bet · H401UU2 · 2016-12-05 00:00:00 — Det är omöjligt att bygga välstånd och tillväxt i fattiga länder om man inte gör insatser för att kunna anpassa samhällen till ett förändrat klimat och motverka klimatförändringarna. Den rika delen av världen har ett särskilt ansvar för att driva denna utveckling framåt. inriktning i biståndspolitiken tar tydligt avstamp i att övertygande ska kunna visa att båda aspekterna – fattigdomsbekämpning och åtgärder mot klimatförändringarna – måste gå hand i hand. Insatser för att stödja anpassning till klimatförändringarna kan innebära åtgärder som syftar till att minska människors sårbarhet, exempelvis investeringar i hälsa, sanitet, fungerande ekosystem, uthålligt jordbruk och tillgång till vatten, liksom projekt för att ta fram avancerade väderprognoser. För del är det självklart att mycket av satsningarna ska ske i , som är den kontinent i världen som sannolikt drabbas hårdast av klimatförändringarna. Regeringen bör tydligt prioritera och fokusera det humanitära biståndet. Därigenom kan ökade humanitära behov ges en hållbar finansiering, t.ex. medel till UNHCR. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 4 (V) av (V). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:48 av m.fl. (V) yrkande 28 och 2016/17:1195 av m.fl. (V) yrkandena 3, 9 och 10 samt 2016/17:463 av m.fl. (SD), 2016/17:474 av m.fl. (SD), 2016/17:1066 av m.fl. (L) yrkandena 9 och 12, 2016/17:1073 av m.fl. (L) yrkandena 2 och 3, 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 23, 2016/17:2504 av m.fl. (SD) yrkandena 10 och 14, 2016/17:2768 av m.fl. (M) yrkandena 37 och 39, 2016/17:3082 av m.fl. (C) yrkandena 2 och 4–8, 2016/17:3146 av m.fl. (M) yrkande 21, 2016/17:3206 av m.fl. (KD) yrkandena 5–8, 11–13, 18 och 27, 2016/17:3307 av m.fl. (M) yrkande 6, 2016/17:3346 av m.fl. (KD) yrkande 23, 2016/17:3382 av m.fl. (M) yrkande 6, 2016/17:3387 av m.fl. (M) yrkande 26 och 2016/17:3409 av m.fl. (SD) yrkande 1. Världen är inte rättvis. Klyftorna är stora mellan länder i nord och syd, mellan fattiga och rika, mellan kvinnor och män. menar att utveckling och fattigdomsbekämpning kräver en rad åtgärder på en rad områden: skuldavskrivningar, en klimatpolitik där de rika länderna och de multinationella företagen tar sitt ansvar, ett stärkt regelverk för vapenhandel, en reformering av () och , tydligare globala regler för utländska investeringar och rättvisa handelsregler. I grunden anser vi att det krävs en ny ekonomisk världsordning med en tydlig omfördelning av makt och resurser från nord till syd. Bistånd är långt ifrån den enda vägen för att utrota världens fattigdom, men det är en viktig komponent. I samverkan med de åtgärder och hänsynstaganden som nämns ovan har det internationella ekonomiska utvecklingsbiståndet en avgörande roll i kampen mot fattigdomen. biståndspolitik grundar sig i internationell solidaritet. Vi vill att de kvinnor och män som världen över kämpar för demokrati och jämlikhet, mot klimatförändringar och kvinnoförtryck ska känna att de har en allierad i vårt land. Nedan redovisas ett antal förslag för att utveckla och förändra svensk utvecklingspolitik. antog Internationella arbetsorganisationen () deklarationen om social rättvisa för en rättvis globalisering, som brukar kallas Decent Work Agenda, agendan för anständiga arbeten. Decent Work-agendan har satt fokus på att sysselsättning och anständigt arbete är centrala faktorer för att minska fattigdomen i världen. Agendan består av fyra delar: normer och rättigheter i arbetslivet, skapande av sysselsättning och företagsutveckling, utvecklande av sociala trygghetssystem och social dialog mellan arbetsmarknadens parter. har Decent Work-agendan inkluderats i de nya globala utvecklingsmålen, Agenda 2030. När regeringen tillträdde lanserade man Global , ett internationellt initiativ för att främja välfungerande arbetsmarknadsrelationer mellan arbetsgivare och löntagare och anständiga arbeten, med tydliga