bet · H301JuU19 · 2016-03-23 00:00:00 — Genom ändringarna fastslogs att om en målsägande i ett brottmål inte behärskar svenska ska en tolk anlitas vid sammanträden inför rätten. Vidare ska domstolen på begäran översätta en handling eller de viktigaste delarna av den, om en översättning är av väsentlig betydelse för att målsäganden ska kunna ta till vara sin rätt. Rätten till information stärktes också genom att målsäganden alltid kan begära att bli underrättad om tidpunkt och plats för sammanträden inför rätten. Rättshjälpslagen (1996:1619) har till syfte att fungera som ett yttersta skyddsnät för den som inte kan få rättsligt bistånd på annat sätt. Rättshjälp får beviljas i en rättslig angelägenhet om vissa förutsättningar är uppfyllda (2 §). Uttrycket rättslig angelägenhet markerar att rättshjälp inte begränsas till ärenden som handläggs inför domstolar eller andra myndigheter. Rättshjälp kan alltså ges även i utomprocessuella angelägenheter. En grundläggande förutsättning för att rättshjälp ska beviljas är att den rättssökande behöver juridiskt biträde och att detta behov inte kan tillgodoses på något annat sätt (7 §). Som en allmän förutsättning gäller vidare att det är rimligt att staten bidrar till kostnaderna med hänsyn till angelägenhetens art och betydelse, tvisteföremålets värde samt omständigheterna i övrigt (8 §). I mål i allmän förvaltningsdomstol har rätten det yttersta ansvaret för att målet blir tillräckligt utrett. Om utredningen behöver kompletteras ska rätten ge anvisning om det. Rättens utredningsansvar innebär att den enskilde i mål i allmän förvaltningsdomstol ofta saknar ett tillräckligt behov av ett eget juridiskt biträde Rättshjälpen är subsidiär till rättsskyddet i privata försäkringar. Det innebär att den som har en rättsskyddsförsäkring eller något annat liknande rättsskydd inte får beviljas rättshjälp (9 § första stycket). Den som inte har något rättsskydd, men som borde ha haft det med hänsyn till sitt försäkringsskydd i övrigt eller till sina personliga och ekonomiska förhållanden, får beviljas rättshjälp endast om det finns särskilda skäl (9 § andra stycket). Rättshjälp får inte beviljas personer vilkas ekonomiska underlag överstiger (6 §). Med ekonomiskt underlag avses den rättssökandes beräknade årsinkomst efter att hänsyn har tagits till underhållsskyldighet, förmögenhetsförhållanden och skuldsättning (38 §). Rättshjälp får inte beviljas i en angelägenhet som rör trafikskadeersättning enligt trafikskadelagen eller som rör skadestånd som ska betalas från en ansvarsförsäkring. Rättshjälp får dock beviljas i en sådan angelägenhet om ett mål eller ärende har inletts vid domstol eller enbart rör annan skada än personskada (10 §). Bakgrunden till denna avgränsning är att det allmänna inte skulle behöva betala kostnaden för ett sådant rättsligt biträde som slutligen kom försäkringsbolagen till godo (prop. 1987/88:73 s. 27 och s. 98 f.) eftersom det rör sig om tvister där det är försäkringsbolag som egentligen berörs och inte de formella parterna i förhandlingen eller tvisten. En skadelidande som är missnöjd med ett försäkringsbolags ersättningsbeslut kan få en kostnadsfri prövning i . Rättshjälp omfattar inte ersättning för ombudskostnader vid det kostnadsfria förfarandet inför . I betänkandet Rättvisans pris (SOU 2014:86) föreslås att inkomstgränsen för att beviljas rättshjälp höjs till , se närmare nedan under avsnittet Pågående berednings- och utredningsarbete. Särskild företrädare för barn När det finns anledning att anta att ett brott som kan leda till fängelse har begåtts mot någon som är , dvs. mot ett barn i juridisk mening, och vårdnadshavaren kan misstänkas för brottet eller det kan befaras att en vårdnadshavare på grund av sitt förhållande till den som misstänks inte kommer att ta till vara barnets rätt ska en särskild företrädare för barnet förordnas (1 § lagen [1999:997] om särskild företrädare för barn). Tanken är att den särskilda företrädaren i stället för