sou · H3B313 · 2015-02-27 00:00:00 — i förekommande fall avser i motvärdet i svenska kronor av en fordran som är fastställd i någon annan valuta. En om- räkning till svenska kronor ska göras så snart begäran har registreras och innan någon ytterligare åtgärd vidtas. Redan i det första kravet, den s.k. avin, ska alltså fordringens storlek kunna utläsas i svenska kronor. Detta följer av bestämmelsen i första stycket. I andra stycket föreskrivs att belopp som har drivits in här tillfaller staten. Genom denna bestämmelse genomförs artikel 19.1 första stycket i tillämpningsdirektivet. Det förhållandet att det där talas om ”den anmodade myndigheten” behandlas närmare i av- snitt 11.5.7. Förbud mot överklagande m.m. beslut enligt denna lag får inte överklagas. I likhet med vad som gäller exempelvis enligt lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden och lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen får beslut enligt förevarande lag inte överklagas. Bestäm- melsen tar sikte på sådana beslut och åtgärder som direkt rör tillämpningen av denna lag, t.ex. att åberopa eller inte åberopa en viss vägransgrund eller att tillämpa en viss växelkurs för omräkning av ett belopp i utländsk valuta till svenska kronor. innebär inte någon begränsning i rätten att överklaga beslut och åtgärder under själva verkställigheten, med tillämpning av bestäm- melserna i utsökningsbalken. 2011/12:15 s. 69. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela ytterligare föreskrifter om uppgifter enligt denna lag. Bestämmelsen i 9 § är en s.k. upplysningsbestämmelse. Något bemyn- digande har inte ansetts behövligt då de frågor som kan komma att regleras i förordningsform eller genom myndighetsföreskrifter har bedömts falla inom regeringens restkompetens eller avse ren verk- ställighet av lag. 2011/12:15 s. 69. Denna lag träder i kraft . Övervägandena finns i avsnitt 11.7. 13.3Förslaget till lag om ändringar i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Bestämmelser om uppskjutande av förfarandet vid sådant bistånd som avses i kapitel VI i och rådets direktiv /67/EU av om tillämpning av direktiv /71/EG om ut- stationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI- förordningen)10 finns i 6 § lagen (2016:000) om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa administrativa avgifter. I paragrafen, som är ny, har det för tydlighetens skull tagits in en erinran om att det finns en särskild bestämmelse om uppskjutande av förfarandet i lagen om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa administrativa avgifter. 10 EUT L 159, 28.5.2014, s.11, Celex 32014L0067. Genomförande av tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare ska föreslå hur direktivet om tillämpning av utstationeringsdirektivet (tillämpningsdirektivet) ska genomföras i svensk rätt. Utredaren ska bedöma om svensk rätt är förenlig med tillämp- ningsdirektivet och utarbeta de författningsförslag som behövs för att anpassa svensk lagstiftning till direktivet när det gäller bl.a. •vem som ska anses som en utstationerad arbetstagare, •förbättrad tillgång till information, •administrativt samarbete mellan myndigheter, •inspektioner och annan bevakning, •underlättande av klagomål, och •gränsöverskridande verkställighet av administrativa sanktions- avgifter. Förslag till genomförande av tillämpningsdirektivet i de delar som rör tillgång till information om kollektivavtalsvillkor och entre- prenörsansvar ska dock tas fram av enligt ett utvidgat uppdrag (dir. 2014:82). Utredaren ska ha den svenska arbetsmarknadsmodellen som utgångspunkt för sina överväganden och förslag. Uppdraget ska redovisas . antogs och rådets direktiv /67/EU om tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med tillhandahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt sam- arbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI- förordningen), nedan kallat