sou · H3B32 · 2015-01-29 00:00:00 — I rättsakterna ges kommissionen i uppdrag att anta delegerade akter och genomförandeakter (s.k. genomförande- åtgärder) med närmare detaljer kring direktivets och förordningens rambestämmelser. Genomförandeåtgärderna till förordningen och direktivet sker i enlighet med den s.k. Lamfalussymodellen, som syftar till att effek- tivisera lagstiftningsförfarandet inom EU, och den tillämpas för lagstiftningen på det finansiella området.6 Lamfalussymodellen 6 Se bl.a. prop. 2006/07:115 s. 242 f. Bakgrund till och översikt av MiFID II och MiFIR delar in lagstiftningsförfarandet i fyra nivåer där nivå I utgörs av rambestämmelser som antas enligt den normala ordningen för lag- stiftningen inom EU, med direktiv eller förordningar som föreslås av kommissionen och antas av rådet och . På nivå II antar kommissionen genomförandeåtgärder som preciserar och närmare anger detaljerna för lagstiftningen på nivå I. Nivå III utgörs av gemensamma riktlinjer och rekommendationer. Slutligen ansvarar kommissionen på nivå IV för att säkerställa att medlems- staterna genomför lagstiftningen på ett likartat sätt. Genom antagandet av Lissabonfördraget har förfarandet för kommissionens genomförandeåtgärder på nivå II ändrats. Det görs numera skillnad på delegerade akter och genomförandeakter.7 Delegerade akter och genomförandeakter kallas i vissa fall tekniska standarder för tillsyn och tekniska standarder för genomförande.8 I de fallen har getts i uppdrag att ta fram förslag till genom- förandeåtgärder i enlighet med artiklarna 10–15 i den s.k. Esma- förordningen.9 Förslag till tekniska standarder från antas av kommissionen. Sådana genomförandeåtgärder ska ske enligt en rad artiklar i MiFID II och MiFIR. Esma-förordningen ger även rätt att utfärda riktlinjer och rekommendationer till dels behöriga myndigheter, dels finansiella företag, dvs. åtgärder på nivå III. Rikt- linjerna ska syfta till att sörja för en konsekvent harmonisering inom de områden som anges i den aktuella rättsakten. MiFID II och MiFIR kommer alltså att kompletteras med dele- gerade akter, genomförandeakter, tekniska standarder och riktlinjer. Genomförandeåtgärder i form av förordningar är direkt gällande inom EU. Några genomförandeåtgärder från kommissionen avseende MiFID II och MiFIR har dock ännu inte antagits. 7Se artikel 290 (delegerade akter) respektive artikel 291 (genomförandeakter) i Lissabon- fördraget. Delegerade akter ska vara av allmän räckvidd men får inte utgöra lagstiftnings- akter. I genomförandeakter anges enhetliga villkor som krävs för genomförande av unionens rättsakter. 8Tekniska standarder för genomförande är något svåra att skilja från standarderna för tillsyn, men standardernas genomförande ska vara tekniska, får inte innebära strategiska beslut eller policyval och deras innehåll ska syfta till att fastställa villkoren för tillämpningen av lagstiftningsakterna. 9Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1095/2010 av om inrättande av en europeisk tillsynsmyndighet (Europeiska Värdepappers- och marknads- myndigheten), om ändring av beslut nr 716/2009/EG om upphävande av kommissionens beslut /77/EG. Bakgrund till och översikt av MiFID II och MiFIR används genomförandeåtgärder eller nivå II-bestämmelser ibland som synonym eller som en gemensam benämning. 4 Några allmänna utgångspunkter I detta kapitel redogörs för några allmänna utgångspunkter för genomförandet av de nya rättsakterna. 