bet · H301KU19 · 2016-04-13 00:00:00 — Bestämmelsen om redaktionellt oberoende innebär att det allmänna inte får ställa några krav på innehållet i vad som ska sändas annat än i konstitutionellt tillåtna former. Genom bestämmelsen ges programföretag som sänder med stöd av tillstånd ett skydd i förhållande till tillståndsgivaren, dvs. staten, men deras oberoende värnas också gentemot andra, som t.ex. annonsörer (prop. 1990/91:64 s. 117). Enligt 7 kap. 4 § YGL får det föreskrivas i lag att en nämnd vars sammansättning är bestämd i lag och vars ordförande ska vara eller ha varit ordinarie domare ska granska om radioprogram som någon har sänt på annat sätt än genom tråd står i överensstämmelse med de föreskrifter eller andra villkor som gäller för sändningarna. En sådan nämnd får endast uttala sin mening och förelägga den sändande att följa föreskrifterna eller villkoren. De tre public service-företagen (), () och () har en särställning på medieområdet och därmed ett särskilt samhällsansvar. Detta särskilda ansvar ligger i uppdraget att verka i allmänhetens tjänst. Uppdraget radio och tv i allmänhetens tjänst kommer främst till uttryck i de sändningstillstånd som regeringen meddelar och de villkor som tillstånden förenas med. ägs företagen av en förvaltningsstiftelse. Ändringen av ägandeformen gjordes när delar av den tidigare ägarkretsen – folkrörelserna, näringslivet och dagspressen – inte ville kvarstå som ägare (prop. 1992/93:236 s. 15, bet. 1992/93:KrU28, rskr. 1992/93:377). Stiftelsen ska främja självständigheten hos de tre public service-bolagen. har 13 ledamöter som utses av regeringen på förslag av partier. Året efter ett riksdagsval utses ordföranden och 6 ledamöter. Ordföranden utses och ledamöterna . gäller att alla riksdagspartier ska vara representerade i styrelsen. Programverksamheten finansieras genom radio- och tv-avgiften som ska betalas av alla som innehar en tv-mottagare enligt lagen (1989:41) om finansieringen av radio och tv i allmänhetens tjänst. Bildning och tillgänglighet – radio och tv i allmänhetens tjänst 2014–2019 I propositionen Bildning och tillgänglighet – radio och tv i allmänhetens tjänst 2014–2019 (prop. 2012/13:164) lämnade regeringen förslag till villkor och riktlinjer för den radio- och tv-verksamhet som bedrivs av SR, SVT och UR under den då följande tillståndsperioden, fr.o.m. t.o.m. . De tidigare beslutade villkoren föreslogs i huvudsak gälla även under den nya tillståndsperioden, men vissa förändringar föreslogs med syfte att stärka centrala delar av programföretagens uppdrag i allmänhetens tjänst. godkände förslagen (bet. 2013/14:KrU3, rskr. 2013/14:60), och regeringen har utfärdat sändningstillstånd i enlighet med riksdagsbeslutet. I propositionen behandlades även frågan huruvida det nuvarande radio- och tv-avgiftssystemet ska kvarstå. I utredningsbetänkandet Nya villkor för public service (SOU 2012:59) föreslog utredaren en individuell radio- och tv-avgift som skulle beräknas utifrån beskattningsbar förvärvsinkomst och som inte skulle ha någon koppling till innehav av viss teknisk utrustning. Den dåvarande regeringen gick inte vidare med detta förslag i proposition 2012/13:164. I propositionen gjordes bedömningen att det nuvarande radio- och tv-avgiftssystemet borde kvarstå tills vidare. beslutade under /15 om ett tillkännagivande till regeringen om att en utredning av radio- och tv-avgiften bör komma till stånd inför nästa tillståndsperiod 2020 (bet. 2014/15:KrU3, rskr. 2014/15:157). I budgetpropositionen (prop. 2015/16:1 utg.omr. 17 s. 39) framgår att regeringen avser att återkomma i frågan. behandlade motioner om bl.a. finansieringen av public service-företagen i betänkandet Radio och tv i allmänhetens tjänst (bet. 2015/16:KrU5). Utskottet betonar betydelsen av en stark och oberoende radio och tv i allmänhetens tjänst för det allmänna medielandskapet och ytterst för vår demokrati. Utskottet hänvisar till tillkännagivandet om en utredning av radio- och tv-avgiften