sou · H3B3101 · 2015-12-09 00:00:00 — Information om de olika utbildningsgrupperna finns både för den arbetsföra befolkningen (20–) i regionen samt sysselsatt dagbefolkning (16–).52 Ett sätt att studera framtida brister, överskott och balanser är att sätta den sysselsatta dagbefolkningen i relation till befolkningen för respektive utbildningsgrupp. För att göra bedömningar kring kompetensöverskott kontra kompetensbrist behöver vi veta vad som kan väntas vara förvärvs- gradens normala nivå. I detta fall utgår vi från att förvärvsgraden vanligtvis ligger inom spannet 0,75–0,80 (övriga är arbetslösa, studerande, sjuka53, pensionerade osv.) och något högre för eftergymnasiala utbildningsgrupper. En nivå över detta spann indikerar kompetensunderskott och en nivå under indikerar kompetensöverskott (Tillväxtanalys 2010). En kvot på t.ex. 0,9 52Åldersgrupperna skiljer sig mellan dagbefolkning och befolkning i arbetsför ålder. I realiteten blir inte effekten speciellt stor av denna problematik. I gruppen är det framför allt för 18- och 19-åringar som förvärvsgraden är och i gruppen över 65år är det endast 65-,66- och 67-åringar som kommer förvärvsgrad. För exempelvis skulle det innebära att av 300 18-19-åringar skulle cirka stycken 60 av dem vara förvärvsarbetande. Om vi tänker oss att vi nu kan höja förvärvsgraden hos de äldre till 2040 innebär det följande. I beräknas det finnas totalt 263 invånare med en ålder på 65 och (det är alltså inte enbart personer i arbetsför ålder som inkluderats). Med en förvärvsgrad på skulle det innebära att det fanns 53 potentiella förvärvsarbetande inom denna grupp. Med hypotetiskt fördubblad förvärvsgrad hos denna grupp () leder det till att 105 personer skulle kunna vara förvärvsarbetande 2040 utifrån en grov skattning. Den arbetsföra befolkningen (20–) utgjorde 6 549 personer 2012 och 4 254 personer 2040. Räknat på den arbetsföra befolkningen 2040 skulle gruppen 65–66-åringar utgöra mellan 1–av den arbetsföra befolkningen beroende på hur mycket man lyckas öka förvärvsgraden. Felmarginalen och dess påverkan på resultaten är på så sätt inte stor. Måttet är inte perfekt men fungerar som en kompromiss mellan att få med hela efterfrågedelen och undvika att få alltför stor andel som inte kan räknas till potentiell arbetskraft i utbudsdelen. 53Långtidssjukskrivning, personer som erhållit sjukpenning och inte klassats som förvärvsarbetande . Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen innebär att en väldigt stor del av den regionala befolkningen måste förvärvsarbeta för att klara arbetskraftsförsörjningen i regionen. Det kan finnas en viss underskattning i det mått som används här eftersom även de som pendlar in till regionen ingår i sysselsatt dagbefolkning. Det innebär att arbetsmarknadsregioner som har och är beroende av en hög inpendling kombinerat med lägre andel bofasta kan ha en mer sårbar position än vad som visas i de resultatbeskrivningar som återges i detta kapitel. 5.2Brister och obalanser på arbetsmarknaden Resultaten visar att för utbildningsgruppen med utbildning kortare än treårigt gymnasium, är det 17 av landets 72 FA-regioner som förväntas få kvoter närmare 0,9 eller högre. Fyra FA-regioner (, , och ) förväntas få kvoter högre än ett. Kvoterna förväntas öka för 50 av de 72 FA-regionerna. För utbildningsgruppen med treårig gymnasieutbildning förväntas 48 av FA-regionerna få kvoter närmare 0,9 eller högre. Av dessa förväntas 25 stycken få en kvot högre än ett. Högsta kvoterna förväntas i FA-regionerna (1,47), (1,39), 1,32) och (1,31). I så många som 63 av landets FA-regioner förväntas kvoten öka till 2040. För gruppen med eftergymnasial utbildning uppvisar 57 FA-regioner kvoter på närmare 0,9 eller högre. väntas 43 av landets 72 FA- regioner uppvisa kvoter över ett, dvs. ha ett kompetensunderskott på arbetskraft med eftergymnasial utbildning. Högsta kvoterna förväntas bland FA-regioner i norra . Allra högst kvoter beräknas för (1,80), (1,80), (1,68) samt (1,68). Kvoterna förväntas öka för 66 av de 72 FA- regionerna. I figurerna 5.1–5.3 redovisas kvoterna för de olika utbildnings- nivåerna för samtliga FA-regioner samt genomsnittet för landet (den vertikala linjen i respektive figur). Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.1 Förväntad förvärvsgrad 2040 för arbetskraft med utbildning kortare än treårigt gymnasium Källa: rAps. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Figur 5.2 Förväntad förvärvsgrad 2040 för arbetskraft med treårig gymnasieutbildning Källa: rAps. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.3 Förväntad förvärvsgrad 2040 för arbetskraft med eftergymnasial utbildning Källa: rAps. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen I figur 5.4 illustreras förvärvsgraden för befolkning med efter- gymnasial utbildning och dess fördelning över FA-regionerna. Som framgår av figuren förväntas kvoten 2040 vara 0,9 eller högre för huvuddelen (56 av 72) av FA-regioner. I de flesta FA- regioner i norr om och beräknas kvoten överstiga ett. Även för de flesta FA-regioner i och förväntas kvoter större än ett. Andra områden där kvoten också förväntas vara mycket hög (större än ett) är östra med FA-regionerna , och samt ett nord-sydgående stråk i inland med FA-regionerna , , och . För en majoritet av FA-regionerna väntas därför efterfrågan på efter- gymnasialt utbildad arbetskraft överstiga den regionala tillgången. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.4 Förväntad förvärvsgrad 2040 för arbetskraft med eftergymnasial utbildning, fördelat efter FA-regioner Källa: rAps. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Hur ska denna regionala obalans i arbetskrafts- och kompetens- försörjning förstås? Ett sätt att illustrera detta är att se hur sambandet mellan storlek på arbetsmarknadsregionen och kvoten i förvärvsgrad förändrats . I figur 5.5 framgår att storleken på kvoten (förvärvsgraden) 2012 inte var tydligt relaterad till befolkningsstorleken på , dvs. linjen har ingen lutning och indikerar på så sätt ett svagt samband mellan FA- regionens befolkningsstorlek och förvärvsgrad. Det kan tyda på att många små arbetsmarknadsregioner klarat sig förhållandevis bra 2012, men att detta kan förändras relativt markant till 2040. En viktig orsak till att kvoterna väntas försämras för många mindre FA-regioner beror på de demografiska förändringarna och de försämringar det medför i utbudet av arbetskraft . Vi kan konstatera att variationen i kvoten (förvärvsgraden) är tydligare relaterad till befolkningsstorlek 2040 än 2012. Detta kan ses av att kurvans lutning och det negativa sambandet mellan förvärvsgrad och befolknings- storlek blir mer tydligt markerat 2040. Figur 5.5 Sambandet mellan förvärvsgrad och befolkningsstorlek 2012 och 2040 Anm.: Den vertikala axeln visar förvärvsgraden (kvot) för varje 2012 och 2040 och den horistontella axeln visar befolkningsmängden för varje 2012 och 2040. Källa: rAps. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Större FA-regioner med fler än 100 000 invånare kommer, utifrån den framskrivning som har gjorts, inte mötas av några större brister i förvärvsgraden. Framför allt kan vi se att storstädernas efterfrågan på olika utbildningsgrupper kommer att ligga närmare 0,8 i relation till det utbud som finns i regionen, se figur 5.6. Det ligger relativt nära riksgenomsnittet. Figur 5.6 Förvärvsgrad fördelat på utbildningsgrupper i storstadsområden samt riksgenomsnitt, framskrivning till 2040 Utbild 21 23 Utbild.31 34 Utbild. Anm.: Utbildningsgrupp 10 = utbildning kortare än tre-årigt gymnasium, Utbildningsgrupp 21-23 = utbildning motsvarande treårigt gymnasium, utbildningsgrupp 31-34 = eftergymnasial utbildning kortare än , utbildningsgrupp 41-44 = utbildning minst tre-årig eftergymnasial utbildning. Källa: rAps. De övriga FA-regionerna (exkl. storstäder) som har en befolkning på minst 100 000 invånare klarar sig också relativt bra i den framskrivning som genomförts. Av dessa 20 FA-regioner är det i stort sett fyra som utmärker sig negativt med risk för tilltagande kompetensunderskott i utbildningsgruppen för eftergymnasial utbildning . Framför allt är det i FA-regionerna och som vi ser de största riskerna för tilltagande kompentensunderskott på arbetskraft med högre utbildning, se figur 5.7. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Figur 5.7 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper i FA-regioner >100 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 10 = utbildning kortare än treårigt gymnasium, Utbildningsgrupp 21-23 = utbildning motsvarande treårigt gymnasium, utbildningsgrupp 31-34 = eftergymnasial utbildning kortare än , utbildningsgrupp 41-44 = utbildning minst treårig eftergymnasial utbildning. Källa: rAps. Exkluderar vi storstäderna och granskar framtida brister och obalanser utifrån olika utbildningsinriktningar inom gruppen större FA-regioner kan det konstateras att det framför allt är inom vårdsektorn som det kan väntas uppstå problem. Av 20 FA- regioner inom denna grupp är det 16 som kan få problem med att säkra tillräckligt med utbildad arbetskraft med minst treårig efter- gymnasial utbildning inom vård. Resultatet från framskrivningarna inom vårdsektorn illustreras i figur 5.8. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.8 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper inom vårdsektorn, FA-regioner > 100 000 invånare samt riksgenomsnitt, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 42 = utbildning med minst treårig eftergymnasial utbildning inom vård, Utbildningsgrupp 32 = utbildning med kortare eftergymnasial utbildning (mindre än ). Källa: rAps. Inom medelstora FA-regioner (färre än 100 000 men fler än 30 000 invånare) visar framskrivningen på ett potentiellt problem och framtida kompetensunderskott på arbetskraft med eftergymnasial utbildning (). Av 16 FA-regioner väntas 13 ha en relativt hög kvot i relation till riksgenomsnittet och i relation till det utbud som finns i regionen. Efterfrågan och kompetensunder- skott inom de övriga utbildningsgrupperna är inte speciellt framträdande, med några få undantag. Resultatet av fram- skrivningarna visas i figur 5.9. Granskas inriktningarna på dessa utbildningar förefaller det som att utbudsbristerna för arbetskraft med minst treårig eftergymnasial utbildning inom vårdsektorn kommer att vara de mest framträdande. Av 16 FA-regioner ligger 13 i farozonen och kan få svårt att klara av arbetskraft- och kompetensförsörjningen inom denna inriktning (se figur 5.10). För arbetskraft med utbildning inom pedagogik är inte bristerna lika stora, men åtminstone fem FA-regioner kan få problem att klara Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen arbetskraftsförsörjningen avseende arbetskraft med treårig efter- gymnasial utbildning inom pedagogik (se figur 5.11). Figur 5.9 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper i FA-regioner 30 000 < och >100 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 10 = utbildning kortare än tre-årigt gymnasium, Utbildningsgrupp 21-23 = utbildning motsvarande tre-årigt gymnasium, utbildningsgrupp 31-34 = eftergymnasial utbildning kortare än tre-år, utbildningsgrupp 41-44 = utbildning minst tre-årig eftergymnasial utbildning. Källa: rAps. Figur 5.10 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper inom vårdsektorn i FA-regioner 30 000 < och >100 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 42 = utbildning med minst treårig eftergymnasial utbildning inom vård, Utbildningsgrupp 32 = eftergymnasial utbildning kortare än inom vård. Källa: rAps. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.11 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper inom pedagogiksektorn i FA-regioner med 30 000 > och <100 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 43 = utbildning med minst treårig eftergymnasial utbildning inom pedagogik, Utbildningsgrupp 33 = eftergymnasial utbildning kortare än inom pedagogik. Källa: rAps. Bland mindre FA-regioner (färre än 30 000 invånare) väntas de största obalanserna i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen. Kompetensunderskott väntas inom flera utbildningsgrupper, fram- för allt för de högre utbildningsgrupperna. Vi ser utifrån resultaten att det inom denna grupp FA-regioner kan bli problem att få tillräckligt med sysselsatta med kompetens motsvarande minst treårig gymnasieutbildning. Studeras inriktningarna på de olika utbildningsgrupperna kan det konstateras att många FA-regioner väntas få mycket stora problem att kunna rekrytera kompetens inom vårdsektorn, i likhet med mönstret för större och medelstora FA-regioner. Dock finns det undantag och åtminstone 8 av 33 (mindre) FA-regioner förefaller klara av arbetskraft- och kompetensförsörjningen inom vårdsektorn relativt väl jämfört med de andra regionerna av motsvarande storlek. Inom pedagogiksek- torn ser kompetensförsörjningen också ut att kunna bli ansträngd , så att de flesta mindre FA-regioner kan komma att få problem att klara av arbetskraftsförsörjningen. Framtida brister inom områden som kräver högre utbildning inom teknik och naturvetenskap, samt brist på arbetskraft med yrkesförberedande Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen gymnasieutbildning, är också förekommande inom denna grupp av FA-regioner. Variationen mellan regionerna är stor, men på det stora hela väntas nästan hälften av de mindre FA-regionerna få allvarligare problem med att klara av försörjningen av arbetskraft med minst treårig eftergymnasial utbildning inom teknik och naturvetenskap. Resultatet av framskrivningarna visas i figur 5.12- 5.15. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.12 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper i FA-regioner < 30 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 10 = utbildning kortare än tre-årigt gymnasium, Utbildningsgrupp 21-23 = utbildning motsvarande tre-årigt gymnasium, utbildningsgrupp 31-34 = eftergymnasial utbildning kortare än , utbildningsgrupp 41-44 = utbildning minst tre-årig eftergymnasial utbildning. Källa: rAps. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Figur 5.13 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupperna inom vårdsektorn i FA-regioner < 30 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 42 = eftergymnasial utbildning inom vård, Utbildningsgrupp 32 = eftergymnasial utbildning kortare än inom vård. Källa: rAps. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.14 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper inom pedagogiksektorn i FA-regioner med < 30 000 invånare, framskrivning till 2040 0,00 0,50 1,00 1,50 2,00 2,50 Anm.: Utbildningsgrupp 43 = eftergymnasial utbildning inom pedagogik, Utbildningsgrupp 33 = eftergymnasial utbildning kortare än inom pedagogik. Källa: rAps. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Figur 5.15 Förvärvsgraden fördelat på utbildningsgrupper inom yrkesförberedande- och teknik i FA-regioner med <30 000 invånare, framskrivning till 2040 Anm.: Utbildningsgrupp 41 = eftergymnasialutbildning inom teknik, Utbildningsgrupp 23 = gymnasial utbildning . Källa: rAps. Den generella slutsats som kan dras utifrån att ha analyserat framskrivningen av arbetskraftsbehov och kompetensförsörjning , är att de regionala obalanserna kan väntas vara tilltagande ju mindre regionerna är. Det är framför allt i FA- regioner med färre än 100 000 invånare som kompetensunder- skotten blir allt tydligare. De största kompetensförsörjnings- problemen väntas i FA-regioner med färre än 30 000 invånare. En sådan utveckling innebär att den mest tydliga skillnaden blir Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 den mellan små och stora FA-regioner. Något som är tydligt oavsett regionstorlek, är att kompetensproblematiken inom vård- sektorn, framför allt på arbetskraft med minst treårig efter- gymnasial utbildning, kommer att vara ett generellt problem för många FA-regioner. 