barnets vårdnadshavare ska ta till vara barnets rätt under förundersökningen och rättegången (3 §). Om barnet har två vårdnadshavare som inte är gifta eller bor tillsammans under äktenskapsliknande förhållanden ska den andra vårdnadshavaren förordnas att ensam ta till vara barnets rätt. Det är åklagaren som ansöker hos tingsrätten om förordnande av särskild företrädare (4 §). Tingsrätten får förordna en särskild företrädare för tiden innan ärendet avgörs utan att höra barnets vårdnadshavare (6 §) om det finns risk för att en vårdnadshavare påverkar barnet. Om det behövs kan ett förordnande ges interimistiskt. Domstolen kan låta bli att expediera ett interimistiskt beslut som har fattats utan att barnets vårdnadshavare har hörts, till dess att expediering kan ske utan men för utredningen, dock längst . Reglerna om fördelningen av kostnadsansvaret i tvistemål finns i 18 kap. . Enligt huvudregeln är den förlorande parten skyldig att ersätta motparten för dennes rättegångskostnader (1 §). Undantag från denna regel finns i bl.a. 3 §, som behandlar fall av onödig rättegång, och 6 §, som reglerar ansvaret för kostnader som en part har orsakat genom vårdslöshet eller försummelse. Dessutom finns det i flera andra lagar ytterligare undantag från huvudregeln om den förlorande partens kostnadsansvar, se t.ex. 6 kap. 22 § om fördelningen av kostnadsansvaret i tvister om vårdnad, boende eller umgänge samt 5 kap. 2 § lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. I s.k. förenklade tvistemål (1 kap. 3 d § första stycket RB) finns begränsningar om vilka rättegångskostnader den vinnande parten kan få ersättning för (18 kap. 8 a § RB). Syftet är bl.a. att åstadkomma en balans mellan tvisteföremålets värde och processkostnaderna. Begränsningen gäller dock inte om en part agerat i enlighet med 18 kap. 3 § RB (onödig rättegång) eller 6 § (vårdslöshet och försummelse). I dessa fall tillämpas i stället de allmänna reglerna i 8 §, t.ex. om ombudsarvode och ränta. Lagen (1993:1303) om vissa avtalsvillkor för rättsskyddsförsäkring innehåller bestämmelser som stadgar att ett avtal om rättsskyddsförsäkring ska innebära att den försäkrade har rätt till juridiskt biträde av valfri advokat eller annan lämplig person (3 §). I lagen föreskrivs också att det i rättsskyddsförsäkringsavtalet ska anges vilka möjligheter som finns för den försäkrade att få en tvist med försäkringsgivaren prövad (5 §). Lagen, som trädde i kraft , kom till med anledning av rådets direktiv /344/EEG av om samordning av lagar och andra författningar angående rättsskyddsförsäkring. Syftet med direktivet är att så långt som möjligt förhindra att det uppstår intressekonflikter mellan en rättsskyddsförsäkrad och en försäkringsgivare till följd av att försäkringsgivaren ger försäkringstagaren skydd även för andra risker. Pågående berednings- och utredningsarbeten Betänkandet Målsägandebiträdet – ett aktivt stöd i rättsprocessen (SOU 2007:6) från Utredningen om målsägandebiträde bereds inom . Enligt tilläggsdirektiven till sexualbrottskommitté (dir. 2015:5) ska kommittén överväga om åtgärder kan vidtas för att förbättra rutinerna när det gäller förordnande av målsägandebiträde. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . I betänkandet Rättvisans pris (SOU 2014:86) har bl.a. haft till uppgift att överväga om inkomstgränsen för rättshjälp i någon mån bör justeras och om rättshjälpsavgifterna bör höjas. Särskild hänsyn skulle då tas till personer i en ekonomiskt utsatt position. Utredningen konstaterar att huvudtanken med en inkomstgräns är att de som själva kan stå för sina processkostnader ska göra detta medan de som inte kan det ska få bistånd av staten. Detta överensstämmer också med tanken att staten har en skyldighet att hushålla med de medel som finns och se till att de används där behovet är störst. får inkomstgränsen inte sättas så lågt att rättshjälpen endast kommer att beröra de allra sämst ställda. Utredningen föreslår att inkomstgränsen för att beviljas rättshjälp höjs till . Betänkandet bereds inom . anförde i sitt betänkande Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) att en målsägande ska ha goda möjligheter att som part kunna få sina skadeståndskrav prövade i samband med åtalet. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att ta fram ytterligare underlag angående konsekvenserna av förslag (Ds 2015:4). Båda betänkandena bereds inom . Mot bakgrund av den snabbt framväxande bedrägeribrottsligheten har en utredare föreslagit att det bör införas ett nytt brott som kriminaliserar identitetsstöld bör införas (Stärkt straffrättsligt skydd för egendom, SOU 2013:85). Förslagen bereds i . En särskild utredare har i betänkandet (SOU 2015:77) Fakturabedrägerier haft i uppdrag att dels kartlägga omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier, dels att utifrån kartläggningen överväga behovet av lagändringar. I betänkandet konstateras bl.a. att det inte krävs någon större arbetsinsats för att bestrida ett krav som framställs vid fakturabedrägeri och att ett bestridande ofta också ofta är den enda åtgärd som behöver vidtas. Enligt utredaren är det mycket ovanligt att de som står bakom kraven vänder sig till kronofogdemyndigheten eller tingsrätten. Skulle så ske ger de avtalsrättsliga regler som finns ett tillräckligt gott skydd för att den som drabbas av fakturabedrägeri ska kunna undgå betalningsskyldighet. Utredaren anser att huvudregeln om begränsat ersättningsansvar i förenklade tvistemål bör vara kvar, men föreslår att det införs en regel om full ersättningsskyldighet för näringsidkare som inlett en rättegång trots att denne insett eller borde ha insett att käromålet var ogrundat. Betänkandet har remitterats och bereds i . Utskottet behandlade frågan om målsägandebiträde senast i betänkande 2014/15:JuU15 och avstyrkte då en motion om detta för att inte föregripa pågående beredningsarbete. Utskottet behandlade i betänkande 2012/13:JuU11 frågan om utökade möjligheter till rättshjälp. Utskottet avstyrkte då motionsyrkandena med hänvisning till pågående beredningsarbete. Utskottet behandlade också i betänkande 2012/13:JuU11 frågan om rättegångskostnader i tvister mellan privatpersoner och försäkringsbolag. Utskottet fann inte skäl för att initiera en förändring av reglerna om rättsskydd och rättegångskostnader i försäkringstvister och avstyrkte därför motionen. Målsägandebiträdet spelar en viktig roll för att ge målsäganden stöd och lindra påfrestningarna i samband med ett brott. Det kan finnas skäl att överväga omfattningen av detta stöd. Som framgår ovan pågår en beredning av ärenden som rör målsägandebiträdets roll. Utskottet vill inte föregripa denna och avstyrker därför motion 2015/16:1391 (S) och motion 2015/16:2403 (C) yrkande 6. När det gäller rättshjälp och offentligt biträde så bereds betänkande inom . Utskottet vill i detta sammanhang även peka på att förvaltningsdomstolarna har det yttersta ansvaret för att målet blir tillräckligt utrett och att behovet av juridiskt biträde därför torde vara mindre i angelägenheter som handläggs i dessa. Det saknas därför skäl för ett tillkännagivande och motionerna 201516:591 (S) och 2015/16:592 (S) samt motion 2015/16:2143 (S) avstyrks därför. När ett barn utsätts för brott av en vårdnadshavare eller om vårdnadshavaren kan misstänkas inte ta till vara barnets rätt är det viktigt att samhället ser till att barnets rätt tillvaratas och att brottet kan utredas. Utskottet kan konstatera att det finns regler om särskild företrädare för barn där tanken är att barnets rätt ska tas till vara under förundersökningen och rättegången. En särskild företrädare kan förordnas interimistiskt, och tingsrätten kan fördröja expedieringen av beslutet . Utskottet anser därmed att reglerna ger goda möjligheter att på bästa sätt kunna tillvarata intresset för ett barn som utsätts för brott och finner inte skäl att ta något sådant initiativ som efterfrågas i motion 2015/16:2568 (KD) yrkande 72. Utskottet