bet · H301FiU20 · 2016-06-17 00:00:00 — Vi har särskilt i vår förra rapport redovisat vad konsekvenserna skulle bli av olika förändringar. Vi konstaterar där att det har implicit funnits ett balansmål för staten tidigare i överskottsmålet. Det beror på den konstruktion som finns, nämligen att pensionssystemets sparande har räknats in. kan vi konstatera att pensionssystemets sparande faller. Det implicita balansmålet blir ett implicit överskottsmål för staten. Vår uppfattning är att det inte har kommit fram några uppenbara argument för att förändringar i pensionssystemets sparande ska slå igenom i förändringar i det implicita målet för staten. En utgångspunkt kanske borde vara att ungefär samma mål för statens sparande som har gällt tidigare också borde gälla fortsättningsvis. En sådan ordning skulle innebära att statsskulden förmodligen fortsätter att minska i ganska långsam takt som dock innebär en minskning över tiden. Det är klart att man kan tänka sig att det kan behövas vissa buffertar och vissa extramarginaler här. Men vi tycker ändå att den utgångspunkten bör vara rimlig i en diskussion om förändringar av ramverket. Vi har också pekat på behovet av att ha en bättre ordning när det gäller att se till att uppfölja nivån. Arbetslöshetsmålet är någonting som har diskuterats mycket i den politiska debatten. Regeringen har satt upp ett mål om att ha lägst arbetslöshet i EU . Vår bedömning är liksom tidigare att det inte med någon större sannolikhet kommer att kunna nås. Vi vill dock framhålla att det inte nödvändigtvis ska tas som ett uttryck för att arbetsmarknadsläget är särskilt dåligt i . Den förmodligen största anledningen till påståendet att det kommer att bli svårt att nå den lägsta arbetslösheten är att vi i har en i ett internationellt perspektiv väldigt stor andel av de arbetslösa som är heltidsstuderande och unga. Den kategorin finns helt enkelt inte i de länder som vi jämför oss med, till exempel och , på grund av en annan konstruktion av utbildningssystemet med ett stort inslag av lärlingsutbildning. Det betyder att i någon mening ser lite sämre ut än vad som är motiverat. I den meningen kan man säga att valet av mål har inneburit att regeringen på ett onödigt vis har bundit ris åt egen rygg. Vi menar att siffersatta mål i politiken kan vara värdefulla. Det kan vara värdefullt också på arbetsmarknadspolitikens område. Men det är väsentligt att målet är på ett tydligt sätt kopplat till de identifierade problem man ser. Ett allmänt mål för arbetslöshetens genomsnitt över alla kategorier i arbetskraften tycker vi inte uppfyller ett sådant krav på koppling till specifika problem. Därför har vi ansett att det kanske vore mer vettigt att ha separata mål för olika grupper. Vi har pekat på till exempel integration av nyanlända, ett snabbare inträde på arbetsmarknaden för unga och en successivt höjd pensionsålder. Låt mig avslutningsvis säga några ord om infrastrukturen. Vi hade en ganska omfattande diskussion om det i förra årets rapport. Vi talar inte så mycket om det i årets rapport. Men vi noterar att de planerade investeringarna i höghastighetsjärnväg förmodligen är samhällsekonomiskt mycket olönsamma och att om motsatsen inte kan bevisas inte bör genomföras. har beslutat att samhällsekonomisk lönsamhet, eller samhällsekonomisk effektivitet, som vi tolkar som samma sak, ska vara styrande för investeringsbesluten. Vi har också tidigare noterat att det inte sker i praktiken, vilket innebär att vi tycker att det skulle behövas ett ramverk i största allmänhet för att få bättre investeringsbeslut. När det specifikt gäller ett beslut om höghastighetsjärnvägen menar vi att det inte bör undantas en normal budgetprövning genom lån i Riksgälden, som har föreslagits från vissa håll. Vi menar att det är viktigt att notera att en sådan finansiering inte gör att höghastighetsjärnvägen blir billigare på något sätt. Det gäller oavsett om det finansieras via Riksgälden eller via budgeten. Den samhällsekonomiska kalkylen påverkas