sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Det finns inte någon till artikel 20 motsvarande bestämmelse . 9.5.3Ordre public (artikel 21) Den lag som anvisas genom bestämmelserna i detta kapitel får åsido- sättas endast om tillämpningen är uppenbart oförenlig med grunderna för rättsordningen (ordre public). Slutligen gäller, förutom vad som kan följa av artikel 20, att den lag som anvisas genom kapitlet om tillämplig lag endast får åsidosättas om tillämpningen är uppenbart oförenlig med grunderna för rätts- ordningen (ordre public) (artikel 21). Med ordre public avses grund- läggande rättsprinciper i myndighetens egen rättsordning, till exem- pel att alla har lika rättigheter inför lagen. Bestämmelser om ordre public bör enligt etablerad tolkning och praxis användas restriktivt och åsidosättande får ske i den mån som är nödvändigt. Utrymmet för tillämpningen av ordre public blir litet i praktiken eftersom den stat som utövar behörighet enligt som huvudregel ska tillämpa den egna statens lag. 9.6Behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser 9.6.1Tillämplig lag vid utövande av behörighet (artiklarna 13 och 14) Utredningens bedömning: Bestämmelserna om tillämplig lag vid utövande av behörighet och vid byte av hemvist kräver inte några lagändringar eller kompletterande bestämmelser. Myndigheterna i de fördragsslutande staterna ska enligt artikel 13 tillämpa sin egen lag vid utövandet av behörighet enligt konventionen (se avsnitt 9.2). Undantagsvis får lagen i en annan stat tillämpas eller beaktas. När en åtgärd som har vidtagits i en fördragsslutande stat genomförs i , ska vill- koren för tillämpningen av beslutade åtgärder regleras av svensk lag (se artikel 14 och avsnitt 9.3). Som huvudregel ska således svenska myndigheter enligt konven- tionen tillämpa svensk rätt vid utövande av sin behörighet, och i fråga om villkoren av redan beslutade åtgärder. Hemvistprincipen gäller som huvudregel för avgörande av behörighet enligt konven- tionen och hemvistet kommer därmed i de flesta fall att styra valet av tillämplig lag, vilket ligger väl i linje med den svenska rättsutveck- lingen i situationer med utlandsanknytning. Det bedöms inte före- ligga något behov av lagändringar eller kompletterande bestämmel- ser i anledning av artiklarna 13 och 14. 9.6.2Skydd för tredje man och övriga bestämmelser om tillämplig lag (artiklarna 17–21) Utredningens bedömning: Artiklarna 17–21 kräver inte några lagändringar eller kompletterande bestämmelser. Bestämmelsen som i vissa fall ger skydd åt en godtroende tredje man som ingår en rättshandling med den vuxnes företrädare (arti- kel 17) redovisas i avsnitt 9.4. Enligt utredningens uppfattning fordrar artikeln inte några ändringar i lag eller några kompletterande bestämmelser. Inte heller den bestämmelse som anger att lagen i en icke-fördragsslutande stat ska tillämpas om den utpekas (artikel 18), regeln om internationellt tvingande bestämmelser (artikel 20) eller bestämmelserna om så kallad renvoi (artikel 19) och ordre public (artikel 21) kräver några lagändringar eller kompletterande bestäm- melser. Dessa artiklar redovisas i avsnitt 9.5. Det kan noteras att ordre public-bestämmelsen i artikel 21 överensstämmer med 7 kap. 4 § lag.19 19 Jämför bedömningen i SOU 2005:111, s. 220 f., när det gäller . 10 Särskilt om framtidsfullmakter I flera av medlemsstater har så kallade framtids- fullmakter stor betydelse och institutet är därför en skyddsform som har kommit att omfattas av konventionen. En framtidsfull- makt är en bestående fullmakt som den vuxne själv utfärdar för att utövas till skydd för den vuxne i händelse av att han eller hon är förmögen att bevaka sina intressen (artikel 15). Både en fullmakt som ingår i en överenskommelse som den vuxne har ingått och en fullmakt som utgörs av en ensidig rättshandling av den vuxne omfattas. Förekomsten, omfattningen, ändringar och upp- hörande av en framtidsfullmakt bestäms enligt lagen i det land där den vuxne hade