tillämpningsdirektivet. Tillämpnings- direktivet ska ha genomförts i svensk rätt senast efter ikraft- trädandet. Tillämpningsdirektivet träder i kraft efter offentliggörandet i Europeiska unionens officiella tidning (den 28maj 2014). Tillämpningsdirektivet är en av tolv nyckelåtgärder för att stimu- lera tillväxt och stärka förtroendet för den inre marknaden som kommissionen tidigare identifierat i sitt meddelande KOM(2011)206 slutlig, Inre marknadsakten I. Tillämpningsdirektivet fastställer en gemensam ram med en uppsättning bestämmelser, åtgärder och kontrollmekanismer som syftar till att förbättra och öka enhetlig- heten i genomförandet, tillämpningen och efterlevnaden av ut- stationeringsdirektivet (och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbets- tagare i samband med tillhandahållande av tjänster). Det innehåller bestämmelser om åtgärder för att förhindra att regler missbrukas eller kringgås. Syftet med direktivet är att säkerställa en lämplig nivå för skyddet av utstationerade arbetstagares rättigheter och underlätta för tjänsteleverantörer att tillhandahålla tjänster och främja sund konkurrens. Utstationeringsdirektivet har genomförts främst genom lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare (utstationeringslagen). Jämfört med utstationeringsdirektivet har utstationeringslagen ett vidare tillämpningsområde, eftersom utstationeringslagen även gäller vid utstationeringar från arbetsgivare utanför EES-området. Regeringen beslutade att en parlamen- tarisk kommitté, , skulle utvärdera de ändringar som gjorts i utstationeringslagen med anledning av EU- domstolens dom i mål C-341/05 (Laval-domen), den s.k. lex (dir. 2012:92). Kommittén ska enligt ett utvidgat uppdrag även föreslå hur tillämpningsdirektivet ska genomföras i de delar som rör förbättrad tillgång till information om kollektivavtalsvillkor (artikel 5.4) och entreprenörsansvar i utstationeringssituationer (artikel 12). Kommittén ska redovisa sitt uppdrag i sin helhet (dir. 2014:82). Uppdraget att föreslå hur tillämpningsdirektivet ska genomföras i svensk rätt Vem ska anses som en utstationerad arbetstagare? Tillämpningsdirektivet innehåller bestämmelser som syftar till att klargöra när det vid en gränsöverskridande situation är fråga om en utstationering. Enligt direktivet ska en helhetsbedömning göras för att avgöra om en person är en utstationerad arbetstagare. Det anges ett antal exemplifierande, icke uttömmande omständig- heter som behörig myndighet kan beakta i sin prövning för att avgöra om utstationeringen uppfyller kraven på tillfällighet och att arbets- givaren ska vara etablerad i den medlemsstat från vilken utstatione- ringen sker (artikel 4). I utstationeringsdirektivet definieras vem som ska anses som en utstationerad arbetstagare. Vidare anges att det är värdmedlems- statens arbetstagarbegrepp som ska tillämpas. I tillämpningsdirek- tivet anges att utstationeringsdirektivets tillämpningsområde inte ska påverkas av bestämmelserna i aktuellt direktiv (artikel 1). Utstationeringsdirektivets definition av vem som är att anse som utstationerad har genomförts i 4 § utstationeringslagen, där det anges att med en utstationerad arbetstagare avses varje arbetstagare som vanligen arbetar i ett annat land men som utför arbete enligt 3 § samma lag. I 3 § anges olika utstatione- ringssituationer. Vid utstationeringar till gäller det svenska civilrättsliga arbetstagarbegreppet (prop. 1998/99:90 Utstationering av arbets- tagare s. 18 och 39). Utstationeringslagen innehåller emellertid inga bestämmelser som närmare anger hur en bedömning ska göras av om en person är att anse som en utstationerad arbetstagare. •bedöma om utstationeringslagens definition av en utstationerad arbetstagare stämmer överens med bestämmelserna i tillämp- ningsdirektivet, •analysera om direktivets bestämmelser om fastställande av om det är fråga om en faktisk utstationering