yttr · H205UbU7y · 2015-05-20 00:00:00 — Initiativ om legitimationskrav för kuratorer i hälso- och sjukvården beslutade att ge bl.a. utbildningsutskottet tillfälle att yttra sig över förslag till utskottsinitiativ om legitimationskrav för kuratorer inom hälso- och sjukvården. har beslutat att endast yttra sig i de delar som rör utskottets beredningsområde och tar således inte ställning i frågan om huruvida ett krav på legitimation ska införas för kuratorer inom hälso- och sjukvården. Förslaget till initiativ i socialutskottet utgår från ett förslag från . Utskottet kan konstatera att myndighetens förslag avviker från det gällande högskoleregelverket på ett antal punkter. När en ny examen ska införas i högskolan anser utskottet att en självklar utgångspunkt är att den nya examen ska följa det gällande regelverket för högskolan. Under förutsättning att det är en ny yrkesexamen inom högskolan som ska ligga till grund för en legitimation som kurator inom hälso- och sjukvården, utgår utskottet från att utformningen av en sådan examen ska beredas grundligt. Utskottet kan också konstatera att konsekvenserna av att införa en ny examen i högskolan inte är analyserade eller kostnadsberäknade i förhållande till de krav som följer av högskolelagen och högskoleförordningen. Utskottet kan även konstatera att konsekvenserna av att införa ett nytt reglerat yrke varken är analyserade eller kostnadsberäknade i förhållande till de krav som följer av yrkeskvalifikationsdirektivet. Utskottet kan slutligen konstatera att förutsättningarna för att anmäla nya yrkesregleringar inte har påverkats av ändringarna i yrkeskvalifikationsdirektivet utan är desamma som . Förslag till initiativ i socialutskottet Vid socialutskottets sammanträde föreslog M-, C-, FP- och KD-ledamöterna ett utskottsinitiativ enligt nedan (bilaga 2 till prot. 2014/15:24): I finns 21 reglerade yrken med skyddade yrkestitlar inom hälso- och sjukvård. Denna ordning är ett av många redskap att säkra att vården genomförs patientsäkert och med hög kvalitet. tillsatte alliansregeringen en utredning om behovet av att införa en yrkeslegitimation för kuratorer. presenterade ett förslag om att införa en legitimationsgrundande vidareutbildning i socialt arbete omfattande en termins högskolestudier som avses leda till examen som hälso- och sjukvårdskurator. EU ska modernisera yrkeskvalifikationsdirektivet. Det medför att inget medlemsland får reglera yrken själva, utan detta ska godkännas på EU-nivå. Vi vill som ett led i att öka tryggheten för patienterna att en yrkeslegitimation införs så att det blir tydligt att enbart personal med legitimation och kompetensbevis får utöva yrket. Företrädarna för , , och i socialutskott föreslår därför att utskottet tar initiativ till att regeringen skyndsamt återkommer till med förslag i frågan om legitimation för kuratorer i syfte att bland annat stärka patientsäkerhet, ansvarsutkrävande samt yrkets profession. har beslutat att yttra sig i de delar som rör utskottets beredningsområde, dvs. den utbildning som föreslås ligga till grund för legitimationen och konsekvenserna av att införa ett reglerat yrke enligt yrkeskvalifikationsdirektivet. tar således inte ställning i frågan om huruvida ett krav på legitimation ska införas för kuratorer inom hälso- och sjukvården. fick information om legitimation för kuratorer från (prot. 2014/15:35). Den förra regeringen gav i uppdrag att utreda behovet av en legitimation för kuratorer inom hälso- och sjukvården. Om det fanns ett sådant behov skulle föreslå vilken utbildning som bör ligga till grund för en eventuell legitimation. Ekonomiska, organisatoriska, författningsmässiga och eventuella övriga konsekvenser som en legitimation bedöms medföra skulle också redovisas (S2013/3447/FS, delvis). Uppdraget redovisades i rapporten för kuratorer inom hälso- och sjukvård. Enligt finns det utifrån framför allt patientsäkerhetsaspekter behov av och motiv för att införa legitimation för hälso- och sjukvårdskuratorer. föreslår