hemvist vid tiden när fullmakten utfärdades, utom när den vuxne har anvisat att ett annat lands lag ska tillämpas. Fullmakten kan under vissa förutsättningar återkallas eller ändras genom åtgärder som vidtas av en myndighet som är behörig enligt konventionen (artikel 16). Friheten att välja tillämplig lag i artikel 15 Haagkon- vention innebär att länder som inte har institutet framtidsfullmakt men som har tillträtt konventionen i praktiken kan komma att behöva ge effekt åt framtidsfullmakter. I finns inte insti- tutet framtidsfullmakt. Ett exempel1 på en situation när svenska myndigheter skulle kunna få hantera en sådan fullmakt är om en vuxen som har hemvist i men som är medborgare i ett land där institutet finns utfärdar en framtidsfullmakt och anvisar att lagen i medborgarlandet ska tillämpas. Frågan om att införa bestämmel- ser om framtidsfullmakter i svensk intern rätt övervägs för närvar- ande i utifrån förslag som presenterades i departe- 1 Antagandet förutsätter att har tillträtt . mentspromemorian Framtidsfullmakter, Ds 2014:16.2 Promemorians förslag redovisas översiktligt i avsnitt 10.5. 1.Förekomsten, omfattningen, ändring och upphörande av en fullmakt utfärdad av en vuxen, antingen enligt en överenskommelse eller genom en ensidig rättshandling, för att utövas när den vuxne inte förmår skydda sina intressen, bestäms av lagen i den stat där den vuxne hade hemvist för överenskommelsen eller den ensidiga rättshandlingen om inte någon av de lagar som nämns i punkt 2 har blivit uttryckligen anvisad i skrift. 2.De stater vars lag kan anvisas är a)en stat i vilken den vuxne är medborgare, b)en stat i vilken den vuxne tidigare hade hemvist, c)en stat i vilken egendom som tillhör den vuxne finns, med avseende på denna egendom. Sättet för utövandet av rätten att företräda den vuxne ska bestäm- mas av lagen i den stat där den rätten utövas. Artikel 15 avser framtidsfullmakter, det vill säga fullmakter som är avsedda att användas när fullmaktsgivaren inte längre förmår att skydda sina intressen. Innehållet i en framtidsfullmakt kan variera och bemyndigandet kan avse såväl den vuxnes person som egen- dom. Exempelvis kan en framtidsfullmakt rymma instruktioner om behandlingsform i händelse av en obotlig sjukdom.3 I artikeln reg- leras vilket lands lag som ska tillämpas på förekomsten, omfattning- en, ändring och upphörande av en framtidsfullmakt. Den tillämp- liga lagen bestämmer även omfattningen av den enskildes rätt att genom en framtidsfullmakt befullmäktiga en annan (se artikel 15.3 och avsnitt 10.2.4). Artikeln lämnar ett visst utrymme för fullmakts- givaren att anvisa vilken lag som ska vara tillämplig. 2Ds 2014:16 innehåller kompletterande förslag till det lagförslag om framtidsfullmakter som lämnades i SOU 2004:112. 3Se , Explanatory Report, paragraf 96. 10.2.2Hemvistlandets lag är tillämplig Om den vuxne inte har gjort bruk av sin lagvalsfrihet ska, enligt artikel 15.1, i första hand den stats lag vara tillämplig där den vuxne hade hemvist då överenskommelsen ingicks eller rättshandlingen företogs. Varken eller II-förordningen innehåller någon motsvarighet till artikel 15. Däremot öppnar EU:s arvsförordning för ett motsvarande lagvals- förordnande genom möjligheten att i testamentsform förordna att lagen i testatorns medborgarland ska gälla. Om lagen i det land där den vuxne har hemvist saknar institutet framtidsfullmakt måste den vuxne anvisa ett annat lands lag att vara tillämplig på fullmakten för att den ska gälla. Av ordalydelsen i arti- kel 15.1 följer, enligt utredningen, att om den vuxne har anvisat ett annat lands lag än som följer av punkten 2 är den vuxnes hemvist- lands lag tillämplig på framtidsfullmakten. 