bet · H301KU17 · 2016-03-23 00:00:00 — Arbetet med är även centralt i e-förvaltningsarbetet. beslutade regeringen om att underteckna en avsiktsförklaring för digital förnyelse av det offentliga tillsammans med Kommuner och Landsting (SKL). Syftet är att samverka för att skapa en offentlig e-förvaltning som möter medborgares, organisationers och företags förväntningar i ett alltmer digitaliserat samhälle. inrättade regeringen ett råd för digitaliseringen av det offentliga . Rådet kommer att fungera som ett forum för samordning på flera nivåer, dels mellan myndigheter och mellan kommuner och landsting, dels inom . På rådsmötena lyfts strategiska frågor för att identifiera och diskutera utmaningar under genomförandet av regeringens satsning på e-förvaltning och vid behov föreslå åtgärder. Bland det som prioriteras finns att förenkla för företag genom t.ex. minskad byråkrati och ökad möjlighet till självservice. Det pågår arbete för att skapa en offentlig e-förvaltning som möter medborgarnas förväntningar i ett alltmer digitaliserat samhälle. I praktiken torde det inte vara svårt för en medborgare att finna en myndighets webbplats. Utskottet vill också påminna om den myndighetsgemensamma webbportalen som drivs av tillsammans med och . Utskottet avstyrker därmed motion 2015/16:1262. Integritetsskydd på myndigheters webbplatser Utskottets förslag i korthet avslår en motion om integritetsskydd på myndigheters webbplatser. Utskottet framhåller vikten av ett starkt skydd för den personliga integriteten. I motion 2014/15:1562 av (KD) yrkande 1 begärs ett tillkännagivande om att ge alla offentliga myndigheter i uppdrag att publicera en integritetsdeklaration på offentligt tillhandahållna webbplatser så att det tydligt framgår för användarna vilken information som delas, med vem och i vilket syfte. Många myndigheter avslöjar viktig information om såväl enskilda användare som användningen av deras webbplatser för en rad utomstående företag och intressenter. Regeringen bör också utreda en gemensam integritetspolicy för svenska myndigheter som tydligt begränsar möjligheterna att dela med sig av information från offentliga webbplatser till utomstående (yrkande 2). Vidare föreslås att regeringen bör utreda hur fullständig anonymitet vid besök på offentliga myndigheters webbplatser kan garanteras (yrkande 3). Historiskt sett har det konstitutionella skyddet för den personliga integriteten – vid sidan av skyddet för den kroppsliga integriteten – i allt väsentligt inskränkt sig till att begränsa det allmännas utrymme att ingripa mot den fria åsiktsbildningen som en av grundvalarna för ett demokratiskt styrelseskick (prop. 2009/10:80 s. 176). Rättsutvecklingen visar dock att synen på skyddet för enskildas privatliv har förändrats och att detta intresse numera betonas starkare . I samband med reform av regeringsformen (RF) utvidgades skyddet mot intrång i den personliga integriteten. Enligt 2 kap. 6 § andra stycket RF är var och en gentemot det allmänna skyddad mot betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. I förarbetena till 2 kap. 6 § andra stycket RF framhålls att respekten för individens självbestämmande är grundläggande i en demokrati (prop. 2009/10:80 s. 176). gäller enligt 6 kap. 18 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, förkortad LEK, att uppgifter endast får lagras i eller hämtas från en abonnents eller användares terminalutrustning om abonnenten eller användaren får tillgång till information om ändamålet med behandlingen och samtycker till den. Bestämmelsen har sin grund i artikel 5.3 i e-dataskyddsdirektivet (2002/58/EG) och avser t.ex. användningen av s.k. cookies (nedan kakor). Av förarbetena (prop. 2010/11:115 s. 183) till bestämmelsen i LEK framgår att samtycke har samma innebörd som i personuppgiftslagen (1998:204), vilket innebär att kravet uppfylls genom varje slag av frivillig, särskild och otvetydig viljeyttring genom vilken abonnenten eller användaren, efter att