och finner det mycket angeläget att regeringen återkommer i frågan. Regeringen gav en särskild utredare i uppdrag att analysera behovet av nya mediepolitiska insatser när presstödet i dess nuvarande form upphör (dir. 2015:26). Utredaren ska i sin analys bl.a. beakta det uppdrag som radio och tv i allmänhetens tjänst har för att identifiera frågeställningar som behöver utredas närmare inför nästa tillståndsperiod. Utredningen, som tagit namnet (Ku 2015:01), presenterade delbetänkandet Medieborgarna & medierna En digital värld av rättigheter, skyldigheter – möjligheter och ansvar (SOU 2015:94). Uppdraget ska redovisas slutligt (dir. 2016:14). lämnade promemorian De offentligt finansierade medierna till . I promemorian identifierades 17 punkter som enligt utredningen behöver utredas närmare inför en ny sändningstillståndsperiod för de offentligt finansierade medierna. Utredningen bedömde att det fanns skäl att föra fram dessa punkter inför beredning av direktiv till kommande utredningar. Bland de punkter som tas upp återfinns bl.a. frågan om en sammanslagning av de tre bolagen, en stärkt oberoende ställning och alternativa finansieringsmodeller. I punkten som behandlar en eventuell sammanslagning av de tre bolagen anges att en utredning bör se över det nya bolagets konstitutionella ställning. Interpellationsdebatt (prot. 2014/15:111) I en interpellationsdebatt om SVT:s oberoende ställning anförde kultur- och demokratiminister följande: SVT och alla andra medieföretag ska göra sina egna, publicistiska bedömningar. Det är en grundläggande yttrandefrihetsrättslig princip att den som sänder ett tv-program gör det självständigt, och det är den som sänder som gör bedömningen av det som sänds. Eftersom censur är förbjudet i – det strider mot grundlagen – får ingen minister och ingen regering bestämma hur ett program ska utformas. Det är jag och regeringen väldigt glada och tacksamma över. Eftersom censur är förbjudet i får inte heller myndigheter granska tv-program i förväg. En myndighet får inte heller bestämma om ett program ska sändas eller inte – det är förbjudet i . Kraven på opartiskhet och saklighet har varit grundläggande villkor för public service-verksamheterna ända sedan AB Radiotjänst startade sina sändningar 1925. Nästan har det funnits en särskild ordning för prövning av om villkoren följs och hur de ska regleras i grundlag. Granskning av programinnehåll kan ske bara i efterhand, det vill säga efter det att programmet har sänts, och den kan göras enbart av , ett särskilt beslutsorgan inom Myndigheten för radio och tv. Med andra ord kan inte jag som minister, inte regeringen och ingen myndighet på förhand bestämma vad SVT ska sända. Det är fantastiskt, och det är en del av vår grundlag. Om SVT skulle fällas efter bedömning är det fortfarande upp till SVT att avgöra hur de utformar sina framtida sändningar. Inte heller och inte heller ett eventuellt fällande får bestämma vad SVT ska sända. Den publicistiska friheten är mycket stor i vår demokrati. Om regeringen skulle få signaler från om att SVT vid upprepade tillfällen och på ett likartat sätt har överträtt vissa villkor i det sändningstillstånd som SVT har skulle det kunna tas upp i utvärderingen inför en ny tillståndsperiod. Men det är bara då. Det är av grundläggande betydelse för vår demokrati att våra medier förblir fria och skyddas från politisk påverkan. Det är därför som vi har bestämmelser i vår grundlag till skydd för yttrandefrihet och etableringsfrihet som sätter gränser för och regeringens möjlig-heter att styra medierna. SVT:s sändningstillstånd innehåller villkor om saklighet och opartiskhet, och SVT ska givetvis följa dessa villkor. Det är dock viktigt att understryka att det alltid är SVT själva som gör den publicistiska bedömningen. SVT bestämmer helt och hållet på egen hand vad som ska sändas och hur programmen ska utformas. Först i efterhand, när programmet har sänts, kan pröva om SVT har följt villkoren i sändningstillståndet. Som