bet · H301KU20d3 · 2016-01-01 00:00:00 — Det var ett snabbt arbete som gjordes av , men det var nödvändigt för att vi skulle kunna få kontroll över läget. Här ändrade vi plan- och byggförordningen för att göra det lite lättare att etablera tillfälliga asylboenden. Här, , fick vi lite pengar av kommissionen – , som vi hade sökt om i nödbistånd. Så såg hösten ut och vårt arbete med att hantera den situation vi hamnade i. Det var förstås ett väldigt dramatiskt skede. Jag kan lägga till att jag under framför allt i praktiken tog alla internationella medier för att få ut bilden att vi nu hade gjort vad vi kunde och att vi inte längre kunde garantera boende. Det var viktigt, för risken var att om vi inte hade agerat kunde vi på nyårsnatten ha haft 15 000–20 000 hemlösa människor på våra gator. Det var angeläget att se till att alla visste att vi inte längre klarade situationen när det gäller boende. Men så blev det inte, utan på grund av de åtgärder som regeringen och vidtog, bland annat med id-kontrollerna men också med flera andra beslut, klarade vi av mottagandet . Vi drog tre slutsatser av den här hösten. Den första är: Det kom 160 000 . Vi kan klara det. Det är visserligen det största vi någonsin har gjort i , och det är mer än vad något annat land har gjort. Men vi kan klara det. Den andra är: Vi kan inte klara det om det fortsätter att komma 8 000 eller kanske 10 000 människor . Det är omöjligt till och med för oss, även om vi har ett bra mottagningssystem. Det tredje är: Vi kan inte försätta i en sådan situation igen som vi var i . har vi nivåer på 500–600 asylsökande . Det klarar vi. Det ger oss det andrum som behövs för att stärka systemet. Vi får utrymme för att bygga bostäder och skolor, att utbilda lärare och att se till att kan börja fatta beslut i ärendena och att få upp takten på väldigt mycket annat. Det skapar det andrum vi behöver. Vi har en bra draghjälp av den ekonomiska tillväxten och en fallande arbetslöshet, men vi måste naturligtvis se till att det läget verkligen upprätthålls. Avslutningsvis: Jag har ju själv suttit i utskottet , så jag vet vad ni tittar på – eller vad ni ska titta på. En fråga som man ska ställa sig är: Har vi gjort några formella fel, eller har vi gjort några konstitutionella fel, under den här krisen? Jag ställde den frågan till mina tjänstemän i ett försök att så att säga rannsaka oss själva. Är det något som vi har gjort där vi har skarvat? Vi kunde ärligt talat inte komma på någonting. Det kanske ni gör efter en granskning. Jag kan säga att en del av de här besluten gick väldigt fort. Vi fick fatta snabba beslut. Det var nödvändigt att fatta snabba beslut. Å andra sidan har vi en bra konstitution och en bra praxis i KU som gör det möjligt för en regering att agera snabbt när det verkligen behövs. Det fick vi göra vid en del tillfällen för att klara den här krisen. Men det är som sagt ni som ska göra den bedömningen i slutändan. Som alltid när man går igenom en sådan här sak gäller det att lära sig för framtiden. Vi kommer därför att låta göra en oberoende utvärdering av hur samhället hanterade den här situationen. Det finns alltid saker som man kan förbättra. Det var min inledning, och med det är jag beredd att svara på frågor. Ordföranden: för den inledningen! Då övergår vi till ledamöternas frågor. Jag börjar med några frågor som företrädare för det anmälande partiet, . KU granskar ju här handläggningsfrågor men också frågor om kris- beredskap, regeringens myndighetsstyrning och liknande frågor. Det finns alltså ett antal aspekter som är intressanta för KU i fråga om hur regeringen har hanterat krissituationen som uppkom. Jag börjar med att fråga så här: Enligt migrationsministerns mening, vem hade det övergripande ansvaret för att tackla den kris som uppkom med början låt oss säga ? : Det är förstås regeringen som har det övergripande ansvaret – med stöd av våra myndigheter när det gäller det operativa ansvaret. Men det är regeringen som har det övergripande ansvaret; så