finner inte skäl för att ta initiativ till en förändring av reglerna om rättsskydd och rättegångskostnader i försäkringstvister. Utskottet avstyrker därför motion 2015/16:1508 (S). Utskottet konstaterar att det i betänkandet Fakturabedrägerier (SOU 2015:77) bl.a. föreslås en regel om full ersättningsskyldighet i förenklade tvistemål för näringsidkare som inlett rättegång trots att denne insett eller borde ha insett att käromålet var ogrundat. Betänkandet bereds i . Utskottet vill inte föregripa den pågående beredningen och avstyrker därför motion 2015/16:2704 (M) yrkande 12. Stärkt skydd för anklagade och åtalade Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsyrkande om stärkt ställning för anklagade och åtalade. I motion 2015/15:1674 anför Finn (M) att i svensk rättsordning ska åklagaren iaktta objektivitet och denne bestämmer därför vilket material som blir tillgängligt för försvaret under förundersökningen. Detta kan leda till olyckliga situationer där rättsprocessens legitimitet kan ifrågasättas. Även vid häktning råder en sorts omvänd bevisbörda enligt motionären. Motionären yrkas att dessa frågor ska övervägas. Objektivitetsprincipen, som kommer till uttryck i 23 kap. 4 § (RB), syftar ytterst till att säkerställa att en oskyldig person inte ska kunna dömas för brott. Enligt bestämmelsen ska man vid en förundersökning beakta inte bara de omständigheter som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom eller henne. Vidare ska bevis som är till den misstänktes förmån tas till vara. I 23 kap. 18 § RB föreskrivs att den misstänkte och dennes försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som framkommit vid förundersökningen. Undersökningsledaren kan således undanhålla utredningsmaterial endast om han eller hon kan motivera varför röjandet av viss uppgift skulle vara till nackdel för utredningen. Detta gäller dock inte i fråga om omständigheter som ligger till grund för beslut om anhållande eller häktning (24 kap. 9 a § RB). När utredningen har avslutats kan det givetvis inte längre hävdas att en uppgift kan hemlighållas på grund av att dess röjande skulle vara till nackdel för utredningen (Zeteos internetkommentar till 23 kap. 18 § RB). I 23 kap. 21 § RB föreskrivs vidare att det vid en förundersökning ska föras protokoll över vad därvid förekommit av betydelse för utredningen samt att, när åtal har beslutats, den misstänkte eller hans försvarare har rätt att på begäran få en avskrift av protokoll eller anteckningar från förundersökningen. Vid bedömningen av vilka uppgifter som kan anses vara utan betydelse är det viktigt att objektivitetsprincipen beaktas. Den som för protokollet måste alltså vara uppmärksam på att det inte ur protokollet utmönstras uppgifter som ur försvarets synvinkel kan framstå som betydelsefulla (Zeteos internetkommentar till 23 kap. 21 § RB). För sidomaterial, dvs. utredningsmaterial som inte tas in i förundersökningsprotokollet, saknas bestämmelser om hur det ska dokumenteras. Pågående utrednings- och beredningsarbete I slutbetänkande Förundersökning – objektivitet, beslag, dokumentation m.m. (SOU 2011:45) lämnar utredaren förslag om dokumentation av det s.k. sidomaterialet i en förundersökning. Utredaren anför att den misstänktes och försvararens rätt till insyn i utredningsmaterialet inte är begränsad till sådant som tas in i förundersökningsprotokollet utan i princip omfattar allt utredningsmaterial. Genom att de har rätt att även ta del av sidomaterialet tillförsäkras den misstänkte och försvararen möjlighet att själva bilda sig en uppfattning om huruvida åklagarens bedömning av vad som har betydelse för utredningen är riktig. För att rätten att ta del av sidomaterial inte ska bli illusorisk är det dock en förutsättning att den misstänkte och försvararen informeras om att det finns ett sådant material och vad det innehåller. Mot denna bakgrund anser utredaren att det bör finnas särskilda regler om dokumentation av sidomaterial och föreslår därför