10.2.3Val av tillämplig lag Enligt artikel 15.2 kan den vuxne anvisa följande staters lag. –En stat i vilken den vuxne är medborgare. –En stat i vilken den vuxne tidigare hade hemvist. –En stat i vilken egendom som tillhör den vuxne finns, med av- seende på denna egendom. Uppräkningen är uttömmande och den vuxne kan således inte med giltig verkan välja något annat lands lag.4 I fall den anvisade lagen inte finns bland alternativen enligt artikeln gäller i stället, som an- förts i det föregående, huvudregeln i artikel 15.1. Ett tänkbart exem- pel är om en person med hemvist i har förordnat att lagen i ska vara tillämplig på framtidsfullmakten och skälet till varför den algeriska lagen väljs är enbart att den vuxnes närmaste anhöriga har hemvist där. Exemplet förutsätter vidare att den vuxne inte är medborgare i , inte tidigare haft hemvist i det landet 4 Se , Explanatory Report, paragraf 102. och inte heller har egendom där. I en sådan situation ska fransk lag tillämpas på fullmakten enligt artikel 15.1. Det kan uppkomma en situation där den vuxne har anvisat ett lands lag, vilken ingår bland alternativen i artikel 15.2, men vars interna lag inte känner till institutet framtidsfullmakt eller till och med förbjuder att en sådan får utfärdas. I den förklarande rappor- ten anges att framtidsfullmakten under sådana förhållanden bör betraktas som ogiltig och att de enligt konventionen behöriga myn- digheterna bör vidta åtgärder till skydd för den vuxne som om full- makten inte fanns.5 Denna tolkning stöds av förhållandet att man inte kan bedöma den fullmäktiges befogenheter enligt en rättsord- ning som inte erkänner framtidsfullmakter. I den situationen faller man alltså inte tillbaka på artikel 15.1. Det kan till exempel vara så att en vuxen med hemvist i men som inte är svensk med- borgare har anvisat lagen i hans eller hennes medborgarland, vilken inte erkänner framtidsfullmakter, som tillämplig. Då betraktas full- makten som ogiltig och de svenska myndigheterna bör sörja för behövliga skyddsåtgärder som om fullmakten inte fanns. Enligt den förklarande rapporten behöver den vuxne inte anvisa samma lands lag för samtliga förhållanden som fullmakten rör. Här rör det sig om så kallad dépeçage, det vill säga att flera olika länders lagar får styra över olika aspekter rörande den vuxnes angelägen- heter. Ett tänkbart exempel är att en svensk medborgare med hem- vist i , utfärdar en framtidsfullmakt där han eller hon anger svensk lag som tillämplig för sina personliga och ekonomiska angelägenheter och att lagen i , ska gälla för ett hus som finns i där. Lagen i delstaten , tillåter framtids- fullmakter angående såväl personliga som ekonomiska frågor. Lagvals- förordnandet innebär i exempelfallet att olika länders lagar blir tillämpliga på frågor som anknyter till samma framtidsfullmakt.6 5Se , Explanatory Report, paragraf 105. 6Se den finska propositionen RP 61/2010 rd, s. 17, och , Explanatory Report, paragraf 103. 10.2.4Tillämplig lag på sättet för utövandet av rätten att företräda den vuxne I artikel 15.3 finns en bestämmelse om vilket lands lag som ska vara tillämplig på sättet för utövandet av rätten att företräda den vuxne. Det landets lagstiftning ska tillämpas där rätten att företräda den vuxne utövas. Vilka frågor som hör till bestämmelsen är i viss mån en tolkningsfråga. Enligt den förklarande rapporten ska uttrycket sättet för utövandet av rätten att företräda den vuxne tolkas snävare än uttrycket villkoren för genomförandet av åtgärden i artikel 14. Bestämmelsen i artikel 15.3 torde därför antagligen reglera enbart mindre detaljer, som till exempel frågan om sättet på vilket före- komsten av en fullmakt ska visas och eventuellt frågan om full- mäktigen ska agera personligen eller om han eller hon i vissa frågor får bemyndiga någon annan att handla i hans eller hennes ställe.7 Om den rätt att företräda den vuxne som avses i artikel 15 inte utövas på ett sätt som är tillräckligt för att säkerställa skyddet av den vuxnes person eller egendom, kan denna rätt återkallas eller ändras genom åtgärder som vidtas av en myndighet som är behörig enligt konven- tionen. Om rätten att företräda en vuxen återkallas eller ändras ska den lag som avses i artikel 15 beaktas så långt som möjligt. Artikel 16 rör