sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — I detta skede är det viktigt att alla runt omkring är observanta och ser vad TQ har för sig. TQ vill leda sig själv och andra till platsen genom att på olika sätt tipsa, t ex genom att titta åt ett visst håll. Man kan då fråga: ”tittar du åt det där hållet, varför gjorde du det? Ett tänkt händelseförlopp utifrån vissa platser beskrevs också in- gående. TQ är minnesmässigt osäker på var trädet finns med inristningen. Han har utgått ifrån att det är vid tjärnen, men är osäker. Om trädet hittats av polisen ska man ändå ställa frågan till TQ vid tjärnen. TQ vill känna efter om han minns vid tjärnen. Om han inte minns, fråga inte mer utan gå vidare. Om TQ blir desorienterad, åker på fel väg och inte alls känner igen sig, kan han behöva någon form av lotsning. […] Om han är vilsen skulle eventuella fynd gjorda av polisen, t ex om trädet med inristningen hittats eller klipputskottet, kunna vara utmärkta utgångs- punkter. TQ:s föreställning är dock att han kommer att kunna leda oss fram till platsen utan problem. Det beskrevs vidare att skulle försäkras fri tillgång till medicin under vallningen och att han i händelse av att kropp återfanns skulle ges en möjlighet att gräva upp kroppen och få en ”privat stund” där han ”rent fysiskt får känna på en benbit, exempelvis ett revben”. Riktlinjerna syftade till att skulle kunna närma sig platsen/platserna där var begravd. närvarade själv vid vallningen. Av ljud- utskrifterna framgår att han under vallningen hade enskilda samtal med . Det framgår också att råd- frågade honom under vallningen, bland annat om man skulle be- rätta för att trädet med markering hade hittats. Man både berättade för om trädet och visade honom var fyndet hade gjorts. närvarade också vid den förberedande vallningen i . Det framgår att träffade på vid ett flertal tillfällen som förundersök- ningen pågick och att de då diskuterade . Av förundersökningsprotokollet framgår att under pågående förundersökning fick del av för- undersökningsmaterial i form av utskrifterna av förhör och promemorior. Anledningen till att förundersöknings- material lämnades ut till honom framgår inte. I förundersökningen är ett ”sammandrag av samtal” mellan och medtaget. Samtalet spelades in och är utskrivet av . Samtalet rörde bland annat ”den känslomässiga bindningen mellan MA och ” och MA:s delaktighet i mordet på . Det hade bland annat varit MA:s närvaro i som avgjorde att offret blev en flicka. MA dominerade händelse- förloppet i Fjell och fram till Mona-utsikten men det var som angrep och fångade in . MA våldtog henne vid Mona-utsikten. Till följd av skadorna hon då fick och efter våldet i slänten i Fjell var hon döende redan där. För en närmare redogörelse för vad , , och har berättat om rådgivande roll och om Sven- egna kontakter med hänvisas till redogörelsen för , avsnitt 6.2.4. Per anlitades av åklagaren under förundersökningen och upprättade ett utlåtande rörande det förkolnade materialet och deltog i arbetet när tjärnen ”tömdes”. anlitades av åklagaren under förundersökningen och upprättade ett utlåtande rörande det förkolnade materialet. , läkare, hördes under för- undersökningen om hade eksem och lämnade upplysningar om atopiskt eksem i allmänhet. initierade och närvarade vid det inledande telefon- samtalet i . Vid det samtalet ringde hon till och berättade att hade lämnat osammanhängande uppgifter i terapin och att han gjorde associationer kring en gravid vårdare som hette . Hon närvarade vid förhören 1996 samt vid samtal med . Hon medverkade vid samtliga vallningar utom . Hennes deltagande synes främst ha varit som stöd för . Under vallningen hade hon både enskilda samtal och samtal tillsammans med med . Även närvarade vid vallningarna. I enlighet med vad som redovisats närmare i redogörelsen för , se avsnitt 6.2.4, har såväl som och vid möten med kommissionen uppgett att det inte fanns något samröre mellan brottsutredningen och terapiarbetet och att