bet · H301TU17 · 2016-06-09 00:00:00 — Utskottet föreslår att antar regeringens förslag till lag om marin utrustning. Lagen syftar till att genomföra och rådets direktiv /90/EU om marin utrustning. Den innehåller bestämmelser om krav på marin utrustning och skyldigheter för tillverkare och andra ekonomiska aktörer som tillhandahåller sådan utrustning på marknaden. Vidare finns bestämmelser om marknadskontroll för att se till att marin utrustning uppfyller föreskrivna krav och om sanktionsavgifter om kraven inte följs. Lagen föreslås träda i kraft . Utskottet föreslår också ett tillkännagivande till regeringen om att den bör se över utformningen av sanktionssystemet för efterlevnad av svaveldirektivet. Därmed bifaller utskottet motionsförslag om detta. Utskottet föreslår att avslår övriga motionsyrkanden om åtgärder inom sjöfarten, främst med hänvisning till pågående utredningar och arbeten. I betänkandet finns åtta reservationer (M, SD, C, V, L, KD). Proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin utrustning. Ett trettiotal yrkanden i motioner från den allmänna motionstiden /16. Utskottets förslag till riksdagsbeslut Ärendet och dess beredning Regeringens förslag till lag om marin utrustning Sanktionssystemet för efterlevnad av svaveldirektivet Genomförande av för inre vattenvägar 1.Sjöfartens konkurrenskraft, punkt 2 (M, C, L, KD) 2.Sjöfartens konkurrenskraft, punkt 2 (V) 3.Vissa miljöfrågor, punkt 4 (V) 4.Infrastruktur, punkt 5 (M) 5.Infrastruktur, punkt 5 (SD) 6.Genomförande av för inre vattenvägar, punkt 6 (M, C, L, KD) 7.Sociala villkor, punkt 7 (V) 8.Förarbevis för vattenskotrar, punkt 8 (V) Bilaga 1 Förteckning över behandlade förslag Motioner från allmänna motionstiden /16 Bilaga 2 Regeringens lagförslag Utskottets förslag till riksdagsbeslut Regeringens förslag till lag om marin utrustning antar regeringens förslag till lag om marin utrustning. Därmed bifaller proposition 2015/16:158. 2015/16:188 av m.fl. (V) yrkande 7, 2015/16:201 av (FP) yrkande 1, 2015/16:3059 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 15, 2015/16:3148 av m.fl. (KD) yrkande 25 och 2015/16:3208 av m.fl. (C) yrkande 15. Reservation 1 (M, C, L, KD) Reservation 2 (V) Sanktionssystemet för efterlevnad av svaveldirektivet ställer sig bakom det som utskottet anför om att regeringen bör se över utformningen av sanktionssystemet för efterlevnad av svaveldirektivet och tillkännager detta för regeringen. 2015/16:3059 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 16 och 2015/16:3148 av m.fl. (KD) yrkande 26. 2015/16:188 av m.fl. (V) yrkandena 1 och 2, 2015/16:593 av m.fl. (S), 2015/16:952 av (M), 2015/16:1332 av (M) och 2015/16:2595 av m.fl. (M) yrkandena 1 och 2. Reservation 3 (V) 2015/16:201 av (FP) yrkande 3, 2015/16:351 av m.fl. (S) yrkande 1, 2015/16:605 av m.fl. (S), 2015/16:847 av m.fl. (S), 2015/16:1042 av och (båda M), 2015/16:1313 av (SD), 2015/16:2202 av m.fl. (S), 2015/16:2516 av (M) yrkandena 1 och 2, 2015/16:2642 av (MP), 2015/16:2654 av (M), 2015/16:3010 av och (båda C) och 2015/16:3058 av m.fl. (M) yrkande 15. Reservation 4 (M) Reservation 5 (SD) Genomförande av för inre vattenvägar 2015/16:201 av (FP) yrkande 2, 2015/16:3058 av m.fl. (M) yrkande 17 och 2015/16:3059 av m.fl. (M, C, FP, KD) yrkande 17. Reservation 6 (M, C, L, KD) 2015/16:188 av m.fl. (V) yrkandena 4 och 5. Reservation 7 (V) 2015/16:188 av m.fl. (V) yrkande 8. Reservation 8 (V) 2015/16:1366 av (C). 2015/16:1515 av och (båda S) yrkande 2. 2015/16:2529 av m.fl. (SD). Följande ledamöter har deltagit i beslutet: (MP), (M), (S), (S), (M), (S), (SD), (M), (S), (C), Boriana (M), (S), Per Klarberg (SD), (V), (KD), (S) och (L). Ärendet och dess beredning I betänkandet behandlar utskottet proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin utrustning. Till grund för propositionen ligger promemorian Genomförande av direktivet 2014/90 om marin utrustning med förslag till de lagändringar som behövs för att genomföra direktivet i svensk rätt. Promemorian har remissbehandlats. Regeringen har begärt in Lagrådets yttrande och har i propositionen beaktat Lagrådets synpunkt. Regeringens lagförslag finns i bilaga 2. I detta ärende behandlar utskottet även 36 motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Förslagen berör en rad olika sjöfartsrelaterade frågor som bl.a. sjöfartens konkurrenskraft, inre vattenvägar, infrastruktur, miljö och sociala villkor. En förteckning över behandlade förslag finns i bilaga 1. Vid utskottets sammanträde informerade Föreningen om sin vision och sitt arbete samt om prioriterade frågor för sjöarbetsmarknadens parter. Vid utskottets sammanträde informerade