därför att legitimation införs för socionomer som är verksamma inom hälso- och sjukvården. Benämningen på yrkesexamen och legitimationsyrket föreslås bli hälso- och sjukvårdskurator. Kraven för att legitimeras som hälso- och sjukvårdskurator föreslås vara socionomutbildning (210 högskolepoäng) och vidareutbildning i socialt arbete inom hälso- och sjukvård (30 högskolepoäng) som leder till examen som hälso- och sjukvårdskurator. [1] Enligt uppfattning behöver vidareutbildningen inte innehålla ett examensarbete om 15 högskolepoäng eftersom kuratorerna redan har gjort ett sådant arbete inom sin grundutbildning. Socionomexamen eller likvärdig utbildning om 210 högskolepoäng ska ge behörighet till utbildningen. menar att nödvändiga kunskapsmoment kan rymmas i en legitimationsgrundande vidareutbildning om 30 högskolepoäng på avancerad nivå och vara en del av det ordinarie högskolesystemet, så att studenter kan gå vidareutbildningen direkt efter socionomexamen. Enligt är förutsättningarna för att införa en sådan vidareutbildning goda eftersom liknande vidareutbildningar redan finns vid flera universitet och högskolor. Bakgrund och gällande rätt I 1 kap. högskolelagen (1992:1434) finns bestämmelser om utbildningsnivåer, examensnivåer och examina och om tillstånd att utfärda examina. Utbildningen ges enligt högskolelagen på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå (7 §). Utbildning på avancerad nivå ska väsentligen bygga på de kunskaper som studenterna får inom utbildning på grundnivå eller motsvarande kunskaper. Utbildning på avancerad nivå ska innebära en fördjupning av kunskaper, färdigheter och förmågor i förhållande till utbildning på grundnivå och ska, utöver vad som gäller för utbildning på grundnivå, ytterligare utveckla studenternas förmåga att självständigt integrera och använda kunskaper, utveckla studenternas förmåga att hantera komplexa företeelser, frågeställningar och situationer, och utveckla studenternas förutsättningar för yrkesverksamhet som ställer stora krav på självständighet eller för forsknings- och utvecklingsarbete (9 §). Examina ska avläggas på grundnivå, avancerad nivå eller forskarnivå. Regeringen meddelar föreskrifter om vilka examina som får avläggas och på vilken nivå de ska avläggas (10 a §). Tillstånd att utfärda examina () beslutar om tillstånd att utfärda examina på grundnivå och avancerad nivå för universitet och högskolor (12 §). Ett tillstånd att utfärda examina får lämnas bara om utbildningen uppfyller de krav på utbildningen som ställs i 1 kap. högskolelagen och de särskilda krav som finns i förordning och om det i ett rikstäckande perspektiv finns ett allmänt intresse av att examina får utfärdas (13 §). Om kraven på utbildningen inte är uppfyllda för en viss examen som ett universitet eller en högskola har tillstånd att utfärda, ska UKÄ uppmana eller högskolan att avhjälpa bristerna. Finns bristerna helt eller till väsentlig del kvar sedan tiden för uppmaningen har gått ut, får UKÄ besluta att eller högskolan inte längre får utfärda en sådan examen som bristerna avser (14 §). I 6 kap. högskoleförordningen (1993:100) finns bestämmelser om utbildning på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå. Omfattningen av utbildningen ska anges i högskolepoäng där heltidsstudier under ett normalstudieår motsvarar 60 högskolepoäng (2 §). Inom utbildningen får bara de examina avläggas som anges i bilaga 2 till högskoleförordningen (examensordningen) (4 §). I examensordningen anges det på vilken nivå en viss examen ska avläggas och vilka krav som ska uppfyllas för en viss examen (examensbeskrivning) (5 §). All utbildning på grundnivå och avancerad nivå ska bedrivas i form av kurser. Kurser får sammanföras till utbildningsprogram (13 §). För en kurs ska det finnas en kursplan (14 §). I kursplanen ska följande anges: kursens nivå, antal högskolepoäng, mål, krav på särskild behörighet, formerna för bedömning av studenternas prestationer och de övriga föreskrifter som behövs (15 §). För utbildningsprogram ska det finnas en utbildningsplan. För kurserna inom programmet ska det finnas kursplaner (16 §). I utbildningsplanen ska följande anges: de kurser som programmet omfattar, kraven på särskild behörighet och de övriga föreskrifter som behövs (17 §). I examensordningen (bilaga 2 till högskoleförordningen) anges det vilka examina som får avläggas på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå och vilka krav som ska uppfyllas för respektive examen (examensbeskrivning). Examina delas in i generella examina, konstnärliga examina och yrkesexamina. Det finns två generella examina på grundnivå (högskoleexamen på 120 högskolepoäng och kandidatexamen på 180 högskolepoäng), två på avancerad nivå (magisterexamen på 60 högskolepoäng och masterexamen på 120 högskolepoäng) och två på forskarnivå (licentiatexamen på 120 högskolepoäng och doktorsexamen på 240 högskolepoäng). På varje nivå finns det motsvarande konstnärliga examina. I bilaga 2 till högskoleförordningen (examensordningen) finns det totalt 36 yrkesexamina, varav 21 på grundnivå och 15 på avancerad nivå. Två examina ges på grundnivå eller avancerad nivå (grundlärarexamen och ämneslärarexamen). Av de 21 yrkesexamina på grundnivå omfattar majoriteten (15 examina) 180 högskolepoäng. Tre är något längre (210 högskolepoäng, bl.a. socionomexamen) och tre är kortare (tandhygienistexamen omfattar 120 högskolepoäng, yrkeslärarexamen 90 högskolepoäng och folkhögskollärarexamen 60 högskolepoäng). Av de 15 yrkesexamina på avancerad nivå är det en, specialistsjuksköterskeexamen, som omfattar 60 högskolepoäng. Med inriktning mot distriktssköterska omfattar denna examen 75 högskolepoäng. I båda fallen krävs sjuksköterskeexamen och yrkeslegitimation för att vara behörig till utbildningen. Fyra examina omfattar 90 högskolepoäng: barnmorskeexamen (som kräver sjuksköterskeexamen och yrkeslegitimation), psykoterapeutexamen (som kräver psykologexamen, läkarexamen med viss specialisering eller socionomexamen), speciallärarexamen (som kräver lärarexamen med viss inriktning) och specialpedagogexamen (som kräver lärarexamen). Majoriteten yrkesexamina på avancerad nivå är betydligt längre. Två omfattar 240 högskolepoäng (civilekonomexamen och logopedexamen), en omfattar 270 högskolepoäng (juristexamen), sex omfattar 300 högskolepoäng (bl.a. civilingenjörsexamen och tandläkarexamen) och en omfattar 330 högskolepoäng (läkarexamen). I bilagan till förordningen (1993:221) för finns 12 yrkesexamina (7 på grundnivå och 5 på avancerad nivå) och i bilagan till förordningen (2007:1164) för Försvarshögskolan finns 1 yrkesexamen på grundnivå (officersexamen). I examensbeskrivningen för en examen anges vilka krav som ska uppfyllas för den examen. Examensbeskrivningar följer en gemensam struktur: - omfattning (exakt antal högskolepoäng som examen omfattar) - mål (under de tre rubrikerna Kunskap och förståelse, Färdighet och förmåga och Värderingsförmåga och förhållningssätt) - självständigt arbete (examensarbete). Krav på ett självständigt arbete (examensarbete) ställs för samtliga examina på avancerad nivå. Omfattningen på det självständiga arbetet relateras till kursfordringarna för respektive examen. När det gäller utbildning på grundnivå och avancerad nivå ska utbildningsutbudet enligt regleringsbrevet för universitet och högskolor svara mot studenternas efterfrågan och arbetsmarknadens behov. Universitet och högskolor ska i årsredovisningen redovisa vilka bedömningar, prioriteringar och behovsanalyser som ligger till grund för beslut om utbildningsutbudet. Ett universitets eller en högskolas avvägningar när det gäller t.ex. fördelningen mellan program och kurser på olika nivåer och med olika förkunskapskrav samt fördelningen mellan campus och distansutbildning ska redovisas. Därutöver ska en redovisning lämnas över hur lärosätet möter det omgivande samhällets behov av utbildning. () ansvarar för kvalitetssäkring av högskoleutbildning genom utvärdering av utbildning på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå (2 § förordningen [2012:810] med instruktion för ). ska enligt riksdagsordningen bereda ärenden om högre utbildning och anslag inom utgiftsområdena 15 Studiestöd och 16 Utbildning och universitetsforskning. Utskottet vill påminna om att , mot bakgrund av den internationella utvecklingen (den s.k. Bolognaprocessen), beslutade att högskoleutbildning ska ges på grundnivå, avancerad nivå och forskarnivå och att högskoleexamina ska avläggas på grundnivå, avancerad nivå eller forskarnivå (prop. 2004/05:162, bet. 2005/06:UbU3, rskr. 2005/06:160). Syftet var att skapa internationellt jämförbara strukturer för högre utbildning. Särskilt viktig var uppdelningen av högre utbildning i tre nivåer. Utbildning på varje nivå ska förutsätta och bygga på utbildning på tidigare nivåer. Det ska alltså finnas en progression mellan nivåerna. beslutade om särskilda beskrivningar för var och en av nivåerna i högskolelagen. Ett examenstillstånd får ges till ett lärosäte bara om utbildningen uppfyller de krav på utbildningen som ställs i 1 kap. högskolelagen och de särskilda krav som finns i förordning. Det är regeringen som beslutar vilka examina som får avläggas i högskolan. Dessa examina anges i examensordningen. För varje examen har regeringen beslutat en examensbeskrivning som anger på vilken nivå examen ska avläggas, examens omfattning (dvs. antal högskolepoäng) och vilka krav som ska uppfyllas för att man ska få examen. Utskottet kan konstatera att inte föreslår någon examensbeskrivning för den nya yrkesexamen. Det återstår således att ta fram en sådan beskrivning om den nya examen ska införas i högskolan. Detta är enligt utskottets uppfattning ett centralt arbete som är såväl omfattande som tidskrävande. föreslår att examen som hälso- och sjukvårdskurator ska omfatta 30 högskolepoäng, dvs. Utskottet kan konstatera att det inte finns någon så kort utbildning som leder till en examen i högskolan. Den kortaste yrkesexamen på avancerad nivå omfattar 60 högskolepoäng, dvs. Utskottet kan därmed konstatera att förslag avviker väsentligt från det ordinarie högskolesystemet när det gäller examens omfattning. Enligt uppfattning behöver vidareutbildningen inte innehålla ett examensarbete om 15 högskolepoäng eftersom kuratorerna redan har gjort ett sådant arbete inom sin grundutbildning. Regeringen har emellertid bedömt att krav på ett självständigt arbete (examensarbete) bör ställas för samtliga examina på grundnivå och avancerad nivå. Omfattningen på det självständiga arbetet bör relateras till kursfordringarna för respektive examen (prop. 2004/05:162 s. 94). Regeringen anser att det självständiga arbetet är centralt för att bekräfta att studenten uppnått kraven för examen. I det självständiga arbetet visar studenten att han eller hon inte enbart har inhämtat kunskaper utan också kan tillämpa och vidareutveckla dessa med den grad av självständighet som krävs för att utöva det yrke som utbildningen förbereder för eller för att påbörja studier på nästa nivå (prop. 2004/05:162 s. 102). Utskottet kan också konstatera att samtliga examina på avancerad nivå kräver ett självständigt arbete (examensarbete) enligt examensbeskrivningarna. Även på denna punkt avviker således förslag väsentligt från det ordinarie högskolesystemet. Även namnet på examen – examen som hälso- och sjukvårdskurator – avviker från benämningen av övriga yrkesexamina där yrkets namn är förled och ordet ”examen” är efterled, t.ex. tandläkarexamen och apotekarexamen. När en ny examen ska införas i högskolan anser utskottet att en självklar utgångspunkt är att den nya examen ska följa det gällande regelverket för högskolan. Under förutsättning att det är en ny yrkesexamen som ska ligga till grund för en legitimation som kurator inom hälso- och sjukvården, utgår utskottet från att utformningen av en sådan examen ska beredas grundligt. Examenstillstånd, kvalitetssäkring och utbildningsutbud Enligt förslag ska den utbildning som ligger till grund för legitimationen vara en vidareutbildning i socialt arbete inom hälso- och sjukvården på avancerad nivå. Förutsättningarna för att införa en sådan vidareutbildning är enligt goda då liknande vidareutbildningar redan finns vid flera universitet och högskolor. Utskottet kan konstatera att begreppet vidareutbildning inte finns i högskolelagen. Fortbildning och vidareutbildning är inte en egen utbildningskategori, utan det är individens syfte med utbildningen som avgör om den kan sägas vara en fortbildning eller en vidareutbildning (prop. 2004/05:162 s. 88–89). Utskottet vill därför understryka att förslag innebär att en ny yrkesexamen på avancerad nivå ska införas i högskolan. Det har vissa konsekvenser som varken har analyserats eller kostnadsberäknats i förslag. En konsekvens är att universitet och högskolor ska ansöka om tillstånd att utfärda den nya examen. Det är eller högskolan som på eget initiativ ansöker om ett sådant tillstånd. Det är ett strategiskt beslut för varje lärosäte. Det är också det enskilda lärosätet som beslutar om sitt utbildningsutbud. En annan konsekvens är att den nya yrkesutbildningen ska utvärderas av . Kostnaderna för att utvärdera en ny yrkesutbildning i högskolan finns inte med i kostnadsberäkning. Sammanfattningsvis kan utskottet konstatera att konsekvenserna av att införa en ny examen i högskolan inte är analyserade eller kostnadsberäknade i förhållande till de krav som följer av högskolelagen och högskoleförordningen. Enligt behövs det en noggrannare analys av utbildningskostnaderna som t.ex. även omfattar kostnaderna för studiemedel. Det återstår således ett omfattande arbete i denna del. Ett nytt reglerat yrke Inom EU finns det regler för att underlätta för EU-medborgare att arbeta inom ett reglerat yrke (direktiv /36/EG, det s.k. yrkeskvalifikationsdirektivet). Syftet är att underlätta den fria rörligheten inom EU. Genom direktivet regleras erkännandet av utländska yrkeskvalifikationer. Den som vill arbeta inom ett reglerat yrke ska kontakta den behöriga myndigheten i det land där man vill arbeta och ansöka om rätt att utöva yrket. Huvudregeln är att den som är behörig att utöva ett reglerat yrke i en medlemsstat ska förklaras behörig i en annan medlemsstat (artikel 13). Den mottagande medlemsstaten kan dock i vissa fall ställa krav på kompensationsåtgärder som prov eller yrkespraktik (artikel 14). Enligt direktivet är ett reglerat yrke en eller flera former av yrkesverksamhet där det genom lagar och andra författningar direkt eller indirekt krävs bestämda yrkeskvalifikationer för tillträde till eller utövande av verksamheten; det gäller i synnerhet en yrkestitel som enbart får användas av den som innehar en viss yrkeskvalifikation (artikel 3.1 a). Enligt direktivet ska en behörig myndighet utses för det reglerade yrket (artikel 56). är behörig myndighet för yrken inom hälso- och sjukvården (8 § 4 förordningen [2009:1243] med instruktion för ). Enligt myndighetens hemsida omfattas totalt 21 olika yrken inom hälso- och sjukvården. Yrkeskvalifikationsdirektivet har ändrats. [3] Ändringsdirektivet ska vara genomfört i medlemsstaterna senast . I en ny artikel, artikel 59, finns det bestämmelser om den utvärderingsprocess som ska genomföras på EU-nivå för att säkerställa att yrken regleras av en berättigad anledning och på ett proportionerligt sätt. Den utredning som regeringen tillsatte för att genomföra direktivet i konstaterar att detta är förutsättningar som redan framgår av fördraget och av rättspraxis och därför gäller oavsett om de återgetts i direktivet eller inte. Kommissionen har alltid möjlighet att inleda ett överträdelseförfarande mot en medlemsstat som inte i vederbörlig ordning kunnat redogöra för nationella regleringar som skapar hinder för den fria rörligheten på den inre marknaden. Det är slutligen som avgör i vad mån det behövs ekonomiska sanktioner mot en felande medlemsstat (SOU 2014:19 s. 454–457). I artikel 59.3 redogörs för det s.k. inremarknadstestet. Medlemsländerna ska undersöka i vad mån de yrkesregleringar som redan finns, eller som landet överväger att införa, uppfyller de villkor som utgör en förutsättning för alla nationella regleringar som riskerar att leda till hinder på den europeiska inre marknaden. Bestämmelsen innebär att de nationella reglerna - inte får diskriminera i förhållande till medborgarskap eller bosättningsort - måste vara berättigade av ett allmänintresse - måste vara lämpliga för att uppnå målsättningen och inte får vara onödigt långtgående. Enligt artikel 59.5 i direktivet ska medlemsstaterna senast informera kommissionen om vilka regleringar man avser att behålla samt ange skälen till varför man anser att kraven överensstämmer med inremarknadstestet i artikel 59.3. Kommissionen har tagit fram ett meddelande om processen för utvärdering av befintliga nationella bestämmelser (KOM(2013) 676). [4] Efter denna tidpunkt ska medlemsstaterna informera kommissionen efter det att ytterligare krav införts samt motivera varför dessa får anses överensstämma med artikel 59.3. Övergångsbestämmelser för redan yrkesverksamma kuratorer föreslår att det ska finnas övergångsregler för legitimering av yrkesverksamma kuratorer som inte uppfyller det föreslagna kravet för legitimation. Övergångsreglerna ska enligt utgå från grundexamen, antal år i yrket och relevanta vidareutbildningar. I är det utbildningsutskottet som har berett frågor om yrkeskvalifikationsdirektivet. Utskottet kan konstatera att förslaget att införa legitimation för kuratorer inom hälso- och sjukvården också innebär att ett nytt reglerat yrke enligt yrkeskvalifikationsdirektivets definition införs i – hälso- och sjukvårdskurator. Det medför att en behörig myndighet för det nya yrket behöver utses och att en ordning för erkännande av utländska kvalifikationer för yrket måste införas (inklusive kompensationsåtgärder). Varken kostnaderna för den behöriga myndigheten för det nya reglerade yrket eller kostnaderna för kompensationsåtgärder framgår av kostnadsberäkningar. För erkännandet av utländska kvalifikationer har det enligt direktivet betydelse om ett yrke är reglerat eller inte i den medlemsstat där man har fått sina yrkeskvalifikationer. Förslaget får därmed också konsekvenser för erkännandet av svensk behörighet som hälso- och sjukvårdskurator i utlandet. Utskottet kan konstatera att konsekvenserna av att införa ett nytt reglerat yrke varken är analyserade eller kostnadsberäknade i förslag i förhållande till de krav som följer av yrkeskvalifikationsdirektivet. Yrkeskvalifikationsdirektivet har moderniserats genom ett ändringsdirektiv (direktiv /55/EG) som ska vara genomfört i medlemsstaterna senast . En ny artikel om anmälan av yrkesregleringar har införts. Utskottet kan konstatera att förutsättningarna för att anmäla nya yrkesregleringar inte har påverkats av den nya bestämmelsen i yrkeskvalifikationsdirektivet utan är desamma som . I en skriftlig fråga till folkhälso-, sjukvårds- och idrottsministern (2014/15:350) har det i detta sammanhang nämnts att har infört en ny reglering av yrkesutbildade personer inom socialvården som ska träda i kraft (prop. RP 354/2014). har av det finska , som ansvarar för yrkeskvalifikationsdirektivet, erfarit att den valda tidpunkten för ikraftträdande saknar koppling till genomförandet av yrkeskvalifikationsdirektivet. För att utforma lämpliga övergångsregler har tagit del av erfarenheter från bl.a. införandet av en ny lärarlegitimation. Övergångsreglerna ska enligt utgå från grundexamen, antal år i yrket och relevanta vidareutbildningar. uppskattar att av de yrkesverksamma kuratorerna kommer att omfattas av övergångsreglerna. Utskottet vill betona vikten av att inte underskatta svårigheterna med att tillämpa övergångsregler. Sådana regler behöver därför tänkas igenom noga, vilket kräver tid. Utskottet kan också konstatera att kostnaderna för prövning enligt övergångsbestämmelserna inte finns med i kostnadsberäkning.