samtliga var noga med att upprätthålla skiljelinjen mellan dessa båda delar. Under samma avsnitt framgår vidare att vid möte med kommissionen har förmedlat en motsatt uppfattning och be- rättat att det förelåg ett nära samarbete och informationsutbyte mellan polis, åklagare och terapeuter. Beträffande innehållet i journalanteckningarna från och hänvisas till redogörelsen för Yenon Levi-ärendet, avsnitt 8.2.4. Av journalanteckningarna för tiden där- efter framgår bland annat följande. noterade vårda- ren att hade glidit in i olika personligheter varav den mest framträdande var ””. hade varit ironisk och överlägsen när han talade om ””, skrev spegelvända meddelanden baklänges och på engelska. I en journalanteckning senare noterades att hade vallats i och att vallningen hade varit mycket påfrestande med ångest, spänning och psykosomatisering. antecknade psykologen att hon hade träffat för stödsamtal under månadslånga semester och att hade varit mycket kontakt- och hjälpsökande. Han hade försökt, men haft svårt för, att vila från tankarna kring polisutredningarna. Sär- skilt vallningen i hade varit svår att hantera men ut- flykterna med personalen hade hjälpt honom. antecknade chefsöverläkaren att var ganska stabil men att det var en fortsatt mycket traumatisk process att genomgå i terapin och att ett extremt svårt material hade kommit fram. antecknade att förhöret som ägt rum fick avbrytas då uttryckt att hans huvud höll på att sprängas. Han hade efteråt känt sig plågad av minnesbilder från de händelser som hade avhandlats vid förhöret. noterade att den senaste veckans händelser kring polisutredningen gjort mycket skakad och skör. Han hade fått mer medicin än vanligt för att klara sig igenom dagarna. Det noterades att polisförhöret lett till starka ångestattacker . beskrev att hade fortsatt terapi samt ytterligare kontakter när extra insatser hade behövts. I terapin hade händelser från när var 8 och framträtt. Hon noterade att man förväntade sig åtal i . antecknade att hade glidit in i olika personligheter, främst ””. I journalen sammanfattades rättegångs- dagarna i och det noterades att hade haft mycket hög ångest. I en journalanteckning beskrev bland annat att var avslutad och att det hade varit den tyngsta och svåraste utredningen. Hon beskrev att de inför rättegången hade använt sig av förundersök- ningen i terapin på ett aktivt sätt. Det hade visat sig vara konstruk- tivt att gå in i den och se och förstå det som beskrevs i utredningen. Hon beskrev också att livsberättelse hade blivit mer hel och att han därför tydligare kunde se den egna tidiga ut- sattheten och att den erfarenheten gestaltades genom de brott han dömts för. skrev också att det hade blivit möjligt att ”förtydliga 2 linjer eller stråk i de brottsliga gär- ningar han erkänt”. hemställde den norska riksadvokaten att svensk åklagare skulle överta lagföringen av avseende mordet på . Framställningen bifölls av och åtalade han för mord på vid . På åklagarens begäran förordnade tingsrätten, tf. rådmannen , professorerna som domstolssakkunniga i målet. Åklagaren upplyste om att de båda hade anlitats under utredningen och avgett utlåtanden som hade bifogats förundersökningsprotokollet men att det var angelä- get att de även hördes muntligen och som domstolssakkunniga. Tingsrätten, genom , förordnade också läkaren som domstolssakkunnig. Åklagaren gav in ett förslag på förhandlingsordning som bland annat innebar att de fyra norska polismännen skulle få avge sina vittnesmål tillsammans och mot varandra. Tingsrätten, genom , hemställde att chefsöver- läkaren vid Säters sjukhus skulle avge utlåtande enligt 4 § [3 §] andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning om de medi- cinska förutsättningarna för att överlämna till rätts- psykiatrisk vård. Någon ny rättspsykiatrisk undersökning inhämta- des inte av tingsrätten. höll huvudförhandling i målet den 28–samt den 4–. Domare vid rättegången var lagmannen och tf. rådmannen . Vid huvud- förhandlingen