att det i förundersökningskungörelsen (1947:948) införs en skyldighet att, när det finns sidomaterial, upprätta en sammanställning av detta och ta in den i förundersökningsprotokollet. Med en sammanställning avses i huvudsak en kortfattad innehållsförteckning över sidomaterialet. I denna ska samlande beteckningar få användas, om det bidrar till att sidomaterialet bättre kan överblickas. Utredningen bereds inom . I betänkande Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) föreslås bl.a. att synen på den tilltalade i processen bör ändras. Den tilltalade bör enligt utredarens förslag behandlas som en deltagare i förfarandet och inte enbart som ett föremål för processen. Utredaren anser vidare att åklagarväsendet bör överväga om åklagarna i tillräcklig omfattning låter den misstänkte och dennes försvarare löpande ta del av utredningsmaterialet och om det finns behov av att vidta åtgärder för att successiv delgivning ska komma till användning i ökad utsträckning. överlämnade en särskild utredare promemorian Brottmålsprocessen – en konsekvensanalys (Ds 2015:4). Utredarens uppdrag var att ta fram det ytterligare underlag för de praktiska, organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna som behövs för ett ställningstagande till om förslagen i vissa angivna delar i Brottmålsprocessen bör genomföras. Både betänkandet och promemorian bereds inom . I betänkande Partsinsyn enligt (SOU 2010:14) behandlas mer övergripande frågor om hur långtgående en misstänkts, en åtalads och en dömd persons rätt till insyn i förundersökningsmaterialet och annat utredningsmaterial bör vara. Betänkandet bereds inom . Utskottet behandlade i betänkande 2014/15:JuU15 en liknande motion och avstyrkte denna bl.a. med hänvisning till pågående beredningsarbete. Som framgår ovan lämnas förslag i betänkandet Förundersökning – objektivitet, beslag, dokumentation m.m. som i stor utsträckning motsvarar en del av de önskemål som framförs i motion 2015/16:1674 (M). I avvaktan på regeringens ställningstagande till de förslag som lämnas i betänkandet avstyrker utskottet motionsyrkandet i denna del. Vad gäller övriga förslag i motionen finner utskottet inte något skäl att vidta några åtgärder. Motionen bör alltså avslås i sin helhet. Utskottets förslag i korthet avslår ett motionsförslag om införande av ett automatiskt rapporteringssystem för straffad vårdpersonal. Jämför reservation 10 (SD). (S) framför i motion 2015/16:3062 att det är ett problem att vårdpersonal som straffats för grov brottslighet tillåts arbeta kvar inom vården. Därför efterlyses i yrkande 1 i motionen att regeringen ska ålägga att skyndsamt införa ett automatiskt rapporteringssystem så att Inspektionen för vård och omsorg uppmärksammas på att vårdpersonal dömts för brott. Enligt förordningen (1982:117) om underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg och om domar i vissa brottmål ska en domstol som dömt vissa yrkesutövare inom hälso- och sjukvården för brott underrätta Inspektionen för vård och omsorg () och . De brott som omfattas av underrättelseskyldigheten är brott som har begåtts i eller i samband med yrkesutövningen samt bl.a. misshandel, våldtäkt, sexuella övergrepp och rån. Det finns inte något automatiserat rapporteringssystem och inte heller några planer på att införa ett sådant system. I handböcker finns anvisningar om i vilka fall en domstol ska skicka underrättelse till och . Det är sedan upp till varje domstol att se till att skyldigheten fullgörs. Pågående utrednings- och beredningsarbete Inom ramen för arbete med att utveckla brottmålshanteringen har en analys genomförts när det gäller behovet av expedieringsstöd bl.a. i den här typen av fall. Det är framför allt avsaknaden av kvalitetssäkrad information om den tilltalades sysselsättning som gör att någon expediering inte sker. För att expedieringen ska kunna automatiseras måste det säkerställas att domstolen har kännedom om en tilltalads sysselsättning. har identifierat ett antal