referenser till Decent Work-agendan. Målet för svenskt bistånd är att skapa förutsättningar för bättre levnadsvillkor för människor som lever i fattigdom och förtryck. Ska det målet infrias kommer det att vara centralt att inom utvecklingspolitiken förstärka arbetet för löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sin arbetsplats. Regeringen nämner fackliga rättigheter i flera av de initiativ man tagit för att utveckla biståndet, bl.a. både i förslaget till nytt policyramverk för utvecklingssamarbetet och nystarten av politiken för global utveckling (PGU). Men konkreta åtgärder för att stärka fackets roll och kraftfullt driva initiativet Global saknas i både förslaget till ramverk och PGU. Ska svenskt bistånd på allvar bidra till ökad respekt för löntagares rättigheter och möjligheter att organisera sig på sin arbetsplats krävs ytterligare initiativ. Bland annat behöver de fackliga frågorna få tydligt genomslag i regeringens strategier för biståndet. Regeringen bör återkomma med förslag om hur mänskliga rättigheter i arbetslivet och Decent Work-agendan tydligare kan prioriteras i svenskt utvecklingssamarbete. I dagens världsordning ser vi en arbetsdelning där kvinnor utför de tyngsta arbetena till de lägsta lönerna. Runt om i världen möter kvinnor diskriminering på arbetsmarknaden. I alltför många länder grundar sig diskrimineringen i lagstiftning och regelverk som uttryckligen särbehandlar kvinnor. I många länder försvåras och begränsas kvinnors möjligheter att arbeta och få en egen försörjning av tradition, normer och kultur. Runt om i världen möter kvinnor t.ex. stora hinder för att kunna kombinera föräldraskap med yrkesarbete. Fackliga rättigheter och kollektivavtal är därför ett av de viktigaste verktygen för att öka jämställdheten i världen. Det skulle ge många av jordens kvinnor möjlighet att organisera sig och kräva bättre arbetsmiljö och anständiga arbetsvillkor. bör genom sitt utvecklingssamarbete särskilt understödja kvinnors rättigheter och möjligheter att organisera sig på sina arbetsplatser. Den ökade globaliseringen har bl.a. inneburit att exportsektorns betydelse har växt. Den omstrukturering och liberalisering av handelsregler som skett har lett till en betydligt större utsatthet för arbetarna, i synnerhet i de allt fler s.k. exportfrizoner som uppstått i många fattiga länder i , och . Exportfrizoner är ekonomiska frizoner i geografiskt avgränsade områden där särskilda arbetsmarknads- och skattelagar råder. Det finns olika former av exportfrizoner, men det övergripande syftet är att locka till sig utländska investeringar med hjälp av låga skatter, undermåliga arbetsvillkor och bristande eller obefintliga fackliga rättigheter. Antalet frizoner i världen ökar snabbt, främst i . , då de blev föremål för internationell politisk debatt, har antalet exportfrizoner ökat kraftigt. sysselsätter de över 60 miljoner människor. Sett ur ett fackligt perspektiv utgör det ökade antalet frizoner ett allvarligt hot eftersom facklig verksamhet vanligtvis är förbjuden eller grovt inskränkt i zonerna. Arbetet i exportfrizonerna består oftast av en monoton och slitsam produktion inom framför allt textilindustrin, en sektor där kvinnor är starkt överrepresenterade. De arbetar till låga löner, på osäkra kontrakt och ofta under hälsofarliga förhållanden. Utöver att möjligheten att organisera sig ofta är obefintlig, är systematiska övergrepp och sexuella trakasserier vanligt förekommande. bör inom ramen för utvecklingssamarbetet arbeta för att stärka organisering och fackliga rättigheter i exportfrizoner. Ett område som allt oftare beskrivs som eftersatt är arbetet med SRHR-frågor i humanitära kriser. Vi ser ett tydligt samband mellan väpnade konflikter och ökad mödradödlighet, barnäktenskap och sexualiserat våld. pågår flera utdragna konflikter runt om i världen, och inte sedan har så många människor varit på flykt. Vi ser också att människor lever på flykt under allt . Den genomsnittliga tiden som människor är på flykt uppgår till . Behoven är enorma i konfliktområden och i flyktingläger av att motarbeta barnäktenskap och sexualiserat våld och av att säkra tillgången till preventivmedel, säkra aborter och mödravård. Flera organisationer som UNFPA () och IPPF () har börjat ställa om sin verksamhet för att förstärka sitt arbete med SRHR-frågor (Sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter) i humanitära kriser. FN är den givna aktören för att samordna detta arbete. bör verka för ett ökat stöd till SRHR inom FN:s humanitära insatser. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 4 (L) av (L). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:1066 av m.fl. (L) yrkandena 9 och 12, 2016/17:1073 av m.fl. (L) yrkandena 2 och 3 samt 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 23 och 2016/17:48 av m.fl. (V) yrkande 28, 2016/17:463 av m.fl. (SD), 2016/17:474 av m.fl. (SD), 2016/17:1195 av m.fl. (V) yrkandena 3, 9 och 10, 2016/17:2504 av m.fl. (SD) yrkandena 10 och 14, 2016/17:2768 av m.fl. (M) yrkandena 37 och 39, 2016/17:3082 av m.fl. (C) yrkandena 2 och 4–8, 2016/17:3146 av m.fl. (M) yrkande 21, 2016/17:3206 av m.fl. (KD) yrkandena 5–8, 11–13, 18 och 27, 2016/17:3307 av m.fl. (M) yrkande 6, 2016/17:3346 av m.fl. (KD) yrkande 23, 2016/17:3382 av m.fl. (M) yrkande 6, 2016/17:3387 av m.fl. (M) yrkande 26 och 2016/17:3409 av m.fl. (SD) yrkande 1. Målet med biståndspolitiken måste vara att världen utvecklas så att behovet av bistånd försvinner. Vägen dit är lång. Men för att utvecklingen ska ta fart i världens ofria och därmed fattiga länder krävs att de lagstiftande församlingarna agerar. De måste fatta politiska beslut och genomföra viktiga reformer. Utan liberalisering av arbetsmarknaden och näringsfrihet blir det ingen snabbt ökande sysselsättning för världens fattiga. Utan lagar om åldersgränser för äktenskap kommer barn att fortsätta giftas bort. Det har vi sett på nära håll. kan och bör därför göra mer åt bristen på reformer än bristen på resurser i den fattigare delen av världen. I enlighet med principen om mer för mer bör stater som genomför demokratiska reformer, främjar mänskliga rättigheter, jämställdhet och öppenhet, och som minskar korruption, belönas för detta. Stater som fortsätter att kränka sina medborgares mänskliga rättigheter ska fasas ut från biståndet. Det är inte rimligt att förmedla resurser från svenska skattebetalare direkt till korrupta och diktatoriska stater. Det långsiktiga stödet till människor som bor i diktaturer eller auktoritära stater ska i stället kanaliseras via internationella organisationer, världssamfundet, civilsamhälle eller demokratisk opposition. Det bör inte gå bilateralt från stat till stat. måste ännu tydligare än verka för att kvinnor och flickor världen över ska få åtnjuta sina mänskliga rättigheter, inklusive rätten till sin egen kropp. politik för mänskliga rättigheter ska prioritera kvinnors och flickors friheter, rättigheter och möjligheter. På samma sätt ska detta även framöver genomsyra svensk biståndspolitik och behållas som ett av de genomgripande perspektiven. Det är viktigt att varje människa, man som kvinna, själv får möjlighet att definiera sin könsidentitet. Ett tydligt hbt-perspektiv måste därför också inkluderas i biståndspolitiken och vara en prioriterad del av demokratibiståndet. En större del av svenskt bistånd måste användas för att säkra flickors skolgång. Rätten till utbildning är en mänsklig – inte manlig – rättighet. Det är mer förödande att hindra flickor än pojkar från att utbilda sig och arbeta, eftersom barnäktenskap och graviditet är oåterkalleliga livshändelser som påverkar även nästa generation. Att utrota kvinnlig analfabetism är därför en oslagbar investering för utveckling och tillväxt. En viktig del i Daish strategi är att förinta av kulturarvet i och . Genom att spränga sönder eller plocka isär och sälja tusenåriga byggnader och samlingar åstadkommer