kände till något annat EU-land som tagit fram en nationell INDC. Ministern anförde vidare att stats- och regeringschefernas beslut vid 2014 om ett nytt klimat- och energiramverk till 2030 inkluderade ramarna för det fortsatta EU-arbetet. Mot denna bakgrund lämnade EU ett förslag till åtagande, alltså en INDC, till klimatkonventionen om att minska utsläppen inom EU med till 2030. När det gäller vilket mål EU borde ha drivit inför angav den dåvarande klimat- och miljöministern i samma svar att det förslag till åtagande som EU lämnade (INDC) i allt väsentligt var detsamma som det beslut som tog . Vidare framhölls att det ännu är oklart vilket ansvar kommer att ha för det EU-gemensamma utsläppsmålet. När det gäller flexibla mekanismer enligt det nya avtalet gav regeringen i uppdrag åt att analysera vilken roll internationella klimatinsatser och nya samarbetsformer inom ramen för Artikel 6 i klimatavtalet från kan spela i genomförandet av det internationella klimatavtal som ska gälla för perioden . Enligt den dåvarande klimat- och miljöministern kommer de nya samarbetsformer som skapas under klimatavtalet att ersätta CDM och ett större fokus kommer att läggas på samarbete mellan länders regeringar. Ambitionen är också att nya samarbeten ska kopplas till de globala målen för hållbar utveckling. Enligt ministern är syftet med regeringens nya uppdrag till myndigheterna att få en analys av hur de nya samarbetsformerna kan komma att se ut. Uppdraget innebär att myndigheterna ska analysera hur resultatbaserad finansiering kan bidra till att ländernas klimatambitioner höjs. Myndigheterna ska också undersöka hur åtgärder för hela sektorer kan bidra till att skynda på klimatomställningen, samt belysa hur insatserna kan skapa incitament för att införa nya styrmedel och möjligheter för privata investeringar. ska redovisa uppdraget . I uppdraget framhålls att överföring av kunskap och teknik till utvecklingsländer samt kapacitetsuppbyggnad för genomförande av klimatåtgärder och rapportering av dessa är avgörande för möjligheten att nå de globala målsättningarna på klimatområdet. Sådan överföring sker både genom internationella klimatinsatser som mekanismen för ren utveckling (CDM) och genom bistånd. Det finns ett behov av att använda erfarenheter från båda områdena när nya samarbetsformer, däribland nya FN-mekanismer, och internationell klimatfinansiering byggs upp under klimatavtalet från . Vidare framhålls att både och EU står inför uppgiften att analysera hur dessa nya typer av samarbeten kan användas i syfte att höja ambitionen och ge upphov till synergier mellan klimatfinansiering och resultatbaserade mekanismer. Ländernas nationellt bestämda bidrag om utsläppsminskningar (INDC) kommer att utgöra grunden för samarbete och är en utgångspunkt för vidareutveckling av samarbetsformer. I uppdraget anförs vidare att de nuvarande internationella mekanismerna under Kyotoprotokollet, mekanismen för ren utveckling (CDM) och gemensamt genomförande (Joint Implementation, JI) sannolikt inte kommer att finnas kvar i sin nuvarande form efter 2020. program för internationella klimatinvesteringar använder regelverket för CDM för att mäta, rapportera och verifiera insatsernas klimatnytta, dvs. för att åstadkomma en resultatbaserad finansiering av utsläppsminskningar. Krediterna som genereras i programmet får också användas för att nå en del av nationella mål till 2020. Det konstateras att klimatavtalet från gör att förutsättningarna för programmet förändras för perioden . Vidare framhålls att arbetet med klimatavtalet nu går in i en genomförandefas som innehåller en stor mängd arbetsprogram, inom ramen för både underorganet för vetenskaplig och teknologisk rådgivning (SBSTA) och avtalets arbetskommitté (APA). Arbetet innebär att många regelsystem kommer att utvecklas, vilket ställer stora krav på de parter som vill vara drivande i operationaliseringen av avtalet. I årets budgetproposition 2015/16:1, utgiftsområde 20, framhålls att verkar för ökat förtroende genom konstruktiv fördjupad dialog med klimatförhandlingarnas olika parter. Fortsatt engagemang i multilaterala processer, projekt och