är det. Ordföranden: det och utifrån den föredragning som vi nu har fått ta del av framgår det ju att det fanns gott om information om utvecklingen. Regeringen fick ta del av information om antalet asylsökande och antalet personer som rörde sig över gränser, om boendesituationen och mycket annat. Det kom ju ganska tidigt signaler till regeringen om att det här är en extraordinär situation. Migrationsministern talade ju själv om – ja, det stod egentligen redan i prognos – att skulle stå inför rekordnivåer av asylsökande och att man skulle överträffa det tidigare . Då tänker jag så här: De konkreta åtgärder som regeringen började vidta i form av beslut, uppdrag till myndigheter och liknande – det framstår som att de vidtogs och framåt med början , när man gav Myndigheten för samhällsskydd och beredskap uppdraget att samordna alla ansvariga myndigheters arbete med att hantera flyktingkrisen. Varför dröjde det till innan regeringen konkret började tackla situationen? : Först vill jag säga att den information vi hade – prognoserna ni såg, som jag gick igenom när de kom – sa att det skulle kunna landa … Den högsta prognosen låg på 90 000 som skulle kunna komma . Det var det vi hade att agera efter . Därefter, , kom en prognos som sa 74 000. Man skrev ned det ytterligare, så att säga. Hade det stannat där, vid runt 74 000 eller mellan 74 000 och 90 000 som var spannet vi då talade om, hade vi inte behövt vidta några extraordinära åtgärder. Då hade vi nog kunnat förlita oss på alla de åtgärder som vi vidtog när det gällde sysselsättning på asylboendena, när det gällde fortsatt utbyggnad av – vi har ju nästan fördubblat antalet anställda på med upp till 7 000 – och när det gällde annan verksamhet på asylboendena samt huvudinriktningen att se till att den statliga kostymen skulle bli större och att vi inte skulle behöva förlita oss så mycket på upphandlade platser. blev det inte så, utan som ni ser på bilden ökade det väldigt kraftigt inom loppet av . Då skulle man kunna säga att i den bästa av världar skulle man ha kunnat förutse det. Men vi var inte ensamma om – eller vi – var inte ensamt om att inte kunna förutse detta. Det var nog den gängse bilden i . De flesta länder ställdes inför en situation som de inte hade berett sig på eller tänkt sig från början. Med de åtgärder som vi hade planerat hade vi om det hållit sig på mellan 70 000 och 90 000 klarat det utan ytterligare åtgärder. Ordföranden: nämnde att kommun slog larm om situationen vad gällde ensamkommande flyktingbarn i en skrivelse till regeringen . Det föranledde också statsrådet att själv besöka . Sedan har utskottet ställt skriftliga frågor till regeringen om hur man agerade utifrån informationen som man då fick om det utsatta läget för ensamkommande barn – eller för mottagningssystemet för ensamkommande barn, rättare sagt. Regeringen har redovisat vissa åtgärder som man har vidtagit. Den första var att man beslutade att ge Inspektionen för vård och omsorg i uppdrag att stärka kapaciteten i verksamheten med tillståndsprövning – tillståndsprövning av boenden handlade det om då. Det var alltså ungefär efter att hade slagit larm som regeringen vidtog åtgärden att fick i uppgift att jobba effektivare med tillståndsprövningen. Anser statsrådet så här i efterhand att man tacklade situationen med omhändertagande och mottagande av ensamkommande på ett tillräckligt snabbt och effektivt sätt? : Ja, som sagt: Vi såg en ökning också efter det som gjorde att situationen blev svårare. ligger just den processen på ett annat departement och inte på mitt, så jag ska kanske inte gå för långt i just det. Men i de samtal som jag hade med kommun då, , pratade vi framför allt om flaskhalsen, det vill säga att det var alltför få kommuner som tog hand om de barn som kom till – och till , som jag besökte vid samma tillfälle. Det stoppades upp där. Det var diskussioner som vi hade med kommunföreträdare därefter för att försöka se till att det fungerade bättre men också med . Det