kultur- och demokratiminister ser jag det som en av mina absolut främsta uppgifter att värna public service oberoende. Därför tänker jag även fortsättningsvis avstå från att kommentera SVT:s redaktionella beslut. Utskottet finner inte skäl att ställa sig bakom motionärernas förslag om en utredning av ett grundlagsskydd för public service-uppdraget. Motionen avstyrks därmed. Tillgång till nordisk tv Utskottets förslag i korthet avslår en motion om att stärka det svenska folkets möjligheter att se de nordiska tv-kanalerna. i (S) begär i motion 2014/15:331 ett tillkännagivande till regeringen om att se över behovet av att stärka det svenska folkets möjligheter att se de nordiska tv-kanalerna. Tv är ett bra sätt både att lära sig språken och att få en större förståelse för och kunskap om vad som sker i våra grannländer. Nordiskt samarbete inom medieområdet har en lång tradition av nära samarbete inom medieområdet. Nordvision är ett tv- och mediesamarbete mellan de nordiska public service-bolagen i , , , och . Samarbetet, som etablerades , har av betecknats som den mest betydelsefulla och omfattande källan till nordiska program (SOU 2012:59 Nya villkor för public service s. 114). Samarbetet syftar till att stärka den nordiska kulturgemenskapen och public service i , och sker främst genom programutbyte, samproduktioner av program, programutveckling samt kunskapsmässigt och strategiskt samarbete i expertgrupper. Enligt Nordvision finns det svårigheter att få till stånd avtal om rättighetsersättningar på nivåer som möjliggör ett programutbyte. Att köpa rättigheterna för hela , med en befolkningsbas på ca 25 miljoner personer, är mer kostsamt än att köpa rättigheterna för ett enskilt land. Ersättningsnivåerna uppges vara särskilt höga inom drama, vilken är en av de viktigaste kategorierna för programutbytet och stärkandet av den nordiska kulturgemenskapen. Digitaliseringen ökar visserligen möjligheterna att fördjupa samarbetet inom Nordvision, men rättighetsfrågan begränsar möjligheterna till gemensamma beställtjänster för . Nordvision har även gjort bedömningen att även krav på en ökad utläggning på externa producenter och en annan fördelning av rättigheter skulle kunna få följder för det nordiska samarbetet (s. 114). Enligt 4 kap. 3 § och 11 kap. 1 § radio- och tv-lagen (2010:696) meddelar regeringen tillstånd för SVT och SR att sända tv. Enligt sändningstillstånden ska SVT och SR erbjuda ett mångsidigt kulturutbud av hög kvalitet som ska fördjupas, utvecklas och vidgas (2014–2019). I kulturuppdraget ingår att sända program om och från de nordiska grannländerna i syfte att stärka den nordiska kulturgemenskapen. UR har inget motsvarande uppdrag. Det nordiska uppdraget är mest utvecklat på tv-området. I budgetpropositionen finns anslag för utbyte av tv-sändningar mellan och inom utgiftsområde 17 Kultur, medier, trossamfund och fritid (prop. 2015/16:1 utg.omr. 17 s. 166). Anslaget får användas för utgifter för statsbidrag till SVT och till för sändningsverksamhet för utbyte av tv-sändningar mellan och . SVT sänder kanalen SVT World till . Sändningarna ingår i utbytet av tv-sändningar mellan och , som i sin tur ger tv-tittare i , och möjlighet att fritt ta emot Sverigefinska Riksförbundets sändningar av TV . För innehållet i TV ansvarar det finska public service-företaget (prop. 2015/16:1 utg.omr. 17 s. 160). har det också förts diskussioner inom om att starta en samnordisk kanal. beslutade att rekommendera de nordiska ländernas regeringar att etablera en oberoende kultur-tv-kanal i samarbete med nordiska public service-företagen. gjorde i sitt betänkande bedömningen att det inte fanns något behov av att ytterligare stärka det nordiska samarbetet på området. Det nordiska programutbudet ökar inom Nordvision och har en framträdande plats i SVT, påpekas det i betänkandet (SOU 2012:59 s. 111). Den ansåg inte att det fanns skäl att förorda en etablering av en samnordisk tv-kanal enligt rekommendation (prop. 2012/13:164 