man både kulturell rensning och finansiering av sin terrorverksamhet. Enligt , som har undertecknat, är förstörelse av ett folks kulturarv att anse som ett brott mot hela mänskligheten. Vi bör också vara pådrivande för att de skyldiga ställs till svars. I och med att () fällde som 2012 beordrade förstörelsen av nio mausoleer och en moské i i till fängelse, har förstörelse av kulturarv dömts som ett krigsbrott. Vi välkomnar regeringens satsning på ett nordiskt samarbete mot illegal handel med antikviteter. Men den är otillräcklig. måste göra ytterligare – biståndsmedel bör användas i kampen för att rädda vårt gemensamma kulturarv. Detta utgör ett viktigt komplement till de insatser vi gör för människor som flyr från regionen. Den som förlorar sin historia förlorar också sig själv. Prioriteringar inom utgiftsområdet, punkt 4 (KD) av (KD). Jag anser att förslaget till riksdagsbeslut under punkt 4 borde ha följande lydelse: ställer sig bakom det som anförs i reservationen och tillkännager detta för regeringen. 2016/17:3206 av m.fl. (KD) yrkandena 5–8, 11–13, 18 och 27 samt 2016/17:3346 av m.fl. (KD) yrkande 23 och 2016/17:48 av m.fl. (V) yrkande 28, 2016/17:463 av m.fl. (SD), 2016/17:474 av m.fl. (SD), 2016/17:1066 av m.fl. (L) yrkandena 9 och 12, 2016/17:1073 av m.fl. (L) yrkandena 2 och 3, 2016/17:1079 av m.fl. (L) yrkande 23, 2016/17:1195 av m.fl. (V) yrkandena 3, 9 och 10, 2016/17:2504 av m.fl. (SD) yrkandena 10 och 14, 2016/17:2768 av m.fl. (M) yrkandena 37 och 39, 2016/17:3082 av m.fl. (C) yrkandena 2 och 4–8, 2016/17:3146 av m.fl. (M) yrkande 21, 2016/17:3307 av m.fl. (M) yrkande 6, 2016/17:3382 av m.fl. (M) yrkande 6, 2016/17:3387 av m.fl. (M) yrkande 26 och 2016/17:3409 av m.fl. (SD) yrkande 1. Fler människor än på många decennier är nu på flykt, undan vedervärdig terror och våldsamma regimer i sina hemländer. Enorma humanitära insatser behövs för att skapa trygghet och framtidstro för de medmänniskor som flyr för sina liv. Det civila samhället, i form av t.ex. frivilligorganisationer och samfund, har ofta kontakter och direkta distributionssystem som bör nyttjas, speciellt då biståndet på grund av väpnade strider eller diktaturregimer inte kan nå fram via officiella kanaler. Alltför ofta lägger de internationella humanitära systemen endast fokus på internationella organisationer och lämnar de lokala aktörerna utan inflytande. bör verka för att i ökad utsträckning också kanalisera det humanitära stödet genom mindre civilsamhällesorganisationer och samfund som arbetar i den direkta ”frontlinjen” i katastrofområden, som har bättre lokalkännedom och som finns på plats långsiktigt. bör även verka för att öka samordningen mellan dessa aktörer och de stora internationella organisationerna. Det är även av stor vikt att stärka kapaciteten hos lokala aktörer att utföra humanitärt arbete i enlighet med de humanitära principerna. Givet den fruktansvärda situationen i bl.a. måste prioritera de humanitära frågorna än högre och vara en principiell röst och försvara grundläggande humanitära värden. måste tydligt stå upp för det folkrättsliga ramverket som skyddar dessa värden. Inom ramen för FN-samarbetet och inte minst genom platsen i säkerhetsrådet måste regeringen intensifiera sina ansträngningar för att få ett slut på omfattande kränkningar av internationell humanitär rätt och sätta stopp för angrepp mot civila och sjukhus och hindrande av humanitär personal. Vidare är det av största vikt att åstadkomma en bättre koppling mellan humanitärt bistånd, långsiktig utvecklingspolitik och en sammanhållen utrikespolitik för att långsiktigt kunna förbättra situationen i krisländer. menar att det är hög tid att det multilaterala stöd som ger till en rad olika FN-organ fokuseras och i större utsträckning än tidigare samlas hos de organ som har störst verksamhet bland flyktingar och som arbetar med barns säkerhet och rättigheter. Det behövs en Marshallplan för att återbygga stora delar av , med