bet · H301KU20d3 · 2016-01-01 00:00:00 — Det är klart att det är lätt att i efterhand säga att man skulle ha kunnat se det här redan då. Men glöm inte att det här är oerhört svårt att bedöma! Vi var inte ensamma om detta, tvärtom. Jag tror att de flesta av de europeiska länderna hamnade i precis samma situation, däribland . Där hade ett av partierna, Sannfinländarna, gått till val på att man skulle minska antalet invandrare som kom till . De hamnade plötsligt i ett läge där antalet asylsökande tiofaldigades på bara , . Vi var som sagt inte ensamma om detta. (SD): Men kände ni i alla fall till via den här rapporten att stora flyktingströmmar var på väg att komma genom . Så sent som säger ni att det finns ännu ingen gräns för det här över huvud taget. Hur fungerade egentligen omvärldsbevakningen i vid tillfället? Ni säger att ni egentligen inte hade någonting annat än Migrations- verkets bedömningar att gå på. Men UNHCR:s rapport måste även ni ha känt till. : Det är klart att vi tar in information från en mängd olika håll. Men vår viktigaste informationskälla är ju . Det är bland annat den som styr medelstilldelningen för våra myndigheter. Detta innebar att när vi fick underlaget på 74 000, vilket var underlaget för budgetprognosen, kom det att bli alldeles för lite pengar. Därför fick vi gå in med en extra ändringsbudget, bland annat med mer till kommunsektorn, i det läget. Så där får man göra . Man ska ha viss respekt för att när man lever i en värld som är mer orolig än den kanske har varit kan man inte alltid veta hur saker och ting utvecklas. Då måste man bara se till att ha en grundstruktur som är så pass stark att man klarar situationen. Återigen, vi klarade av att ta emot 114 000 människor inom loppet av . Vi såg till att de hade tak över huvudet och mat för dagen. Det är det största någonsin har gjort. Det menar jag visar på att det trots allt finns en väldigt stark grundstruktur, inte bara i den offentliga sektorn. Jag var tidigare inne på alla de ideella krafter som hjälpte till . (SD): Jag skulle vilja fortsätta lite grann på samma tema. I intervjun i svarade som jag sa med att nej, det finns ingen gräns. Han fortsätter meningen med: ”Vi ska ta emot enligt de konventioner vi är bundna av.” finns det uppenbarligen en gräns. Den gränsen blev till strax efter det här. Då blir den naturliga frågan: Vilka konventioner är det vi bryter emot? : Nej, vi bryter inte mot några konventioner. De åtgärder vi har vidtagit innebär att man får söka asyl i andra länder än . kommer inte vidare till på samma sätt som man gjorde tidigare. Men det är inte så att vi avvisar några människor tillbaka till några krig eller konflikter. Återigen, det här är väldigt svår materia att bedöma. Vi lever i en orolig värld. Vad hade alternativet varit om vi inte skulle ha försökt ge alla de här människorna skydd eller inte hade varit beredda att ta ansvar för dem? Skulle vi ha låtit människor svälta, sova på gatan och frysa ihjäl? Det kan vi inte heller göra. Vi måste se till att de människor som kommer till får ett bra mottagande och att vi i slutändan räddar liv. Återigen, jag är ganska stolt över att vi nu har gjort och fortfarande gör en av våra största humanitära insatser någonsin för svensk räkning. (SD): Men det statsministern säger här är att ”det finns ingen gräns. Vi ska ta emot enligt de konventioner vi är bundna av”. Då skulle motsatsen till det vara att om det skulle finnas en gräns skulle vi inte stå upp för de konventioner vi är bundna av. Jag kan inte tolka statsministern på något annat sätt. Men får gärna försöka reda ut det. : Jag vet inte om den här diskussionen har någon konstitutionell bäring precis. Men har en retorisk figur som han försöker få ordning på. Det som kanske skiljer oss åt är att vi försöker göra allt vi kan för att faktiskt ge människor, de som flyr undan konflikt och krig, skydd i . Sedan finns det andra partier, andra politiker, som inte tycker att vi ska bry oss om någonting utan bara vill hålla människor