sou · H3B365 · 2015-08-04 00:00:00 — Jag har diskuterat varför digitaliseringen av det vardagliga också är potentiellt disruptivt både för existerande kommersiella eko- system såväl som kommuner, landsting och stat. Det kommer med största sannolikhet transformera dagens samhälle fundamentalt. Automatiseringen gör att många yrken, även mer avancerade, för- svinner. Vår syn på ägande förändras och i stället kan vi dela på fysiska resurser i delningsekonomin. Existerande ekosystem, såsom musik- och tidningsbranschen, hotell- och taxirörelser, logistik med mera förändras därmed i grunden. Jag har argumenterat för en politisk agenda som skulle göra till ett föregångsland, en testbädd, där öppna data med säkra lösningar för personlig integritet och maktbalans byggs in i hela systemet. Delaktighet, öppenhet och inflytande fortsätter att vara honnörsbegrepp. Jag har försökt visa kraften och möjlighet- erna som skulle kunna komma med delaktighet i ett digitaliserat samhälle. Oavsett vilka politiska reformer vi väljer, så vet vi med säkerhet att människan och maskinen kommer att fortsätta utveckla nya former för sin framgångsrika symbios. I den symbiosen är tekniken är inte ett oskyldigt material: vi formar tekniken och den formar oss. Anneroth, M. (2013). The Three Ages of Megacities, Report. (2014, ). ICT Innovation Policy in : A Review, . Bardzell, J., & Bardzell, S. (2011, ). Pleasure is your birthright: digitally enabled designer sex toys as a case of third-wave HCI. conference on Human Factors in computing systems (pp. 257–266). (2014). The Robotic Reporter: journalism and the redefinition of labor, compositional forms, and jour- nalistic authority. Digital Journalism, (ahead-of-print), 1–16. , ., Dieberger, A., , K., & , Å. (2004). Social Navigation: Social Navigation and Seamful Design. 認知 科学, 11(3), 171–181. Fallman, D., Kruzeniski, M., & , M. (2005, ). Designing for a collaborative industrial environment: the case of the ABB Powerwall. InProceedings of the 2005 conference on Designing for User eXperience (p. : American Insti- tute of Graphic Arts. Fernaeus, Y., Murer, M., Tsaknaki, V., and Solsona Belenguer, J. Handcrafting electronic accessories using 'raw' materials. In Proceedings of the , Embedded and Embodied Interaction (TEI '14). ACM, , , , 369–372. (2015) Play as Freedom: Implications for ICT4D, Unpublished thesis manuscript, (), , . Herr, H. M., & Kornbluh, R. (2004, ). New horizons for orthotic and prosthetic technology: artificial muscle for ambu- lation. In Smart structures and materials (pp. 1–9). , , , A., , M., Mercurio, J., , A. (2015) Somaesthetic Design, interactions, forthcoming. , , , A., , P., & Laaksolaahti, J. (2008, April). on Human Factors in (pp. 647– 656). Ikkala, T., & , A. (2014, February). Defining the price of hospitality: networked hospitality exchange via Airbnb. Proceedings of the companion publication of the 17th ACM conference on Computer supported cooperative work & social computing (pp. 173–176). Ikkala, T., & , A. (2015, February). Hospitality: Hospitality and Sociability in the Context of Airbnb. In Proceedings of the ter Supported Cooperative Work & Social Computing (pp. 1033– 1044). , C., Teigland, R., & Vaast, E. (2014, January). Solving the puzzle of crowdfunding: Where technology affordances and institutional entrepreneurship collide. Sciences (HICSS), 2014 (pp. 4556–4567). Isbister, K., & DiMauro, C. (2011). Waggling the form baton: Analyzing body-movement-based design patterns in Nintendo Wii games, toward innovation of new possibilities for social and emotional experience. In Whole Body Interaction(pp. 63–73). , O., & , Y. (2011, ). Unpacking social inter- action that make us adore: on the aesthetics of mobile phones as fashion items. In Proceedings of the 13th International Confe- rence on Human Computer Interaction with Mobile Devices and Services (pp. 241–250). Lanier, J. (2010). You are not a gadget. Lanier, J. (2014). Who owns the