5.3Brister och obalanser på arbetsmarknaden utifrån vad yrkeslivet efterfrågar i kapitlet används förvärvsgraden för att ge en indikation på var vi kan förvänta oss nya regionala balans- och under- skottsproblem. Förvärvsgraden är dock inte ett heltäckande mått. En relevant osäkerhet kring framskrivningen är att måttet inte är tillräckligt exakt i den bemärkelsen att det kan precisera vilka kvalifikations- och kompetenskrav som kommer att efterfrågas på arbetsmarknaden. Om vi i stället utgår från yrkeskategorier och yrkens krav på adekvat utbildningsbakgrund får vi ett annat mått på hur efter- frågan på arbetskraft kan väntas förändras till 2040.54 En samlad bild av den totala sysselsättningens fördelning över yrkeskategorier 2012 och 2040 visas i figur 5.16. 54 Framskrivningen har gjorts för fyra olika yrkeskategorier. Utgångspunkten för denna framskrivning är de förändringar, eller frånvaro av förändringar, som skett i fördelningen mellan olika yrkeskategorier 2001, 2008 och 2012 (utgått från uppgifter per bransch). I de fall som fördelningen på olika yrkeskategorier inom ett branschaggregat har förändrats signifikant –2012 antas att denna förändring fortgår – 2040. De fyra yrkeskategorier som analysen baseras på har olika utbildningskrav. Arbete som kräver teoretisk specialistkompetens kräver i huvudsak lång högskoleutbildning (>3år). Exempel på yrken inom denna yrkeskategori är civilingenjörer och jurister. Arbete som kräver kortare högskoleutbildning motsvaras av högskoleutbildningar kortare än . Exempel på yrken inom denna yrkeskategori är sjuksköterskor, förskolelärare och fritids- pedagoger. Exempel på yrken inom yrkeskategorin för yrkesförberedande gymnasieut- bildning är vård- och omsorgspersonal samt byggnads- och anläggningsarbetare. Exempel på yrken inom kategorin utan krav på särskild yrkesutbildning är städare samt köks- och restaurangbiträden. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Figur 5.16 Sysselsättning i landet fördelat på yrkeskategorier 2012 samt 2040 (framskrivning) 80,100, Källa: rAps. För landet som helhet kan vi se en markant ökning i efterfrågan på yrken som kräver eftergymnasial utbildning, vilket ligger i linje med vad vi har uppmärksammat. –att andelen arbete som kräver teoretisk specialistkompetens ökar snabbast, med . –att andelen arbete som kräver kortare högskoleutbildning ökar , . De övriga två yrkeskategorierna beräknas enligt framskrivningen gå tillbaka som andel av sysselsättningen. Yrkeskategorin för yrkes- förberedande gymnasieutbildning minskar med nästan 2,5 procent- enheter från till och yrkeskategorin utan krav på särskild yrkesutbildning minskar till 2040.55 55 Den sysselsatta befolkningens utbildningsnivå motsvarar i princip utbudet av arbetskraft med olika utbildningsnivå. Yrkeskraven (som baseras på den sysselsatta befolkningens yrkeskategorier) kan sägas motsvara efterfrågan på arbetskraft med olika utbildningsnivå. För att göra denna jämförelse har yrkeskategorierna omvandlats till yrkeskrav genom att dela in yrkeskategorierna i de utbildningsnivåer de motsvarar enligt de utbildningskrav som ställs för respektive yrkeskategori. Yrkeskategorin för arbete som kräver teoretisk specialist- kompetens har därigenom jämställts med lång högskoleutbildning (>3 år), yrkeskategorin Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 I figur 5.17 jämförs sysselsattas utbildningsnivå med yrkes- kvalifikationer som ställs på samtliga sysselsatta 2012. Av figuren framgår att det finns visst överutbud med avseende på högre utbildning i relation till vad