ute. Jag tror att det kanske är det som den här frågeställningen handlar om allra ytterst, snarare än den konstitu- granskningen. (S): Jag har en fråga. som land har försökt agera i de här frågorna också i Europeiska unionen. När nuvarande regering tillträdde, hade den tidigare regeringen arbetat kontinuerligt inom EU för att nå ett gemensamt ansvarstagande och gemensamma beslut? Fanns ett sådant arbete dokumenterat, så att det var lätt för den nya regeringen att så att säga ta över den budkavlen, i det jobbet? : Det enkla svaret på den frågan är: Nej, det fanns det inte. Bara en sådan fråga som att vi började driva att man måste kunna ålägga länder att ta emot flyktingar, alltså inte bara be utan faktiskt kunna ålägga och ha ett system där man fördelar asylsökande över EU, något sådant fanns inte i arv från den tidigare regeringen över huvud taget. Det arbetet inledde vi. Ett av de första mötena som vi hade var när både jag och inrikesministern, , träffade , som är den tyske ministern med ansvar för migrationen, på vårt allra första möte med ministerrådet. Sedan fördjupades de kontakterna ytterligare, bland annat efter möten mellan och . Vi lyckades då få till stånd och bygga allianser i så pass bra utsträckning att vi kunde skapa den kvalificerade majoritet som behövdes för att kunna fatta omfördelningsbeslutet . Det var första gången någonsin som EU beslutade att vi måste kunna ålägga länder att ta emot flyktingar. Det var naturligtvis väldigt omstritt, från en del håll. ska visst ställa till med någon folkomröstning för att bestrida det här beslutet, men det finns också några andra länder som inte vill vara med och ta ansvar. Jag är fullt och fast övertygad om att ifall vi ska få någon ordning på detta måste alla EU-länder vara med och ta ansvar. Egentligen är det knepigt. Om det kommer 1 miljon människor till – är en kontinent med 500 miljoner – är det som att det kommer en till en ö där det bor 500 personer och säger: Kan ni hjälpa mig här? Det är krig där borta. Sedan har vi en process för att se om han verkligen har skyddsbehov. Om vi då ger honom skydd är vi 501 på ön i stället, , och kanske det kommer en till. Det är klart att som kontinent skulle ha möjlighet att ta det här ansvaret. Men det kan inte bara vara ett fåtal länder – , och – som gör det. Då hamnar man i en sådan här situation. Det är också en lärdom. När det bara är ett fåtal länder som vill ta ansvar blir trycket mot just de länderna så stort att man kanske till slut hamnar i ett läge där man känner att det här klarar vi inte av längre, utan vi måste se till att få ned antalet som kommer till just vårt land. Ordföranden: att det ska uppfattas som på något sätt otrevligt får statsrådet gärna begränsa sig till att svara på själva frågan. Jag tror att vi har förstått den bredare kontexten. (S): Så när det gäller omfördelningsbeslutet fanns det inga dokument? Det fanns ingen stafettpinne att ta över? Finns det något annat område där det var lätt att ta över, där den förra regeringen hade gjort ett arbete, som också stämmer överens med den nuvarande regeringens intentioner i EU-arbetet? : I den förra regeringen fanns det en allmän inriktning om att se till att fler EU-länder skulle ta emot. Men det som skiljer oss åt är det här sista, nämligen att man måste kunna ålägga EU-länder att faktiskt göra det. Det är en skiljelinje mellan den förra och den nuvarande regeringen. Ordföranden: Jag har bara ett par korta frågor, just på temat EU-arbetet och jämförelser mellan alliansregeringen och den nya regeringen. Skulle inte migrationsministern vilja beskriva EU-arbetet som att det är liksom en kontinuerlig process där ett förslag arbetas fram, processas i de ganska omständliga förhandlingar som sker inom EU, så läggs ett nytt förslag till det, och så bygger man vidare på det sättet? Min poäng är att det under fördes omfattande förhandlingar som förra migrationsministern redovisade för utskottet för någon vecka sedan. Det fördes omfattande förhandlingar