var egentligen det som var grundproblemet. Sedan kom de här besluten. Sedan kom också propositionen om stöd- boende, som medför två saker: Kostnaderna blir lägre, men det blir också lättare att anskaffa platser eftersom man på stödboenden inte har den personal- bemanning som man annars skulle ha. Ordföranden: För att återvända till frågan som jag berörde inledningsvis, frågan om varför det dröjde till innan Myndigheten för samhällsskydd och beredskap fick det samordnande uppdraget för myndig- heternas krishantering: Den frågan ska ju ses i ljuset av att aktiverade sin krisledning . I den lägesbild som i län gav till regeringen framgår det att man har regionala samverkanskonferenser om migrationssituationen . Det är alltså dagliga konferenser, som anordnade . Vi har också i vårt material, som statsrådet säkert också har tagit del av, det här reportaget i där man redovisar en telefonkonferens som generaldirektör kallade till . Den finns inspelad, och DN har tagit del av den. Där ställde flera aktörer frågan vem som egentligen har det samordnande ansvaret, och som det beskrivs var det ingen som tog den ledartröjan. Det var flera myndigheter som vid det här telefonmötet ställde den frågan. Då undrar jag, givet alla dessa signaler och det faktum att myndigheterna inte såg någon som samordnade deras insatser, varför det dröjde till innan regeringen utsåg MSB till samordnare av insatserna. : Jag tror att telefonkonferensen ordföranden refererar till hölls . Därefter gick det som sagt innan regeringen beslutade om MSB. Jag tycker nog att det var en … Det är klart att man kan ha synpunkter på att det tog . Å andra sidan hade det ingen betydelse, skulle jag vilja säga, för själva krishanteringen. Det är som har ansvaret för situationen när människor kommer till , och det är som tillsammans med kommunerna ska se till att det fungerar. Vi hade ingen uppmaning från eller från någon annan om att det behövde förstärkas i den här delen så pass snabbt. fattade vi beslutet om MSB , och därmed blev det en tydlig samordning också på den nivån. Ordföranden: har ju , om jag minns rätt, uttalat att det är regeringens ansvar att se till att det finns sådana rapporterings- vägar och rapporteringsrutiner att myndigheterna slår larm och säger till om någonting inte fungerar i den egna verksamheten. Om det nu var så att det fanns behov och önskemål från olika myndigheters sida om en starkare samordning, vilket det här telefonmötet onekligen förmedlar en bild av, hur ser då statsrådet på regeringens ansvar för att den informationen och de önskemålen ska komma regeringen till del? : Ja, som sagt: Vi lyssnade på de önskemål som då fördes fram, och vi fattade beslut . Ordföranden: Jag nöjer mig så i första rundan. (S): Tack, justitieministern, för inledningen! Vi har ju fått ett väldigt omfattande material från regeringen och . Som justitieministern själv uttryckte det har det varit en mycket stor ansträngning. Men det är också inte mindre än 70 beslut som har fattats av regeringen, med 14 olika statsråd som ansvariga för dessa ärenden. Mycket riktigt och som statsrådet själv har sagt är det vi som ska granska den konstitutionella hanteringen. Vi har också ställt frågan om avvikelser i beredningsrutiner. Ni har svarat att det finns i tre fall, och ni har redogjort för dem. Jag vill ändå fråga justitieministern: justitieministern sett att det finns konstitutionella hinder för, konstitutionella svårigheter, att bedriva en kraftfull politik i en sådan hastighet som har krävts med utgångspunkt i den här situationen? : Det korta svaret på den frågan är faktiskt nej. Som jag sa inledningsvis har vi ju konstitutionella regler och även en praxis från KU som gör att regeringen kan agera väldigt snabbt – såvida inte KU skulle komma på att försöka ändra praxis. Det hoppas jag inte. Men jag vill bara säga att det ibland behövs en möjlighet att fatta sådana här beslut ganska snabbt. Det behövs också, för att komma in på en annan fråga, ofta väldigt många