future?. McGregor, M., , B., & Glöss, M. (2015) Disrupting the cab: Über, ridesharing and the taxi industry. Montola, M., Stenros, J., & , A. (2009). Pervasive games: theory and design. Mughal, M. A., , J., & , O. (2014, ). Juxtapo- sing mobile webcasting and ambient video for home décor. Proceedings of the and Ubiquitous Multimedia (pp. 151–159). O', , , G., , A., Penney, G., Varnavas, A., Mentis, H., ... & Carrell, T. (2014). Touchless interaction in surgery. Communications of the ACM, 57(1), 70–77. (Ed.). (2001). Celebrating the third place: Inspiring stories about the ”great good places” at the heart of our communi- ties. Da Capo Press. Pijnappel, S., & Mueller, F. (2013, April). Copy paste skate. '13 Extended Abstracts on Human Factors in (pp. 2863–2864). Regan, T., Sweeney, D., , J., Vlachokyriakos, V., , S. and , A. In Proceedings of the 33rd Extended Abstracts on Human Factors in ('15). ACM, , , , 271–274. (2014). Enchanted Objects: Design, Human , and the Internet of Things. Sanches, P., , K., Vaara, E., Weymann, C., , M., , P, Peira, N. & Sjölinder, M. (2010, ). Mind the body! : designing a mobile stress management application encou- raging personal reflection. In Proceedings of the 8th ACM confe- rence on designing interactive systems (pp. 47–56). Shusterman, R. (2008). Body consciousness: A philosophy of mind- fulness and somaesthetics. The Epic Struggle of the Internet of Things (: Strelka Press, 2014). , P., Wilfinger, D., Meschtscherjakov, A., Tscheligi, M., , A., & , O. (2012, ). The car as an arena for gaming. InProceedings of the 14th international confe- rence on Human-computer interaction with mobile devices and services companion (pp. 233–236). (2009). Emerging patient-driven health care models: an examination of health social networks, consumer personalized medicine and quantified self-tracking. International journal of environmental research and public health, 6(2), 492–525. (2013). The quantified self: fundamental disruption in big data science and biological discovery. , 1(2), 85–99. Tholander, J., & , S. (2015, April). Snot, Sweat, Pain, Mud, and Snow: Performance and Experience in the Use of Sports Watches. In Proceedings of the 33rd Annual ACM Confe- rence on Human Factors in (pp. 2913–2922). Townsend, A. (2013). Smart cities: Big data, civic hackers, and the quest for a new utopia. Tsaknaki, V., Fernaeus, Y., & Schaub, M. (2014, ). Leather as a material for crafting interactive and physical artifacts. In Procee- dings of the 2014 conference on Designing interactive systems 5–14). , F. (2010). From counterculture to cyberculture: , the , and the rise of digital utopi- anism. Verbeek, P. (2005). What Things Do: Philosophical Reflections on Technology, Agency, and Design, trans. . Crease (University Park, PA: , 2005). Årsand, E., Tatara, N., & Hartvigsen, G. (2010). Mobile phone- based self-management tools for type 2 diabetes: the few touch application. Journal of diabetes science and technology, 4(2), 328–336. Digitaliseringen och den framtida välfärdsteknologin I och inte minst i är de flesta av oss stolta över det välfärdssamhälle som undan för undan har byggts upp. Det har levt vidare och utvecklats inte bara genom sin ideologi utifrån den nor- diska modellen utan också genom de successiva förverkliganden som varje generation fått i arv från de tidigare att bygga vidare på. Resultatet påverkar nu allas våra vardagar genom den välfärds- teknologi som så snabbt integrerats i livet att vi ofta är blinda inför dess effekter. När en teknologi väl förverkligats, går den ofta rasande snabbt från en alien-ställning till en integrerad självklarhet. I grunden förändrar den individuella förutsättningar, relationer, möjligheter och maktförhållanden, exempelvis mellan gammal och ung, mellan lärare och elev, mellan vårdpersonal och patienter. Ändå är det som om vi inte märker det. Det kan finnas skäl, inte minst , att reflektera över tillväxten av denna tysta teknologi och vad den har för inver- kan