för att skapa ett gemensamt europeiskt migrations- regelverk, ett migrationssystem. Och det blev färdigt ganska före regeringsskiftet och höll på att implementeras. Så det fanns en pågående process som den nya regeringen har tagit vidare och lagt till sina idéer till. Så har man då fortsatt det här arbetet. Tycker statsrådet att det är ett korrekt sätt att beskriva händelseförloppet? : Ja och nej, skulle jag vilja säga. Till den förra regeringens försvar vill jag säga att hela frågeställningen kom att ställas på sin spets . Det var då de riktigt stora flyktingströmmarna började växa och blev svårare och svårare för EU att hantera. Då måste man få fram ett system. Det är klart att det hade varit lättare att agera snabbt om stigarna redan hade varit upptrampade, allianserna byggda och inriktningen klar, det vill säga att man måste kunna ålägga EU-länder att ta emot. Det sistnämnda fanns inte. Vad det beror på får man nog fråga den förra regeringen. Jag kan bara konstatera att vi gjorde ett arbete som innebär att vi nu har sådana beslut. Det börjar röra på sig. Siffrorna för det antal som omfördelas stiger för , även om det är väldigt låga tal. Jag tittar på dem. har vi länder som tidigare aldrig har tagit emot särskilt många människor från men som börjar vidarebosätta direkt från flyktinglägren. Det är en stor framgång. Hur mycket som kan tillskrivas och den nya regeringen får andra bedöma. Jag kan bara konstatera att det känns som om vi har gjort framsteg, i varje fall i vissa avseenden. Ordföranden: En fråga som hänger lite i luften från förra rundan är: Varför vidtog inte regeringen åtgärder tidigare än för att minska antalet asylsökande? : Gränskontrollerna kom som sagt på plats den 12 novem- ber. Det var en viktig sak, och där hade vi ett underlag från polisen och . Fram till dess var informationen den att vi hade en ansträngd situation men att vi klarade läget. Men till slut hamnade vi i ett läge där vi inte längre hade några boendeplatser att fördela, och då måste vi agera för att få ned antalet. Det gjorde vi också, och ser vi att det har burit frukt. (MP): Herr ordförande! Jag har inga fler frågor. Jag tycker att jag har fått fylliga och utförliga svar på det mesta. (SD): Jag har en fråga av betydande konstitutionell relevans som jag egentligen hade tänkt spara till utfrågningen av migrationsministerns chef , eftersom vi inte kommer att få förmånen att träffa arbetsmarknadsministern i det här sammanhanget. Men eftersom migrations- ministern ändå har berört frågan och nämnt den ställer jag den till honom i stället. Migrationsministern nämnde tidigare att en nivå på ungefär 70 000–90 000 migranter och asylsökande till skulle vara hanterbar på så sätt att några extraordinära åtgärder inte skulle behöva vidtas. Sedan inträffade situationen , och det stack iväg till ungefär det dubbla i prognoserna. Man fick då vidta vissa åtgärder, vilka verkar ha gett resultat eftersom vi nu har kommit ned till en nivå i storleksordningen 25 000 , prognostiserat, i alla fall om vi har 500 . Under den tiden, i , valde regeringen att lägga fram propositionen om ett gemensamt ansvar för mottagande av nyanlända, som fick ganska skarp kritik i många olika samman- hang för att den gör ett stort intrång på den kommunala självstyrelsen, som är en grundläggande del i den svenska samhällsbildningen. kan vi se att den situationen inte föreligger längre, utan de andra åtgärder som regeringen har vidtagit verkar ha gett ett visst resultat. Vi befinner oss långt under 70 000–90 000 asylsökande, vilket skulle göra att man inte behöver vidta några extraordinära åtgärder. Varför drog man inte tillbaka propositionen? Varför fortsatte man att driva igenom detta? Vilka praktiska skäl, andra än principiella, kan migrationsministern anföra? : Det finns många argument, men det viktigaste är att man klarar en uppgift mycket lättare om man delar på den. Om det bara är några kommuner som tar det stora ansvaret innebär det naturligtvis att det bara är