Sjöfartsforum, och om inre vattenvägar. har sedan den allmänna motionstiden bytt namn till Liberalerna. Sjöfarten är av stor betydelse för det svenska transportsystemet. har en av längsta kuststräckor och goda djupförhållanden till farleder i de flesta hamnar. av utrikeshandel, mätt i volym, transporteras sjövägen, vilket innebär ca transporterat gods. Utöver det transporteras ca 30 miljoner passagerare med färja till och från grannländer. Den svenska sjöfarten och dess omgivningsföretag omfattar totalt omkring 100 000 anställda, beroende på vilka företag som inkluderas. Inom den direkta sjöfartsnäringen arbetar ca 15 000 personer, varav ca 10 000 personer på fartyg. Kopplad till sjöfartsklustret finns också en betydande maritim utrustningsindustri. Denna industri är till betydande delar exportorienterad och inriktad mot fartyg, offshore och installationer. Det finns även företag verksamma inom serviceområdet som har en koppling till sjöfarten. Dessa företag är starkt koncentrerade till storstadsregionerna och , med tonvikt på . Inom området återfinns bl.a. skeppsmäklare, klassificeringssällskap, finans-, management- och bemanningsbolag samt företag verksamma inom marin mätning. Sjöfartens internationella karaktär innebär att för att åtgärder på främst säkerhets- och miljöområdena ska bli verkningsfulla måste de i regel vidtas inom ramen för internationellt samarbete. För detta finns bl.a. följande organisationer och normsystem. • (United Nations Convention on the of the Sea, Unclos), som trädde i kraft , reglerar nationernas rättigheter och skyldigheter när det gäller deras nyttjande av haven. • Internationella sjöfartsorganisationen (, IMO), som är ett av , som bedriver arbete med bl.a. sjösäkerhet, skyddet av den miljön och sjöfartsskydd. Inom IMO bedrivs också arbete med att öka kvalitetskraven på flaggstaters sjöfartsadministrationer. IMO har över 170 medlemsstater, och har varit medlem . IMO har antagit omkring 40 konventioner och protokoll. • Internationella arbetsorganisationen (, ) är för utarbetande av normer för arbetslivet, oftast i form av konventioner. Genom sin anslutning till 1920 inträdde som medlem även i . • Den integrerade havspolitiken inom EU initierades genom om politikområdet , den s.k. . har antagit slutsatser kopplade till den integrerade havspolitiken. Den integrerade havspolitiken fokuserar på havsområdena inom och kring EU och deras möjligheter att bidra till en hållbar utveckling. Svenska statliga myndigheter som har olika uppgifter på sjöfartsområdet är främst , , Transportstyrelsen, Trafikanalys, samt Havs- och vattenmyndigheten. Som ett led i trafikutskottets arbete med uppföljning och utvärdering av fattade riksdagsbeslut samt fördjupning av beredningsunderlaget i frågor som aktualiseras på utskottets område beslutade utskottet att genomföra en uppföljning av svensk sjöfarts konkurrenskraft. Uppdraget resulterade i rapporten och dess konkurrenskraft (2014/15:RFR9). I proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin utrustning föreslår regeringen att en lag om marin utrustning ska införas. Lagen syftar till att genomföra och rådets direktiv /90/EU om marin utrustning. Lagen ska tillämpas på utrustning som är placerad eller avsedd att placeras på ett , om det enligt vissa internationella konventioner på sjöfartsområdet krävs att den stat vars flagga fartyget för godkänner utrustningen. Lagen innehåller bestämmelser om krav på marin utrustning och skyldigheter för tillverkare och andra ekonomiska aktörer som tillhandahåller sådan utrustning på marknaden. Vidare finns bestämmelser om marknadskontroll för att se till att marin utrustning uppfyller föreskrivna krav och om sanktionsavgifter om kraven inte följs. Lagen föreslås träda i kraft . Regeringens förslag till lag om marin utrustning Utskottets förslag i korthet antar regeringens förslag till lag om marin utrustning. Enligt de internationella sjösäkerhetskonventionerna är det flaggstaterna som ansvarar för att se till att utrustningen ombord på fartyg är typgodkänd och uppfyller vissa säkerhetskrav när det gäller funktion, utformning, konstruktion och prestanda, samt för att utfärda relevanta certifikat för fartyget. Standarder för marin utrustning har därför utvecklats av internationella organ. Kraven på marin utrustning harmoniserades 1996 inom dåvarande EG genom rådets direktiv /98/EG om marin utrustning. I svensk rätt är detta direktiv genomfört i princip endast genom föreskrifter meddelade av Transportstyrelsen (tidigare ), se Transportstyrelsens föreskrifter om marin utrustning (TSFS 2009:52, den senaste ändringen av föreskrifterna återfinns i TSFS 2015:39). Såväl