ha fått information, godtar behandlingen av uppgifterna. Enligt 6 kap. 20 § LEK får internetleverantörer och andra privata aktörer som tillhandahåller ett elektroniskt kommunikationsnät eller en elektronisk kommunikationstjänst inte obehörigen föra vidare eller utnyttja vissa uppgifter som de har fått tillgång till i sin verksamhet. Denna tystnadsplikt omfattar uppgifter om abonnemang (exempelvis uppgifter om abonnentens namn, adress och abonnentnummer, inklusive s.k. ip-nummer), uppgifter om innehållet i ett elektroniskt meddelande och andra uppgifter som angår ett särskilt elektroniskt meddelande. Uppgifter som omfattas av tystnadsplikten ska enligt 6 kap. 22 § LEK i vissa specifikt angivna fall, t.ex. vid misstanke om brott, lämnas ut till vissa myndigheter (polis, åklagare, m.fl.). Regeringen gav olika myndigheter i uppdrag att vara s.k. utvecklingsmyndigheter för e-förvaltning inom olika områden. skulle ansvara för utvecklingsområdet om privatpersoner och ta särskild hän-syn till frågan om personlig integritet. Uppdragen har slutredovisats. Vidare fick Statskontoret i uppdrag att utvärdera den verksamhet som E-delegationen bedrev –2013. Statskontoret rekommenderade dessutom att regeringen skulle utse fler utvecklingsmyndigheter (Delegerad digitalisering, Statskontoret 2014:12). Regeringen har utsett tre nya utvecklingsmyndigheter (Lantmäteriet för smartare samhällsbyggnad, för en smartare livsmedelskedja och för smartare miljöinformation). gav regeringen () i uppdrag att redovisa effekterna av den ändring i 6 kap. 18 § LEK som trädde i kraft . PTS skulle särskilt undersöka hur s.k. kakor används på svenska webbplatser och hur användningen har förändrats sedan lagändringen. slutredovisades uppdraget i en rapport (PTS-ER-2012:28) där PTS fann att många webbplatsansvariga var medvetna om den ändrade regleringen men att användningen av kakor i stort sett var oförändrad. Den uppmärksamhet som regleringen hade fått hade lett till en ökad medvetenhet om problematiken med användning av kakor. Många av de ansvariga ansåg att regleringen var svårtolkad och därmed svår att efterleva. Även om den ändrade regleringen hade lett till att den information som lämnas om kakor har förbättrats hade endast en liten andel av de svenska webbplatserna infört nya funktioner eller på annat sätt hanterat det nya kravet på samtycke. Detta kunde enligt PTS bero på osäkerheten om hur kravet ska tolkas. I de fåtal fall där kakor används först efter att besökarens samtycke har hämtats in hade de webbplatsansvariga observerat att få besökare lämnade samtycke. inledde PTS en granskning av hur reglerna om webbplatsers hantering av kakor (jfr 6 kap. 18 § LEK) efterlevs. Granskningens syfte är att få fram praxis och ytterligare vägledning om t.ex. vilken information som ska lämnas och hur samtycke ska hämtas in. Förhoppningen är att granskningen ska bidra till att fler aktörer följer lagens bestämmelse. Granskningen omfattar ett begränsat antal utvalda webbplatser som har valts ut utifrån att besluten ska vara vägledande för många, t.ex. nyhetssajter, myndigheter, banker och sociala medier. Tre myndigheters webbplatser granskas: , kommun och . Tillsynen är inte slutförd, men PTS har gjort en preliminär bedömning (Preliminär bedömning avseende kravet på information och samtycke enligt 6 kap. 18 § LEK, ). I promemorian anförs följande: Webbplatsinnehavare som vill använda kakor eller liknande tekniker kan leva upp till regeln i 6 kap. 18 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK) under förutsättning att: Det finns någon form av teknisk lösning genom vilken en webbplatsbesökare får ett meddelande med översiktlig relevant information om att kakor används, av vem eller vilka och för vilka ändamål. I meddelandet ska även finnas en länk till fullständig och specifik information om användningen av kakor på webbplatsen. Meddelandet ska ges en särskilt framträdande plats för webbplatsens besökare och ska visas till dess