tillämplig lag vid åtgärder till skydd för en vuxen när rätten att företräda den vuxne enligt artikel 15 inte utövas på ett sätt som är tillräckligt för att säkerställa skyddet av den vuxnes person eller egendom. I en sådan situation kan rätten återkallas eller ändras genom åtgärder som vidtas av en myndighet som är behörig enligt konventionen. När en åtgärd enligt artikel 16 vidtas ska myndig- heten tillämpa det egna landets lag i enlighet med artikel 13. För att den vuxnes förordnande om tillämplig lag inte helt ska vara utan effekt och av hänsyn till den eljest för framtidsfullmakten tillämp- liga lagen är myndigheterna enligt artikeln dock skyldiga att, så långt som möjligt, beakta den lag som avses i artikel 15. 7 Se , Explanatory Report, paragraf 106 och 107, samt den finska propositionen RP 61/2010 rd, s. 17. att säkerställa att det skyddssystem som den vuxne har önskat eller enligt artikel 15.1 kan ha utgått från gäller inte utan vidare ersätts med skyddsåtgärder enligt myndighetslandets lag.8 Artikel 16 kan i viss utsträckning jämföras med artikel 18 , enligt vilken föräldraansvaret i artikel 16 får upphävas eller villkoren för utövandet av ansva- ret får ändras. 10.4Framtidsfullmakter och andra fullmakter omfattar bara fullmakter i händelse av att den vuxne är förmögen att bevaka sina intressen. En fullmakt som en beslutsför vuxen ger en annan person för att ta till vara sina intressen i en viss situation, omfattas inte av konven- tionen. Om en fullmakt innehåller både ett bemyndigande som gäller omgående eller från ett visst angivet datum och ett bemyndigande för det fall att den vuxne framöver blir oförmögen att ta till vara sina intressen, torde fullmakten enligt den förklarande rapporten falla inom tillämpningsområdet Haagkon- vention. Alternativt kan enligt rapporten situationen bedömas på så sätt att fullmakten omfattas av från och med den tidpunkt då han eller hon är förmögen att be- vaka sina intressen.9 Enligt utredningens bedömning bör den del som avser bemyndigande för framtiden när den vuxne inte kan ta tillvara sina intressen omfattas av . För övriga delar blir andra regelsystem tillämpliga, till exempel I- förordningen för EU:s medlemsstater när fullmakten används vid en överenskommelse som den vuxne har ingått. Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare lämnade förslag bland annat på att en ny typ av fullmakter, nämligen framtidsfullmakter, skulle införas som ett komplement till föräldra- 8Se den finska propositionen RP 61/2010 rd, s. 17. 9Se , Explanatory Report, paragraf 97. balkens representationsbestämmelser.10 Förslagen innehöll också en möjlighet för anhöriga till vuxna hjälpbehövande att få en direkt på lag grundad behörighet att bistå den vuxne i vissa ekonomiska angelägenheter. Förslagen har i dessa delar inte lett till några lagändringar. Regeringen gav en utredare i uppdrag att lämna förslag på vissa kompletterande bestämmelser till Utredningen om förmyn- dare, gode män och förvaltares lagförslag om framtidsfullmakter. Utredaren lade fram förslag till lag om framtidsfull- makter och om behörighet i vissa fall för anhöriga.11 Utredarens förslag innebär bland annat att det införs en lag om framtidsfullmakter och om behörighet i vissa fall för anhöriga. I den föreslagna lagen finns till exempel bestämmelser om tidpunk- ten för en framtidsfullmakts ikraftträdande, vilka angelägenheter den enskilde kan förordna om, krav på registrering och en möjlig- het till prövning i tingsrätt. Utredaren gjorde bedömningen att det finns ett behov av internationellt privaträttsliga bestämmelser för framtidsfullmakter och att sådana bestämmelser bör grundas på de huvudprinciper som kommer till uttryck Haagkonven- tion. Mot bakgrund av att frågan om införlivande av konventionen i svensk rätt är föremål för utredning bedömde utredaren att den närmare utformningen av internationellt privat- rättsliga regler för framtidsfullmakter lämpligen borde ske inom ramen för det arbetet, det vill säga den nu aktuella utredningen. 