inte alls av en sådan förändring i hur det finansieras. Det är också viktigt att notera att statens lånebehov påverkas på exakt samma sätt oavsett om det går via budgeten med anslag eller via Riksgälden. Eventuella svårigheter att rymma en sådan investering inom ramen för överskottsmål, ett annat saldomål eller utgiftstaken blir desamma i båda fallen. En finansiering via Riksgälden i stället för via anslag handlar alltså inte alls om finansiering, utan den blir exakt densamma i båda fallen. Däremot handlar det om transparens och tydlighet. Vi är oroliga för att om man inte följer den normala ordningen kommer man inte att få den utgiftsprövning som behövs som syftar till att få en effektiv användning av statens medel. Vi menar att man bör använda sig av budgetlagens normala ordning och besluta om en eventuell finansiering av järnvägen via anslag. Jag tackar där för mig. Jag passar också på att tacka för mina som ordförande i . Jag har utfört min uppgift, och nya personer kommer att träda till. Jag passar också på att tacka för som också lämnar rådet. Ordföranden: så mycket för det och för de åren. Vi ger ordet till finansminister att kommentera rådets rapport, varsågod. Finansminister : Tack så mycket för möjligheten att komma hit och kommentera rapporten. Jag tänkte göra en kort inledning och sedan ge övergripande slutsatser. De övergripande kommentarerna handlar om arbetsmarknaden och sedan något om infrastrukturen, finanspolitikens inriktning och utgiftstaken. Det är många olika organ som granskar den ekonomiska politiken, både internationella men också flera nationella aktörer, och det är väldigt bra. Vi har EU som kommer med löpande utvärderingar av den ekonomiska politiken i medlemsstaterna. Även gör ländergranskningar men också granskningar över olika politikområden, och IMF gör också granskningar. I har vi förutom , , , och som granskar den svenska ekonomiska politiken. Det är naturligtvis väldigt värdefullt att det finns en fungerande extern uppföljning av finanspolitiken. Det är någonting som ger stöd i beslutsfattandet. Mot den bakgrunden välkomnar jag även årets rapport från . Jag ska gå över till att något kommentera de övergripande slutsatser som rådet har kommit med. Först tittar man på integrationen på arbetsmarknaden. Det är ett väldigt viktigt område som vi kommer att behöva att kanske först diskutera och jobba med . konstaterar att integrationen behöver förbättras och motiverar fler satsningar på utbildning, arbetsmarknadspolitiska åtgärder och subventionerade anställningar. Det ser små effekter av lägre ingångslöner, om man har lägre löner, men de kan vara större för svaga grupper på arbetsmarknaden. Det konstaterar också att lönebildningen är en fråga för arbetsmarknadens parter. Precis som sa gör det bedömningen att man inte når arbetslöshetsmålet utan vill ha en annan formulering av arbetslöshetsmålet. Jag ska kommentera åtgärder för att stärka integrationen och sänka arbetslösheten. Det finns en rad åtgärder som regeringen har vidtagit som ligger helt i linje med det som föreslår. Vi har olika sätt som gör det billigare för arbetsgivare att anställa människor som står längre från arbetsmarknaden och kanske har låg produktivitet på den svenska arbetsmarknaden. Här finns en rad olika subventioner för arbetsgivare som vill anställa personer som står långt från arbetsmarknaden: nystartsjobb och instegsjobb men också nya subventioner som traineejobb och extratjänster i välfärden. Vi har också kraftigt ökat antalet utbildningsplatser som finns i arbetsmarknadsutbildning, komvux, yrkesvux, folkhögskolor, yrkeshögskolor men också den högre utbildningen. Vi har infört snabbspår inom en rad olika sektorer där det råder arbetskraftsbrist i och där vi vet att det kan finnas personer som kommer till som har kompetens. Det finns bland annat ett för kockar, och vi kommer också att starta ett för entreprenörer. Vi satsar extra på validering för att man ska validera den kunskap man har, och vi satsar ytterligare på svenska