medför behov av för- fattningsändringar, och •utarbeta nödvändiga författningsförslag. När det gäller frågan om behov av lagändringar, bör beaktas att har godtagit att icke uttömmande uppräk- ningar i EU-direktiv vid genomförandet inte behöver återges i lag utan kan framgå av förarbeten. Förbättrad tillgång till information Tillämpningsdirektivet föreskriver att en värdmedlemsstat ska säkerställa att information om de arbets- och anställningsvillkor som avses i artikel 3 i utstationeringsdirektivet finns allmänt tillgänglig utan kostnad. De villkor som avses gäller bl.a. arbetstid, semesterdagar och minimilön. Informationen ska vara lättillgänglig och finnas på en nationell webbplats på det eller de officiella språken i värdmedlemsstaten och även på de andra språk som värdmedlems- staten anser relevanta med beaktande av arbetsmarknadens behov (artikel 5). Enligt 9 § utstationeringslagen ska , som utsetts som förbindelsekontor för utstationeringsfrågor, tillhanda- hålla information om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i . För att fullgöra sina uppgifter som förbindelsekontor har upprättat en svarstjänst som snabbt kan ge svar på frågor. har även en webbsida om utstationering (propositionen Anmälnings- skyldighet vid utstationering, prop. 2012/13:71 s. 20). Information finns där på svenska och på flera andra språk. inga bestämmelser i utstationeringslagen om var informationen ska lämnas eller på vilka språk. •analysera om utstationeringslagens bestämmelser om en skyl- dighet för att tillhandahålla information om arbets- och anställningsvillkor vid utstationering uppfyller tillämp- ningsdirektivets bestämmelser om förbättrad tillgång till infor- mation, •bedöma om nämnda bestämmelser i tillämpningsdirektivet moti- verar författningsändringar, och •utarbeta nödvändiga författningsförslag. Administrativt samarbete mellan myndigheter Tillämpningsdirektivet föreskriver bl.a. när, hur och om vad be- höriga myndigheter i etableringsstaten och värdstaten ska sam- arbeta i utstationeringssituationer (artiklarna 6 och 7). Samarbetet ska särskilt bestå i att svara på motiverade förfrågningar om infor- mation från behöriga myndigheter i andra medlemsstater. Förfråg- ningar kan även avse kontroller, inspektioner och utredningar om bristande efterlevnad av tillämpliga bestämmelser om utstationering. Medlemsstaterna ska inom vissa tidsfrister tillhandahålla den infor- mation som begärts av en annan medlemsstat eller av kommissionen i elektroniskt format (artikel 6). Det anges att samarbetet ska ske genom (). Medlems- staterna får fortsätta tillämpa bilaterala avtal om administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd (artikel 21). antogs och rådets förord- ning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen). IMI-förordningen innehåller bl.a. bestämmelser om sekretess- och dataskydd. Genom tillämpningsdirektivet ändras IMI-förordningen på så sätt att även administrativt samarbete på utstationeringsområdet omfattas av förordningen (artikel 22). samarbetar myndigheterna i de olika medlemsstaterna i dessa frågor. I enlighet med rådsslutsatser som beslutades pågår ett pilotprojekt för att använda för administrativt samarbete när det gäller utstationeringsdirektivet. I används på utstationeringsområdet av , som är förbindelse- kontor enligt utstationeringslagen (prop. 2012/13:71 s. 12). Genom tillämpningsdirektivet kommer IMI-samarbetet att permanentas. Tillämpningsdirektivet innebär även att det införs tydliga och mer detaljerade regler för hur det redan existerande samarbetet ska fungera. I utstationeringslagen regleras inte samarbetet närmare. Det behöver därför utredas på vilket sätt tillämpningsdirektivets bestämmelser om samarbetet ska genomföras. Utgångspunkten bör vara att ska vara behörig myndighet när används, med undantag för gränsöverskridande verkställighet av administrativa sanktionsavgifter. •inventera