s. 47 f., bet. 2013/14:KrU3). antog en rekommendation om att ska utarbeta en strategi på medie- och upphovsrättsområdet. Mot bakgrund av rekommendationen har en dialog inletts om de nordiska public service-mediernas roll i det digitala medielandskapet. Enligt budgetpropositionen deltar regeringen aktivt i arbetet med utgångspunkt i att public service-mediernas funktion och syfte uppvisar stora likheter i de nordiska länderna. De nordiska kulturministrarna ska anta mediepolitiska slutsatser (prop. 2015/16:1 utg.omr. 17 s. 41). behandlade kulturutskottet en motion om utbyte av tv-sändningar mellan de nordiska ländernas public service-bolag. Utskottet erinrade bl.a. om att det finns hinder av upphovsrättslig och därmed också ekonomisk natur som försvårar möjligheterna att fritt sprida grannlands-tv (bet. 2006/07:KrU3). avstyrkte kulturutskottet motioner som syftar till att nordiska public service-kanaler ska ingå i grundutbudet i ländernas digitala marknät. Utskottet pekade bl.a. på problem av upphovsrättslig och därmed även ekonomisk natur som måste lösas samt att frågan följs av kultur- och utbildningsutskottet i (bet. 2007/08:KrU10). behandlade en motion om att det ska vara möjligt att följa grannländers public service i gränsregioner. Utskottet fann inte någon anledning att göra något tillkännagivande mot bakgrund av bl.a. det nära samarbete som och har när det gäller tv-utbyte och avstyrkte motionen (bet. 2007/08:KU15). Utskottet konstaterar att det finns ett nordiskt samarbete inom medieområdet och noterar bl.a. arbetet inom ramen för . I likhet med tidigare ställningstagande finner utskottet inte skäl att ta initiativ till att se över behovet av att stärka det svenska folkets möjligheter att se de nordiska tv-kanalerna. Motionen avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår motioner om upprättandet av en evenemangslista med hänvisning till beredningen inom av en redovisad slutrapport med förslag till en evenemangslista. I två liknande kommittémotioner, 2014/15:1514 yrkandena 1 och 2 och 2015/16:1837 yrkandena 1 och 2 begär m.fl. (SD), tillkännagivanden om ett upprättande av en evenemangslista innehållande stora sportevenemang och klassiska svenska paradgrenar och att dessa genom fri television ska vara allmänt tillgängliga, tillhandahållas utan kostnad och kunna tas emot av av befolkningen i . Tillkännagivanden om en evenemangslista begärs även i motion 2014/15:818 av (C) och i motion 2015/16:1970 av och (båda C). Motionärerna anser att det finns behov av en evenemangslista för tv-sända arrangemang och att arrangemangen ska sändas så att av invånarna i kan se dem utan att betala andra avgifter än radio- och tv-licens. I 5 kap. 9 § radio- och tv-lagen (2010:696) finns en bestämmelse om hur exklusiva rättigheter till tv-sändningar från evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället får utnyttjas. Bland annat får enligt bestämmelsen den som sänder tv och som har den exklusiva rätten till en tv-sändning från ett sådant evenemang, om programföretaget sänder evenemanget, inte utnyttja rättigheten på ett sådant sätt att en väsentlig del av allmänheten i utestängs från möjligheten att se evenemanget i fri tv. Bestämmelsen ger vidare regeringen möjlighet att genom föreskrifter ange vilka evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället (evenemangslista). Några sådana föreskrifter har inte meddelats. Genom bestämmelsen genomförs artikel 14 i och rådets direktiv /13/EU av om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (AV-direktivet). behandlade förslaget i regeringens proposition 1997/98:184 Ändringar i radio- och tv-lagen om att införa en möjlighet att upprätta en svensk tv-lista samt ett antal motioner med anledning av propositionen (bet. 1998/99:KU23). Utskottet anförde att regeringens förslag innebär att det införs en bestämmelse i radio- och tv-lagen som möjliggör att en svensk lista över evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället upprättas. Utskottet