för invandrare. Vi genomför också en reform av etableringsersättningen för att stärka incitamenten att vara aktiv under etableringsfasen. Detta är ganska omfattande satsningar. Om man tittar på utbildningssatsningar och ytterligare åtgärder vad gäller matchningsmöjligheter inom arbetsmarknadspolitiken är det en utbyggnad av 50 000 platser som sedan byggs ut ytterligare . Vad gäller lägre ingångslöner delar jag helt Finanspolitiska rådets uppfattning att detta är en fråga för arbetsmarknadens parter. Här har båda parterna på arbetsmarknaden varit tydliga med att de anser att det bör vara så. Både LO och menar att det finns en helt annan flexibilitet vad gäller lönebildningen om den sköts av arbetsmarknadens parter snarare än via där beslut kan vara tröga och ta . Det ger inte den flexibilitet som behövs på arbetsmarknaden. Det är också en grundbult i den svenska modellen. Om man tittar på lägre ingångslöner finns en stor diskussion om vad det innebär och vad det skulle innebära för spridningseffekter. Det finns forskningsstudier som pekar på att det skulle kunna ha ganska omfattande spridningseffekter. När var här var de tydliga med att de inte såg lägre löner som lösningen framåt. En annan aspekt som jag själv kan tycka inte har varit uppe tillräckligt mycket i debatten är att det är väldigt oklart vilka som får jobben. Om man försöker att på olika sätt sänka ingångslönerna finns det ingen som helst garanti för att de jobben går till de som har sökt asyl och är nyanlända i . De kan till exempel lika gärna gå till arbetskraftsinvandrare från andra EU-länder. Det är någonting som man har sett i och som har lett till en väldigt livlig debatt där. Har man låga löner behöver de för att man ska kunna leva på dem kompletteras antingen med omfattande skatterabatter som i eller som i med skatterabatter eller som det fungerar med stöd inom försörjningsstödet. Det är klart att om man har många jobb med väldigt låga löner som inte nödvändigtvis går till dem som har sökt asyl i utan kanske till nya EU-migranter innebär det inte en minskad belastning på statskassan utan i så fall en ökad belastning på statskassan när det kommer nya grupper av människor från andra EU-länder som jobbar till dessa låga löner men då behöver försörjningsstöd för att kunna försörja sig. Det är inte uppenbart att låga ingångslöner är en lösning för att människor som har sökt asyl får jobb i . Så är det däremot om man har olika former av stöd via arbetsmarknadspolitiken. Då kan man se till att de riktas mot personer som befinner sig i . Starka parter på arbetsmarknaden som självständigt förhandlar har vi redan talat om. Om vi tittar på infrastrukturen skriver att höghastighetsjärnväg är samhällsekonomiskt olönsam och att ett ramverk för infrastrukturbeslut behöver införas. Vad gäller höghastighetsjärnvägen har vi noterat att de beräknade kostnaderna för höghastighetsbanan har stigit väldigt kraftigt. Det är naturligtvis någonting som är problematiskt. Det är också därför som regeringen har gett ett antal uppdrag till för att titta på hur man kan få ned kostnaderna. Man tittar på alternativa åtgärder för att få en bättre fungerande järnväg. Vi har också bett om en second opinion vad gäller de samhällsekonomiska beräkningarna. Här är det naturligtvis viktigt att det finns ett ordentligt och väl genomarbetat beslutsunderlag innan man fattar den typen av långsiktiga och väldigt omfattande beslut. Vad gäller samhällsekonomisk analys är det viktigt att poängtera att det är någonting som görs för stora projekt inför infrastrukturinvesteringar. Det är någonting som är ett viktigt underlag i besluten för regering och riksdag. Det kommer en ny infrastrukturproposition nu . Där kan vi från regeringens sida se hur man kan förbättra prioriteringen av åtgärder. Den förra infrastrukturpropositionen fick ju en del kritik från . är det viktigt att säga att regering och riksdag också har politiska hänsyn som de behöver ta när de bestämmer om vilka infrastrukturinvesteringar man