vilka lagar eller andra författningar som kan påverkas av tillämpningsdirektivets bestämmelser om myndighetssamarbete genom och särskilt beakta gällande sekretess- och dataskydds- regler, •analysera om bestämmelserna i tillämpningsdirektivet om admini- strativt samarbete mellan myndigheter motiverar författnings- ändringar, och •utarbeta nödvändiga författningsförslag. Enligt tillämpningsdirektivet får värdmedlemsstaterna införa vissa typer av administrativa krav och kontrollåtgärder med avseende på företag som utstationerar arbetstagare i samband med tillhanda- hållande av tjänster (artikel 9). Medlemsstaterna får dock endast införa åtgärder som är nödvändiga för att man effektivt ska kunna övervaka att de skyldigheter som fastställs i utstationerings- och tillämpningsdirektivet fullgörs. Åtgärderna måste även vara moti- verade och proportionerliga. I artikeln anges ett antal tillåtna kon- trollåtgärder. Vidare anges under vilka förutsättningar andra former av kontrollåtgärder kan vara tillåtna. En av de åtgärder som är tillåtna enligt direktivet är en s.k. enkel anmälan till behörig myndighet i värdmedlemsstaten. göras senast när tillhandahållandet av tjänsten påbörjas på ett officiellt språk i värdmedlemsstaten eller på ett annat språk som denna medlemsstat godtagit. Den ska innehålla alla relevanta upp- gifter som krävs för att det ska gå att utföra faktiska kontroller på arbetsplatsen, bl.a. en uppgift om kontaktperson. infördes bestämmelser om anmälningsskyldighet vid utstationering i utstationeringslagen. Utländska arbetsgivare ska enligt 10 § utstationeringslagen anmäla utstationeringen till Arbets- miljöverket. Av 11 § framgår att arbetsgivaren även ska utse och anmäla en kontaktperson i . Syftet med bestämmelserna om anmälningsskyldighet är bl.a. att utstationeringslagen ska kunna fungera i praktiken. Bestämmelserna gör det möjligt för arbets- tagarorganisationerna och de berörda myndigheterna att säkerställa att gällande regler följs (prop. 2012/13:71 s. 28). Utgångspunkten är att bestämmelserna om anmälningsskyldig- het i utstationeringslagen och förordningen (2013:352) om anmäl- ningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare uppfyller tillämp- ningsdirektivets krav när det gäller nationella kontrollåtgärder. Utredaren ska mot denna bakgrund •närmare analysera om de svenska bestämmelserna om anmäl- ningsskyldighet stämmer överens med tillämpningsdirektivets bestämmelser om nationella kontrollåtgärder och vid behov ut- arbeta nödvändiga författningsförslag. Inspektioner och annan bevakning Tillämpningsdirektivet föreskriver att medlemsstaterna ska ha lämpliga och effektiva kontrollsystem för att säkerställa att både det direktivet och utstationeringsdirektivet följs (artikel 10). En särskild bestämmelse tar sikte på situationen i länder där vissa arbetsvillkor anges i kollektivavtal (artikel 10.4). Enligt bestäm- melsen gäller att i medlemsstater där det i enlighet med nationell rätt och praxis är arbetsmarknadens parter som fastställer de arbets- och anställningsvillkor som gäller för utstationerade arbetstagare, får arbetsmarknadens parter övervaka tillämpningen av relevanta arbets- och anställningsvillkor. Detta gäller under förutsättning att utstationerade arbetstagare kan garanteras en lämplig skyddsnivå motsvarande den som föreskrivs i utstationeringsdirektivet. arbetsmarknad är arbetsmarknadens parter i stor utsträckning ansvariga för att övervaka att arbets- och anställningsvillkor i lagar och kollektivavtal följs. utövar dock tillsyn över arbets- miljö- och arbetstidslagstiftningen. Utgångspunkten vid genomförandet av tillämpningsdirektivet ska vara att den svenska modellen i så hög utsträckning som möj- ligt ska kunna tillämpas även i fall av utstationering av arbetstagare till , som respekteras fullt ut. •bedöma om det svenska kontrollsystemet stämmer överens med tillämpningsdirektivets