4.2Anpassningar av svensk rätt Ett viktigt syfte bakom MiFID II och MiFIR är att uppnå harmo- niserade och effektiva regler (skälen 3 och 7 i MiFID II och skälen 2, 3 och 5 i MiFIR). En förutsättning för den eftersträvade harmo- niseringen är att medlemsstaternas nationella regelverk inte ställer upp ytterligare eller annorlunda krav än dem som följer av det gemensamma regelverket. En utgångspunkt vid genomförandet av dessa rättsakter bör därför vara att de svenska bestämmelserna ska ansluta sig till den nivå som följer av förordningen och direktivet. Även om det finns utrymme för avvikande nationella regler bör sådana förekomma endast i de fall som det finns starka skäl för det. Ett sådant fall är reglerna om provisioner vid investeringsrådgiv- ning, se kapitel 8. I förordningen och direktivet används en rad facktermer, för- kortningar och uttryck, t.ex. OTF-plattform, , , CTP, ARM och tick-size. I många fall ligger termerna långt från vad som normalt förekommer i svensk lagtext. kan antingen anpassa termer och uttryck så långt det är möjligt till ett språkbruk som ligger närmare svensk lagstiftningstradition eller gå i motsatt riktning och sträva efter att följa den terminologi som används i rättsakterna från EU. Eftersom det till viss del är fråga om en direkt- verkande förordning och både MiFID II och MiFIR kommer att kompletteras av genomförandebestämmelser – med stor sannolik- het i form av direkt tillämpliga förordningar – som innehåller hän- visningar till många av termerna och uttrycken i förordningen och direktivet, skulle det medföra problem att i svensk lagstiftning av- vika alltför mycket från dessa. Detta i sig är ett skäl att följa ter- minologin i förordningen och direktivet. Man bör även beakta för- ändringstakten i den europeiska lagstiftningen. har en mängd direktiv och förordningar på värdepappersområdet antagits och ändrats. I många fall är det grundläggande direktiv och förord- ningar som har tillkommit eller ändrats (t.ex. ,1 ,2 EMIR3, CRD4, UCITS5 och AIFM-direktivet6). Även den kompletterande lagstiftningen (förordningar och direktiv från kommissionen samt riktlinjer från ) och rekommendationer m.m. ändras i minst samma omfattning. En direktiv- och förordningsnära terminologi underlättar både anpassningen och tolkningen av de svenska reg- lerna i förhållande till de förändringar som sker på europeisk nivå. Övervägande skäl talar således för att terminologin i svensk rätt så 1Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 596/2014 av om marknadsmissbruk (marknadsmissbruksförordning) och om upphävande av Europaparla- mentets och rådets direktiv /6/EG och kommissionens direktiv /124/EG, 2003/125/EG och 2004/72/EG. 2Europaparlamentets och rådets direktiv /57/EU av om straffrättsliga sanktioner för marknadsmissbruk (marknadsmissbruksdirektiv). 3Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC- derivat, centrala motparter och transaktionsregister (EUT L 201, 27.7.2012, s. 1, Celex 32012R0648). 4Europaparlamentets och rådets direktiv /49/EG av om kapitalkrav för värdepappersföretag och kreditinstitut (omarbetning) (EUT L 177/201, 30.6.2006, s. 201– 255), nu upphävt och ersatt av och rådets förordning (EU) nr 575/2013 om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG (EUT L 176, 27.6.2013, s. 1–337, Celex 32013R0575), benämnt CRD IV. 5Europaparlamentets och rådets direktiv /65/EG av om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värde- papper (fondföretag) (ofta benämnt UCITS IV), EUT L 302, 17.11.2009, s. 32 (Celex 32009L0065). 6Europaparlamentets och rådets direktiv /61/EU om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder samt om ändring av direktiv /41/EG och 2009/65/EG och förordningarna (EG) nr 1060/2009 och (EU) nr 1095/2010, (EUT L 174, , s. 1, Celex 32011L0061), senast ändrat genom och rådets direktiv /14/EU av om ändring av direktiv /41/EG om verksamhet i och tillsyn över tjänstepensions- institut, direktiv /65/EG om samordning av lagar och andra författningar som avser företag för kollektiva investeringar i överlåtbara värdepapper (fondföretag) och direktiv /61/EU om förvaltare av alternativa investeringsfonder när det gäller alltför stor förlitan på kreditbetyg (EUT L 145, 31.5.2013, s. 1–3, Celex 32013L0014). långt det är möjligt ska stämma överens med terminologin i förord- ningen och direktivet.7 Av samma skäl bör även utformningen av de svenska bestämmelserna överensstämma med direktivet. I flera fall innehåller dock