hördes, utöver , som målsägande mor , och som vittnen de norska polis- männen , , och , hundföraren med sökhunden , , , , och en man, LI, om blod vid Haerland kyrka. Som partssakkunnig åberopad av åklagaren hördes och som domstolssakkunniga Per , och . Av domen och huvudförhandlingsprotokollet framgår väsent- ligen följande. framställde sina yrkanden och uppgav att han erkände gärningen. Åklagaren utvecklade sin talan. Vad han uppgav har inte redovisats i tingsrättens dom. Åklagaren visade en videoinspelning från vallningen den 25–och åberopade bland annat skisser med markeringar, teknisk utredning rörande brädan och björken samt fotografier från Fjell och Haerland kyrka. utvecklade därefter talan, vilken inte har redovisats i tingsrättens dom. Målsägandeförhör hölls med ILJ angående dottern och omstän- digheterna kring hennes försvinnande. Hennes berättelse är inte redovisad i domen. Förhör hölls med vid fyra tillfällen under för- handlingsdagarna varav tre av tillfällena var efter att de norska polismännen hörts om utredningen. I domen redovisades hans uppgifter enligt följande. I samband med ett mord på Yenon […] uppstod en stark känslo- mässig spricka mellan honom och MA, en vän till honom som var och som deltog i det mordet. De befann sig efter mordet i en fantasivärld med ”destruktiva tankar” som gick ut på att döda en pojke. Han hade för sin del två syften med dessa fantasier: att fjärma sig och MA från mordet och att knyta MA närmare sig igen. De beslöt sig för att fara till och reste . ”Destruktiva resor” […] till hade tidigare förekommit. I smyg packade han ned en kniv som han tagit från Yenon , ett par andra knivar, några sågar samt plastsäckar. Han tog också med sig norska I en blå Mazda-kombi som ägdes av MA:s mor men disponerades av honom for de på mot . I Mysen bytte de skyltar på bilen och fortsatte mot , där de aktivt började söka ett offer. Han såg en pojke i åldern och han talade med denne. När han föreslog att de skulle ta med pojken sade MA nej, och de körde vidare. Efter att ha tankat på stannade de slutligen vid ett köpcenter i stadsdelen . Även om han inte minns att det regnade, låg skyarna mörka när de kom fram till Fjell. Klockan var eller åtta och få människor syntes till. Bilen parkerades vid Fjellcentret. Intill fanns något som liknade en lek- plats, som inte var färdig. Han minns väl hur lösa plankor låg spridda i området. På andra ställen låg de i ordning, upplagda i travar. I Fjell- centret fanns en bank. Balkongerna på bostadshuset intill var vita. De såg från bilen en flicka som det skulle visa sig var och de beslöt sig för att ”ta henne”. Hon bar på en liten vit påse med något tungt i; hon svängde med den när hon gick. Hennes hår var något längre än på de bilder som visats i media. Om det var uppsatt eller inte kan han inte minnas. Hon såg sydländsk ut, och han blev förvånad över att hon talade norska. Han gick ut ur bilen och följde efter henne på en stig. I en slyig slänt drog han ned henne och slog henne medvets- lös mot en sten som låg fast i marken. Det sista hon sade var: ”mor, mor”. Han hörde också ett pipande andningsljud, ungefär som ett astmaanfall. Redan då lade han märke till att hennes armveck hade röda, relativt stora fläckar som såg ut som eksem. Stora skospännen minns han också. Han var inte rädd för att bli upptäckt eftersom han kände sig oövervinnlig. I detta skede var han rimligt orienterad och rum men inom sig djupt desorienterad, närmast psykotisk. Det är farligt att minnas henne, eftersom hon då blir levande för honom. Flickan lades i bilen, och de lämnade och körde mot . Besöket i Fjell varade högst . Vid Monautsikten verkade vakna till. De parkerade bilen längst fram på rastplatsen i syfte att undgå upptäckt, och han band flickans armar och ben tätt mot hennes kropp. Han kände en stark besvikelse över att offret inte blev en pojke. MA våldförde sig på flickan i bilen på denna plats. Under det att MA gjorde detta hade denne en blick av