på oss. Det hela har med ”memerna” att göra. Termen ”meme”, på svenska ”mem”, myntades av 1976 i boken ”Den själviska genen”. Han introducerade memen utifrån dess plats som byggsten i den kulturella evolutionen analogt med den som genen har i den biologiska. Memer klonar sig genom välkända mek- anismer: härmning, betingning, vanor och rutiner. Medan gener bor i varelser, bor memer i ting. Ett exempel: så snart du ser en vatten- flaska börjar du till och med en sval sommardag känna efter om du inte är lite törstig. Den effekten fanns inte innan så många började bära omkring på vattenflaskor. Vad kommer inte ”Sakernas internet” att åstadkomma framöver? är det teknikförverkligandena, implementeringarna, sna- rare än idévärlden som gör att vi slipper svälta och frysa, utsättas för alltför stora fysiska påfrestningar och vara hjälplöst utlämnade vid sjukdomar eller funktionsnedsättningar. uttrycker detta glasklart i en enda mening: ”Technology is society made durable”. Förfädernas insatser når oss bland annat genom den byggda miljön, landskapsplaneringen, kommunikationerna, maski- nerna, elektroniken och tingen. Vid varje given tidsålder finns det dock förbjudna tankar och därmed en förbjuden teknologi. Man får därför inte under- skatta tröskeleffekter. skriver i ”The rise of the information age” just om hur bara den teknologi kan förverkligas som den rådande kulturen tillåter. All annan teknologi är för- bjuden. Det hade exempelvis varit otänkbart med IT i min barn- doms skola och . Det då i bokstavlig mening otänkbara handlade inte främst om att det inte fanns några datorer eller något internet, utan om att männi- skan/barnet/eleven enbart sågs som mottagare, inte som sökare. En lärare som hade tagit in informationsteknologi i sin skolsal hade troligen avsatts av den dåvarande lokala skolstyrelsen. Alla var överens om att nyfikna barn, så kallade ”förvetna ungar”, och de som var självtänkare vid tidig ålder borde hållas kort. Välfärd, välfärdstjänster och välfärdsteknologi Regeringsformen föreskriver att ”den enskildes personliga, ekono- miska och kulturella välfärd skall vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten.” Välfärd har givetvis aldrig varit syno- nymt med utfallet av välfärdstjänsterna, men sammanblandningar har varit vanliga och är så fortfarande. Framöver kommer rimligen välfärdsteknologins markanta entré på arenan att omöjliggöra detta. Välfärdsteknologin stöper inte bara om välfärdstjänsterna på ett långt ifrån okomplicerat sätt. Den förändrar också både vad vi lägger i begreppet välfärd och hur vi uppfattar relationen mellan tjänster och teknologi. Ett exempel: vid den gigantiska utbyggna- den av öppenvården tillkom ett behov att kunna ta prover direkt på öppenvårdscentralerna. Sjukhusapparatu- ren var ofta för komplicerad och dyr – det krävdes nya mättekniska givare och gränssnitt. Sådana kom till i rask takt och gjorde prak- tiskt och ekonomiskt stor skillnad. var de dock instru- ment i händerna på de professionella. Vid den nu pågående omställ- ningen till ytterligare en nivå i vårdkedjan, en hemma-hos-nivå, blir det något annat som sker: vi får direkttillgång till en egen väl- färdsteknologi, inte primärt förknippad med någon tjänst. Digi- taliseringen möjliggör därmed för var och en att själv hålla koll på mätvärden, idka nödvändig egenvård och växelverka med de pro- fessionella bara när så behövs. Det säger något om omfattningen av omställningen att det i fanns 6 000 hälsoappar för iPhone. Vid sidan om de formaliserade välfärdstjänsterna utvecklas nu en ny välfärdsteknologi för hur vi i den levda vardagen bättre ska kunna ta hand om varandra och oss själva. med detta förändrar teknikutvecklingen förutsättningarna på arbetsmark- naden och därmed grunden för den samhälleliga välfärden. Det har ju varit den traditionella ”arbetslinjen” som utgjort grunden för de resurser som samhället kunnat omfördela som välfärd. Vad blir det framöver? Det är tämligen meningslöst att