sou · H2B388 · 2015-01-01 00:00:00 — Man kan tänka sig andra militärstrategiska inriktningar än A, ska kunna agera enskilt vid väpnat angrepp, utan militärt stöd från andra och B, agerar tillsammans med andra vid väpnat angrepp. Det kan vara intressant att undersöka vilken påverkan en annan militärstrategisk inriktning skulle kunna ha för utform- ningen av luftstridskrafterna. C, avvärjer hot mot fred och säkerhet, där kriser uppstår I denna militärstrategiska inriktning försvaras i första hand genom att hantera kriser och hot där de uppstår, i samverkan med andra länder. Det militära hotet mot bedöms i detta fall vara lågt under överskådlig framtid, vilket gör att förbandens beredskap kan sänkas. Förmågan ska kunna byggas upp om nya hot kan förutses. har därför tillräcklig förmågebredd för detta Närområdet är inte dimensionerande för befintlig förmåga. Luftstridskrafterna är ett system av system som kräver att varje del kan bidra till systemets effekt i erforderlig omfattning. Varje funktion måste ha en förbandsmassa som kan fungera som till- växtbas och kompetensbärare. De förband som befinns vara lämp- liga att bidra med i internationell krishantering utifrån dessa grund- läggande krav, dimensioneras för detta och för att tillräcklig pro- duktion för insats kan ske. Härutöver krävs förband för territoriell integritet. D, agerar integrerat med andra med expeditionär förmåga I denna militärstrategiska inriktning har en långt driven samverkan med andra länder. Det militära samarbetet mellan och de samverkande länderna bygger på att förband och förmågor utvecklats med en gemensam arbetsfördelning som grund, där inte har förmågebredd. Närområdet är ej (ensamt) dimensionerande, utan stridskrafterna är utformade för expeditionär förmåga. Eftersom närområdet inte är (ensamt) dimensionerande för luftstridskrafterna, utformas dessa i stället efter förmåga till expedi- tionära insatser tillsammans med andra. Expeditionär förmåga innebär att kunna genomföra och stödja operationer globalt, i alla insatsmiljöer med begränsat eller inget regionalt stöd och att kunna vidmakthålla denna förmåga inom en avgränsad tid.17 En sådan struktur innebär att bidrar med förmåga inom luftstrids- krafterna som kan vara efterfrågad i en sådan kontext. Det innebär en med andra integrerad struktur med starka beroenden. E, har ett anpassningsförsvar I denna militärstrategiska inriktning bedöms det militära hotet mot vara lågt under överskådlig framtid, vilket gör att för- bandens beredskap kan sänkas. Förmågan ska kunna byggas upp om nya hot kan förutses. har därför tillräcklig förmågebredd för 17 Expeditionär förmåga – Tillämpat koncept vision, krav och utveckling. HKV 01 400:56728, . Närområdet är dimensionerande för svenskt försvar. deltar i internationell krishantering med befintliga förband. Inriktning E liknar C, med den skillnaden att närområdet är dimensionerade för förbandsutformningen. Varje funktion måste ha en förbandsmassa som kan fungera som tillväxtbas och kompe- tensbärare. Förband utformas efter krav som kan ställas i när- området och dimensioneras för att tillräcklig produktion för insats i närområdet kan ske. Förband som mot ovanstående bakgrund befinns vara lämpliga att bidra med i internationell krishantering utifrån ställda krav kan bidra. En översiktlig analys av en variation av militärstrategisk inriktning visar, inte oväntat, att luftstridskrafternas utformning skiljer sig om närområdet är dimensionerade eller inte. Närområdets betydelse beror i detta resonemang på en uppfattning om det militära hotet mot inom överskådlig framtid. Bedöms hotet vara litet kan delar av luftstridskrafterna (liksom Försvarsmakten som helhet) läggas i malpåse (inriktning E, har ett anpassningsförsvar) eller utformas för behov tillsammans med andra utanför när- området (inriktning C, avvärjer hot mot fred och säkerhet, där kriser uppstår), men i båda fallen ska det finnas kvar en tillväxtpotential ifall hotet skulle öka. Tillväxtpotentialen kan utgå från