informella kontakter mellan regeringen och myndigheterna. Det kan jag gärna vidareutveckla – det finns nämligen med i andra frågeställningar här. Jag tror att det är väldigt viktigt att regeringen totalt sett och totalt sett men också statssekreterare och ministrar har färsk informa- tion så fort som möjligt i sådana här lägen och att man regelbundet har en dialog med sin myndighetschef. Det gäller både på ministernivå och ibland på statssekreterarnivå men också på tjänstemannanivå. Sådana här kontakter är vardagliga på tjänstemannanivå, men det blir ännu viktigare att man har dem också på den högsta nivån när det är en krissituation – både för att få information från myndighetschefen och för att ställa den enkla frågan: Är det någonting vi kan göra för att underlätta situationen nu? Måste vi ändra på någon förordning? Ska vi gå till med någon lagstiftning? Ska vi sätta igång en beredningsprocess? Det behöver vi – och det kanske allra viktigaste: att myndighetschefen ska känna starkt stöd och uppbackning från regeringen när man har att hantera en sådan här väldigt svår situation. Det försökte jag vara en del i under hela den här hösten. Vi hade som sagt regelbunden kontakt just för det. Ni vet ju att där är det viktigt att man har den möjligheten. Man ska aldrig kliva över gränsen för vad som är ministerstyre, självklart, men ändå ha möjlighet till en dialog med sin myndighetschef för att det här ska fungera. (S): Jag tolkar svaret som att det inte finns några konstitutionella hinder vare sig i fråga om snabbt beslutsfattande eller i fråga om myndighets- styrningen som krävs för att få detta gjort. Länsstyrelserna har alltid uppdraget att samordna statliga insatser i ett län. Tycker justitieministern att alla länsstyrelser har gjort vad de har kunnat för att samordna län för län? : Det tycker jag nog. är det en fråga man kan fundera över i en kommande utvärdering, alltså om länsstyrelserna hade kunnat användas på ett bättre sätt än vad vi gjorde . Det är en fråga man kan ta till sig. Vi gav länsstyrelserna i uppdrag att bedöma situationen och komma med förslag på vad som kan göras och också bidra till samordningen. Det är en fråga som jag gärna vill titta närmare på i själva utvärderingen. (S): Den oberoende utvärdering som justitieministern själv hänvisar till, när är planen att den ska vara färdig? : Jag sa i julas att den bör tillsättas när vi är i ett läge då det mesta av den mer dramatiska perioden är bakom oss. Det känner jag att vi är . Den bör tillsättas . Sedan bör den få på sig att titta på vad som hände och sedan göra en utvärdering. (SD): Ordförande! Tack till migrationsminister för att ni har kommit hit för att svara på utskottets frågor. Det är två anmälningar som ligger på bordet, och de går in i varandra lite grann. Jag tänkte börja dagens utfrågning med att ställa en fråga om förmåga att göra prognoser. har historiskt sett varit dåligt på att träffa rätt när det gäller att göra prognoser kontra vad utfallet verkligen har blivit. I det material som jag tror att ministern har tagit del av framkommer det att , under general- direktör , sänkte prognosen vid upprepade tillfällen. Det prognostiserades 73 000. Det visade sig sedan komma mer än dubbelt så många. På vilket sätt påverkar det förtroendet från din sida till ? Har regeringen gjort något för att säkerställa att framöver ska kunna göra mer träffsäkra prognoser? : Det påverkar inte alls mitt förtroende för Migrations- verket. Vi ska vara medvetna om att detta är ohyggligt svårbedömt. Det finns oerhört många parametrar att ta hänsyn till. Det handlar inte bara om hur många asylsökande som kommer till , utan det handlar om hur läget utvecklas i flyktinglägren, hur många som helt enkelt känner sig tvingade att ge sig iväg därifrån, och naturligtvis hur kriget utvecklar sig i och andra konfliktområden. Det handlar om hur andra länder bemöter situationen. Finns det andra länder som sätter upp gränshinder eller gränskontroller? Det handlar om de enskilda