olika alternativa lösningar för detta, men ingen av lösningarna är enkla och kräver sannolikt lagändringar och djupare analyser innan de kan genomföras. Utskottet behandlade i betänkande 2014/15:JuU19 frågan om ett automatiserat rapporteringssystem för brottsdömda vårdanställda och avstyrkte motionen med motiveringen att dagens rutiner och stöd är tillräckliga för att domstolarna ska kunna fullgöra sina underrättelseskyldigheter. Det är av största vikt att domstolarna tillämpar förordningen (1982:117) om underrättelse till Inspektionen för vård och omsorg och om domar i vissa brottmål. Som framgår har uppmärksammat frågan, och utskottet utgår från att myndigheten arbetar vidare med behovet av expedieringsstöd. Utskottet finner inte anledning att ta något initiativ i frågan. Utskottet föreslår därför att motion 2015/16:3062 (SD) avslås. Motioner som bereds förenklat Utskottets förslag i korthet avslår 7 motionsyrkanden med olika förslag som har behandlats och avslagits tidigare . Motionsyrkandena i förslagspunkt 18 överensstämmer helt eller i huvudsak med yrkanden som utskottet har behandlat och avstyrkt tidigare . Utskottet ser ingen anledning att nu göra en annan bedömning. Motionsyrkandena behandlades i betänkandena /15:JuU8 och 2014/15:JuU15. Nämndemän, punkt 1 (C, V) av (C) och (V). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 1 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2403 av m.fl. (C) yrkande 2 och 2015/16:1055 av (M), 2015/16:1813 av (SD) yrkandena 1 och 2 samt 2015/16:3053 av (M). Det är viktigt att förtroendet för domstolarna upprätthålls. Nämndemännen har en viktig roll i rättsprocessen och deras opartiskhet är av avgörande betydelse. Allt färre personer är medlemmar i ett politiskt parti. Det innebär att urvalsgruppen till uppdraget som nämndeman blir allt mindre. Vidare finns det en risk att nämndemännens politiska bakgrund riskerar att påverka målets utgång. Därför vill vi att nämndemannasystemet ska ses över. Vi vill i ett första steg att rekryteringen av nämndemän ska breddas och att nämndemän ska utses även utanför de politiska partierna. Regeringen bör vidta åtgärder som tillgodoser vad vi nu anfört. Kameraövervakning, punkt 2 (M) av (M), (M), (M) och (M). Vi anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 2 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:2335 av m.fl. (M) yrkande 1 och 2015/16:41 av och (båda M) yrkandena 1 och 2, 2015/16:766 av (M) yrkande 1, 2015/16:806 av (M) yrkande 5, 2015/16:1131 av och (båda M), 2015/16:1418 av (M), 2015/16:2813 av m.fl. (SD) yrkande 5 och 2015/16:2827 av och (båda SD) yrkandena 9 och 12. Som framgått tog den tidigare regeringen initiativ till en ny kameraövervakningslag som skapar större utrymme för övervakning utan krav på tillstånd, bl.a. i butiker. Branschen har varit positiv till de nya lagändringarna. Det finns flera frågor som behöver utredas med anledning av den tekniska utvecklingen. Kamerautrustning är såväl enkel att använda som förhållandevis billig. Användning av go-pro-utrustning fastsatt på en cykel är ett exempel där lagstiftningen inte hunnit med den tekniska utvecklingen. Den tekniska utvecklingen innebär att det blir allt lättare och billigare att använda sig av kameraövervakning. Det skapar nya situationer där integritet ställs mot intresset av att t.ex. bekämpa brott. Enligt vår mening är det viktigt att lagstiftningen skyddar personer från att utsättas för kränkande fotografering i den personliga sfären som det tas hänsyn till att det blivit allt vanligare att människor fotograferas av mobiltelefonkameror och att företagare har en rimlig rätt att skydda sig mot stölder och skadegörelse. Vi ser ett flertal gränsdragningsproblem. Den praktiska tillämpningen av kameraövervakningslagen innebär att det t.ex. är tillåtet att spela in video eller ta bilder med en mobiltelefon i handen men inte om den är fastsatt på t.ex. en cykel. Det är också svårt att dra en gräns för vad som är en allmän plats.