en struktur liknande den som kommittén föreslår för territo- riell integritet (struktur 1, reducerad), inom ekonomisk ram.18 Alternativet C har en högre ambition vad gäller att delta i inter- nationell krishantering, vilket påverkar strukturens utformning och omfattning. I alternativet D (agerar integrerat med andra, med expedi- tionär förmåga)är inte hotet mot (ensamt) dimensione- rande, utan försvaret av de samverkande länderna hanteras av länderna gemensamt under en hög grad av integration. I det fallet blir utformningen av luftstridskrafterna ett resultat av den uppgiftsfördelning som sker mellan länderna. 18 Kap. 8.5.2 Struktur 1 – Områdesförsvar enskilt. Det annan skillnad är graden av samverkan med andra och hur och i vilken omfattning samverkan sker. kommer knappast att bedriva internationell krishantering enskilt, utan alltid till- sammans med andra. Vad gäller försvaret av mot väpnat angrepp, gör kommittén bedömningen att en grundläggande luft- försvarsförmåga av en omfattning som struktur 1 indikerar, bör finnas. Hur strukturen realiseras, inom ramen för en grundläggande luftförsvarsförmåga och en uppgiftsdelning mellan samverkande länder, är en öppen fråga. Försvarsberedningen lyfte i sin rapport fram att: Karaktären på de medel som bedöms dominera militär förmågeutveckling inom över- skådlig tid får som effekt att de kan nyttjas utan att konventionella styrkor behöver verka direkt på motståndarens territorium. Ett sådant sätt kan vara användande av traditionella fjärrstrids- medel i samband med en konflikt av den typ som målas upp i scenariot . Andra sätt skulle kunna vara informationsoperationer, offensiv cyberförmåga och olika typer av subversiv verksamhet och sabo- tage. I konflikter som utspelas i en gråzon mellan fred, kris och krig är det viktigt att hela samhället fortfarande kan fungera, på ett robust sätt. Samverkan över myndighetsgränser är viktigt. Luft- stridskrafterna måste kunna skydda sig själva och i övrigt kunna bidra till samhällets behov. Kommittén har inte värderat Försvarsmaktens effekt som helhet, utan luftstridskrafternas bidrag därtill. Luftstridskrafternas på- verkan på och beroende av övriga stridskrafter hanteras med hjälp av ett gränsyteresonemang; det vill säga om en föreslagen luftför- svarsstruktur ställer stora – eller jämfört med – annorlunda krav på sin omgivning, bör detta framgå. De gränsytor, mot Försvarsmakten och samhället i övrigt, som kommittén främst vill lyfta fram, mot bakgrund av genomfört arbete, är följande. Behovet av strategisk förvarning. Det kan vara av avgörande betydelse för utgången av en konflikt, om kan upptäcka ett potentiellt hot mot och vidta åtgärder . Detta gäller såväl för Försvarsmakten som för övriga samhället. Luft- stridskrafterna kan bidra till att, tillsammans med andra delar av Försvarsmakten och samhället i övrigt, skapa en lägesbild som kan ligga till grund för att upptäcka förändringar i normalbilden. Behovet av skydd mot markhotet. Behovet av skydd mot mark- hotet över bedöms vara stort, inte bara för luft- stridskrafternas behov, utan för Försvarsmakten och samhället i övrigt. Behov av en robust infrastruktur för datakommunikation. Sär- skilt luftstridskrafterna, med sitt stora teknikinnehåll, är be- roende av att datakommunikation mellan system fungerar i alla konfliktnivåer. Behovet av logistikstöd från övriga Försvarsmakten. Under internationell krishantering är detta behov uppenbart, men även för att kunna verka inom landet, i en struktur som bygger på rörlighet och flexibilitet, krävs tillgång till logistikstöd. Särskilt flygtransporter bör uppmärksammas. Luftförsvarets behov av sensorer och effektorer (vapensystem) kan kompletteras av system i sjöstridskrafterna. Internationellt finns fartyg med en luftförsvarsroll. Behovet av ett robust samhälle, i alla konfliktnivåer. Samhället måste fortsatt fungera och dessutom kunna stödja Försvarsmak- ten, trots antagonistiska och icke-antagonistiska påfrestningar. Cyberhotet måste kunna hanteras, i