10.6Behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser Utredningens förslag: Behörig domstol i frågor som gäller fram- tidsfullmakter enligt artiklarna 15 och 16 Haagkonven- tion ska vara tingsrätten i den ort där fullmaktsgivaren har hem- vist. Om han eller hon inte har hemvist i , ska vara behörig domstol. 10Se SOU 2004:112. 11Se Ds 2014:16. Vid handläggningen av en ansökan om prövning enligt artiklarna 15 och 16 ska lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Utredningens bedömning: Om institutet framtidsfullmakt in- förs i svensk materiell rätt bör det sörjas för att det finns en behörig svensk myndighet för alla situationer när svenska myn- digheter har internationell behörighet. innehåller bestämmelser om tillämplig lag avseende framtidsfullmakter (artiklarna 15 och 16). Bestämmelser- na är till sin natur allmänt tillämpliga på så sätt att de i en konven- tionsstat inte gäller enbart i förhållande till andra fördragsslutande stater. Även om svensk rätt, som redovisas bland annat i av- snitt 10.1, inte har institutet framtidsfullmakter kan det inträffa att svenska myndigheter vid konventionens tillämpning blir skyldiga att ge verkan åt en sådan fullmakt som giltigt har utfärdats enligt tillämplig utländsk rätt. Haagkonventioner är dock inte avsedda att harmonisera konventionsstaternas materiella rätt. Ett svenskt till- träde till konventionen förutsätter således inte att inför institutet framtidsfullmakter i sin materiella lagstiftning. Konsekvenser av om framtidsfullmakter inte införs i svensk rätt Huvudregeln enligt artikel 15.1 är, som redovisas i avsnitt 10.2.2, att hemvistlandets lag för fullmaktens utfärdande är tillämplig på framtidsfullmakten. Om hemvistlandets rättsordning saknar ett sådant institut, måste den vuxne kunna anvisa ett annat lands lag, enligt vad som anges i artikel 15.2, för att få tillgång till institutet. Enligt artikel 15.2 är det endast personer som antingen har sitt medborgarskap i ett annat land än hemvistlandet, eller som har haft hemvist i ett annat land eller som har egendom utanför hemvistlandet som har en möjlighet att anvisa en annan lag än hem- vistlandets lag. Det innebär alltså att så länge svensk rätt inte inne- fattar framtidsfullmakter, så ges inte alla personer med hemvist i samma möjlighet att förordna för framtiden. En sådan skillnad skulle kunna ses som ett argument för ett införande av framtids- fullmakter i svensk rätt vid ett tillträde till Haagkonven- tion, även om konventionen i sig inte ställer något sådant krav. Till stöd för att införa framtidsfullmakter i svensk rätt kan även argumenteras att det skulle möjliggöra för en svensk medborgare som har flyttat till en annan fördragsslutande stat att förordna om att svensk rätt ska tillämpas på en framtidsfullmakt. En anvisning om att svensk lag ska gälla för fullmakten skulle annars, i enlighet med vad som redovisas i avsnitt 10.2.3, innebära att fullmakten kan komma att betraktas som ogiltig. Det skulle dessutom i en situation där en person med hemvist i har sörjt för sin framtid genom att utfärda en framtidsfullmakt men i strid med artikel 15.2 har förordnat om att ett visst lands lag ska vara tillämplig, leda till att svensk lag ska tillämpas enligt artikel 15.1 och därmed att fullmakten anses vara ogiltig. Att förordnande från en person i en sådan situa- tion kan visa sig ogiltigt när han eller hon inte längre förmår skydda sina intressen talar enligt utredningen för ett införande av institutet framtidsfullmakt i den svenska rättsordningen vid ett tillträde till . 