EU-regleringen om marin utrustning som den här nämnda svenska regleringen avser krav på utrustningen i sig, och på vad t.ex. tillverkaren ska uppfylla under tillverknings- och kontrollstadiet. Regleringen tar inte sikte på vilken utrustning som ska eller får finnas ombord på fartyg. Enligt kommissionen har direktiv om marin utrustning flera brister som gör att regleringen inte uppfyller sina mål att harmonisera standarderna. Detta direktiv hänvisar till IMO-standarderna genom en bilaga i direktivet som först ändras av kommissionen och sedan ska genomföras av medlemsländerna. Denna ordning är tidskrävande och har gjort det svårt att inom unionen genomföra de nya standarderna inom den tid som gäller enligt IMO-instrumenten och har också lett till att olika standarder är tillämpliga inom unionen eftersom alla medlemsländer inte genomför ändringarna av bilagan . Det nya direktivet om marin utrustning (2014/90/EU) antogs och ska tillämpas av medlemsstaterna fr.o.m. . Direktivet syftar till att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom en enhetlig tillämpning av de tillämpliga internationella instrumenten när det gäller marin utrustning. Direktivet syftar också till att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning i unionen. Direktivet ska tillämpas på marin utrustning som är avsedd att placeras eller är placerad ombord på ett fartyg som för flagg från en stat inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) och som omfattas av någon av de internationella konventionerna (s.k. ). En ny lag om marin utrustning Regeringen föreslår i proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin utrustning att direktivet ska genomföras genom framför allt en ny lag, benämnd lagen om marin utrustning. Lagen ska vara en ramlag som kompletteras av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen föreslår att lagen ska syfta till att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom krav på hur marin utrustning ska vara tillverkad och kontrollerad. Lagen ska också ha till syfte att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning inom EES. Lagen ska tillämpas på utrustning som är placerad eller är avsedd att placeras på ett fartyg som för flagg från en stat inom EES och som omfattas av någon av de internationella konventionerna (), om det enligt konventionen krävs att den stat vars flagga fartyget för godkänner utrustningen. Krav på marin utrustning Regeringen föreslår att marin utrustning ska uppfylla de krav som framgår av direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet och föreskrifter som har meddelats av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås också få meddela föreskrifter om tillfälliga krav på marin utrustning. utrustning ska uppfylla de krav som gäller då utrustningen placeras ombord på ett , om inte annat följer av direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet. Vidare föreslås att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer för marin utrustning ombord på fartyg som inte har varit ska få meddela föreskrifter om krav på sådan utrustning och om krav på certifikat som visar att utrustningen uppfyller de kraven. Regeringen föreslår att den eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från kraven i denna lag eller i föreskrifter meddelade i anslutning till lagen och om krav på certifikat som visar att utrustningen har beviljats undantag. Den myndighet som regeringen bestämmer får vidare i enskilda fall besluta om sådana undantag och utfärda certifikat som visar att utrustningen har beviljats undantag. Undantag kan t.ex. ges för att möjliggöra tekniska innovationer eller för att prova eller utvärdera en viss utrustning. Skyldigheter för ekonomiska aktörer Regeringen föreslår att tillverkaren ska arbeta fram teknisk dokumentation om den utrustningen och se till att det görs en bedömning av om utrustningen stämmer överens med föreskrivna krav. Om den utrustningen har visat sig överensstämma med kraven, ska tillverkaren upprätta en EU-försäkran om överensstämmelse. I och med upprättandet av en sådan försäkran ansvarar tillverkaren för att utrustningen överensstämmer med kraven. Vid serietillverkning av marin utrustning ska tillverkaren se till att det finns rutiner som säkerställer att utrustningen fortsätter att överensstämma med kraven. Om det är nödvändigt, ska tillverkaren se till att en ny bedömning av överensstämmelse utförs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få meddela föreskrifter om teknisk dokumentation, förfarandet vid bedömning av överensstämmelse och om EU-försäkran om överensstämmelse. Om bedömningen av överensstämmelse visar att den utrustningen uppfyller kraven ska tillverkaren förse utrustningen med ett märke (rattmärke) om inte annat följer av föreskrifter om elektronisk märkning. Endast marin utrustning som uppfyller kraven får förses med ett rattmärke. Bestämmelserna i artikel 30.1 och 30.3–5 i förordning (EG) nr 765/2008 om krav för ackreditering och marknadskontroll i samband med saluföring av produkter ska tillämpas på rattmärket. Varje hänvisning till CE-märkningen i den artikeln ska betraktas som en hänvisning till rattmärket. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska enligt propositionen få meddela föreskrifter om elektronisk märkning av marin utrustning. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska också få meddela föreskrifter om spårbarhetsmärkning av marin utrustning och om tillhandahållande av bruksanvisningar och annan dokumentation och information. I propositionen föreslås att en tillverkare som anser eller har skäl att tro att marin utrustning som tillverkaren har försett med rattmärket inte överensstämmer med kraven ska vidta de åtgärder som krävs för att få produkten att överensstämma med kraven eller om så är lämpligt dra tillbaka eller återkalla produkten från marknaden. Om produkten utgör en risk ska tillverkaren underrätta behöriga marknadskontrollmyndigheter. Regeringen föreslår att om tillverkaren inte har någon verksamhet lokaliserad i territoriet i någon EES-stat ska tillverkaren genom en skriftlig fullmakt utse en behörig representant. Den behöriga representanten ska vara etablerad inom EES. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om de krav som den skriftliga fullmakten ska uppfylla de uppgifter som den behöriga representanten ska utföra. Regeringen föreslår även att om en importör eller en distributör i eget namn eller under eget varumärke släpper ut marin utrustning på marknaden eller placerar marin utrustning ombord på ett , övertar importören eller distributören tillverkarens skyldigheter enligt den nya lagen, föreskrifter meddelade med stöd av lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet. Detsamma gäller för en importör eller distributör som ändrar marin utrustning som redan släppts ut på marknaden på ett sådant sätt att överensstämmelsen med de tillämpliga kraven kan påverkas. Marknadskontroll och övrig tillsyn Regeringen föreslår att den eller de myndigheter som regeringen bestämmer ska utöva marknadskontroll och övrig tillsyn. I lagen ska det informeras om att det finns bestämmelser om marknadskontroll i artiklarna 15–29 i förordning (EG) nr 765/2008. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås få meddela föreskrifter om marknadskontroll och om tillsyn. Vidare anges att på begäran av en marknadskontrollmyndighet ska lämna den hjälp som behövs när myndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 om det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen behöver tillgripas eller det annars finns synnerliga skäl. Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn ska få meddela de förelägganden och förbud och i övrigt vidta de åtgärder som behövs för att lagen, föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen och direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av direktivet ska följas om utrustning som uppfyller kraven enligt lagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen ändå utgör en risk för sjösäkerheten, hälsan eller miljön. Ett föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt förordning (EG) nr 765/2008 ska förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. Den myndighet som utför marknadskontroll och övrig tillsyn ska få bestämma att dess föreläggande eller förbud eller ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008 ska gälla . Avgift för ärendehandläggning, marknadskontroll och övrig tillsyn Regeringen föreslår att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om avgifter för ärendehandläggning, marknadskontroll och övrig tillsyn enligt den nya lagen och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt om avgifter för marknadskontroll enligt förordning (EG) nr 765/2008. Regeringen föreslår att den som har tagit befattning med ett ärende som gäller marknadskontroll eller övrig tillsyn enligt lagen inte obehörigen ska få röja eller utnyttja vad han eller hon fått veta om någons affärs- eller driftsförhållanden. Regeringen föreslår att en ekonomisk aktör ska åläggas att betala en sanktionsavgift om den ekonomiska aktören eller någon som handlar på hans eller hennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot vissa skyldigheter i den nya lagen eller föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. Sanktionsavgiften