ska göra. Där vi har ett ansvar för att människor i hela landet ska känna att de är med och ska finnas med i politiken. Det kan annars få politiska konsekvenser som kan vara förödande. Om vi går över till finanspolitiken skriver att det är en avvikelse från målet trots att ekonomin utvecklas starkt, att det behövs en plan för att återgå till målet och att krona för krona inte längre gäller. När vi tittar på det finansiella sparandet ser vi hur det finansiella sparandet gick från stora överskott före krisen till att de överskotten minskade och blev ett underskott under själva krisen. Det är precis det som man har det finanspolitiska ramverket till. Man har överskott i goda tider, och sedan kan man spendera det i dåliga tider. Det gjorde den tidigare regeringen. Det har jag heller inte kritiserat den för. När däremot konjunkturen stärktes i slutet på förra mandatperioden –2014 fortsatte man att genomföra väldigt stora ofinansierade skattesänkningar. Det gjorde att vi inte stod rustade nu när det kom överraskande händelser som vi vet att det förr eller senare kommer. Vi ser att finanspolitiken lades om efter 2014 i en bana som inte längre sluttar nedåt utan sluttar uppåt. Det läge som vi stod i 2014 kan man schematiskt visa på det här sättet. Här har vi en schematisk bild över det finansiella sparandet. Vi har där storleken på det finansiella sparandet på X-axeln och tiden längs Y-axeln. Om vi tänker oss att man har ett överskottsmål på ska statsfinanserna kunna vara när det är goda tider, och sedan går det schematiskt ned till kanske noll eller till och med minus i dåliga tider. Det svänger så över en konjunkturcykel. I det här läget är det strukturella sparandet över en konjunkturcykel . I det läge vi tog över 2014 var det strukturella sparandet snarare på av bnp. I en normalkonjunktur hade vi haft ett underskott på motsvarande av bnp. Mellan dessa två kurvor är det . Här har det varit en diskussion. Hur snabbt ska man hämta tillbaka det faktum att vi låg väldigt långt från banan på 2014 då vi i stället låg på i strukturellt sparande? Man kan naturligtvis diskutera hur snabbt det är lämpligt och väl avvägt i en ekonomi att hämta tillbaka det här. Det här är en av orsakerna till att sparandet inte är starkare än det är just nu – att vi låg långt från banan för bara ett drygt år sedan. Den andra orsaken är de ökade migrationskostnaderna, som jag kommer tillbaka till. Det finns alltså två förklaringar till att det finansiella sparandet inte ser bättre ut än det gör . Den ena är det faktum att vi låg långt från banan för bara ett drygt år sedan, och den andra är att vi har fått ökade kostnader för migrationen. Det har förts en diskussion om den genomförda politiken – är den expansiv? Jämfört med 2014 är den absolut inte expansiv. Det här gäller det strukturella sparandet, så här har man justerat sparandet för konjunkturutvecklingen. hade vi ett strukturellt sparande på −40 miljarder. Det är alltså i strukturellt sparande. Det har sedan förbättrats till att ligga närmare en strukturell balans – något strukturellt överskott och sedan något underskott . Det senare beror mycket på att migrationsutgifterna slår igenom. Jag ska visa det närmare sedan. är vi i det närmaste tillbaka på överskottsmålet på . Det är viktigt att säga att alla dessa beräkningar utgår från prognos – inte den senaste prognosen utan den som vi hade när vi lämnade vårpropositionen till . Alla de här sifforna är alltså från vårpropositionen, och då låg migrationsprognosen på 100 000 . Sedan har ändrat den prognosen, och jag kommer med nya prognoser . Det ser inte sämre ut, kan man konstatera. Vad händer till exempel som gör att det konjunkturjusterade sparandet försvagas något? Det är saker som är utanför konjunkturen. Vi har delat upp förändringarna mellan olika delar av ekonomin. Det som är överst i staplarna på bilden, det mörkblå, är statsbudgeten exklusive asylsökande. Mellan –15 och –16 stärks statsbudgeten exklusive asylsökande av bnp. Däremot ökar kostnaderna