10.6.2Behörighet i anledning av artiklarna 15 och 16 Den internationella behörigheten för svenska myndigheter att pröva olika frågor om framtidsfullmakter följer av Haagkonven- tion. Av artiklarna 15 och 16 följer att svenska myndigheter kan ställas inför en prövning av sådana fullmakter oavsett om svensk materiell rätt har institutet framtidsfullmakt eller inte om inter- nationell behörighet för svenska myndigheter följer av konven- tionen. Svenska myndigheter är i enlighet med huvudregeln i arti- kel 5 behöriga att vidta åtgärder till skydd för vuxna med hemvist i (se avsnitt 8.2). Behörighet kan även följa av någon av artiklarna 6–11, till exempel om en vuxen har flytt till eller vistas här i landet när hemvist inte kan fast- ställas (artikel 6 och avsnitt 8.3). Enligt artikel 15.1 kan det bli aktuellt att svenska myndigheter som är behöriga enligt konventionen prövar förekomsten, omfatt- ningen, ändring och upphörande av en framtidsfullmakt. Ett tänk- bart exempel på en sådan prövning är att en god man, som har för- ordnats för den vuxne, får kännedom om en tidigare utfärdad framtidsfullmakt och vill få giltigheten av framtidsfullmakten prövad. Därtill kan myndigheterna i enlighet med artikel 16 komma att få pröva om en framtidsfullmakt, som inte utövas på ett tillfredställ- ande sätt, ska återkallas eller ändras. I dessa situationer saknas nationella forumbestämmelser. Prövningen kan i huvudsak förvän- tas röra civilrättsliga frågor, till exempel omfattningen av fullmakt- givarens förordnande. Vid bedömningen av vilken myndighet som bör vara behörig att pröva dessa frågor bör beaktas att prövningen i många fall kan komma att behöva göras med tillämpning av utländsk lag. Utredningen anser på grund av detta att allmän domstol är bäst lämpad att hantera en sådan prövning. Utredningen föreslår därför att lokalt behörig domstol i frågor som gäller framtidsfullmakter enligt ska vara tingsrätten i den ort där fullmaktsgivaren har hemvist. Om han eller hon inte har hemvist i , ska vara behörig domstol. Prövningen i enlighet med artiklarna 15 och 16 har tillkommit i syfte att säkerställa skyddet av den vuxnes person eller egendom och den har vissa likheter med den prövning som görs i ärenden om godmanskap och förvaltarskap. Enligt utredningens bedömning är prövningen till sin karaktär främst rättsvårdande och således inte i första hand tvistlösande. Utredningen föreslår därför att ansök- ningar om prövning enligt artiklarna 15 och 16 ska göras i enlighet med lagen om domstolsärenden. 10.6.3Om framtidsfullmakter införs i svensk materiell rätt I händelse av att institutet framtidsfullmakt införs i svensk mate- riell rätt kommer svenska myndigheters internationella behörighet med avseende på en sådan reglering att styras av behörighets- bestämmelserna . Det bör vid ett inför- ande av institutet, enligt utredningens bedömning, sörjas för att det finns en behörig svensk myndighet för alla situationer när svenska myndigheter har internationell behörighet. 11Erkännande och verkställighet enligt 11.1Allmänt om bestämmelserna om erkännande och verkställighet Frågor om erkännande och verkställighet regleras i artiklarna 22–27 och tar sikte på åtgärder som vidtas i en fördragsslutande stat och som ska erkännas och verkställas i en annan sådan stat. Bestämmelserna gäller således endast mellan de fördragsslutande staterna och är inte allmänt tillämpliga till sin natur. En åtgärd som har vidtagits i en icke-fördragsslutande stat kan alltså inte erkännas och verkställas enligt . För att en sådan åtgärd ska erkännas och verkställas krävs stöd i det landets egen rättsordning där åtgärden görs gällande. Haag- konvention inverkar inte på andra internationella instrument som de fördragsslutande staterna är parter i (artikel 49 och vidare av- snitt 14.3). Konventionen utesluter således inte erkännande och verk- ställighet enligt ett sådant instrument. Enligt konventionen finns det också ett utrymme för erkännande och verkställighet enligt autonom rätt och utredningen kommer i kapitel 16 att överväga i vilken ut- sträckning som detta bör kunna ske enligt den svenska autonoma lagstiftningen. Huvudregeln enligt konventionen är att en åtgärd erkänns auto- matiskt på grund av lag utan något särskilt förfarande. Om en åtgärd kräver verkställighet måste åtgärden emellertid förklaras verkställbar i ett särskilt verkställighetsförfarande.