att användaren har bekräftat att informationen har tagits emot. Det finns en möjlighet för alla användare, t.ex. med hjälp av funktioner i webbläsaren, att när som helst förhindra lagring och hämtning av kakor, granska vilka kakor som redan har lagrats samt radera lagrade kakor. I de fall möjligheten enligt punkt 2 inte erbjuds gäller utöver kravet på information i punkt 1 ovan, att användaren genom en aktiv handling måste lämna sitt godkännande innan någon lagring eller hämtning av uppgifter får ske från en abonnents eller användares terminalutrustning. PTS slutliga ställningstagande kan endast komma till uttryck genom beslut i enskilda ärenden. Myndigheten har ännu inte fattat några sådana beslut om tillämpningen av bestämmelsen i 6 kap. 18 § LEK. PTS gör emellertid, som ett led i handläggningen av pågående tillsynsärenden, den preliminära bedömning som redovisats ovan av hur bestämmelsen ska tillämpas, särskilt när det gäller användningen av kakor och liknande tekniker på webbplatser. Ett flertal webbplatsinnehavare, inklusive myndigheter, använder vissa webb-analysverktyg som stöd för arbetet med den löpande webbutvecklingen. Dessa analysverktyg kan dock ställas in så att inga kakor sätts. Detta innebär att ingen information om besök eller besökare lagras, utan att endast information om sidvisningar samlas in. En webbplats som gör detta är regeringens och gemensamma webbplats (). För att ytterligare värna besökares integritet tillämpar denna webbplats s.k. ip-anonymisering vid datainsamling, vilket innebär att de sista siffrorna i besökarnas ip-nummer maskeras. På webbplatsen anges vidare att den som trots att den information som samlas in är anonym ändå inte vill att information om hur personen använder webbplatsen ska samlas in, genom att ändra vissa inställningar i webbläsaren, kan stänga av datainsamling i webbläsaren. Olika myndigheter har till uppgift att tillvarata enskildas intresse av skydd för den personliga integriteten. Datainspektionen har det övergripande ansvaret att värna skyddet för enskilda vid behandling av personuppgifter. Inspektionen har också ett övergripande tillsynsansvar när det gäller kameraövervakning enligt kameraövervakningslagen (2013:460). har i uppdrag att utöva tillsyn vid behandling av uppgifter vid elektronisk kommunikation. Tillsyn över behandlingen av personuppgifter utövas på vissa särskilda områden även av andra myndigheter. beslutade regeringen att inrätta en delegation för e-förvaltning för att stärka utvecklingen av e-förvaltningen och skapa goda möjligheter för myndighetsövergripande samordning. En av delegationens utgångspunkter (dir. 2009:19) är att medborgarna ska kunna utöva sina rättigheter, fullgöra sina skyldigheter och ta del av förvaltningens service på ett enkelt sätt. ska bidra till att förenkla kontakterna mellan förvaltningar och medborgarna och ska präglas av tillgänglighet och användbarhet. Enligt delegationens direktiv är det mycket viktigt att denna utveckling sker med ett bibehållet starkt skydd för den personliga integriteten. Delegationen överlämnade sitt slutbetänkande , En förvaltning som håller ihop (SOU 2015:66). E-delegationen anför att det finns brister i regleringen av förutsättningarna för en effektiv e-förvaltning och ett välavvägt integritetsskydd när det gäller automatiserad behandling av uppgifter om enskilda. Det påverkar även enskildas tilltro till myndigheterna. Det är angeläget att regeringen har ett helhetsperspektiv när resultaten av tillsatta utredningar bereds. På uppges att regeringen utvecklar organisationen så att E‑delegationens drivkraft kan kompletteras med nödvändig styrkraft från regeringen. Regeringen har därför inrättat en helt ny enhet på , enheten för e-förvaltning, som kommer att ha beredningsansvaret för dessa frågor. har fått i uppdrag att ge stöd till regeringens satsning på e-förvaltning. Dessutom driver ett antal myndigheter på för fortsatt digital samverkan i ett nytt