direktivets artiklar icke uttömmande listor på exempel, se t.ex. de olika faktorer som kan ligga till grund för avkastningsberäkningen på en strukturerad insättning i artikel 4.1.43 och de situationer när en marknadsoperatör kan justera avgifter i artikel 48.9. I sådana fall föreslår utredningen att exemplen inte tas in i den svenska bestämmelsen. Detsamma gäller i de situationer när direktivets artiklar förtydligar att en viss omständighet, situa- tion eller ett visst agerande ska anses inkluderad i en i artikeln nämnd omständighet, situation eller agerande, se t.ex. definitionen av systematisk internhandlare i artikel 4.1.20 och vad som inbegrips i begreppet kostnader och avgifter i artikel 24.4. I dessa fall föreslår utredningen att den svenska bestämmelsen utformas som direktivets grundregel, medan vad som ska anses inbegripet anges i författ- ningskommentaren. I sammanhanget bör något sägas om begreppet värdepappers- institut. I direktivet och förordningen talas om värdepappersföre- tag, medan svensk rätt har använt värdepappersinstitut som gemensam beteckning för värdepappersbolag, svenska kredit- institut med tillstånd att driva värdepappersrörelse och utländska företag som driver värdepappersrörelse från filial i . Begreppet är väl inarbetat och används i många olika författnings- texter och föreskrifter. Därutöver används institut också i be- greppet kreditinstitut. Även om detta är en avvikelse från direk- tivets och förordningens terminologi är det utredningens uppfatt- ning att fördelarna med att behålla begreppet värdepappersinstitut överväger nackdelarna med den avvikelse från de europeiska rätts- akterna som det innebär. Nivå I i de europeiska rättsakterna bör genomföras i lag Som har beskrivits i avsnitt 3.3.10 kommer direktivet och förord- ningen (nivå I) att kompletteras av detaljregler från kommissionen och . Trots detta är vissa artiklar – både i direktivet och i för- 7 Motsvarande bedömning gjordes vid genomförandet av MiFID och AIFM- direktivet i svensk rätt, se prop. 2006/07:115 s. 276 och prop. 2012/13:155 s. 184. ordningen – mycket detaljerade. Detta gäller särskilt flera av de, i förhållande till direktiv, nya bestämmelserna, se t.ex. reg- lerna om kundskydd (artiklarna 24 och 25), kraven på en reglerad marknads handelssystem (artikel 48), och bestämmelserna om tick- size och synkronisering av klockor (artiklarna 49 och 50). I svensk rätt brukar regler på en sådan detaljeringsnivå inte förekomma i lagtext, utan återfinns i stället i föreskrifter från myndigheter. Man skulle således kunna tänka sig en lösning där den lagregel som ska genomföra en viss artikel i direktivet utformas mer generellt och att ges rätt att föreskriva närmare bestäm- melser.8 Detta kan dock bli problematiskt när det gäller MiFID II. Som nämnts kommer reglerna i direktivet och förordningen att kompletteras av nivå II-regler från kommissionen, samt även av riktlinjer från . Konstruktionen med delar av en regel i den svenska lagen och andra delar i nivå II-regler från kommissionen innebär redan det svårigheter för den som ska tillämpa och tolka regeln. Att komplicera detta ytterligare genom föreskrifter från avseende samma regel är enligt utredningens mening inte lämpligt. Ambitionen har därför varit att så långt det är möjligt genomföra reglerna i direktivet genom lag, även om det i vissa fall innebär detaljerade och mångordiga paragrafer. Inga lagändringar om inte de nya rättsakterna innebär någon ändring i sak I den uppdatering av regelverken, som MiFID II och MiFIR inne- bär, har en stor del av reglerna direktiv överförts mer eller mindre oförändrade till de nya rättsakterna. I dessa delar finns ingen anledning att ändra de svenska bestämmelser som genom- förde direktiv. Detta har varit utredningens utgångspunkt även i de fall då den befintliga svenska lagbestämmelsen avviker vad gäller språk och detaljeringsgrad. Detta innebär en avvikelse från ovan redovisade principer om ett så direktivnära