långsiktiga och uthålliga satsningar på att skapa trygghet, arbete och utbildningsmöjligheter i och omkring fallerade stater. Det behövs framtidstro i området liksom goda krafter i , , och , som kan vara med och bygga upp fredliga, stabila och demokratiska länder. måste ligga i framkant när det gäller att stödja initiativ för att skapa arbetstillfällen för människor på flykt. Att kunnat initiera stöd för att arbeta med ekonomisk utveckling och jobbskapande i medelinkomstländer som tagit emot många flyktingar, såsom och , är mycket positivt. måste ha en flexibel inställning till att stödja länder som ekonomiskt sett är medelinkomstländer, men som tar ett mycket stort ansvar för flyktingmottagande. ska vara en kompromisslös röst för fred, frihet och mänskliga rättigheter i världen. Att stärka demokratin och öka respekten för mänskliga fri- och rättigheter ska vara centrala mål för det svenska biståndet. ska stödja demokratikämpar och verka för stärkt yttrandefrihet och tankefrihet i länder där den begränsas. Demokrati och frihet är den bästa garanten för fred och säkerhet. Endast med varaktig och stabil demokrati som grund kan social och ekonomisk utveckling få hållbart fäste. Vi kan aldrig acceptera att människor diskrimineras på grund av kön, sexuell läggning och etnisk eller religiös tillhörighet. Flera av det civila samhällets organisationer arbetar särskilt för att stödja oppositionella grupper och människorättsaktivister i repressiva stater runt om i världen. Detta arbete är oerhört betydelsefullt för de enskilda som riskerar sin egen och sin familjs säkerhet för att stå upp för de fri- och rättigheter som vi alla äger. Svenska organisationers insatser till stöd för demokratikämpar och människorättsaktivister runt om i världen måste ytterligare prioriteras och stärkas. I historien har vi sett att enskilda personer kan spela en avgörande roll för utvecklingen i ett land. får de och deras familjer betala ett högt pris för sin övertygelse. bör införa en särskild biståndsstrategi som enbart inriktas på att ge stöd till människorättsaktivister som inte ges stöd på andra sätt. Det kan vara mindre grupper, enskilda journalister eller personer som rapporterar om mänskliga rättigheter. Det kan handla om att ge stöd till personerna så att de kan verka, leva mer värdigt och få kontakt med omvärlden. Yttrandefrihet är en mänsklig rättighet och en av grundstenarna i en demokrati. Alla människor har rätt att uttrycka sig, ta del av och sprida information och åsikter. Det fria ordet främjar samhällelig och demokratisk utveckling. Internet har på bara några decennier förändrat världen. Det har ökat människors möjligheter att få kunskap och information, uttrycka åsikter och utbyta idéer. finns en tendens till att regeringar genom censur, övervakning, restriktiv lagstiftning och filtrering försöker ta kontroll över den informationsspridning och det idéutbyte som internet bidrar till. Enligt har friheten och säkerheten på internet varit på tillbakagång. bör inom ramen för utvecklingsprojekt ge ökade möjligheter för enskilda människor och civilsamhällesorganisationer att skapa, inhämta och sprida information via internet och annan informations- och kommunikationsteknologi. Diskriminering av kvinnor i utvecklingsländerna innebär att de trots att de i genomsnitt arbetar fler timmar runt får lägre lön, är mindre läs- och skrivkunniga samt har ett lägre energiintag i förhållande till sin kroppsvikt i jämförelse med männen. Då det oftast är flickorna som prioriteras bort när föräldrar ska bekosta barnens utbildning, tenderar de att bli kvar i tungt jordbruksarbete. När bistånd i ökad omfattning riktas till kvinnor i mottagarländerna skapar deras direkta deltagande och inflytande ett djupare, bredare och stabilare folkstyre. Bistånd riktat till kvinnor gagnar i allmänhet även barn, och effekten är därför tvåfaldig. Det finns ett flertal exempel på att kvinnor bidrar direkt till en effektivare utveckling