försöka hålla sig till ett och samma välfärdsbegrepp eller att för den delen försöka defi- niera välfärdsteknologin statiskt. Föreställningarna om dem och deras respektive innehåll förändras . Som jag ser det ligger det starkaste skälet till deras föränderlighet i deras ömsesidiga påverkan. Vad som är hönan och vad som är ägget är ointressant, men hoppar jag in någonstans längs kedjan kan jag säga att väl- färdsteknologin leder till en viss välfärd, som i sin tur inspirerar till och möjliggör viss välfärdsteknologi men omöjliggör annan. Mitt bidrag i det följande är spretigt – detta trots att jag begränsat mig till det svenska och nordiska och i allt väsentligt avhållit mig från det globalt eventuellt generella. Kapitlet kretsar kring spänningarna i den pågående framväxten av en digitaliserad välfärdsteknologi och effekterna av den för individer och arbetsliv, särskilt vård och omsorg. Efter några mer övergripande avsnitt lägger jag ett särskilt fokus på människor som liksom jag själv är årsrika: vad kan äldre komma att tillföra och hur kan den digitaliserade välfärdsteknologin komma att påverka deras liv? Den tidiga IT-utvecklingen skapade stora svårig- heter och inte sällan ett utanförskap för den seniora delen av befolk- ningen, men det är långt ifrån självklart att det kommer att så förbli. Digitaliseringen kan med tiden rentav få större betydelse för äldre än för yngre. Det påtalas ofta hur den kan göra det lättare att kompensera för relativa brister i de egna funktionsförmågorna. Mindre uppmärk- sammat , men minst lika viktigt, är hur de förbättrade förmågorna och förändrade intressena bättre kan tillvaratas genom digitaliseringen. aktivitetsdiamant1 kan med fördel användas som analysverktyg och sammanhållande länk när man vill studera digi- taliseringen i dess mänskliga sammanhang, särskilt inom välfärden. Den utgör en vidareutveckling av den kulturhistoriska aktivitets- teorin och tillför ett användvärt synsätt på växelverkan mellan människa och teknologi. Om en människa (subjektet i nedanstående bild) ger sig i kast med att göra något med ett ”objekt” är det för att hen vill få ett resultat, ett utfall. Kanske klarar hen det alldeles själv (den streck- ade linjen) utan vare sig artefakter eller andra människor inblan- dade. Kanske behöver hen åtminstone delvis ta hjälp av andra män- niskor (den nedre vägen) eller av teknologi (den övre) eller – vilket blir allt vanligare – av bådadera. mäter hen resultatet av de samlade ansträngningarna i termer av det önskade utfallet. 1 Se /personal/per-olof-hedvall Mycket av det som tidigare stöttades av medmänniskor, den nedre vägen, kan nu genom digitaliseringen lösas bättre via den övre. Det kommer att leda till många konflikter och spänningar i relationerna inom aktivitetsdiamanten, spänningar som kan föra ut- vecklingen framåt men som kräver mycket uppmärksamhet och drar mycket tid från alla inblandade parter. Särskilt som det i den mänskliga sektorn alltid är flera aktivitetssystem inblandade sam- . Utfallet för professionerna är sällan det samma som utfallet för exempelvis patienten, omsorgstagaren eller eleven. Att vara ärlig i detta och att göra uppriktiga analysförsök när det hänger upp sig kan avdramatisera skeenden och underlätta upptäckter av underliggande mönster. Ta bara något så enkelt som att en äldre människa inom väl- färdssystemet kanske beviljats duschtid . Hitintills har hen fått nöja sig med att detta blivit utfört och av den personal som de lagda personalschemana anvisat. , egentligen , är detta givetvis orimligt – man ska kunna bli duschad när man själv vill, dvs. själv kunna boka duschtid, och också välja vem man vill bli duschad av. Redan denna till synes oförargliga förändring skakar om i relationer och makt- balanser. När det blir uppenbart att ”alla” vill bli duschade av och ”ingen” vill bli duschad av , säger detta bara rakt ut något som många tidigare visste i det tysta. Genom att digitaliseringen nu gör att det kommer fram i