alla konfliktnivåer. Det är inte bara inom Försvarsmakten som robusta system eftersträvas. Även samhället i övrigt ingår i cyberrymden som kan utsättas för attacker som även påverkar Försvarsmakten. Ett personalförsörjningssystem bör i grunden fungera lika i Försvarsmakten som helhet, men ta i beaktande stridskrafternas olika behov. Flygstridskrafterna har historiskt haft en högre andel heltidsanställd personal än till exempel markstrids- krafterna, för att kunna verka tidigt i en konflikt. Ett personellt större flygbassystem, bland annat för skydd mot markhotet, kräver lösningar som knappast kan tillgodoses med heltids- anställda, av ekonomiska skäl. Luftstridskrafterna möter inte en kris eller ett väpnat angrepp enskilt. Även Försvarsmakten är ett system av system som måste fungera tillsammans, för att sammantaget nå framgång. Kommittén har med utgångspunkt från beskrivningarna i kapitel 2 till 6 samt analys och värderingar av förmågealternativ och struktu- rer i kapitel 7 och 8 valt ut ett antal betydelsefulla områden där kommittén vill markera en uppfattning eller göra en bedömning. Dessa områden, som inte är angivna i någon prioritetsordning är Cyberförsvar och offensiv cyberförmåga Försvar mot ballistiska robotar och kryssningsrobotar Automatisering och människan i luftförsvarssystemet Forskning och Utveckling (FoU) 9.2Kommitténs överväganden och bedömanden Det finns, förutom ekonomiska fördelar vid förmågeutveck- ling, behov av att skapa säkerhet tillsammans med andra i en föränderlig omvärld, särskilt för ett litet land. En reell försvars- förmåga inom bibehållen ekonomisk ambitionsnivå förutsätter, enligt kommitténs uppfattning, en gemensam förmågeutveck- ling och ömsesidiga försvarsförpliktelser. Om i perspektivet bortom 2040 står utan ömsesidiga försvarsförpliktelser har vi, i förhållande till nästan samtliga länder i vårt närområde, ett jämförelsevis större behov av att planera för självständig förmåga. Denna omständighet har påtagliga ekonomiska och resursmässiga implikationer, som ökar efter hand. bör sträva efter att regelbundna övningar ska kunna genomföras i en bredare nordeuropeisk kontext och att vårt nordiska luftrum ska kunna utnyttjas för större gemensamma övningar. Det nordiska samarbetet kan utgöra en betydande omvärlds- förutsättning i perspektivet bortom 2040. Dock gör kommit- tén bedömningen att det nordiska samarbetet fortsatt kom- mer att vara ett komplement till ett transatlantiskt och euro- peiskt försvarssamarbete. luftstridskrafter ska, när så bedöms lämpligt, fortsatt kunna användas för internationell krishantering, i gemenskap och samverkan med andra länder och organisationer. Kommittén noterar att det finns ett brett spektrum av freds-, kris- och krigstida militära samarbetsalternativ, alla förknippade med säkerhetspolitiska vägval. Utvecklingen mot mer av integration och samarbete mellan länder på försvarsområdet bedöms fortgå även bortom 2040, inte minst på grund av den fortsatta kostnadsökning som nya militärteknologiska landvinningar torde medföra. Huru- vida möjligheter även i det perspektivet kommer begränsas av att vi inte åtar oss försvarsförpliktelser är en central fråga, om än inte ensamt avgörande, för hur stor effekt sådana samarbeten kan ge. Kommittén bedömer att det, förutom ekonomiska fördelar vid förmågeutveckling, finns behov av att tillsammans med andra skapa säkerhet i en föränderlig omvärld, särskilt för ett litet land som . Kommittén anser att det behöver finnas formaliserade överenskommelser och koordinerade planer och att dessa planer behöver övas för att effektivt kunna agera tillsammans med andra vid snabbt uppkomna kriser eller väpnade konflikter på svenskt ter- ritorium eller i svenskt närområde. Ömsesidiga försvarsförpliktel- ser är inte nödvändigtvis en förutsättning för detta. Kommittén anser dock att för att göra en fördelning av upp- gifter och därmed en gemensam operativ planering med andra, vilket skulle reducera behovet av en svensk förmågebredd, behöver