de som har en stor utmaning. Men om alla kommuner är med och delar på ansvaret efter storlek och förmåga är det klart att uppgiften blir mycket lättare. Så sent som på flyget hit läste jag i tidningen – – att till och med nu planerar för att ta emot flyktingar. Ni vet hur stor diskussion det har varit just där . En konsekvens av anvisningslagen blir att alla kommuner, även de som har tagit emot få historiskt sett, faktiskt får vara med . Det har dessutom betydelse för integrationen. Jag tror nämligen att en jämnare fördelning av ansvaret innebär att integrationen förbättras. Ni vet hur vi gör med anvisningslagen, att man viktar upp de områden i landet där man har bra arbetsmarknadsförutsättningar så att det blir lättare att komma in i samhället totalt sett. När det gäller det kommunala självstyret vill jag vända på frågeställningen. Jag tycker att anvisningslagen faktiskt stärker det kommunala självstyret. Hur kan jag tycka det? Jo, därför att i en situation där man har ett ojämnt mottagande, man har svårt att få ut dem som redan har fått uppehållstillstånd men som sitter kvar på asylboendena och man har fler som blir beroende av boenden försätts många kommuner i en väldigt svårförutsägbar situation. Asylboenden kan komma upp från en månad till en annan, vilket innebär att kommunerna inte kan planera för till exempel skolgång, bostäder och annat. Anvisningslagen innebär att kommunerna får mycket lättare att planera framöver. De kan veta på ett ungefär hur många som kommer att kunna komma till kommunen under detta år, och så vidare. Det är viktigt för det kommunala självstyret att ha den framförhållningen. Dessutom är detta ett nationellt åtagande och en nationell fråga. Då gäller att se till att vi delar på ansvaret. Kommunerna är en del av den svenska nationen. (SD): Men planeringsunderlaget skulle då vara baserat på prognoser, som jag förstår det. : Framför allt är det baserat på hur många beslut som kommer att fatta, eftersom det är antalet som avgör. Vi kommer att ligga på över 100 000 beslut , varav ungefär två tredjedelar kommer att få bifall medan de andra kommer att få avslag. Då vet kommunerna framöver på ett ungefär hur pass många som måste ut till kommunerna. Det baseras på vilket befolkningsunderlag man har, och på det sättet förbättras planeringsförutsättningarna. Ordföranden: Då tror jag att vi har fått svar på de frågor vi hade att ställa till migrationsministern. Vi ber att få tacka migrationsministern för att han har varit hos oss . Jag förklarar sammanträdet avslutat. Bilaga B8 Närings- och innovationsminister Granskningsärende 13 Statsrådet uttalande i en tidning Ordföranden: är och inleder sitt öppna sammanträde. Vi ska ha en offentlig utfrågning med näringsminister om ett granskningsärende som heter: Statsrådet uttalande i en tidning, Granskningsärende 13. Gången är sådan att statsrådet får möjlighet att göra en inledning, och därefter ställer utskottet frågor – först anmälande parti och därefter partierna i storleksordning. Varmt välkommen hit, näringsministern, och var så god att börja. : Tack, ordförande! Jag är här för att svara på frågor om mitt uttalande i en artikel som publicerades i . Låt mig inledningsvis säga några ord om förhållandena i vår konstitutionella praxis beträffande statsråds möjligheter att göra uttalanden i till exempel tidningar. har, som bekant, tidigare granskat statsråds uttalanden i medier och andra sammanhang. Utskottet har framhållit den självklara utgångspunkten att det är av stor vikt att statsråd deltar i samhällsdebatten, och det är också rimligt att statsråd använder de möjligheter som står till buds för att nå ut till allmänheten. Utskottet har framhållit att ett statsråd i likhet med andra medborgare har rätt att göra uttalanden i olika sammanhang. Ett statsråd har alltså ett ganska stort utrymme att genom uttalanden göra sin mening gällande i olika frågor. har till och med konstaterat att det är välkommet att det sker genom att statsråd utnyttjar möjligheten