svart på vitt blir det till en ledningsfråga – behöver inte alls vara olämplig för sitt jobb i det stora hela, men hon är uppenbart inte bra på att röra vid andra människor i en så intim situation som det är att hjälpa till vid duschning. Den till synes oskyldiga digitaliseringen är långt ifrån oskyldig – i detta fall har den en direkt förmåga att rikta uppmärksamheten mot det mest väsentliga: själva mötet. Förresten är det inte överallt vi vill ha några möten överhuvud- taget. Trots alla de nidbilder som sprids av hur förödande det kommer att bli att få hjälp på toaletten av en så kallad robot vill ju de flesta av oss helst slippa ”möta” en annan människa där. Ja, vi vill inte ens bli torkade av ””, eftersom vi inte vill umgås på toa- letten, inte vill inte ha något ”möte” där om vi kan slippa. När allt fler moment i välfärdsarbetet påverkas av den berörda människans egen vilja, inte bara i planeringsfasen utan också efteråt, exempelvis genom möjligheten till ovedersäglig återkopp- ling av resultaten via bilder i mobilkameran, kommer relationerna i den mänskliga sektorn att skakas om. Detta gäller också för befint- liga stuprör. Teknisk och mänsklig assistans behandlas överlag som åtskilda i lagstiftning och organisation. Men tekniken kan inte längre i digitaliseringens era ses som något från livet fristående. Detta gäller för både ny och gammal teknik. Teknik i användning är så inflätad i mänskliga sammanhang att det är dags att ta konsekvenserna av detta, också lagstiftningsmässigt. När hen tar teknik, exempelvis hjälpmedel, i användning blir dessa en del av vardagens aktiviteter och sammanhang. Men i dem finns kanske redan den mänskliga assistansen från närstående, vänner, personliga assistenter och annan personal. Det blir därför avgörande att de båda assistansformerna kan fungera väl tillsammans. För detta krävs att den berörda människan själv har kontroll över både teknisk och mänsklig assistans och kan hitta bästa möj- liga kombinationer av dessa båda utifrån sitt liv och sina önskemål i hemmet, i skolan och på jobbet. Det är då orimligt att välfärds- systemen låser fast balanspunkten mellan de två assistansinsatserna – den bör kunna anpassas utifrån den berördas situation och per- sonlighet. försvåras detta både av befintlig lagstiftning, upp- delning mellan huvudmän och av stuprörskonstruktioner i välfärds- systemen. Då min mormor skulle tvätta fick hon och hennes fem barn släpa tvätten kilometervis genom oländig skog ner till sjön. Där tog det sedan både en och innan allt var klart. När jag ser bilder på det, tänker jag att så har jag aldrig tvättat. Och inte behöver jag tvätta så nu heller – tvättmaskinen sköter sitt, medan jag gör annat. Jag slipper också bära ved och vatten och fumla med olja till lam- porna. Genom att jag inte blir gammal i ett muskelsamhälle, får jag inte de problem som annars min successivt avtagande styrka, smi- dighet och balans skulle gett mig. I allt väsentligt är det ju teknolo- gin som tagit över de mest besvärliga fysiska pre- stationerna. I ett längre tidsperspektiv, det evolutionära, var det klorna som kom att utveckla sig hos vildkatten och gifttänderna hos ormen. Hos människan var det främst hjärnan. Ändå ligger den avgörande skillnaden för ett nyfött barn och ett för 50 inte i hjärnan ”stand alone” hos den nya individen, utan i skillnaderna i den värld hen föds in i. Nya små människobarn har fötts, vuxit upp och åldrats, generation efter generation, i det ständiga samspelet mellan förändrade människor och än mer förändrade yttre hjälp- medel, inte minst efter skriftspråkets tillkomst för 5 . Det är i den existerande omvärlden, inte i sitt obeväpnade tillstånd, som nutidsmänniskans hjärna förmår prestera sina underverk. Så kommer det också att bli framåt: digitaliseringsvågens imple- menteringar kommer att omforma förutsättningarna för nästa generation och nästa. En av de största skillnaderna blir hur indivi- dens möjligheter till distribuerad kognition och