bestämmelser om inspektioner och annan bevakning och vid behov utarbeta nödvändiga författningsförslag. Tillämpningsdirektivet föreskriver att medlemsstaterna ska säker- ställa att det finns effektiva sätt för utstationerade arbetstagare att lämna in klagomål mot arbetsgivare direkt. Klagomål ska kunna ges in i den medlemsstat där arbetstagaren är eller har varit utstatione- rad, när arbetstagaren har krav på förmåner enligt tillämpliga bestämmelser (artikel 11). Medlemsstaterna ska särskilt se till att det finns lämpliga förfaranden för att utstationerade arbetstagare t.ex. ska kunna få nettolöner och återbetalningar av felaktigt avdragna avgifter. Medlemsstaterna ska se till att bl.a. fackföreningar ska få företräda arbetstagare med deras godkännande i rättsliga eller administrativa förfaranden. Skyldigheterna ska inte påverka natio- nella bestämmelser om bl.a. preskriptionstider eller befogenheter och kollektiva rättigheter för arbetsmarknadens parter enligt nationell rätt och praxis. Tillämpningsdirektivet föreskriver vidare att utstatione- rade arbetstagare som inleder rättsliga eller administrativa för- faranden ska skyddas mot all ogynnsam behandling från arbets- givarens sida. Enligt 21 § utstationeringslagen kan en utstationerad arbets- tagare väcka talan vid svensk domstol. I förarbetena till de änd- ringar som gjordes i utstationeringslagen till följd av Laval-domen anges vad som ska anses omfattas av de villkor som anges i artikel 3 i utstationeringsdirektivet (propositionen Åtgärder med anledning av Lavaldomen, prop. 2009/10:48 s. 57 f.). ska enligt artikel 1 inte påverka utstationeringsdirektivets tillämp- ningsområde i fråga om utstationerade arbetstagares villkor enligt artikel 3 i utstationeringsdirektivet. Den svenska arbetsmarknadsmodellen innebär att en arbets- tagarorganisation har ett självbestämmande i förhållande till sina medlemmar. Det innebär att det inte alltid krävs ett samtycke från en enskild medlem för att kunna föra en process vid domstol. Regeringen uttalade i propositionen Åtgärder med anledning av Lavaldomen att övervägande skäl talade emot att i svensk lag föra in en möjlighet för en utstationerad arbetstagare som inte är medlem i en svensk arbetstagarorganisation att i domstol kunna åberopa villkor enligt ett kollektivavtal som är bindande för den utstatione- rande arbetsgivaren (prop. 2009/10:48 s. 49 f.). Det ansågs till- räckligt att den avtalsslutande organisationen bevakar att kollektiv- avtalet följs och bedömdes att en förändring skulle vara system- främmande. Tillämpningsdirektivets artikel 11 föreskriver en rätt för utstatione- rade arbetstagare att inleda rättsliga förfaranden för att kräva ut sina berättigade förmåner. En utstationerad arbetstagare ska alltså ha möjlighet att väcka talan vid domstol. Detta gäller även oorgani- serade arbetstagare som arbetar för en utländsk arbetsgivare som har ingått svenskt kollektivavtal. Frågan är därför om tillämpnings- direktivets krav på möjlighet att väcka talan för utstationerade arbetstagare kan anses uppfyllt i svensk rätt. Tillämpningsdirektivet innehåller en bestämmelse till skydd för utstationerade arbetstagare som inleder rättsliga eller administrativa förfaranden. Arbetstagaren ska skyddas mot all ogynnsam behand- ling från arbetsgivarens sida. Det finns behov av att klarlägga om detta krav är uppfyllt i svensk rätt. •bedöma om bestämmelserna om att väcka talan om obetalda lönefordringar i utstationeringslagen uppfyller tillämpningsdirek- tivets krav när det gäller underlättande av klagomål eller om författningsändringar behövs, •analysera om svensk rätt uppfyller tillämpningsdirektivets krav om skydd mot ogynnsam behandling, •analysera hur utstationeringslagens regler om domstols behörig- het förhåller sig till andra EU-rättsakter, och •utarbeta nödvändiga författningsförslag. Gränsöverskridande verkställighet av administrativa