att till exempel genom massmedier nå ut till allmänheten. Att det förhåller sig på det sättet är självklart. Det politiska samtalet förutsätter att också medlemmar av regeringen deltar i den allmänna debatten. Statsråds deltagande i den allmänna debatten är därför inte bara tillåtet och välkommet utan också nödvändigt för att medborgare ska kunna bilda sig en uppfattning om de existerande politiska alternativen. Med detta sagt är det också viktigt att konstatera att i fråga om uttalanden från statsråd förklarar att ett statsråd kan behöva iaktta viss särskild hänsyn när han eller hon uttalar sig. Utskottet har således förklarat att sådan särskild hänsyn är påkallad i fråga om information som ett statsråd lämnar. Informationen ska vara korrekt, vederhäftig och väl kontrollerad. Ett statsråd ska helt enkelt inte lämna 2015/16:KU20 BILAGA B UTFRÅGNINGAR uppgifter som är oriktiga. Utskottet har vidare förklarat att sådan särskild hänsyn är påkallad beträffande uttalanden som kan riskera domstolars och förvaltningsmyndigheters grundlagsfästa självständighet eller då det är fråga om myndighetsutövning mot enskild eller tillämpning av lag. Ett statsråds uttalande bör med andra ord respektera det förhållandet att den offentliga makten utövas under lagarna. Slutligen har förklarat att ett statsråds uttalande bör formuleras på ett sådant sätt att det inte uppfattas som försök till otillbörlig påverkan på allmänna eller enskilda intressen. Mitt uttalande i var ett inlägg i den allmänna debatten. för uttalandet var den för dagen aktuella frågan kontakterna mellan och . Som jag tidigare redovisat för utskottet gjordes uttalandet med utgångspunkt i uppfattningen att den politiska opinionsbildningen i , i allmänhetens intresse, bör präglas av öppenhet och transparens. Jag tror nämligen att medborgarnas vilja till att engagera sig i politiska processer avgörs av vilket förtroende de har för dem som verkar inom politiken och opinionsbildningen. Hur opinionsbildningen sker är alltså en förtroendefråga. Opinionsbildningen bör ske på ett transparent sätt. De som bildar opinion bör vara öppna med vilka politiska kontakter de har. Mitt uttalande innehåller inte någon information om sakförhållanden i en viss fråga eller fakta i ett ärende. Jag lämnar följaktligen inte några oriktiga uppgifter genom mitt uttalande utan ger i stället uttryck för en politisk uppfattning. Mitt uttalande görs vidare inte inom ramen för någon myndighetsutövning utan är, som jag redovisar, ett debattinlägg. Mitt uttalande riktar sig inte heller till någon myndighet eller domstol som har att avgöra ett ärende där eller är part. Det innehåller inte något hot om sanktion eller andra åtgärder. Uttalandet innehåller inte heller i övrigt något som på något annat sätt kan betraktas som ett försök till otillbörlig påverkan gentemot någon part eller något intresse. Mitt uttalande sker tvärtom i offentligheten, det lämnas i en tidning och görs inte bara med respekt för utan även med omsorg om opinionsfriheten i regeringsformen. Jag tror att det är uppenbart för den som är i god tro och studerar mitt uttalande att det inte är fråga om något påstående från min sida om att enligt lag måste redovisa sina kontakter med utan att uttalandet ger uttryck för en politisk uppfattning och utgör en argumentation i den allmänna debatten. Mitt uttalande i ligger samman- fattningsvis väl i linje med uttalanden i tidigare granskningar. Det är av stor vikt att statsråd deltar i samhällsdebatten, och det är också rimligt att statsråd använder de möjligheter som står till buds för att nå ut till allmänheten. Uttalandet ligger också, såväl i ton som till innehållet, inom ramen för vad utskottet förklarat är möjligt för ett statsråd att säga i den offentliga debatten. Därmed, herr ordförande, är jag beredd att svara på era frågor. Ordföranden: , statsrådet, för inledningen! Då inleder vi med frågor från anmälande parti, som är . (SD): Tack, statsrådet, för att du ville komma hit . För åhörare