för asylsökande, det ljusblå, av bnp. Det tar så att säga ut den åtstramning som finns i statsbudgeten. Kommunsektorn ger ett negativt bidrag till det strukturella sparandet på av bnp, mycket på grund av att migrationskostnaderna slår igenom även i kommunerna. Därutöver ger pensionssystemet ett negativt bidrag. Själva statsbudgeten ger ett positivt bidrag. Däremot ger kommuner, pensionssystem och asylsökande ett negativt bidrag till det strukturella sparandet mellan –15 och –16. Även mellan –16 och –17 ger kostnaderna för asylsökande, kommunsektorn och pensionerna ett negativt bidrag. är den naturliga åtstramningen i statsbudgeten betydligt svagare mellan –16 och –17 än mellan –15 och –16. Det beror bland annat på hur assistansersättningen betalas ut, hur vi får tillbaka pengar från EU-avgiften samt en rad andra mindre poster. Vi ser hur statsfinanserna stärks . Återigen: Allt detta bygger på den migrationsprognos som kom med eller om det var februari, inte den senaste . Dock är det viktigt att påpeka att den offentliga skuldsättningen minskar under hela den här perioden – i den här prognosen ned till av bnp till 2020. För att kommentera statsfinanserna ser vi att finanspolitiken har lagts om i en mer ansvarsfull riktning och att underskotten har minskat kraftigt. Det konjunkturjusterade sparandet stärktes . En annan sak som är viktig att påpeka är att det finanspolitiska ramverket självklart styr politiken. Däremot är vår bedömning att krona för krona har spelat ut sin roll. Krona för krona var någonting som man lanserade för nya reformer, däremot inte för volymbaserade utgiftsförändringar. I ett läge där de volymbaserade utgiftsförändringarna är det stora som händer i statsbudgeten blir det konstigt att ha fokus på krona för krona. Risken är att man säger: ”Vi vill spara 100 miljoner här, och så lägger vi 100 miljoner på en ny reform.” Då har man inte alls fokus på de 30 miljarder som vi har ökat anslaget till med . Det blir som att sila mygg och svälja kameler. Därför är vår bedömning att krona för krona inte är en lämplig metod att använda i det här läget. Däremot har regeringen vidtagit kraftfulla åtgärder för att få ned antalet människor som söker asyl i och för att fler människor i stället ska söka asyl i andra länder. Detta så att vi gör någonting åt det som är den stora kostnadsposten i budgeten. Risken med krona för krona i det längre loppet är också att man får för mycket fokus på de kortsiktiga förändringarna av politiken och för lite fokus på vad det långsiktigt innebär för statsfinanserna. Vad gäller det finanspolitiska ramverket gör regeringen en helhetsbedömning av finanspolitikens inriktning i varje budget utifrån var man står och vad som är en lämplig takt tillbaka till målet. Det är den banan vi har presenterat. Det finansiella sparandet ska naturligtvis tillbaka till både balans och överskott. Det är också den bana som regeringen har presenterat. Det stora som har hänt – förutom att vi tog över statsfinanserna i ett läge då de låg ungefär 75 miljarder från den bana för överskottsmålet som man borde ha – är att kostnaderna har ökat inom flera områden. Det stora är naturligtvis migration, men det ökar också inom sjukförsäkringen och assistansersättningen. Här delar regeringens bedömning att de tillfälliga ökningarna av migrationsutgifterna inte bör motsvaras av kortsiktiga snabba besparingar eller skattehöjningar. Det här är återigen inte utifrån den senaste migrationsprognosen utan den som vi har i vårbudgeten. Där ser vi kostnaderna för migration och integration, UO8. Då har vi tagit bort biståndsavräkningar och hur mycket de ökar . Från att ha legat på mellan av bnp under en lång rad år ökar de med av bnp för att vara av bnp och stiga till av bnp . Det är förklaringen till att statsfinanserna inte återhämtar sig så snabbt som de annars skulle ha gjort. För att se hur statsfinanserna skulle se ut om vi hade ett mer normalt läge vad gäller migrationen har vi i vårpropositionen ett migrationsjusterat