asylsökandes preferenser i fråga om vilka länder de söker sig till. Det är oerhört svårbedömt, och det blir ännu mer svårbedömt när det är fråga om de nivåer som vi har talat om. Om vi tittar tillbaka träffade rätt i de flesta fall, men den här gången förutsåg man inte den stora ökningen som skedde . Det var man inte ensam om, utan det var många andra länder som också hamnade i den situationen. Jag vet att nu vidtar åtgärder för att försöka förbättra sin prognosverksamhet ytterligare. Det går säkert att göra genom att inhämta ännu mer information, men man ska veta att någon exakt vetenskap kommer det aldrig att bli. Vad är lärdomen? Jo, att det måste finnas en struktur – ett system – som är så pass stark och stabil att den klarar av sådana toppar. En slutsats som jag har dragit är att vi historiskt har förlitat oss alldeles för mycket på att handla upp boenden på korta kontrakt. Det blir problem på många sätt. Det är svårt för kommunerna att förutsäga var asylboenden startas någonstans, det blir dyrare och ofta sämre kvalitet. Därför måste den statliga mottagningskostymen byggas ut, det vill säga de långa kontrakt som finns. Då blir det en större grundplatta för eventuella toppar. (SD): Tack, migrationsministern, för svaret! Du nämnde att ni hade vidtagit åtgärder för att säkerställa att prognoserna skulle bli mer rättvisa. Kan du redogöra för vilka åtgärder ni har vidtagit? : gör satsningar och prioriteringar på sin analysfunktion efter lärdom av vad som hände . Det är en lärdom som de själva har dragit. Även om det kan bli bättre är det här så pass svårt att bedöma att det aldrig kan bli en exakt vetenskap. (SD): Frågan var vad ni som regering har gjort för att underlätta för att göra mer träffsäkra prognoser, inte vad explicit har gjort inom sin verksamhet utan vad ni som regering har gjort för att säkerställa att verket kan få bättre verktyg att göra träffsäkra prognoser. : Vi förlitar oss på att myndigheten med de resurser den har, och som vi har anslagit till den, använder dem på ett sådant sätt att den kan göra förbättringar i prognoserna. Vi kan inte styra myndigheten på detaljnivå och säga att den ska göra det eller det för att förbättra prognoser. Det är i slutändan myndigheten. (SD): Då tolkar jag ministern som att ni har ett förtroende för och för dess förmåga att göra prognoser . : Så ska du tolka oss ja. (MP): Herr ordförande! Vi har fått in ett stort underlag från som säkert kan vara till stor hjälp när både regeringen och ska göra sina översyner av krisen. Jag tänkte ställa några frågor på temat krishantering. Du redogjorde för gruppen för strategisk samordning som startade . De har haft 28 möten . Vilken betydelse hade de mötena när det gäller krishanteringen? Var det ett steg framåt eller inte? Min andra fråga är på precis samma tema. Jag tror att det går att svara på allt i ett sjok. När KU gjorde sin mycket omfattande granskning av flodvågskatastrofen 2004 var ett av de tydliga svaren från KU att det var oerhört viktigt med praktiska övningar så att det går att rätta till missuppfattningar, oklarheter och missförstånd. Vad jag förstår har det varit ett flertal övningar i krishantering där regeringen, statssekreterare och politiska staber och andra berörda tjänstemän har deltagit. Har slutsatserna från de övningarna kunnat användas i den kris som har uppstått, eller är det åtgärder som kommer att behöva vidtas senare? Har man redan nu stramat upp något, eller kommer det senare? : Först var det kriskansliet och den grupp som sammankallades under 28 möten. Det var navet i krishanteringen i under den tiden. är det en fråga som ligger under min kollega , inrikesministern. Det är hans statssekreterare som leder den verk- samheten. Jag kan inte svara i detalj. Mötena har framför allt syftat till att samordna alla åtgärder. Som ni ser har det varit omfattande verksamhet med alla dessa regeringsbeslut. De processerna ska gå lite snabbare och markera hur pass viktiga de är. Det har ibland framförts