samarbete, E‑samverkansprogrammet, mellan myndigheter och Kommuner och Landsting (SKL). beslutade regeringen om direktiv till den parlamentariskt sammansatta kommittén (dir 2014:65). I direktiven noteras att alla myndigheter använder informationsteknik. I princip all information hos myndigheterna framställs på elektronisk väg, och utbyte av uppgifter mellan myndigheter sker i stor utsträckning elektroniskt. Ett omfattande förvaltningspolitiskt reformarbete pågår i syfte att effektivisera förvaltningen bl.a. genom att utveckla den s.k. elektroniska förvaltningen (e‑förvaltning). En väl fungerande e-förvaltning kan både bidra till en effektiv hushållning med statens medel och erbjuda medborgarna en hög servicenivå i kontakterna med myndigheterna. Tekniska lösningar som tas fram inom e‑förvaltningsarbetet kan bidra till att skyddet för den personliga integriteten stärks. En ökad samordning av myndigheternas informationshantering kan dock innebära ökade integritetsrisker. Motsvarande risker kan även uppkomma när privata företag utvecklar affärsprocesser och samordnar sin datalagring. Att via internet snabbt kunna sprida information om företeelser i omvärlden eller dela information om egna tankar och idéer med en stor krets människor skapar ovärderliga möjligheter för enskilda att utnyttja sin informations- och yttrandefrihet. Stora mängder data kan nu överföras på . Den snabba tekniska utvecklingen på it-området har bidragit till detta. har kostnaderna för denna hantering minskat, vilket gör att såväl myndigheter som privata företag sett möjligheter till nya sätt att bedriva och effektivisera sin verksamhet. I detta ingår exempelvis kartläggning av enskildas beteendemönster på internet för att skapa nya affärsmöjligheter. Även om ett visst företag inte har tekniska eller administrativa möjligheter att göra detta i egen regi finns det företag som säljer tjänster som ger tillgång till beräkningskapacitet, datalagring och analysfunktioner över internet, s.k. molntjänster. De nya möjligheterna innebär nya utmaningar och risker bl.a. för intrång i den personliga integriteten. Mot bakgrund av samhälls- och teknikutvecklingen finns nu behov av att genomföra en kartläggning och analys av sådana faktiska eller potentiella risker för intrång i den personliga integriteten som kan finnas vid användning av informationsteknik i både privat och offentlig verksamhet. En sådan kartläggning bör göras med utgångspunkt i ett tydligt individperspektiv. I detta ligger att alla slags åtgärder som kan påverka enskilda individer från integritetssynpunkt bör kartläggas. Att kartläggningen ska göras utifrån ett utpräglat individperspektiv innebär också att kommittén bör analysera riskerna för intrång i den personliga integriteten på ett samlat sätt ur den enskildes synvinkel och att bedömningarna inte bör begränsas till att enbart avse tydligt avgränsade verksamheter eller situationer. I det sammanhanget bör särskilt beaktas vilka möjligheter privatpersoner har att själva bestämma över hur information om dem används och vidareförmedlas för användning i annan verksamhet än den ursprungligen är avsedd för. Inom ramen för kartläggningen bör en uppföljning göras av hur reformen av grundlagsskyddet för den personliga integriteten, som trädde i kraft , har fallit ut. I direktiven konstateras att det inte finns något enskilt statligt organ som har ett bredare och mer övergripande uppdrag att följa utvecklingen på integritetsskyddsområdet. ska, med beaktande av samhälls- och teknikutvecklingen i stort och mot bakgrund av slutsatserna av sitt kartläggnings- och analysuppdrag, följa upp betänkandet Skyddet för den personliga integriteten (SOU 2008:3) när det gäller behovet av att inrätta ett integritetsskyddsråd och särskilt överväga om de uppgifter som ett sådant råd i så fall bör ges lämpligen kan fullgöras av en befintlig myndighet. Enligt utredningens ursprungliga direktiv skulle uppdraget redovisas , men utredningstiden har förlängts (dir. 