som kanske inte känner till uttalandet som sådant är det, precis som statsrådet nämner, i publicerat ett uttalande av som lyder: måste vara öppet och transparent med hur man sköter de här kontakterna och hur man ser på SD. På utskottets skriftliga frågor har man svarat att med uttalandet avsåg statsrådet att ge uttryck för att bör vara transparent med sitt förhållningssätt till och att man anser att dessa båda uttalanden i allt väsentligt är desamma. Står statsrådet fast vid den uppfattningen eller skulle statsrådet vilja utveckla sin syn på distinktion mellan begreppen bör och måste? : Herr ordförande! Tack för frågan! Som jag redovisat har uttalandet aldrig varit ägnat att utgöra en redogörelse för något lagkrav. Jag tror, som sagt, att det är uppenbart för den som i god tro studerar mitt uttalande att det inte är fråga om en redogörelse för vad lagen föreskriver utan ett uttalande som ger uttryck för en politisk uppfattning och en argumentation i den allmänna debatten. Det är också så jag uppfattar att har uppfattat mitt uttalande. (SD): När det kommer till god tro och till tidigare granskningar av statsråds uttalanden finns en del andra aspekter på att när man är ansvarigt statsråd för ett visst område att man får vara lite extra försiktig. Vi pratade om vad som var aktuellt ämne för dagen. Om det skulle vara något annat parti eller annan organisation som var aktuellt ämne för dagen, om jag förstår statsrådet rätt, gäller en uppmaning om att man måste redovisa sina kontakter och hur man ser på respektive förhållanden öppet och transparent även andra partier. Om inte, hur förhåller det sig i så fall till likabehandlingsprincipen i regeringsformen 1 kap. 9 §, alternativt om det nu gäller för alla, hur förhåller det sig i så fall till regeringsformen 2 kap. och framför allt 2 § om att ingen ska behöva ge sin politiska åskådning till känna? : Det är inte på något sätt så man ska tolka mitt uttalande. Mitt uttalande ska tolkas som en allmän princip om öppenhet och transparens. Det gäller naturligtvis alla. Ett exempel som ofta lyfts upp i de allmänna politiska debatterna är kontakterna mellan svensk fackföreningsrörelse och det socialdemokratiska partiet. Båda parterna är väldigt öppna med att man har de kontakterna. Man är öppen och transparent om det. Det är ett rimligt krav att ställa på fackföreningsrörelsen. Om det hade varit en diskussion för dagen om fackföreningsrörelsen är öppen och transparent med sina kontakter med andra partier, till exempel mitt eget parti, förutsätter jag att den hade varit öppen och transparent. Det leder till en allmän debatt där medborgarna känner tillit och förtroende för dem som deltar i opinionsbildningen. (SD): Hade statsrådet några tankar om hur den typen av information ska redovisas och göras allmänt tillgänglig, öppen och transparent? : Tack, ordförande! Jag fick en fråga från en journalist på , och jag svarade på den frågan utifrån en allmän debatt som handlade om att jag tycker att organisationer som deltar i opinionsbildning bör vara öppna och transparenta. Det fanns inga krav eller lagliga aspekter på detta. Det fanns inte heller någon lista på kontakter som ska upprättas, utan det var ett allmänt inlägg i debatten om att man bör vara öppen och transparent när man deltar i den allmänna debatten. (S): Ordförande! Tack för redogörelsen som vi har fått. Låt oss titta på regeringsformen, 2 kap. om grundläggande fri- och rättigheter, 1 § om yttrandefrihet, om frihet att i tal och skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Längst ned kan vi läsa att i fråga om tryckfrihet och motsvarande frihet, att yttra sig i ljudradio och television och vissa liknande överföringar, offentliga uppspelningar ur en databas samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptagningar, gäller tryckfrihetsförordningen och yttrande- frihetsgrundlagen. Jag skulle också vilja ställa en fråga till statsrådet. Om du skulle kunna uttrycka dig annorlunda i efterhand, skulle du göra det då?