det finnas en gemensam förmågeutveckling och ömsesidiga för- svarsförpliktelser. En reell försvarsförmåga inom bibehållen ekono- misk ambitionsnivå innebär detta, enligt kommitténs bedömande. Kommittén bedömer att om i perspektivet bortom 2040 står utan ömsesidiga försvarsförpliktelser har vi, i förhållande till nästan samtliga länder i vårt närområde, ett jämförelsevis större be- hov av att planera för självständig förmåga och handlingsfrihet. Det gäller inte endast avseende försvarsförmåga vid konflikter, utan även i förhållande till fredstida militär förmågeutveckling. Denna omständighet ger även påtagliga ekonomiska och resursmässiga implikationer, som ökar efter hand. Kommittén noterar att de nordiska länderna, inom ramen för Nordefco, regelbundet övar gemensamt med flygstridskrafter och att det finns en stark politisk vilja att fortsatt utveckla samarbetet. Svenskt luftrum utgör tillsammans med norskt och finskt luftrum största flygövningsområde. Kommittén anser att övning, träning och utbildning mellan de nordiska länderna eller med andra inbjudna länder ökar interoperabiliteten och förmågan att verka tillsammans, som det ger en effektiv förmågeutveckling av respektive lands flygstridskrafter. Kommittén anser att bör sträva efter att regelbundna övningar i perspektivet bortom 2040 med samma enkelhet ska kunna genomföras i en bredare nordeuropeisk kontext och att vårt nordiska luftrum ska kunna ut- nyttjas för större gemensamma övningar. Kommittén noterar de nu pågående ansträngningarna att utveckla samarbetet inom och i synnerhet med , bland annat ifråga om gemensam luft- och sjölägesbild, gemen- samma förband och enheter samt övning, utbildning och träning. kan samarbetet ha vidareutvecklas, kanske även inom rymdområdet, för att kunna innefatta andra grannländer, beroende på hur befintliga strukturer för försvarssamarbeten utvecklar sig . Kommittén bedömer att det nordiska samarbetet således kan utgöra en betydande omvärldsförutsättning i perspektivet bortom 2040. Dock gör kommittén bedömningen att det nordiska sam- arbetet fortsatt kommer att vara ett komplement till ett trans- atlantiskt och europeiskt försvarssamarbete. Samarbetet utvecklas fristående för att utgöra en del av behov av internationella försvarssamarbeten för förmågeutveckling. Kommittén noterar att även om det inte etablerats ett nära försvarssamarbete inom ramen för EU, så finns möjligheten att den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken i perspektivet bortom 2040 har utvecklats och fördjupats i linje med Lissabon- fördragets ambitioner. Så länge europeisk säkerhetspolitik domi- neras av två olika organisationer, EU och Nato, bedömer kom- mittén att ett utvecklat partnerskap mellan de båda är av stor vikt – särskilt om står utanför den ena. Kommittén noterar vidare att samarbetet med Nato har av- görande betydelse för genomförandet av den svenska försvarsrefor- men samt är väsentligt för förmågan att ge och ta emot stöd i enlighet med den svenska säkerhetspolitiska doktrinen och för utvecklingen av det nordiska försvarssamarbetet. Samarbetet med Nato är också viktigt för att behålla en kvalificerad förmåga att delta i avancerade krishanteringsinsatser, inom Natos, EU:s eller FN:s ram. Svensk interoperabilitet vilar på metoder och teknik som definieras av Nato och . Kommittén noterar att och Nato 2010 kom överens om ett mål i planerings- och utvärderingsprocessen PARP om värd- landsstöd (), vilket bland annat resulterat i att ett avtal undertecknats. Kommittén bedömer att fortsatt arbete med värdlandsfrågor möjliggör ett djupare övningssamarbete och bör integreras i Försvarsmaktens verksamhet. bör ha uppnått en sådan förmåga inom värdlandsstöd att våra grannländers flygstridskrafter, vid extraordinära situationer, med mycket kort varsel och efter snabba politiska beslut ska kunna nyttja svenska baser. Kommittén anser att luftstridskrafter ska, när så be- döms lämpligt, fortsatt kunna användas för internationell krishan- tering, i gemenskap