möjligheter till samtänkande med andra människor växer. Tanken svindlar – vart kan inte detta leda? Särskilt som det sker i en epok då en allt mindre andel av människans tid behöver läggas på livets så kallade nödtorft, den som förr krävde ett allt uppslukande ständigt överlevnads- arbete. Den distribuerade kognitionen hjälper oss att slippa ha allt i huvudet. I sin enklaste form handlar den om att kunna rita en skiss, en bild, klottra ett ord, notera en referens, ibland om att skriva hela långa sidor med ord och meningar för att komma underfund med vad man själv menar. Och om att ständigt via molnet eller på annat sätt ha allt detta tillgängligt i växelverkan med andra. Gåvoekono- min firar allt större triumfer: ju mer man ger bort, desto mer får man tillbaka. Vilken annan form än den digitala kan du hitta som uppfyller: Det är du som kan ha makten, det är du som kan styra. Det som sker, det sker i din takt. Det är du som bestämmer ordningen. Det är du som bestämmer när.  Det digitaliserade behöver inte sova. Det har alltid tid och 24 timmars arbetsdygn om du så vill. Det kan vänta utan att bli otåligt på dig. Vill du ha struktur, kan du hitta den eller skapa den. Vill du ha utmaningar och spänning, hittar du dem. Det är du själv som väljer mellan detaljer och helheter. Det kan väcka många känslor i dig, men det kräver ingenting känslomässigt för egen del. Det har inga förväntningar; det bara finns där. Första gången som jag mötte begreppet ”konvivialitet” var i ”Tools for conviviality”, en bok som kom ut men som jag inte läste förrän . Detta trots att var ett stort namn för oss som var intresserade av lärande och utbildning. I ”Tools for conviviality” hävdar han att en postindust- riell balans bara kan växa fram om dess redskap (teknik, lagstift- ning, grundläggande samhällssyn) främjar konvivialitet, dvs. att kunna leva och verka med varandra. Det var det vi behövde, och behöver, redskap för snarare än verktyg som i sig är arbetsbespa- rande. Boken är genom sin 70-talistiska civilisations- och teknik- kritik främmande för oss, men den har inspirerat mig till att tänka vidare på vilka artefakter, vilka människoskapade yttre omständig- heter, som kan stimulera till konvivialitet respektive förhindra den. När något är konvivialt upplever man en energiladdad här- och nu-process som kräver uppmärksamhet och omsorg för att hållas levande. Den påverkar själva språket, som karakteriseras av tillit och kommunikativ öppenhet, små behov av försvar och hemlig- hetsmakeri. Den möjliggör samskapande och att medmänniskan liksom skapas i samtalet. Det är visserligen bara den enskilda indi- viden som kan ta ansvar för sin utveckling och hantera sin ensam- het, men hen kan sällan göra det utan nära, betydelsefulla rela- tioner. Också den existentiella dimensionen är alltså nära förknip- pad med konvivialitet. En tillitsfull gemenskap öppnar vägen för en i det närmaste obe- gränsad och systematisk expansion av vår mentala förmåga. Ett öppet likvärdigt sätt att relatera har många beröringspunkter med välfärd och därmed med välfärdsteknologi. De norm- och förvänt- ningsförskjutningar som den skapar är visserligen sällan lagfästa, men de har en starkt styrande inverkan. Tiden tänker, men den handlar inte. Det får människorna göra – och det gör vi så gärna eftersom vi är handlande varelser. , en av de viktigaste profilerna bakom Facebook, hade och har en medveten ideologi: han vill att vi genom allt det vi lägger ut på Facebook ska forma en och samma totalbild av oss själva och att denna bild ska vara tillgänglig för alla våra Facebook-vänner. Han menar också att effekten av att man efterhand vänjer sig vid att framstå på samma sätt för alla blir att var och en upplever sig själv som en mer hel individ. Det är en oerhörd tanke. På sitt sätt också vacker – även om den för mig är helt otänkbar. Jag vill ju kunna anpassa mig efter situa- tionen, efter människor jag möter och efter vad jag för stunden vill dela med mig av.