sanktionsavgifter Tillämpningsdirektivet föreskriver ett gemensamt instrument om ömsesidigt erkännande och verkställighet av gränsöverskridande administrativa sanktionsavgifter som ålagts en tjänsteleverantör som är etablerad i en medlemsstat för bristande efterlevnad av gällande bestämmelser om utstationering av arbetstagare i en annan medlemsstat (artiklarna 13–19). Tillämpningsdirektivet föreskriver att samarbetet ska ske genom . finns det inget system för ömsesidigt bistånd och ömse- sidigt erkännande av administrativa sanktionsavgifter mellan medlems- staternas myndigheter. Det finns inte heller något samarbete genom på detta område. I är ansvarig för att driva in fordringar. Det kommer att gälla även vid gränsöverskridande verkställighet av administrativa sanktionsavgifter. Utgångspunkten bör därför vara att ska vara behörig myn- dighet när används på detta område. •analysera vilka bestämmelser som behövs för att genomföra tillämpningsdirektivets bestämmelser om gränsöverskridande verk- ställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter, och •utarbeta nödvändiga författningsförslag. Uppdragets genomförande och redovisning Utredaren ska analysera kostnader och konsekvenser i enlighet med kommittéförordningen (1998:1474) och internationella åtaganden. Utredaren ska särskilt beakta de kostnadsberäkningar och andra konsekvensutredningar som ska göras enligt 14–15 a §§ kommitté- förordningen. Utredaren ska föra dialog med (dir. 2012:92 och dir. 2014:82). Utredaren ska föra dialog med företrädare för arbetsmarknadens parter, relevanta myndigheter och organisationer. Utredaren ska även beakta relevant arbete som pågår inom och EU. Utredaren bör inhämta relevant information, särskilt om för- hållandena i EU:s övriga medlemsstater och de nordiska länderna. Uppdraget ska redovisas . Utredningen om nya utstationeringsregler (A 2014:04) Utvidgning av och förlängd tid för uppdraget Regeringen beslutade att en särskild utredare skulle föreslå hur tillämpningsdirektivet ska genomföras i svensk rätt (dir. 2014:81). Utredningen har tagit namnet Utredningen om nya utstationeringsregler. Uppdraget omfattade dock inte genom- förande av tillämpningsdirektivet i de delar som rör tillgång till information om kollektivavtalsvillkor (artikel 5.4) och entreprenörs- ansvar (artikel 12). Förslag i dessa delar skulle i stället tas fram av enligt ett utvidgat tilläggsuppdrag (dir. 2014:82). Utredningen får nu ett utvidgat uppdrag. Utredningen ska lämna de författningsförslag som behövs för att anpassa svensk rätt till tillämpningsdirektivet när det gäller •förbättrad tillgång till information om kollektivavtalsvillkor, och •införande av ett entreprenörsansvar. Utredningen ges nu även i uppdrag att utvärdera den faktiska tillämpningen av bestämmelserna om uppgift att tillhandahålla information och arbetstagarorganisationernas skyldighet att lämna in kollektivavtalsvillkor till . Utredningen ska ha den svenska arbetsmarknadsmodellen som utgångspunkt för sina överväganden och förslag. Enligt utredningens ursprungliga direktiv ska uppdraget redovisas . Detta gäller fortfarande för det ursprung- liga uppdraget. Tilläggsuppdraget skulle redovisas slutligt . Förbättrad tillgång till information om kollektivavtalsvillkor En särskild bestämmelse i och rådets direktiv /67/EU av om tillämpning av direktiv /71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med till- handahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informations- systemet för den inre marknaden (IMI-förordningen), tillämpnings- direktivet, tar sikte på situationen i länder där vissa arbets- och anställningsvillkor anges i kollektivavtal (artikel 5.4). Enligt bestäm- melsen ska dessa villkor på ett lättillgängligt och öppet sätt till- handahållas utländska tjänsteleverantörer och utstationerade arbets- tagare. För detta ändamål ska arbetsmarknadens parter involveras.