och samverkan med andra länder och organisa- tioner. Således bör svenska luftstridskrafter, även bortom 2040, kunna operera från andra värdländer. Med ett luftförsvar bortom 2040 inom bibehållen ekonomisk ambitionsnivå kommer export att vara fortsatt avgörande för att upprätthålla för luftförsvaret relevant försvarsindustriell förmåga i . måste fortsätta ansträngningarna att finna strategiska partners för utveckling, drift och vidmakthållande av för luft- försvaret strategiskt viktiga system. För att , även , ska kunna utveckla avancerade försvarsmaterielsystem krävs enligt kommittén en icke obetydlig satsning på forskning och utveckling (FoU). Kommittén noterar att har en stor försvarsindustriell förmåga inom de flesta av för luftförsvaret viktiga systemområden och att i hög grad byggt upp sitt luftförsvar som ett system av system utvecklade och vidareutvecklade av svensk försvars- industri. Dessa system utvecklas kontinuerligt under sin förhål- landevis långa livslängd vilket medför att det ur operativa såväl som kostnadseffektiva aspekter är viktigt för Försvarsmakten att säker- ställa relevant försvarsindustriell förmåga under systemens livs- längd samt för att skapa handlingsfrihet kring införandet av nya system i det system av system som luftförsvaret utgör. De ekonomiska förutsättningarna medger inte att en- skilt kan säkerställa en för luftförsvaret relevant försvarsindustriell förmåga i . Ett medel för att skapa denna förmåga har blivit ökad export av försvarsmateriel samt strategiska mellanstatliga partnerskap kring utveckling, drift och vidmakthållande av strategiskt viktiga system som t.ex. stridsflygplan. Kommittén bedömer att med ett luft- försvar bortom 2040 inom bibehållen ekonomisk ambitionsnivå kommer export att vara fortsatt avgörande för att upprätthålla för luftförsvaret relevant försvarsindustriell förmåga i och att måste fortsätta ansträngningarna att finna strategiska part- ners för utveckling, drift och vidmakthållande av för luftförsvaret strategiskt viktiga system. Internationella erfarenheter av mellanstatliga stora utvecklings- projekt visar vilka svårigheter som kan uppstå. Ett internationellt försvarsindustrisamarbete – där ett flertal länder är involverade – bör enligt kommitténs uppfattning bygga på en hierarkisk ordning där ett företag har mandat att fatta beslut för samarbetet som helhet. Detta för att undvika utdragna förhandlingar och därmed etablera förutsättningar att driva samarbetet framåt. För kunder, i form av de köpande staterna, innebär det en möjlighet att ha ett företag som huvudsaklig kontraktspart och systemleverantör. För att , även , ska kunna utveckla avancerade för- svarsmaterielsystem krävs enligt kommittén en icke obetydlig sats- ning på forskning och utveckling (FoU). Bland annat bör kom- petens finnas för att kunna vara en kompetent upphandlare av för- svarsmateriel men även inom så kallade integritetskritiska områden där på grund av sekretess eller internationella avtal och överenskommelser har svårt att få ta del av information. Rymdområdet kommer successivt att öka i betydelse, främst som källa till olika typer av rymdlägesbilder och kommunika- tion. Information som fås genom rymdövervakning komplet- terar och förstärker övriga lägesbilder inom luftförsvaret och försvaret i övrigt. bör fortsätta att söka samverkan med andra rymd- nationer för samutnyttjande av resurser. Kommittén bedömer, att rymdområdet successivt kommer att öka i betydelse, främst som källa till olika typer av rymdlägesbilder och kommunikation. Information som fås genom rymdövervakning kompletterar och förstärker övriga lägesbilder inom luftförsvaret och Försvarsmakten i övrigt. Rymdbaserad förmåga är dock kost- sam i ett läge där de ekonomiska resurserna är begränsade. måste därför göra vissa vägval vad gäller dessa förmågor. Egen kapacitet i form av egna satelliter kan ställas mot bi- och multi- laterala avtal inom området där kan bidra med en gynnsam geografisk position som kan nyttjas i utbyte