på flera olika plan. Det är viktigt att ett genderperspektiv finns på biståndet, så att hänsyn tas till både kvinnors och mäns behov. anser att jämställdhetsfrågor är avgörande för att uppnå en effektiv och hållbar utveckling i utvecklingsländerna. förordar att svenska biståndsmedel prioriterar jämställdhetsfrämjande insatser. Religions- och övertygelsefrihet är en viktig fråga att ta hänsyn till i utformningen av svenskt utvecklingssamarbete. Det handlar om frihet från tvång, frihet att uttrycka sig och om icke-diskriminering. Därför bör nya landsstrategier som tas fram alltid innehålla en analys av situationen för religions- och övertygelsefriheten. Vidare bör alla diplomater ha genomgått utbildning i frågor som rör religionsfrihet. Svensk biståndspolitik bör föras på ett sätt så att det civila samhället stärks. Enskilda organisationer är inte bara oersättliga som genomförare av offentligt svenskt bistånd utan också mycket betydelsefulla då de ger oss enskilda människor en möjlighet att ta ansvar för utvecklingen i världen. Genom dem kan vi bidra, var och en av oss, till att bekämpa fattigdom och förtryck, och till att lindra nöd hos våra medmänniskor. Det civila samhället är en naturlig plats för människor att göra en insats och visa att det inte går att förhålla sig likgiltig när världen brinner. Alldeles i synnerhet i tider som dessa, när det akuta hjälpbehovet bland världens flyktingar är enormt, måste det ideella engagemanget uppvärderas och absolut inte ses som en konkurrent till politiken, vilket avskaffandet av avdragsrätten för gåvor till ideella organisationer indikerar. Att försvaga de mellanmänskliga banden kan aldrig kompenseras med en ny myndighet och mer byråkrati eller ytterligare ett bidrag. Genom agendan för utvecklingseffektivitet har stater och andra aktörer gjort åtaganden om att erkänna civilsamhället som aktör i sin egen rätt och att säkra dess möjligheter att verka fritt. Dock begränsas människors möjlighet att organisera sig i allt större utsträckning. Ett krympande utrymme för civilsamhället är ett utvecklingshinder, då det innebär att organisationer inte kan agera aktörer för utveckling, något som bl.a. Agenda 2030 slår fast som helt centralt för att de nya hållbara utvecklingsmålen ska kunna uppnås. bör sätta hårdare press på partnerländer där det civila samhällets utrymme krymper. Framför allt bör man verka för att förhindra att nya lagar stiftas som begränsar civilsamhällets möjligheter att verka. Insatser där offentligt bistånd och privata aktörer kan samverka och skapa mervärde ska främjas då det öppnar upp för ökat entreprenörskap och skapar stabila marknadsregler. Företagen har dock ett stort ansvar för att medverka till en hållbar utveckling i de länder där de är verksamma. Erfarenheten visar att riktade insatser för entreprenörskap och egenföretagande särskilt stärker kvinnors ekonomiska frihet, vilket är en omistlig nyckel till ökad jämställdhet i många länder. Den världsomspännande kraftsamlingen för att nå milleniemålen till 2015 gav resultat. Fattigdomen i världen har minskat, och utvecklingen går åt rätt håll på de allra flesta områden. Det krävs dock även i fortsättningen stora insatser från de rika länderna för att komma till rätta med den fortfarande alltför höga barnadödligheten och den undermåliga mödrahälsan i många fattiga länder, främst i söder om . För en förbättrad mödrahälsa krävs ett långsiktigt arbete. ”Snabba lösningar”, som t.ex. fler utbildade barnmorskor på plats i dessa länder, avhjälper en del av problemen. Men för att verkligen förändrar kvinnors och flickors situation krävs i många fall förändrade strukturer och värderingar. Barnadödligheten för barn har minskat från drygt 12 miljoner 1990 till 6,6 miljoner 2014 – till stor del tack vare satsningar på vaccinationsprogram, insatser mot malaria och ökad tillgång till rent vatten. Men fortfarande dör omkring 16 000 barn , och det är inte värdigt mänskligheten 2016.