kritik för att ansvaret för kriskansliet flyttades från Statsrådsberedningen till efter regeringsskiftet. En erfarenhet av den här hösten är att det var ett riktigt beslut. Jo, därför att har hand om de mest operativa myndigheterna i de frågorna. Det kan vara MSB, , polisen, och många andra verksamheter där kan ha en mer direkt roll. Jag har själv jobbat på Statsrådsberedningen – det är visserligen länge sedan – men jag vet att en risk med att ha en sådan funktion på Statsråds- beredningen är att den hamnar för långt från verksamheten. Jag skulle vilja säga att det var ett riktigt beslut att all krisberedskap samlades på det departe- ment som ligger närmast de operativa myndigheterna. Beslutsvägarna blir kortare, och informationsvägarna blir kortare. Vi har genomfört några sådana praktiska övningar på statssekreterarnivå och på ministernivå. Jag anser att de har varit nyttiga för att träna sig i att fatta snabba beslut i realtid. De har varit ett bra underlag för oss. (C): När det gäller införandet av gränskontrollerna har KU-kansliet begärt in ett antal handlingar, bland annat två promemorior – en från och en från . Sedan finns en komplettering från . Allt detta 2016. KU ställde en fråga i punkt 4 som ett svar på promemorian från . Det handlar om införande av gränskontroller. Det framgår att statsrådet i medierna har sagt att gränskontroller borde ha införts tidigare. Sedan begär utskottet att få del av det underlag som förelåg när regeringen tog ställning för eller emot gränskontroller. I det svar som finns här hänvisas till skrivelse till . Det är som förordar ett införande av gränskontroller. Sedan hänvisas också till en tjänsteanteckning från rikspolischefen. Där sägs att han ansåg att situationen utgjorde ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen och säkerheten. Sedan begärde KU att få ta del av tjänsteanteckningen. KU-kansliet fick ta del av den . Där finns en anteckning av rättschef . Där hänvisas till e-kontakten med , som uppger att det förelåg ett allvarligt hot mot den allmänna ordningen och den inre säkerheten. Men därutöver sägs också, vilket inte framgick i den tidigare skrivelsen, att vid en avvägning mellan de positiva polisiära effekterna av ett sådant beslut och vad de negativa konsekvenserna av ett sådant beslut får för övrig verksamhet och därmed möjligheterna att utföra det polisiära uppdraget görs dock bedömningen – bedömning – att det inte är motiverat ur ett polisiärt perspektiv att göra en framställning till regeringen om åter- införande av gränskontroller. Jag har inte tidigare sett eller hört något om detta i medierna. Det fanns alltså olika uppfattningar om detta. Det är först tredje gången som KU ställer frågan som detta framkommer i en tjänsteanteckning. Varför fick inte KU detta besked tidigare? : är det inrikesministern som är beredande statsråd för gränskontrollfrågorna. Men jag ska ge mig på att svara på frågan ändå. Lagstiftningen ser sådan ut om du ska införa gränskontroll att initiativet kan tas antingen av polisen med en begäran eller av regeringen. Några andra myndigheter kan alltså inte begära att gränskontroller införs. Som ni ser på tjänsteanteckningarna från rättschefen om hennes samtal med rikspolischefen säger rikspolischefen att rekvisiten kan anses vara uppfyllda att det föreligger ett allvarligt hot. Men i den andra våg- skålen väger han det mot kostnaderna och konsekvenserna för polisen att införa det och verkligen utföra kontrollerna. Därför vill han inte gå in med en begäran till regeringen om att införa gränskontroller. Det gör däremot . Man kallar det inte för begäran, utan man förordar ett införande av gränskontroll i skrivelsen. Då har vi som regering att göra en bedömning. En myndighet som hanterar detta säger att vi bör införa gränskontroller. En annan säger: Rekvisiten är visserligen uppfyllda, men konsekvenserna för det polisiära uppdraget gör att jag inte vill gå in med en sådan begäran. Vi kom till slutsatsen att vi bör ha gränskontroller.