mot insamlad infor- mation. Kommittén bedömer att det inte är ekonomiskt möjligt att bygger upp en helt egen satellitverksamhet utan bör – med sitt goda geografiska läge – i stället söka samverkan med andra rymdnationer för samutnyttjande av resurser. Om kostnaderna för utveckling och produktion av satelliter minskar och kostnaderna för uppskjutning fortsätter att kraftigt reduceras skapas möjlig- heter för att bygga upp en betydligt större rymd- baserad förmåga för försvarets behov än . Cyberförsvar och offensiv cyberförmåga – och inte minst luftförsvaret – kommer att behöva en utökad förmåga inom området för att kunna möta de framtida hotbilder som denna miljö kan ge upphov till. Distinktionen mellan cyberförmåga och övrig förmåga att påverka sensorer och kommunikationssystem som till exem- pel telekrigsförmåga och informationsoperationer bedöms långsiktigt suddas ut. Den snabba tekniska utvecklingen inom området bör leda till ett antal överväganden kring om den svenska förmågan en- dast ska användas till försvar eller om den också ska kunna användas offensivt. Kommittén bedömer att en offensiv cyberförmåga även inom luftförsvaret skulle kunna utgöra ett viktigt bidrag. Kommit- tén anser att måste kunna förhålla sig till denna för- måga och att frågan bör vidare studeras utifrån den självklara utgångspunkten att folkrätten tillämpas. Även cybermiljön kommer enligt kommitténs bedömning att öka i betydelse baserat på den snabba utvecklingen inom informations- och kommunikationsteknologin. kommer att behöva en utökad förmåga inom området för att kunna möta de framtida hot- bilder som är en verklighet. Distinktionen mellan cyberförmåga och övrig förmåga att påverka sensorer och kom- munikationssystem som till exempel telekrigsförmåga och informa- tionsoperationer bedöms långsiktigt suddas ut. På samma sätt be- dömer kommittén att distinktionen mellan cyberförsvar och offen- siv cyberförmåga kommer att bli allt diffusare. Kommittén noterar att den snabba tekniska utvecklingen inom området bör leda till ett antal överväganden kring om den svenska förmågan endast ska användas till försvar eller om den också ska kunna användas offensivt. Med stor sannolikhet kommer förmågan att genomföra offensiva cyberoperationer ingå som ett inslag i en kvalificerad försvarsmakt . Kommittén bedömer att en of- fensiv cyberförmåga skulle kunna utgöra ett viktigt bidrag i luft- försvaret. Kommittén anser att måste kunna förhålla sig till denna förmåga och att frågan bör vidare studeras. Det saknas folk- rättsliga bestämmelser som specifikt reglerar operationer eller an- grepp i cybermiljön, men det finns en växande – om än outvecklad – internationell samsyn om tillämpbarheten av befintlig internatio- nell rätt inom detta område. Ett normskapande och förtroende- byggande arbete pågår inom cyberområdet i en rad olika interna- fora och samarbeten. Försvar mot ballistiska robotar och kryssningsrobotar Konventionella ballistiska robotar och kryssningsrobotar ut- gör men allt högre utsträckning ett så pass allvarligt hot mot såväl luftförsvaret som övriga försvars- makten och landet, att detta hot måste beaktas. Andra aktörer än stater bedöms kunna förfoga över långräckviddiga precisionsvapen. kommer att behöva samverka med andra stater för att skapa ett skydd mot konventionella ballistiska robotar och avancerade kryssningsrobotar. Ett aktivt skydd kan endast uppnås genom internationellt samarbete, till exempel för att kunna upptäcka och bekämpa inkommande robotar. Goda möjligheter till upptäckt av kryssningsrobotar kräver, enligt kommittén, tillgång till upphöjda sensorer. Kommittén noterar att de allt längre räckvidderna på vapensyste- men har suddat ut skillnaderna mellan defensiva och offensiva förmågor. Den ökade räckvidden hos vapensystemen ger potential för en stat att kraftigt försvåra grannländers utnyttjande av eget luftrum såväl som att hota mål i luften och på marken. De långa räckvidderna gör också att flera länder berörs vid en väpnad konflikt.