delade regeringens bedömning att en sådan bestämmelse borde införas. Härigenom säkerställs att svenska programföretag och programföretag i andra EES-stater inte ska kunna utestänga en väsentlig del av allmänheten i från möjligheten att i fri tv se evenemang som anser är av särskild vikt. En motion i vilken det anfördes att regeringens förslag i denna del borde avvisas avstyrktes därför. När det därefter gällde frågan om att regeringen borde upprätta en svensk lista över evenemang som är av särskild vikt för det svenska samhället anförde att kulturutskottet i sitt yttrande hade framhållit att många hushåll i alltjämt endast hade tillgång till de tre markbundna kanalerna SVT1, SVT2 och TV4. ansåg att allmänhetens tillgång till program av den aktuella typen inte får riskera att begränsas. Utskottet framhöll att sådana program inte endast avser sändning av idrottsevenemang. Lika viktig var enligt utskottet allmänhetens tillgång till andra angelägna evenemang, t.ex. inom kultursektorn. ansåg att främst rättviseskäl talar för att det är angeläget att regeringen ges möjlighet att upprätta en lista över viktiga evenemang. konstaterade att den föreslagna konstruktionen av den aktuella bestämmelsen innebär att det är regeringens ansvar att besluta huruvida en svensk lista ska upprättas och att fastställa dess innehåll. I enlighet med vad som anfördes i propositionen utgick utskottet från att en sådan lista upprättas först när det finns behov av att på detta sätt säkerställa att de aktuella evenemangen blir tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen. När det gäller idrottsevenemang där rättigheter har upplåtits av inhemska arrangörer har de problem som en lista är tänkt att lösa inte varit för handen. Arrangörerna har försökt att göra evenemangen tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen – detta i såväl deras egna som deras sponsorers intresse. Med hänsyn till svensk idrotts ekonomi och konkurrenskraft ansåg utskottet därför att idrottsevenemang i där rättigheter upplåts av inhemska arrangörer ska lämnas utanför en eventuell lista. Utskottet förutsatte att regeringen inhämtar godkännande om någon annan bedömning aktualiseras. Enligt utskottet borde detta ges regeringen till känna. Mot bakgrund av det anförda avstyrkte utskottet motionerna. biföll utskottets förslag (rskr. 1998/99:177). behandlade utskottet åter motionsyrkanden om den s.k. evenemangslistan (bet. 2011/12:KU16). I sitt ställningstagande anförde utskottet att det var hög tid att upprätta en evenemangslista för att säkerställa att sportevenemang som är av särskild vikt för samhället kan förbli tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen. De evenemang som avsågs var sådana som sänds och som intresserar en bred allmänhet, t.ex. hade man inte behövt upprätta en sådan lista eftersom sportevenemang alltid hade sänts i kanaler som sänder fritt i hela landet. Utskottet ansåg att den senaste tidens utveckling där stora kommersiella bolag har köpt de exklusiva sändningsrättigheterna till stora och betydelsefulla idrottsevenemang såsom visade på behovet av en sådan lista. Utskottet ansåg därför att borde ge regeringen till känna att regeringen borde tillsätta en utredning för att avgöra hur en evenemangslista ska utformas. Utskottet tillstyrkte därmed de aktuella motionsyrkandena. följde utskottets förslag (rskr. 2011/12:224). I det aktuella betänkandet redovisade utskottet att en skrivelse från företrädare för 23 specialidrottsförbund hade lämnats in till kulturutskottet och senare överlämnats till . I skrivelsen uppmanade specialidrottsförbunden att begära att regeringen skulle börja upprätta en s.k. evenemangslista över de evenemang som det borde gå att följa gratis i tv under . Regeringen gav Myndigheten för radio och tv i uppdrag att analysera och lämna förslag till hur en evenemangslista skulle kunna utformas. I uppdraget ingick också att inhämta synpunkter från aktörerna. Myndigheten redovisade uppdraget . Av