stark aggression och förtvivlan. Från kände han att han åter hade kontroll över MA och han bestämde sig för att döda flickan. Färden fortsatte mot Haerlands kyrka där de stannade. Flickan som fortfarande verkade medvetslös bars ut, och han dödade henne där dels genom strypning, dels med en kniv. Mycket blod rann från flickans kropp. Han orkar inte närmare redogöra för hur det gick till. Detta var eller . Det var fortfarande ljust. Han bar henne in i en dunge där det fanns stenblock. Där tog han ut de inre organen på flickan och lade dem i en plastpåse. Att han gjorde så berodde på att han ville komma in till hennes ryggrad för att på så sätt ”fånga ångesten i ryggraden” eller med andra ord fånga den rädsla han tidigare sett i MA:s ögon. Resten av kroppen lade han i en annan plastpåse, varefter han placerade båda påsarna i bilens lastutrymme, gömda under Han återvände till stenblocken och skrapade bort blodet från stenarna. Hans tanke hade varit att begrava henne i en granberså i närheten av kyrkan. […] Risken för att hon där skulle bli upptäckt var emellertid stor. De körde vidare och i närheten av svängde han in på den grusväg som i utredningen kallas Ringenveien. Efter kom de fram till en bergskant, varifrån man kunde se en tjärn. Han bar upp flickan till bergskanten och i en bergsskreva genom- fördes viss styckning av kroppen. Kroppsdelarna bar han sedan ned till tjärnen, tog av sig sina kläder, simmade ut och sänkte mjukdelarna mitt i tjärnen. Resten av kroppen lades tillbaka i bilen. Kläderna, som MA hade tagit hand om, grävdes ned någonstans i området kring tjärnen. De fortsatte färden längs Ringenveien och körde förbi ett grönt hus. Utanför detta såg de en man . Han tänkte att han skulle döda mannen på vägen tillbaka, eftersom han var rädd att denne sett dem, men mannen hade då gått in i huset. Vid en vägbom strax efter huset måste de vända och de körde sedan vidare till Torget. Där styckades resten av flickans kropp och gömdes vissa kroppsdelar på ett visst sätt bland annat med stenar i botten och torra kvistar över som skulle förhindra såväl angrepp av djur som förruttnelse. Han hade då inte någon tanke på att åka tillbaka till denna plats. Medvetet lämnades ett sågblad vid en bäck. Tanken var att om någon hittade bladet så skulle personen inte veta vad det hade varit med om, ett slags triumferande. De for vidare till Skumpen där pläden, som han hade huggit i med kniv, lämnades; huggen var kopplade till aggressivitet. Vid ”kal sten” gömde han flickans händer samt ristade han in ett märke i en björk. Syftet med denna inristning var dels att kunna åter- finna platsen, dels […] att en betraktare inte skulle veta vad inrist- ningen betydde. Huvudet gömde han på Hammeråsen utefter Lyse- vannsveien. Andra kroppsdelar gömdes också vid Skumpen. Under hemfärden upplevde båda brottet starkt som de sköt det från sig. Han återvände till bostaden i mellan ; han har starka minnesbilder av nattfukt på marken. Bilen var nedsölad med blod, varför han beslöt sig för att göra sig av med den. Tillsammans med MA […] krockade de efter Norgeresan bilen förd av MA mot en sten och ett träd vid en grusväg utanför . – Fantasier kring brott ledde fram mot en ny handling. fantiserade han mer och mer om lustmord gällande pojkar, en fantasi han inte orkade bära på. Han företog tillsammans med MA en ny resa som även den råkade bli till . En pojke, ”Dusjka”, plockades upp och fördes till Ringenveien. Vid Skumpen dödade han pojken. Om kroppsdelar från Dusjka finns kvar på platsen vill han inte uppge. Han är dock öppen för att det vid Skumpen finns kroppsdelar från andra än . I hans fantasier fanns en föreställning om att skulle försvinna för alltid, något som hängde samman med dels övergrepp han utsatts för i tidig ålder, dels det våldförande MA utsatt henne för. Han sökte därför upp gömställena och lade kroppsdelarna, vilka hade bevarats olika väl, på ett finmaskigt nät som han inhandlat i en järnaffär i . gjorde han upp eld. […] Det