arbetslivet efterfrågar på den svenska arbetsmarknaden. utgjorde andelen jobb med yrkes- krav på högre utbildning , vilket kan jämföras med andelen av den sysselsatta befolkningen med lång högskole- utbildning (24,). För kortare högskoleutbildning råder det motsatta förhållandet; andelen sysselsatta med denna utbildningsnivå är lägre än andelen arbets- tillfällen med yrkeskrav som motsvarar kort högskoleutbildning. Vi kan på så sätt visa på en obalans i landet mellan utbildningsnivåer och de krav på utbildning som ställs på arbetsmarknaden . Figur 5.17 Sysselsattas utbildningsnivå samt arbetsmarknadens efterfrågan på yrkeskvalifikationer (yrkeskrav på utbildning) 2012 24,14,25, 24,18, Anm.: Utbildningsnivå = Sysselsattas utbildningsnivå, Yrkeskrav= Arbetsmarknadens efterfrågan på yrkeskvalifikationer. Källa: rAps. för arbete som kräver kortare högskoleutbildning har jämställts med kort högskoleut- bildning (<3 år), yrkeskategorin för arbete som kräver yrkesförberedande gymnasie- utbildning har jämställts med gymnasieutbildning och slutligen har yrkeskategorin för arbete utan krav på särskild yrkesutbildning jämställts med utbildningsnivån utbildning kortare än treårigt gymnasium. Bilaga 7 till LU15 Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Ur ett arbetsmarknadsperspektiv visar resultaten att vi kanske har fokuserat för mycket på behovet av längre högskoleutbildningar och underskattat behovet av arbetskraft med kortare högskole- utbildningar. Det mest anmärkningsvärda är att har en stor grupp av den sysselsatta befolkningen som inte uppnår de formella kraven på utbildning som arbetslivet ställer. av befolkningen har kortare utbildning än treårigt gymnasium, men arbetar i yrken som de inte uppfyller de formella utbildningskraven för. Detta visar att brister på formell utbildning i många fall kan kompenseras med yrkeserfarenhet och arbetsplatsutbildning. Det visar också att det finns brister på arbetskraft med gymnasie- utbildning. av arbetsmarknadens totala befolkning i sysselsättning har treårig gymnasieutbildning som yrkeskrav som av de sysselsatta har treårig gymnasieutbildning som högsta utbildning. En framskrivning har gjorts för att se hur sysselsattas utbild- ningsnivå kan väntas vara anpassad till yrkeslivets krav på utbildning . Utifrån figur 5.18 kan det konstateras att efterfrågan generellt ökar på högre utbildning, men att det framför allt är kortare högskoleutbildningar som det kommer att vara brist på i relation till de yrkeskrav som ställs. Framskrivningen indikerar också att en stor grupp av arbetskraften väntas sakna formell gymnasieutbildning, dvs. många av de arbetstillfällen som kräver treårig gymnasieutbildning kommer i så fall att bemannas med personal som formellt inte uppfyller kraven i form av utbildnings- nivå. förväntas av alla arbetstillfällen kräva treårig gymnasieutbildning medan av den sysselsatta befolkningen väntas ha gymnasieutbildning som högsta utbildning. Regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetensförsörjningen Bilaga 7 till LU15 Figur 5.18 Sysselsattas utbildningsnivå samt arbetsmarknadens efterfrågan på yrkeskvalifikationer 2040 (framskrivning) Anm.: Utbildningsnivå = Sysselsattas utbildningsnivå, Yrkeskrav= Arbetsmarknadens efterfrågan på yrkeskvalifikationer. Källa: rAps. Obalanserna i kompetens- och arbetskraftsförsörjning kan även tolkas på regional nivå. Jämfört med utvecklingen för landet som helhet, visar framskrivningarna för FA-regionerna liknande resultat . Andelen sysselsatta inom yrkeskategorierna för arbete som kräver teoretisk specialistkompetens och arbete som kräver kortare högskoleutbildning väntas öka. väntas andelen sysselsatta inom yrkeskategorin för arbete som kräver yrkesförberedande gymnasieutbildning minska. Andelen sysselsatta inom yrkeskategorin för arbete utan krav på särskild yrkesutövning väntas minska marginellt eller vara oförändrad .