rapporten framgår att de flesta av de aktörer som har lämnat synpunkter till myndigheten anser att dagens marknad är välfungerande och att det inte behövs någon lista. Om en lista ska upprättas bör av befolkningen ha tillgång till programtjänsten i fri tv utan några ytterligare kostnader utöver licensavgiften och/eller en avgift för grundabonnemang. Om en lista ska upprättas i bör tv-bolagens skyldigheter börja gälla för rättigheter som har köpts tidigast det datum då publicerar ett beslut om att godkänna den svenska evenemangslistan. Vid remissbehandlingen av myndighetens förslag var utfallet delat när det gäller frågan huruvida en evenemangslista bör införas eller inte. Utskottet behandlade på nytt motioner om en s.k. evenemangslista (bet. 2013/14:KU28). Utskottet underströk i betänkandet att det är angeläget att säkerställa att sportevenemang som är av särskild vikt för samhället, t.ex. , kan förbli tillgängliga för en väsentlig del av befolkningen. Utskottet ansåg inte att dåvarande Myndigheten för radio och tv:s definition av vad som är en väsentlig del av allmänheten var tillräcklig. Det var enligt utskottet inte rimligt att av befolkningen, eller närmare 2 miljoner människor, ska utestängas från att kunna ta del av stora evenemang. Utskottet gav regeringen till känna att den vid den fortsatta beredningen av myndighetens förslag dels borde skärpa kraven så att en högre andel av allmänheten får tillgång till de evenemang som listan omfattar, dels tydliggöra att med fri tv avses allmänhetens tillgång till tv utan extra betalning utöver licensavgiften och i förekommande fall grundanslutningsavgiften till kabelnätet (bet. 2013/14:KU28, rskr. 2013/14:230). gav regeringen för radio och tv i uppdrag att i enlighet med tillkännagivandet ta fram ett förslag till en evenemangslista med villkor om högre befolkningstäckning än vad som tidigare föreslagits och att överväga och föreslå en definition av fri tv. Myndigheten lämnade slutrapporten om en evenemangslista. Där anför myndigheten att en väsentlig del av allmänheten inte utestängs från möjligheten att ta del av ett evenemang om av tv-befolkningen har tillgång till programtjänsten som evenemanget sänds i. Om det är färre än två programföretag som når 90 procents tillgång så är kravet i stället uppfyllt genom 85 procents tillgång. Myndigheten föreslår även att med fri tv bör avses de programtjänster som okrypterat kan tas emot av den svenska allmänheten utan extra betalning utöver licensavgiften och i förekommande fall grundanslutningsavgiften till ett kabelnät eller motsvarande. De evenemang som enligt myndighetens bedömning skulle kunna vara aktuella för en lista är följande: de olympiska sommar- och de paralympiska sommar- och i fotboll för herrar och damer: matcher och kvalifikationsmatcher med svenskt deltagande samt semifinaler och finaler i fotboll för herrar och damer: matcher och kvalifikationsmatcher med svenskt deltagande samt semifinaler och finaler i ishockey för herrar: matcher med svenskt deltagande samt semifinaler och finaler Myndigheten framhåller att ett eventuellt beslut om att införa en evenemangslista fattas av regeringen. Myndigheten tar i denna rapport inte ställning till om det bör finnas en lista eller inte. Om en evenemangslista införs måste den godkännas av , som bl.a. undersöker om listan överensstämmer med unionsrätten och dess krav på bl.a. proportionalitet och förenlighet med konkurrensregler. Rapporten bereds inom och kommer i närtid att remitteras. Utskottet noterar att Myndigheten för press, radio och tv redovisat slutrapporten med förslag till en evenemangslista och att förslaget bereds inom . I avvaktan på resultatet av beredningen finns det enligt utskottets mening inget behov av ytterligare åtgärder. Motionerna avstyrks därmed. Utskottets förslag i korthet avslår en motion om en begränsning av annonstiden i radio och tv. (MP) begär i motion 2014/15:1370 ett tillkännagivande om att begränsa annonstiderna i radio och tv.