genomförande som möj- ligt. 8 En sådan lösning har t.ex. valts för vissa av reglerna om bolagsstyrning avseende kredit- och värdepappersinstitut, se prop. 2013/14:228 s. 163 ff. 4.3Omdisponeringar i lagen om värdepappersmarknaden I vissa delar innebär de nya rättsakterna att en rad nya bestäm- melser har tillkommit. Exempelvis har kundskyddsreglerna blivit betydligt fler och mer detaljerade (se kapitel 9) och helt nya bestäm- melser om datarapporteringstjänster och positionslimiter avseende råvaruderivat m.m. har tillkommit (se kapitel 6). innebär MiFIR att vissa bestämmelser som finns i den svenska lagen kommer att finnas i en direktverkande förordning. Dessa bestäm- melser ska således utmönstras ur lagen. Med anledning av detta föreslår utredningen vissa större omdisponeringar i lagen om värde- pappersmarknaden. För det första bör rörelsereglerna i det nuvar- ande 8 kap. delas upp i två delar, så att reglerna om värdepappers- institutens interna styrning, organisation m.m. samlas i ett kapitel (8 kap.) och kundskyddsreglerna i ett annat (9 kap.). De nuvarande bestämmelserna i 9 kap. rör framför allt kraven på systematiska internhandlare och föreslås utgå eftersom detta regleras i MiFIR. Även bestämmelserna om transaktionsrapportering m.m. i 10 kap. återfinns i MiFIR och föreslås därför utgå ur lagen. Utredningen föreslår att 10 kap. används för bestämmelserna om de nya data- rapporteringstjänsterna. Därutöver föreslår utredningen att ett nytt 15 a kap. införs för att inrymma de nya reglerna om positions- limiter för vissa derivat. Bestämmelserna om sanktioner mot fysiska personer och den omstrukturering av sanktionsbestämmelserna som utredningen föreslår innebär genomgripande ändringar i ingrip- andekapitlet i lagen om värdepappersmarknaden. Utredningen före- slår därför att det nuvarande 25 kap. upphävs och att ett nytt kapitel med samma beteckning och benämning införs i lagen. Utredningens arbete har bedrivits som de nya nivå II- reglerna är under utarbetande. Utredningen har således inte haft tillgång till några antagna nivå II-regler. I betänkandet finns det därför inte någon utförlig beskrivning av dessa regler, även om utredningen i vissa fall har använt de utkast som funnits för tolk- ningen av bestämmelser i direktivet och förordningen. som utredningen har haft tillgång till kan dock komma att ändras och i sådana fall är det givetvis de antagna reglerna och inte utred- ningens tolkningar av utkasten som kommer att gälla. MiFID II och MiFIR är, liksom MiFID, tillämpliga på vissa tjänster och verksamheter avseende finansiella instrument. Det är alltså när dessa tjänster och verksamheter rör finansiella instrument som de är tillståndspliktiga och ska bedrivas enligt reg- lerna i MiFID II och MiFIR. Begreppet finansiella instrument behandlas i avsnitt 5.2. De verksamheter som regleras i MiFID II och MiFIR är dels investeringstjänster, investeringsverksamhet och sidotjänster som bedrivs av värdepappersföretag1, dels handelsplatsverksamhet. Värdepappersföretagens investeringsverksamheter och investeringstjänster behandlas i avsnitt 5.3 och sidotjänsterna i avsnitt 5.4, medan handelsplatsverksamhet – att driva en reglerad marknad, en MTF- plattform eller en OTF-plattform – behandlas i kapitel 6. Vissa regler i MiFID II och MiFIR rör företag/enheter som tillhandahåller datarapporteringstjänster. Även detta behandlas i kapitel 6. En nyhet i förhållande till direktiv är att vissa av reglerna i MiFID II ska tillämpas när värdepappersföretag säljer eller lämnar råd om s.k. strukturerad insättning, som inte är finan- siella instrument. Denna fråga behandlas i avsnitt 5.5. Vissa verk- samheter utgör i och för sig investeringstjänster eller investerings- verksamhet enligt definitionerna i MiFID II men är uttryckligen undantagna. Dessa undantag behandlas i avsnitt 5.6. Övriga defini- tioner behandlas i avsnitt 5.8. 