2016:12). Utredningen ska i stället redovisa ett delbetänkande som omfattar dels kartläggningen och analysen av riskerna för integritetsintrång, dels behovet av att inrätta ett integritetsskyddsråd. Uppdraget i övrigt ska redovisas . Utredningen om ett modernt och starkt straffrättsligt skydd för den personliga integriteten lade fram betänkandet Integritet och straffskydd (SOU 2016:7). Utredningens övergripande uppgift har varit att göra en bred översyn av det straffrättsliga skyddet för enskildas personliga integritet, särskilt när det gäller hot och andra kränkningar. Uppdraget har varit att analysera om det straffrättsliga skyddet är ändamålsenligt eller om det bör förändras. En väsentlig del av den analysen bör enligt direktiven inriktas på hur samhällsutvecklingen och den tekniska utvecklingen har förändrat möjligheterna till kommunikation och följaktligen möjligheten att begå sådana gärningar som innebär hot och kränkningar. Utredningen föreslår att det införs en ny straffbestämmelse i 4 kap. (BrB) om olaga integritetsintrång. Den nya bestämmelsen innebär ett straffansvar för den som gör intrång i någon annans privatliv genom att sprida en bild eller annan uppgift på ett sätt som är ägnat att medföra kännbar skada för den som uppgiften rör. Betänkandet är föremål för remissbehandling. Remisstiden går ut . Regeringen beslutade om kommittédirektiv om hur skyddet för den personliga integriteten kan förstärkas genom att tillsynen över behandling av personuppgifter i högre grad samlas hos en myndighet (dir. 2014:164). Utredaren ska kartlägga den tillsyn över behandling av personuppgifter som bedrivs av flera myndigheter. I uppdraget ingår även att lämna förslag som medför att myndigheten är förberedd för att kunna fullgöra de uppgifter som kan komma att föreslå att ett integritetsskyddsråd ska ha. Uppdraget ska enligt tilläggsdirektivet (dir. 2015:139) redovisas . Som redovisas i betänkande 2014/15:KU15 (s. 9 f.) pågår det fler utredningar på integritetsområdet. I betänkande 2014/15:KU15 (s. 11) redovisas följande: Mot bakgrund av att det pågår ett relativt stort antal utredningar på integritetsområdet har utskottet efterfrågat uppgifter om hur regeringen avser att hantera de kommande resultaten av dessa. Regeringen har som svar anfört följande. Den moderna tekniken har medfört att hot och andra kränkningar av den personliga integriteten tar sig nya former och kan nå en omfattning som orsakar stor skada för drabbade enskilda. Samhället står på detta område inför stora utmaningar. Det är mot denna bakgrund en prioriterad fråga för regeringen att på en rad områden stärka skyddet för den personliga integriteten. Med medborgaren i centrum I regeringens strategi för en digitalt samverkande statsförvaltning, Med medborgaren i centrum, redovisade regeringen sina ställningstaganden. Där anförs att en viktig utgångspunkt i all utveckling av statsförvaltningens tjänster är att effektivitet och service alltid måste vägas mot skyddet för den enskildes integritet och behov av sekretesskydd. I betänkande 2013/14:KU26 (s. 30 f.) behandlades en snarlik motion och en motion om möjlighet till anonyma kontakter med myndigheter. Utskottet gjorde följande ställningstagande: Regeringen har gett olika myndigheter i uppdrag att utgöra s.k. utvecklingsmyndigheter för e-förvaltning inom olika områden. Uppdraget, som ska slutredovisas senast innan årsskiftet, innebär att den myndighet som ska ansvara för utvecklingsområdet om privatpersoner ska ta särskild hänsyn till frågan om personlig integritet. Regeringens delegation för e‑förvaltning ska med ett bibehållet starkt skydd för den personliga integriteten stärka utvecklingen av e-förvaltningen. Utskottet vill inte föregripa regeringens uppdrag eller delegationens arbete och avstyrker därmed motionen 2013/14:K277 yrkandena 1–2. Vad gäller anonymitet vid besök på myndigheters webbplatser och vid kontakter med myndigheter önskar utskottet peka på följande. Av lagen om elektronisk