sparande, där vi har tittat på hur det skulle vara om man hade ett historiskt genomsnitt gånger två. Vi har alltså dubblat det historiska genomsnittet för att se hur det strukturella sparandet skulle se ut. Om man tittar på det migrationsjusterade ”historisk enkel”, alltså hur det migrationsjusterade sparandet hade sett ut om vi haft normal migration, ser man att statsfinanserna naturligtvis förbättras snabbare med historisk enkel än med historisk dubbel vad gäller det strukturella sparandet om man tar bort det. Det regeringen har gjort är att försöka hantera den kostnadsutveckling som vi ser på migrationsområdet men också på sjukförsäkringsområdet. Vad gäller asylsökande innebär alla de människor som kom 2015 temporärt höjda utgifter. Men det påverkar inte den långsiktiga hållbarheten i de offentliga finanserna och bör därför inte mötas av akuta åtstramningar. Den bedömningen delar vi med . Däremot är det viktigt att göra någonting åt situationen som sådan. Av rent praktiska orsaker är det svårt att ta emot så många asylsökande, men det påverkar också kostnaderna i och med de nya regler som regeringen har infört. Det innebär också att antalet asylsökande till har minskat väldigt kraftigt under det här året jämfört med slutet av . Vi ligger nu närmare det historiska snittet än de senaste årens högre tal. Vad gäller sjukförsäkringen blev det en vändning ungefär 2010. Från att sjukskrivningstalen minskade och man lyckades få bukt med den kurvan har sjuktalen ökat och ligger nu i en bana där de fortsätter att öka . Vi behöver naturligtvis vidta åtgärder för att begränsa den kostnadsutvecklingen. Regeringen har ett ganska omfattande åtgärdsprogram på sjukförsäkringsområdet. Vi tittar på en rad olika faktorer som kan vara orsak till att sjukförsäkringskostnaderna ökar och har åtgärder för att få bukt med det. Därutöver har vi remitterat ett förslag till medfinansiering vid längre sjukskrivningar eftersom det är uppenbart att arbetsgivare inte har särskilt mycket drivkrafter att försöka få människor som varit långtidssjukskrivna tillbaka till arbetet. Självklart jobbar vi också med ytterligare besparingar inom dessa men också andra områden, inte minst på migrationsområdet där det bör finnas ytterligare potential vad gäller ensamkommande barn. Dygnskostnaden i snitt för barn ligger fortfarande väldigt högt, så där bör man kunna komma med ytterligare åtgärder. Det tittar vi på inför höstens budget. Något om taken: menar att utgifter inte bör flyttas mellan år för att klara taken men att man inte heller bör höja taken. delar rådet vår uppfattning att man inte bör finansiera migrationskostnaderna. Det som hände var att utgifterna kopplade till asylmottagandet gjorde att utgiftstaket riskerade att överskridas. Då är regeringen enligt budgetlagen skyldig att vidta åtgärder. Det man då kan göra är att genomföra besparingar. tycker inte att man ska finansiera migrationsutgifter, så det menade rådet att man inte skulle göra. Det andra man kan göra är att flytta utgifter. Det tycker inte att man bör göra. Det tredje man kan göra är att höja taket. Nej, det tycker inte heller att man ska göra – möjligen i allra sista stund. Det vi gjorde från regeringens sida var att genomföra besparingar. Vi genomförde en rad konkreta besparingar och begränsade möjligheterna att genomföra en del reformer som vi hade planerat. Vi har också flyttat en del utgifter både framåt och bakåt – vi har tidigarelagt en del utbetalningar men också senarelagt en del reformer. Det här har vi gjort för att inte behöva gå till och höja taket. Här gör vi från regeringens sida en annan bedömning än . Vi tror att det skulle få fler dåliga långsiktiga konsekvenser att riskera att behöva gå till och höja taket än att vidta åtgärder för att försöka se till att vi klarar oss under taket. Vår bedömning är att taket, som inte har höjts av någon tidigare regering annat än vid regeringsskiften, har en tydlig begränsande effekt på finanspolitiken. Vi vidtog åtgärder , som jag berättade.