1 I , dvs. värdepappersbolag och kreditinstitut med tillstånd enligt lagen om värdepappersmarknaden. Finansiella instrument är i MiFID II ett paraplybegrepp för en mängd olika underkategorier som definieras var för sig i direktivet och förordningen. Definitionen av finansiella instrument finns i av- snitt C i bilaga I till MiFID II och underkategorierna är överlåtbara värdepapper,2 penningmarknadsinstrument3, andelar i företag för kollektiva investeringar4, finansiella derivatinstrument5 och utsläpps- rätter.6 I svensk rätt är definitionen uppbyggd på samma sätt som i direktivet med definitionen av finansiella instrument i 1 kap. 4 § lagen om värdepappersmarknaden, och de olika underkategorierna be- skrivna i paragrafen. Bedömning: Det krävs ingen lagstiftningsåtgärd för att genom- föra artikel 4.1.44 i MiFID II. Definitionen av begreppet överlåtbara värdepapper återfinns i arti- kel 4.1.44 i MiFID II och är densamma som definitionen i arti- kel 4.1.18 direktiv: Överlåtbara värdepapper: värdepapper, utom betalningsmedel, som kan bli föremål för handel på kapitalmarknaden, t.ex. a)aktier och andra värdepapper som motsvarar andelar i aktiebolag, bolag med personligt ansvar eller andra enheter samt depåbevis för aktier, b)obligationer eller andra typer av värdepapperiserade skuldförbind- elser, inklusive depåbevis för sådana värdepapper, c)alla andra värdepapper som ger rätt att förvärva eller sälja sådana överlåtbara värdepapper eller som resulterar i en kontantavveckling som beräknas utifrån noteringar för överlåtbara värdepapper, valutor, räntor eller avkastningar, råvaror eller andra index eller mått. Definitionen av överlåtbara värdepapper är öppen på så sätt att ett värdepapper som kan bli föremål för handel på kapitalmarknaden är ett överlåtbart värdepapper. Därefter ges i artikeln en rad exem- 2Punkten 1 avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II. 3Punkten 2 avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II. 4Punkten 3 avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II. 5Punkterna 4–10 avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II. 6Punkten 11 avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II. pel på sådana värdepapper. Det centrala i definitionen av överlåt- bara värdepapper är värdepapper, kan bli föremål för handel och kapitalmarknaden. Dessa begrepp definieras inte i MiFID II men har förklarats i förarbetena till lagen om värdepappersmark- naden (se prop. 2006/07:115 s. 281 ff.). Eftersom definitionen av överlåtbara värdepapper är oförändrad i sak i förhållande till direktiv äger dessa uttalanden fortfarande giltighet (se dock nedan om utsläppsrätter). MiFID II föranleder ingen ändring av definitionen av överlåt- bara värdepapper. Bedömning: Det krävs ingen lagstiftningsåtgärd för att genom- föra artikel 4.1.17 i MiFID II. Med penningmarknadsinstrument avses enligt artikel 4.1.17 i MiFID II sådana klasser av instrument som normalt omsätts på penningmark- naden, t.ex. statsskuldväxlar, inlåningsbevis och företagscertifikat, med undantag av betalningsmedel. Definitionen är densamma som enligt artikel 4.1.19 direktiv som genomfördes i svensk rätt genom 1 kap. 4 § 3 lagen om värde- pappersmarknaden. Liksom tidigare är det i viss mån ett cirkel- resonemang att definiera ett penningmarknadsinstrument som ett instrument som handlas på penningmarknaden och liksom tidigare är vissa penningmarknadsinstrument också överlåtbara värdepapper. Vad som har uttalats i förarbetena om att den special- reglering som avser penningmarknadsinstrument i de flesta fall torde bli tillämplig före den allmänna reglering som avser överlåtbara värdepapper, torde fortfarande gälla.7 Definitionen av penningmarknadsinstrument är således oföränd- rad och någon lagändring krävs därför inte för att genomföra artikel 4.1.17 i MiFID II. 7 Se prop. 2006/07:115 s. 283 f. 5.2.3Andelar i företag för kollektiva investeringar – fondandelar Förslag: Begreppet fondandelar i 1 kap. 4 § 1 lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden byts