kommunikation följer vissa krav på information och samtycke innan uppgifter som eventuellt kan röja en användares identitet genom s.k. kakor får lagras i eller hämtas från användarens utrustning. Den ansvariga tillsynsmyndigheten har inlett en granskning av hur reglerna om webbplatsers hantering av kakor efterlevs. Vissa webbplatser, t.ex. regeringens och gemensamma webbplats, använder webbanalysverktyg på ett sådant sätt att anonymisering möjliggörs och tillämpar s.k. ip-anonymisering vid datainsamling för att ytterligare värna besökares integritet. anser att dessa sistnämnda förfaranden speglar den försiktighetsprincip som regeringen förutsatte att myndigheter självmant skulle iaktta vad gäller användning av nummerpresentation. Utskottet anser fortfarande att det är angeläget att enskilda kan kontakta myndigheter anonymt för att lämna uppgifter och begära upplysningar eller allmänna handlingar. Det är heller inte självklart enligt utskottet att det är den enskilde som ska bära ansvaret för att anonymiteten upprätthålls. Utskottet anser att dessa frågor är angelägna, inte minst i ljuset av såväl myndigheternas som medborgarnas användning av internet. Utskottet vill dock inte föregripa bl.a. resultatet av tillsynsmyndighetens granskning och avstyrker därmed motionerna 2013/14:K277 yrkande 3 och 2013/14:N441 yrkande 25. Utskottet vill framhålla vikten av ett starkt skydd för den personliga integriteten. Som utskottet tidigare noterat använder vissa webbplatser webbanalysverktyg på ett sådant sätt att anonymisering möjliggörs, och s.k. ip-anonymisering tillämpas vid datainsamling för att ytterligare värna besökares integritet. Utskottet välkomnar åtgärder som stärker skyddet för den personliga integriteten. Frågor om personlig integritet är angelägna, inte minst i ljuset av såväl myndigheternas som medborgarnas användning av internet. har gjort en preliminär bedömning av användningen av kakor och liknande tekniker på webbplatser. Post- och slutliga ställningstagande kan dock endast komma till uttryck genom beslut i enskilda ärenden. Utskottet vill inte föregripa det slutliga resultatet av tillsynsmyndighetens granskning och avstyrker därmed motion 2014/15:1562 yrkandena 1–3. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om avidentifierade myndighetshandlingar. Utskottet pekar på bestämmelser som erbjuder möjligheter till skydd av personuppgifter i myndigheters personaladministrativa verksamhet. I motion 2014/15:2236 av och (båda M) begärs ett tillkännagivande om avidentifierade myndighetshandlingar. För att stärka hela rättskedjan bör regeringen enligt motionärerna se över möjligheten att avidentifiera handlingar om poliser eller andra myndighetspersoner när exempelvis grov organiserad brottslighet utreds. Motionärerna framhåller att bl.a. poliser, tjänstemän vid och läkare hamnar i mycket utsatta situationer när det handlar om utfärdanden av beslutsunderlag eller intyg för personer med koppling till den organiserade brottsligheten. Enligt 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen ska varje svensk medborgare till främjande av ett fritt meningsutbyte och en allsidig upplysning ha rätt att ta del av allmänna handlingar. Rätten att ta del av allmänna handlingar får enligt 2 kap. 2 § första stycket begränsas om det är påkallat med hänsyn till bl.a. intresset av att förebygga och beivra brott (punkt 4) och skyddet för enskildas personliga eller ekonomiska förhållanden (punkt 6). En begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar ska anges noga i bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, eller i en annan lag som OSL hänvisar till. Efter bemyndigande i en sådan bestämmelse får dock regeringen genom förordning utfärda närmare föreskrifter om bestämmelsens tillämplighet. Enligt 39 kap. 3 § första stycket OSL gäller sekretess i annat fall än som avses i 1 och 2 §§ i personaladministrativ verksamhet för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs.