sou · H3B387 · 2015-10-09 00:00:00 — Även den större delen av elanvändningen finns här. SOU 2015:87 Kartläggning av elanvändningen i Tabell 9.10 Näringslivets elanvändning i normalskatteområdet 2013 Jordbruk, skogsbruk och fiske Försörjning av el, gas, värme och kyla Vattenförsörjning; avloppsrening, Handel; reparation av motorfordon och Verksamhet inom juridik, ekonomi, Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster och andra stödtjänster Offentlig förvaltning och försvar; Vård och omsorg; sociala tjänster Kultur, nöje och fritid Förvärvsarbete i hushåll; hushållens produktion av diverse varor och tjänster för eget bruk Källa: och egna bearbetningar. I Tabell 9.11 redovisas näringslivets elförbrukning för de elanvänd- are som befinner sig i kommuner med Norrlandsskattesatsen. Endast en mindre del av elanvändningen sker i dessa kommuner. Kartläggning av elanvändningen i Tabell 9.11 Näringslivets elanvändning i Norrlandsskatteområdet, 2013 Jordbruk, skogsbruk och fiske Försörjning av el, gas, värme och kyla Vattenförsörjning; avloppsrening, Handel; reparation av motorfordon och Verksamhet inom juridik, ekonomi, Uthyrning, fastighetsservice, resetjänster och andra stödtjänster Offentlig förvaltning och försvar; Vård och omsorg; sociala tjänster Kultur, nöje och fritid Förvärvsarbete i hushåll; hushållens produktion av diverse varor och tjänster för eget bruk Källa: och egna bearbetningar. 10Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv I avsnitt 10 diskuteras inledningsvis två mått på hur ett företags eller en branschs handelsintensitet och elintensitet kan beräknas. Vidare diskuteras strukturer i fyra potentiellt skyddsvärda sektorer; basindustrin, tvätteribranschen, återvinningssektorn samt datacenter- branschen. Handelsintensitet är ett mått som syftar till att beskriva hur kon- kurrensutsatt en bransch är, såväl på hemmamarknaden som på ex- portmarknaden. Hög handelsintensitet indikerar hårdare konkurrens i branschen, vilket gör att företagen i branschen har svårt att över- vältra ökade kostnader på kunderna utan att efterfrågan minskar. Den definition av handelsintensitet som används här beskrivs när- mare i avsnitt 8 och motsvarar den som har använts av (2013). Definitionen tar hänsyn till att företag påver- kas både av konkurrens på exportmarknaden och av import till = Export + Import Produktionsvärdet + Import Den genomsnittliga handelsintensiteten för alla branscher 2010 var . I Tabell 10.1 redovisas handelsintensiteten för jordbruk och industri 2013. Av tabellen framgår att många branscher inom Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv industrin har betydligt högre handelsintensitet än genomsnittet. Det framgår också att det finns branscher som inte är särskilt kon- kurrensutsatta och att det bland dem finns sådana som får en för- månlig behandling enligt nuvarande ordning för energiskatt på el. Ett exempel är grafiska produkter, ett annat är jord-, skogs- och vattenbruk. Tabell 10.1 Handelsintensitet 2013 01-03 jordbruks,… 05-09 utvinning av… 10 livsmedel 11-15 drycker,… 16 trä och varor… 17 papper och… 18 grafiska… 19-21 kemisk… 22 gummi- och… 23 andra icke-… 24 stål- och… 25 metallvaror,… 26 datorer,… 27 elapparatur 28 övriga maskiner 29 motorfordon,… 30-33 övrig… Elintensitet är ett mått som visar hur mycket el ett företag använ- der i förhållande till någon annan storhet. Elintensitet är alltså en kvot som kan användas för att få en uppfattning om hur beroende ett företag är av el som insatsvara i sin produktion. Huruvida ett företag är elintensivt kan avgöras utifrån olika ut- gångspunkter. En enkel uppdelning är att utgå från den indelning som följer av åsatta SNI-koder. En annan kan vara att sätta elanvänd- ning i förhållande till något annat relevant mått, t.ex. elanvändning per anställd eller per antal ton producerade varor. En sådan kvot skulle emellertid inte nödvändigtvis vara objektiv. Hur många an- ställda eller hur många ton som produceras beror på vad som pro- Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv I den mån kvoten avgör hur företag behandlas i ett eller annat avseende, t.ex. vid energibeskattningen, leder den följaktligen inte heller till likabehandling utifrån det faktiska elberoendet. Ett mer allsidigt alternativ är att relatera till ekonomiska mått, t.ex. elanvändning i förhållande till omsättning, produktionsvärde eller förädlingsvärde. Med ett ekonomiskt mått som nämnare i kvoten elintensitet får den ett meningsfullt innehåll oavsett verksamhets- inriktning och kan tjäna som en enhetlig och jämförbar storhet. En nackdel med en definition som relaterar till ekonomiska mått är att dessa varierar beroende på konjunkturen, företagens organisation och förekommande affärsupplägg. I det följande diskuteras översikt- ligt för- och nackdelar med de alternativ som nämnts.1 Att SNI-koden tillmäts viss relevans för att avgöra vilka som ska ha en lägre skatt är något som redan görs inom ramen för den nuvar- ande energibeskattningen av el. Med ett renodlat sådant förhåll- ningssätt skulle skatten inte komma att baseras på det enskilda företagets situation utan på en generell bedömning som utgår från sektorns genomsnittliga elintensitet. En sådan metod har låg träff- säkerhet, eftersom det enskilda företagets situation inte beaktas. Genom avsaknaden av referens till det enskilda företagets energi- användning finns emellertid inga negativa incitament för energieffek- tivisering. EU:s energiskattedirektiv (2003/96/EG) använder inte elintensitet, men väl begreppet energiintensitiet. Direktivet ger medlemsstaterna möjligheten att sätta ned skatten för energiinten- siva företag eller företagssammanslutningar som har ingått avtal om t.ex. energieffektivisering. För att betraktas som energiintensivt måste ett företag enligt artikel 17(a) i direktivet uppfylla något av följande kriterier: 1 Metoderna diskuteras utförligt i (2007). Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv •Energiprodukternas och elektricitetens inköpskostnad uppgår till av produktionsvärdet, •den nationella erlagda energiskatten uppgår till av förädlingsvärdet.2 Som framgått definierar energiskattedirektivet alltså energiintensitet och inte elintensitet. Definitionen är framtagen för att medlems- staterna ska ha möjligheten att avvika från direktivets minimi- skattenivå. Definitionen som sådan är inte lämplig för att definiera elintensiva företag. Med elanvändning per produktionsvärde fås en kvot som relaterar till ett ekonomiskt mått. Denna modell användes i elcertifikats- systemet åren 2007–2008, men övergavs efter en översyn och utvär- dering 2007. Utvärderingen visade på orättvisor i beräkningen mellan företag, men också på risker för att företag vid beräkningen påver- kades av andra aktörers ekonomiska aktiviteter. En av de största nackdelarna med denna modell är att enheten i nämnaren (produktionsvärdet) även inkluderar förändringar i före- tagets råvarukostnader liksom värdeökningar och mervärden upp- komna i tidigare led i tillverkningsprocessen, t.ex. hos en under- leverantör. Dessa faktorer ligger helt utanför företagets kontroll som de alltså riskerar att medföra att företaget missar den fastställda kvoten. Måttet är därför mindre ändamålsenligt. Det faktum att ett företag får ökade kostnader för råvaror eller andra insatsvaror bör inte i sig leda till att det plötsligt inte kan anses vara elintensivt. Dessa kostnadsökningar som beror på yttre faktorer 2 Med energiprodukternas och elektricitetens inköpskostnad avses den faktiska kostnaden för inköpt energi eller energi som framställts inom företaget. Endast elektricitet, värme och energiprodukter som används för uppvärmningsändamål eller för ändamål som anges i arti- kel 8.2 b och 8.2 c ska räknas med. Alla skatter ingår, utom avdragsgill mervärdesskatt. Med produktionsvärde avses omsättning, inklusive subventioner direkt kopplade till produkt- priset, plus eller minus förändringar i lager av färdiga produkter, varor under tillverkning och varor och tjänster som inköpts för återförsäljning, minus inköp av varor och tjänster för åter- försäljning. Med förädlingsvärde avses den sammanlagda mervärdesskattepliktiga omsätt- ningen inklusive export, minus sammanlagda mervärdesskattepliktiga inköp inklusive import. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv innebär ju inte att den produktionsmässiga betydelsen av el som insatsvara har minskat för företaget i fråga. Elanvändning per miljon kronor förädlingsvärde är en mer rättvis- ande utgångspunkt än produktionsvärdet vid beräkning av ett företags elintensitet. Det beror på att förädlingsvärdet utgår från det specifika företagets verksamhet. Därigenom undviks inbland- ning av t.ex. förändrade ekonomiska förhållanden i tidigare pro- duktionsled. Denna metod används i elcertifikatsystemet för att avgränsa den elförbrukning som – tillsammans med förbrukning som helt befriats från energiskatt (genom avdrag enligt 9 kap. 2, 3 eller 5 § LSE) – är undantagen från kvotplikt. Den del av definitionen3 som tar sikte på energiintensiteten omfattar följande. Ett företag i sin helhet eller en del av ett företag som utgör en egen verksamhet eller verksamhetsgren där det: •bedrivs och har bedrivits industriell tillverkning i en process i vilken det använts i genomsnitt el för varje miljon kronor av förädlings- värdet4 av den elintensiva industrins produktion, •bedrivs ny verksamhet med industriell tillverkning i en process i vilken det används eller beräknas användas i genomsnitt el för varje miljon kronor av förädlings- värdet av den elintensiva produktionen, eller •bedrivs verksamhet för vilken avdrag får göras för skatt på elek- trisk kraft enligt 11 kap. 9 § 2, 3 eller 5 lagen (1994:1776) om skatt på energi (LSE). 32 § första stycket punkterna 8 a och b lagen (2011:1200) om elcertifikat. 4Med förädlingsvärde avses i lagen (2011:1200) om elcertifikat skillnaden mellan den el- intensiva industrins sammanlagda omsättning och sammanlagda inköp. Med sammanlagd omsättning avses intäkter från försålda varor och utförda tjänster, inräknat egna uttag, som ingår i företagets normala verksamhet (nettoomsättningen), förändring av varulager, akti- verat arbete för egen räkning och övriga rörelseintäkter samt ränteintäkter. Med samman- lagda inköp avses alla rörelsekostnader, inräknat avskrivningar och nedskrivningar på till- gångar samt räntekostnader. Personalkostnader, inräknat arbetsgivaravgifter och kostnader för inhyrd personal, ska inte utgöra rörelsekostnader. Se 2 § första stycket 9 i nämnda lag. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv SOU 2015:87 Även om det finns fördelar med att använda förädlingsvärdet i stället för produktionsvärdet som utgångspunkt för beräkningen, finns också problem med ett sådant förhållningssätt. Ett grund- läggande förhållande är förstås att måttet påverkas av hur föräd- lingsvärde definieras. Förädlingsvärdet kan variera åtskilligt bero- ende på konjunkturläget. Den förbrukade mängden el påverkas i mindre utsträckning men förädlingsvärdet kan påverkas av t.ex. världsmarknadspriserna på en produkt. Fastän företagets produk- tion inte har förändrats, kan kvoten med företagets elintensitet alltså ändras. Företag riskerar att ömsom anses vara elintensiva, ömsom inte, utan att elförbrukningen i förhållande till företagets bidrag till näringslivets varu- och tjänsteproduktion egentligen har förändrats. Vidare kan förädlingsvärdet i viss utsträckning påverkas av företagen via deras räntor och avskrivningar. Dessutom kan före- tagens organisation påverka beräkningen. Normalt finns inte eko- nomiska data på anläggningsnivå utan enbart på företagsnivå. Bero- ende på hur företagen delar upp sina anläggningar i olika bo- lag/enheter/juridiska personer kan det ha effekter för beräkningen. Energiintensitet – som en kvot mellan elförbrukning och föräd- lingsvärde – är ett mindre lämpligt kriterium för skatteförmåner, sett till det svenska näringslivets utveckling. Företag riskerar att hamna utanför ett sådant system för att de försöker öka sin inter- nationella konkurrenskraft och leva upp till energieffektiviserings- krav. Som beskrivs i avsnitt 5 är trenden inom svensk industri att sträva uppåt i värdekedjan genom att inte endast leverera råvara utan färdiga produkter. Detta leder till ett ökat förädlingsvärde (nämnaren i kvoten). Svenska företag försöker minska kostnaderna för insatsvaror, vilket inkluderar kostnaderna för el (täljaren i kvoten). Denna utveckling pågår bl.a. genom energi- effektivisering. Läggs detta samman leder det till en lägre kvot MWh per miljon kronor förädlingsvärde. Företag riskerar således att hamna utanför systemet och tappa internationell konkurrenskraft. Av Tabell 10.2 nedan framgår elintensiteten som MWh per miljon kronor förädlingsvärde per bransch på SNI-kod, nivå 1. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv 05-09 gruvor och… 10-12 livsmedels-,… 13-15 textil-, beklädnads-,… 16 industri för trä ochvaror… 17 massa-, pappers- och… 18 grafisk och annan… 23 industri för andra icke-… 24 stål- och metallverk 25 industri för metallvaror… 26-28 industri för datorer,… Med utgångspunkt i elcertifikatssystemets gränsvärden för elinten- sitet, 190 MWh per miljon kronor förädlingsvärde, framgår av Tabell 10.2 att det är få branscher som i genomsnitt är tillräckligt elintensiva för att kvalificera sig för en ordning som bygger på el- intensitet. Vid en företagspecifik analys framgår att det finns före- tag i de elintensiva branscherna som inte är elintensiva och vice versa. (2013) har tagit fram statistik som visar att det 2012 fanns 12 företag utanför tillverkningsindustrin som var undantagna från kvotplikt på grund av elintensitet. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv 10.4Specifikt om vissa sektorer I utredningens direktiv nämns att svensk basindustri är särskilt skyddsvärd. Det preciseras emellertid inte vad som menas med bas- industri. Utredningen har inte heller kunnat finna någon enhetlig definition av detta begrepp. Mer allmänt kan emellertid sägas att basindustrin består av ett flertal råvarubaserade och energiintensiva branscher som har spelat en viktig roll i den svenska ekonomin. Industrin har byggts upp och tillgång till billiga råvaror som järnmalm och insatsvaror som el har haft betyd- else för dess framgång. För analysen har utredningen använt samma avgränsning som (2013), som avgränsar basindustrin utifrån SNI-kod. Till basindustrin räknar utredningen således SNI-kod 05–09 (utvinning av mineraler) samt SNI-kod 16–24 (industrin för trä- varor och varor av trä, massa-, pappers- och pappersvaruindustrin, grafisk och annan reproduktionsindustri, kemisk industri, petro- leumprodukter, läkemedelsindustrin, gummi- och plastvaruindu- stri, industri för andra icke-metalliska mineraliska produkter och stål- och metallverk). Denna avgränsning stämmer också bra över- ens med hur basindustrins paraplyorganisation och Stålet (SKGS) beskriver sina verksamheter.5 Basindustrin står för en stor del av sysselsättningen i . Enligt SKGS är cirka 400 000 arbetare direkt eller indirekt bero- ende av basindustrin. Basindustrins roll för handelsbalans är betydande. stod den för av exportintäkterna. Flertalet av basindustrins företag ingår i internationella kon- . 5 För mer information om SKGS se Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv Som beskrivits ovan är basindustrin en samling heterogena företag i olika branscher. Kännetecknande för dessa företag är att de genom- snittligt sett är energiintensiva och exportinriktade. Som ett exem- pel kan nämnas att av skogsindustriernas massa- och pappersproduktion exporteras. Motsvarande för sågade trävaror är . När det gäller kemiindustrin exporteras den övervägande andelen av de kemikalier och det bränsle som produ- ceras i , främst till men också till andra delar av världen. Den kemiska industrin står totalt för av den svenska exporten. Svensk stålindustri ligger långt framme i ut- vecklingen och är världsledande inom många områden. Det mesta av stålverkens leveranser exporteras. Totalt sker export till mer än 140 länder, till ett sammanlagt värde av 2012.6 Den bild som branschorganisationen förmedlar av att basindustrin verkar på en internationell marknad med produkter som är internationellt konkurrentutsatta, stämmer väl överrens med de beräkningar av handelsintensitet som utredningen har gjort. Av Tabell 10.3 framgår handelsintensiteten för basindustrins olika branscher. Den genomsnittliga hanselsintensiteten för det svenska näringslivet 2010 var . Som framgår av tabellen har ett flertal branscher inom basindustrin högre handelsintensitet än så. De är med andra ord mer utsatta för konkurrens än det genom- snittliga näringslivet. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv SOU 2015:87 Tabell 10.3 Basindustrins handelsintensitet 05–09 utvinning av metallmalmer och annan utvinning av samt service till utvinning 16 trä och varor av trä och kork (utom möbler); varor av halm, rotting o.d. 17 papper och pappersvaror 18 grafiska tjänster och tjänster avseende reproduktion av 19–21 kemisk industri, petroleumprodukter och läkemedelsindustri 22 gummi- och plastvaror 23 andra icke-metalliska mineraliska produkter 24 stål- och metallverk Basindustrin stod 2013 för av industrins elanvänd- ning. Massa-, pappers- och pappersvarutillverkning använde av den elen. Elkostnaderna är en stor kostnadspost och kan motsvara av förädlingsvärdet. För de elinten- siva företagen i basindustrin kan elkostnaden ligga i nivå med löne- kostnaden. Skogsindustrin använder stora mängder energi. Skogsindustrin är mest elintensiva bransch, med en årlig förbrukning som överstiger . I flera av företagen svarar energiförbrukningen för en lika stor kostnadsandel som övriga råvaror och personal. Det är framför allt produktionen av mekanisk massa och papper som är elintensiv. En bred definition av kemisk industri inkluderar, förutom pro- duktion av kemikalier och läkemedel, även raffinaderier samt plast- och gummiindustrier. De mest energiintensiva sektorerna återfinns i produktion av kemikalier och oljeraffinering. använde den kemiska industrin nästan el. Stålindustrin tillhör också den energiintensiva basindustrin. Ur ett energiperspektiv är de malmbaserade stålverken helt domine- rande. Ståltillverkning från återvunnet material är inte lika energi- intensivt. Många av stålindustrins processer är energikrävande och sker vid en arbetstemperatur som överstiger 1 . Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv att stålverken för sin produktion behöver tillgång till högvärdiga energibärare, såsom kol- och oljeprodukter och elkraft. El är den viktigaste energiformen vid sidan av de energiformer som används som reduktionsmedel i olika processer. användes el i stålverken. Av Tabell 10.4 framgår basindustrins elintensitet. De mest elinten- siva branscherna är massa-, pappers- och pappersvaruindustrin. Även stål- och metallverksindustrin är elintensiv medan SNI-kod 18, grafisk- och annan reproduktionsindustri har låg elintensitet. Tabell 10.4 Basindustrins elintensitet 05–09 utvinning av metallmalmer och annan utvinning av samt service till utvinning 16 industri för trä och varor av trä, kork och rotting o.d. utom möbler 17 massa-, pappers- och pappersvaruindustri 18 grafisk och annan reproduktionsindustri 19–21 kemisk industri, petroleumprodukter och läkemedelsindustri 22 gummi- och plastvaruindustri 23 industri för andra icke-metalliska mineraliska produkter 24 stål- och metallverk Sammantaget är utredningens bedömning att basindustrin även fort- satt är att se som verksamhet som är skyddsvärd och därför bör ta del av en lägre energiskatt på el. I utredningens direktiv nämns särskilt att konkurrenssituationen för informations- och kommunikationsverksamhet (SNI-kod J) ska utvärderas. I direktivet uppges att företag som förbrukar el i dator- hallar (SNI-kod 62.030) på grund av energibeskattningen kan upp- leva att de befinner sig i en ofördelaktig konkurrenssituation, sett ur ett internationellt perspektiv. Utredningen har analyserat informations- och kommunikations- teknologibranschen (IKT-branschen). sysselsatte branschen cirka 189 000 personer som den omsatte omkring 379 mil- Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv jarder kronor.7 IKT-branschen består av företag som arbetar med programvaruproduktion, IT- och konsulttjänster, teleoperatörer samt tillverkning, återförsäljning och service av hårdvara. Den digi- tala produktion som IKT-branschen levererar till sina kunder in- kluderar bl.a. datainsamling, datalagring och dataanalys av stora datavolymer (s.k. ”big data”) samt datakommunikation, databehand- ling och produktion av tjänsteinnehåll och datasäkerhet. För att IKT-företagen ska kunna erbjuda sina tjänster behövs datorkraft. Grunden i den datorkraften är vad som brukar benäm- nas datacenter. Datacenter utgör således en nödvändig infrastruk- tur för att IKT-branschen ska fungera. För att datacenter ska vara effektiva drivs de ofta som stora enheter, med tusentals servrar för lagring, kommunikation och databehandling i varje hall. Det är med datacenter som datacenterbranschen tillhandahåller stöd till IKT- branschens tjänsteverksamhet. Stödfunktionen innebär att man till- handahåller byggnader, uppkopplingsmöjligheter till internet, el- energi, kylning, serverkapacitet osv. Allt för att använda så lite energi som möjligt och för att uppnå högsta möjliga kvalitet på utrustning och tjänster.8 Tjänster mjukvara, mobila och fasta tjänster Servermjukvara, big datamjukvara, kontroll mjukvara Hus, mark, kraft, fiber, kyla, serverhårdvara Källa: (2014). Beskrivningen kan illustreras med Figur 10.1. Datacenter tillhanda- håller infrastruktur och plattformar med serverkapacitet. IKT-före- tagen levererar tjänster till andra företagssektorer, privatkunder och till samhällsfunktioner. Dessa företag placerar sig i den övre 8Länsstyrelsen (2014). Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv delen av figuren. Det är emellertid fullt möjligt för IKT-företag att själva tillhandahålla infrastrukturen och plattformarna. Många före- tag gör också det, exempelvis , , TietoEnator och CGI för att nämna några. Det innebär i sådana fall att dessa IKT-företag tillhandahåller datacenter för sin egen verksamhet, dvs. som en del av tjänsteproduktionen.9 Det finns ingen entydig definition av begreppet datacenterverk- samhet utan vad som läggs i detta beror på vem som tillfrågas. Typiskt för datacenter är emellertid att de med sin verksamhet fungerar som en grundläggande infrastruktur för digitala tjänster. Det gör de bl.a. genom att för egen eller annans räkning till- handahålla serverutrymme. En mer utförlig beskrivning av ett data- center skulle följande kunna vara: En datorhall är inrättat för att inhysa datorsystem och relaterade kom- ponenter, såsom telekommunikation och lagringssystem. Normalt har det redundans i eltillförseln eller tillgång till reservkraft, redundanta anslutningar för datakommunikation, kontrollerad inomhusmiljö (t.ex. luftkonditionering, brandskydd) och olika säkerhetsanordningar.10 Vid en jämförelse mellan de definitioner av datorhall som används av t.ex. och , i sammanhang där det har betydelse för beskattningen av el, kan konstateras att den engelska defini- tionen påminner om beskrivningen ovan. Den fokuserar på tek- niken snarare än på funktionen. Således ställs krav på extra ström- försörjning, möjligheter att kontrollera inomhusklimatet som det anges en miniminivå för elförbrukningen. avgrän- sar möjligheten till lägre energiskatt på el för datacenter bland annat genom att ange att datorhallen måste förbruka en effekt om minst 5 MW. Den finländska lagtexten går i övrigt inte in på detaljer angående betingelserna, utan fokuserar på den bedrivna verksam- hetens funktion och anger att den ska huvudsakligen ska avse 9För en mer detaljerad beskrivning av branschens verksamhet och delar se t.ex. Deloitte (2015). 10http://en.wikipedia.org/wiki/Data_center . Översättningen från engelska är utredningens egen.