tog många timmar innan bitarna förvand- lades till aska. Denna och kvarvarande benbitar skrapade han ihop i en påse som han tog med sig. finns inget kvar av . Om det skulle finnas människodelar kvar vid Torget måste dessa härröra från . Eldandet kan ha omfattat även huvudet; det finns i varje fall inte kvar. Det finns ingen risk för att han skulle sammanblanda med Dusjka. Delar av dödade pojkar vill han gärna bevara, eftersom dessa, till skillnad från vad som är fallet med kroppsdelar från flickor, har ett starkt symbolvärde för honom. Han skräms av tanken på att huvudet är borta liksom av tanken att det inte är möjligt för de anhöriga att begrava flickan. – drev han tillsammans med MA:s mor en kioskrörelse. Av dess bokföring kan emellertid inte några säkra slutsatser dras i frågan om vem som tjänstgjorde vid tiden för försvinnande, eftersom de inte redovisade alla intäkter och då de skrev insättningsnotor i förväg. Han har inget minne av att han läst något om det inträffade före erkännandet. Efter det att han berättat om händelsen hade han ett stort kontrollbehov och läste om den i tidningar. har detta behov avtagit och han reagerar inte längre på felaktigheter som förekommer i media. Han läser regel- bundet och , ibland köper han kvällstidningarna . I ett tidigt skede av utredningen gällande honom sände en norsk journalist ett exemplar av Verdens till honom. – Han erkänner det han gjort sig skyldig till av moraliska skäl. Det han gjort är fruktansvärt och han tänker på moder och andra anhöriga […]. Han vill ge besked vad som rent faktiskt har hänt. Det är förenat med stora mödor att se och åter- uppleva det som hänt. Av den anledningen tar det tid att lämna en berättelse. Han är också angelägen att berättelsen skall bli riktig; i ett sanningsforum som detta – domstolen – får det inte förekomma några felaktigheter. Under utredningens gång har han aldrig avsiktligt lämnat felaktiga uppgifter, även om sådana har förekommit. Detta hänger samman med att han aldrig kan försonas med det han gjort; det som faktiskt hänt får inte vara sant. Han har inte läst utskrifterna av sina egna förhör eftersom det är alltför plågsamt. Av domen framgår att senare under förhandlingen berättade att det endast hade varit ögonen som lades i tjärnen. Vidare framgår att han ytterligare senare under förhandlingen nämnde att aska från kroppen sänktes ned i vattnet och att han blev förkrossad när polisen inte fann några kroppsdelar i tjärnen. följde vittnesförhör med , , och . Av domen framgår att tingsrätten godtog att polismännen genom- gående redogjorde för vad andra personer hade sagt under för- undersökningen. Dessa andra personer hördes följaktligen inte själva under huvudförhandlingen. och hördes angående omständigheterna i samband med försvinnandet samt om vilka kontroller som skett beträffande Fjell, Mona-utsikten, Haerland kyrka och . hördes också om vad som förekommit i norsk media avseende utredningen. I samband med att polismännen hördes hänvisades till ett stort antal förhör med olika personer i förundersökningsprotokollet. Det hänvisades också till förhör med och . I samband med förhören visades bland annat foton av Fjell och kläder samt ett flertal av skisser från förhören. och hördes om vad som framkom- mit vid tekniska undersökningar vid Fjell, Haerland kyrka och . I samband med att hördes visades foto- grafier på stenarna och plankan som hittades i slänten i Fjell samt foton av bågfilsbladet som hittades vid Torget i . I sam- band med att hördes visades foton från Haerland kyrka, tjärnen Ringen med omgivning, Torget och Skumpen. Tingsrätten tittade bland annat på kläder identiska med de som burit vid försvinnandet samt på ett bågfils- blad, en bit av en plastpåse och det analyserade förkolnade materialet. Det visades videoupptagningar från Skumpen och Torget. Dessa videoupptagningar återfinns inte i det material som vi har tagit del av. Domen innehåller inga referat från förhören och det framgår inte heller på