ska inte få beslutas för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. I övrigt ska i fråga om sanktionsavgiften bestämmelserna i 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen tillämpas. Regeringen föreslår att marknadskontroll- och tillsynsmyndighetens beslut ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Regeringen föreslår att den nya lagen ska träda i kraft . Regeringen bedömer vidare att inga övergångsbestämmelser behövs. Regeringen föreslår i proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin utrustning en ny lag om marin utrustning i syfte att genomföra det nya EU-direktivet 2014/90 om marin utrustning. Utskottet påminner inledningsvis om att den bakomliggande avsikten med direktivet är att förbättra sjösäkerheten och förebygga föroreningar till sjöss genom en enhetlig tillämpning av de tillämpliga internationella instrumenten när det gäller marin utrusning. Utskottet välkomnar detta. Direktivet syftar även till att säkerställa den fria rörligheten för sådan utrustning inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). Utskottet konstaterar att det nuvarande direktivet om marin utrustning med dess ändringar i princip är genomfört endast genom föreskrifter meddelade av Transportstyrelsen (tidigare ). Utskottet uppmärksammar att regeringen föreslår att det nya direktivet genomförs genom en ny lag om marin utrustning som är skild från fartygssäkerhetslagen (2003:438). Den nya lagen är en ramlag som kompletteras av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Utskottet anser att detta är en lämplig ordning och påminner om att på flera andra områden där harmoniserade produktdirektiv har genomförts har detta gjorts i form av särskilda ramlagar, t.ex. lagen (2016:36) om fritidsbåtar och vattenskotrar och radioutrustningslagen (2016:392). Utskottet vill även uppmärksamma att på marknaden för marin utrustning är ett flertal svenska företag verksamma. Enligt regeringen finns det 94 svenska tillverkare av rattmärkt marin utrustning i . Tillverkningsföretagens storlek är allt från små företag med ett tiotal anställda till stora med över 1 000 anställda. Utskottet anser att en väl fungerande sjöfart är av stor transportpolitisk betydelse. Eftersom direktivet syftar till att bl.a. förebygga föroreningar till sjöss genom enhetlig tillämpning av internationella normer om hur marin utrustning ska tillverkas och kontrolleras bör man enligt utskottet kunna utgå från att lagens effekter bör bli allmänt positiva sett ur miljösynpunkt. Utskottets uppfattning är också att gemensamma bestämmelser på området bidrar till att motverka snedvridning av konkurrensen mellan företag som på ett eller annat sätt är verksamma på marknaden för marin utrustning. Utskottet anser vidare att det är viktigt att direktivet genomförs på ett sätt som lever upp till syftet med direktivet utan att för den delen innebära en alltför stor börda för de som berörs av reglerna. Utskottet anser sammanfattningsvis att regeringens förslag är väl avvägt och föreslår därför att antar regeringens proposition 2015/16:158 Genomförande av det nya direktivet om marin utrustning. Utskottets förslag i korthet avslår motionsförslag om sjöfartens konkurrenskraft mot bakgrund av pågående beredningsarbete. Jämför reservationerna 1 (M, C, L, KD) och 2 (V). m.fl. (V) anför i kommittémotion 2015/16:188 yrkande 7 att regeringen bör återkomma med förslag på system för farledsavgifter som främjar sjöfarten och ökar miljödifferentieringen av avgifterna. Motionärerna konstaterar att nuvarande farledsavgifter utgör en konkurrensnackdel för handelssjöfarten eftersom avgifterna ska täcka en mängd olika kostnader. Mot den bakgrunden anser motionärerna att en permanent lösning måste tas fram för finansiering av farleder som inte missgynnar sjöfarten jämfört med andra trafikslag och ökar miljödifferentieringen av avgiften genom att rederier som är föregångare vad gäller miljöåtgärder får en lägre avgift. (FP) menar i motion 2015/16:201 yrkande 1 att för att uppnå klimatmålen måste utsläppen av växthusgaser fortsätta minskas radikalt. Motionären påpekar att det naturligtvis kräver många typer av åtgärder inom alla samhällssektorer, där minskade utsläpp från transportsystemet är avgörande. För att framgångsrikt kunna minska utsläppen anser motionären att så mycket godstrafik som möjligt bör föras över från lastbil till järnväg och båt, och att med sina drygt 50 hamnar har stora möjligheter att ytterligare utveckla och öka sjöfarten både inrikes och i närområde. Motionären yrkar därför på att åtgärder behöver vidtas för att överföra godstrafik från väg till båt.