initiativ för att öka ambitionen och lyfta möjligheter och fördelar med att agera tidigt i klimatarbetet såsom New Climate Economy, vängruppen Friends for Fossil Fuel Reform (FFFSR) och luft- och klimatkoalitionen CCAC är en central del i detta arbete. Vidare framhålls att driver på för att analysera och möjliggöra insatser för att främja och stödja konkreta ambitionshöjande åtgärder, bl.a. ett genom att stödja länder som önskar införa koldioxidskatt (t.ex. en s.k. carbon tax help-desk). Insatser för fördjupade utsläppsminskningar perioden innan ett nytt klimatavtal träder i kraft, dvs. , är nödvändiga för att utsläppen ska minska i den takt som behövs så att den globala temperaturökningen hålls så långt som möjligt. I propositionen framhålls också att regeringen ökar stödet till klimatinsatser. Inom utgiftsområde 7, Internationellt bistånd, satsades ytterligare och regeringen avser att på samma sätt tillföra med start . Totalt satsas på den gröna klimatfonden. En särskild strategisk klimatsatsning om genomfördes . Den fortsätter 2016 och 2017. I propositionen föreslår regeringen därtill att ytterligare 2016–2019 avsätts till program för internationella klimatinsatser som ansvarar för. Insatserna innebär investeringar i klimatprojekt och multilaterala klimatfonder inklusive kapacitetshöjande insatser. Totalt avsätter därmed ca för internationella klimatinvesteringar under den andra Kyotoperioden –2020. biföll regeringens ovannämnda förslag inom utgiftsområde 7. Mål och bördefördelning m.m. Inledningsvis kan konstateras att utskottet gav sitt stöd till den svenska strategi för ett framgångsrikt klimatmöte i som regeringen tog fram och som hade som övergripande målsättning att i skulle resultera i ett globalt, rättvist och rättsligt bindande klimatavtal som bidrar till att hålla den globala uppvärmningen så långt som möjligt. Som framgår av det som anförs ovan beslutade länderna i om ett nytt globalt och rättsligt bindande klimatavtal. I avtalet slår man fast att den globala temperaturökningen ska hållas väl och att man ska sträva efter att begränsa den till . Det nya klimatavtalet innebär att länder successivt ska skärpa sina åtaganden och att dessa ska förnyas . En gemensam översyn av världens samlade ansträngningar för att minska klimatpåverkan ska också göras . Principer för uppföljning och rapportering etableras, som bl.a. lägger grunden för ett framtida gemensamt system för transparens och uppföljning kring länders åtaganden och genomförande av dessa. Utskottet noterar vidare att enligt skrivelsen säkerställer avtalet fortsatt stöd till utvecklingsländers arbete med både utsläppsbegränsningar och klimatanpassning genom klimatfinansiering, tekniköverföring och kapacitetsuppbyggnad. När det gäller bördefördelning framhölls i betänkande (2014/15:MJU13) att en av klimatkonventionens grundprinciper är att parterna bör skydda klimatsystemet åt nutida och framtida generationer på grundval av rättvisa och i överensstämmelse med deras gemensamma men olikartade ansvar och respektive förmåga. Utskottet noterar vidare att hade 187 länder lämnat in nationella planer för utsläppsminskningar (INDC). Utskottet är medvetet om att beräkningar pekar på att planerna inte är tillräckliga för att få de globala utsläppen att börja minska och är helt otillräckliga för att uppnå temperaturmålet, men ser också att det nya avtalet bygger på att länder successivt ska skärpa sina åtaganden och att dessa ska förnyas . En gemensam översyn av världens samlade ansträngningar för att minska klimatpåverkan ska också göras . Utskottet anser i likhet med regeringen att ratificeringen av klimatavtalet från bör göras skyndsamt, så att alla länder kan lita på att avtalet börjar tillämpas snabbt. Mot bakgrund av det anförda föreslår utskottet att motionerna 2015/16:187 (V) yrkandena 1, 2 och 9, 2015/16:1362 (C, M, FP, KD) yrkandena 1 och 5, 2015/16:2601 (M) yrkande 1, 2015/16:2542 (SD) yrkandena 1 och 13, 2015/16:3149 (KD) yrkandena 32 och 2015/16:1935 (KD) yrkande 2 lämnas utan avseende i den mån de inte redan kan anses vara tillgodosedda. INDC och EU:s åtaganden i internationella förhandlingar