annat sätt vad var och en av polismännen berättade. Däremot har tingsrätten i domen under tre avsnitt: Fjell, Mona- utsikten/Haerland kyrka och , i sin bedömning vävt in vad de fyra norska polismännen berättade. Sakkunnigförhör hölls med domstolssakkunnige Per som presenterade sitt sakkunnigutlåtande och visade bilder på ben- knotor och skelettdelar. Det han uppgav vid förhandlingen har i domen vävts in i tingsrättens bedömning som redovisades under avsnittet . Sakkunnigförhör hölls med domstolssakkunnige som presenterade sitt sakkunnigutlåtande och visade bendelar. Hans uppgifter vid förhandlingen har i domen vävts in i tings- rättens bedömning som redovisades under avsnittet . Tingsrätten efterhörde parternas inställning till att höra den av uppgivna medgärningsmannen . satte sig att MA skulle höras i målet. underrättades parterna om att rätten inte på eget initiativ avsåg att höra MA. Tingsrätten noterade att omständigheterna kring polisförhöret med LI hade varit oklara och beslutade att på eget initiativ höra LI rörande hans iakttagelser av blod utanför Haerland kyrka. Av domen framgår att LI vid förhöret berättade att han var synsk och att hans hund spårade upp blodfläckar utanför Haerland kyrka. På åklagarens begäran hölls vittnesförhör med som berättade att anmäldes krockad , varefter skrotningsintyg inkom till bilregistret . Enligt personal vid bildemonteringen hade bilen pressats och forslats bort. Åklagaren åberopade i anslutning till för- höret skriftliga handlingar rörande bilen och skrotningen av den- samma. På åklagarens begäran hölls vittnesförhör med hundföraren . I samband med förhöret visades videoupptagningar av hundsök i . Det framgår inte av domen vad JS berättade. Sakkunnigförhör hölls med domstolssakkunnige som visade diabilder på atopiskt eksem. På åklagarens begäran hölls vittnesförhör med som redogjorde för vad som var känt om utredningen i svensk media. Hon berättade att bland annat hade kunnat ta del av att bodde i Fjell, hennes ålder samt att hon hade en glugg mellan tänderna. I norsk media hade för- svinnandet ägnats stor uppmärksamhet. Fotografier och två teckn- ingar föreställande hade publicerats liksom bilder över Fjell. Det hade inte framkommit att tröjan hade text, eller information om skospännena, bältets material eller att hon hade eksem. Det förekom inte heller uppgifter om en bank och ett daghem i Fjellcentret, färgen på balkongerna, uppgifter om plankor och stenar i slänten. Det hade skrivits mycket om tjärnen i media men inte någon uppgift som kunde använda sig av. Vidare berättade hon att man av bokföringen i kiosken som drev inte kunde dra några säkra slutsatser om hans arbets- tider och att det således hade varit möjligt för honom att vara i den aktuella tiden. Sakkunnigförhör hölls på åklagarens begäran med partssak- kunnige . Av domen framgår att hade testat minnesfunktioner som var normala. Han uppgav att planerade och traumatiska händelser be- varades väl i minnet, men att det fanns skyddsmekanismer som omedvetet verkade för att förtränga minnesbilder. I fall hade händelserna ett starkt symbolvärde vilket medförde att förmågan att minnas sköts . Detta innebar att behövde flera försök för att nå fram. Som gärningsman var en noggrann iakttagare. Vittnesförhör hölls på begäran med som bland annat berättade att gradvis hade närmat sig händelserna och att det krävde stort mod och styrka. Vissa detaljer var svåra att berätta om. Vidare framkom att terapin inte styrdes av henne. berättade fritt utan att detalj- frågor ställdes. Hon kände inte till vad som framkommit i polis- utredningen utan det var först vid huvudförhandlingen som hon hade förstått vad som hänt. Vittnesförhör hölls på begäran med som bland annat berättade att erkännanden inte föreföll utgöra lustupplevelser utan att han reagerade med skam och skuld. hade tillgång till TV, telefon och tidningar men inte internet. hördes om sina levnadsomständigheter. Ett ut- drag ur belastningsregistret föredrogs.