ut mot andelar i företag för kollektiva investeringar och definitionen av fondandelar i 1 kap. 4 § 4 utgår ur lagen. Någon uttrycklig definition av vad som avses med andelar i före- tag för kollektiva investeringar finns varken i MiFID II, MiFIR, eller direktiv. I förarbetena till lagen om värdepappers- marknaden konstaterades att begreppet företag för kollektiva investe- ringar inte var begränsat till sådana fonder som omfattas av UCITS-direktivet8 varför även andra typer av fonder, t.ex. AIF- fonder och utländska fonder som varken är UCITS- eller AIF-fonder omfattas. Detta torde gälla även för MiFID II. Utländska fonder kan vara konstruerade så att de liknar ett aktiebolag, varför i vissa sammanhang begreppet aktier i fonder används, se t.ex. artikel 25.4.a.i) i MiFID II. Svenska värdepappersfonder och specialfonder är dock inte konstruerade så. Termen andelar innefattar alla typer av an- delar, även aktier. Ordalydelsen andelar i företag för kollektiva investeringar är densamma i MiFID II som direktiv. Vid genomförandet av direktiv formulerades dock definitionen i den svenska lagen så att den anger fondandelar i stället för andelar i företag för kollektiva investeringar. Det är visserligen så att merparten av instrumenten i denna kategori är just fondandelar såsom begreppet normalt används i , dvs. andelar i värdepappersfonder och specialfonder. Som framgått ovan omfattas dock även andra andelar. Därutöver kan kommissionen, enligt artikel 4.2 i MiFID II, i dele- gerade akter närmare precisera definitionerna i artikel 4, där bl.a. definitionen av finansiella instrument återfinns. Definitionen i den svenska lagtexten bör, för att åstadkomma ett så direktivnära genom- förande som möjligt, ha samma ordalydelse som i direktivet. I stället för fondandelar bör det i uppräkningen av vad som avses 8 Se prop. 2006/07:115 s. 287. med finansiella instrument stå andelar i företag för kollektiva inve- steringar och definitionen av fondandelar bör utgå ut lagen. Bedömning: Det krävs ingen lagstiftningsåtgärd för att genom- föra punkterna 4–10 i avsnitt C i bilaga I till MiFID II. De instrumenttyper som räknas upp i punkterna 4–10 i avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II har det gemensamt att värdet på instrumentet beror på värdet på någon underliggande eller relaterad tillgång. Instrumenten kan ha värdepapper och andra finansiella tillgångar som underliggande faktorer (punkterna 4, 8 och 9) eller helt andra underliggande faktorer, såsom råvaror, utsläppsrätter och klimatvaria- tioner (punkterna 5, 6, 7 och 10). I svensk rätt har de instrument som räknas upp i punkterna 4– 10 i avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II betecknats som finansiella derivatinstrument (1 kap. 4 § 5 lagen om värdepappersmarknaden). Beskrivningar av de olika instrumenttyperna, motsvarande punk- terna 4–10 i avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II, finns i 1 kap. 4 § 5 a– g lagen om värdepappersmarknaden. Någon ändring i sak behövs inte för att genomföra definitionerna av de olika derivatinstru- menten. Eftersom utredningen föreslår en definition av handelsplatt- form som omfattar även OTF-plattform krävs det ingen lagstift- ningsåtgärd, se avsnitt 6.2.1. Förslag: Utsläppsrätter tas in i definitionen av finansiella instru- ment i 1 kap. 4 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Särregler för utsläppsrätter som i gällande rätt inte har betrak- tats som finansiella instrument – 13 kap. 12 § fjärde stycket lagen om värdepappersmarknaden och 7 kap. 1 § andra stycket 16 lagen (2004:297) om bank och finansieringsrörelse – utmönstras ur lagen. En typ av instrument som inte finns med i definitionen av finan- siella instrument direktiv är sådana utsläppsrätter som avses i och rådets direktiv /87/EG av om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv /61/EG. Sådana utsläppsrätter är , enligt punkten 11 i avsnitt C i bilaga 1 till MiFID II, finansiella instrument.