sou · H3B386 · 2015-10-07 00:00:00 — I bidrag diskuteras frågan vilka konsekvenser kvinnors omsorgsgivande på semestertid och kompledigheter får för deras egen tid för återhämtning och vila.72 Rätten till ledighet för vård av anhörig kan rent av vara tveksam i ett jämställdhetsperspek- tiv, menar . Sådana ledigheter utnyttjas ofta av kvinnor med svag förankring på arbetsmarknaden. Istället skulle väl utbyggda omsorgstjänster kunna avlasta kvinnor, framför allt döttrar, enligt Szebehely. Rätten till ledighet för vård av anhöriga – och de möjligheter som står till buds inom ramen för denna ledighet – väcker därmed frågor om dess konsekvenser för jämställdheten mellan kvin- nor och män. har fördelningen av det obetalda hem- och omsorgsarbetet mellan kvinnor och män förändrats. Könsgapet har minskat vad gäller uttaget av föräldrapenning, från 70 till 50 pro- centenheter , framför allt genom att fler fäder tar ut föräldrapenning och genom att de som tar ut föräldrapenning också tar ut fler dagar. Könsgapet har också minskat i fråga om hem- arbetet, kvinnor lade ned mindre tid () på hemarbete 2010/11 jämfört med /01, som män lade ned (). Båda förändringarna skedde på den s.k. intensiva marginalen, det vill säga bland dem som utför hemarbetet, och innebar att gapet mellan könen vad gäller genomsnittlig tid för hemarbete (brett definierat) minskade från 32 till 21 procent- enheter /01–2010/11. Dessa förändringar skiljer sig då varken småbarnspappor eller män i allmänhet ökade sitt hemarbete i form av omsorg om egna barn och hushållsarbete.73 med dessa förändringar 72Szebehely (2014) i SOU 2014:28. Jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet har kvinnors arbetsmarknadsanknytning stärkts . Det faktum att kvinnor ägnar mer tid åt förvärvs- arbete (mer) som män förvärvsarbetar mindre innebär att tid på marknaden och i hemmet i viss mån kan sägas ha kvittats mellan könen . Trots att allt fler män tar ut föräldrapenning har ökningen den senaste tioårsperioden varit långsam. Män tar generellt ut mellan noll och tjugo dagars föräldrapenning innan barnet har fyllt . En fjärdedel av papporna tar inte ut någon föräldrapenning alls under barnets första . De föräldrar som delar lika på uttaget av för- äldrapenningsdagar har visserligen ökat , men utgör fort- farande enbart . Kvinnor fortsätter således att ta ut en betydligt högre andel av föräldrapenningen än vad män gör. Det finns också en fortsatt tydlig uppdelning av det obetalda hemarbetet, och denna verkar vara mer svårföränderlig. Kvinnorna har ändrat sitt beteende mer än män. Även om män lägger ned på obetalt arbete och tillbringar med barnen, köper vi mer tjänster. Det är därmed inte självklart att mäns ökade tid med obetalt arbete spiller över på ett ökat ansvarstagande i hemmet. Män har dessutom mer tid än kvinnor för återhämtning och vila. Fram tills har kvinnor förändrat sina beteenden betydligt mer än män, både vad gäller betalt och obetalt arbete. Att kvinnor tar ut en betydligt större del av föräldraledigheten än män får effekter för individer och samhälle på både kort och lång sikt. Den första långa ledigheten bestämmer vem som kommer att sköta det mesta av hushållsarbetet, men den påverkar också del- tidsarbete och frånvaro efter ledigheten (bl.a. för vård av sjuka barn). Detta ger mer långsiktiga effekter på karriär, löneutveckling, fram- tida pension och välbefinnande. Blotta misstanken om att kvinnor kommer att bli föräldrar medför en risk för uppkomsten av statistisk diskriminering. Denna risk drabbar alla kvinnor, oavsett om de har barn eller inte. Den relativt stora flexibiliteten i föräldraförsäkringen och mödrar- nas möjlighet att ta ut nästan hela föräldraledigheten väcker därför viktiga frågor om försäkringens konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. som det är en rimlig ståndpunkt att familjen själv ska få bestämma hur den vill fördela ansvaret för barn och hem, kan det ojämna nyttjandet av de möjligheter som står till buds inom ramen för föräldraledigheten leda till Jämn fördelning av det obetalda hem- och omsorgsarbetet oönskade konsekvenser , framför allt för kvinnor. Som JA- delegationen konstaterar kan längden på föräldraledigheten, och därmed bortavaron från arbetsmarknaden, leda till inlåsningseffekter för kvinnor. Föräldraförsäkringen tycks därmed inte bara ha möjlig- gjort för kvinnor att förvärvsarbeta, den tycks paradoxalt nog också ha bidragit till att begränsa kvinnors förvärvsarbete. Den riskerar därmed att befästa den skeva fördelningen av det obetalda hem- och omsorgsarbetet och bidra till att kvinnors villkor i arbetslivet försämras. 7 Mäns våld mot kvinnor I det här kapitlet beskrivs utvecklingen övergripande, och främst kvantitativt, avseende det jämställdhetspolitiska delmålet mäns våld mot kvinnor. Beskrivningen tar sikte , men i vissa fall täcker underlagen inte hela perioden. Professor har skrivit en underlagsrapport1 för Jämställdhetsutred- ningen i detta syfte. Indikatorerna2 för jämställdhetspolitiken på området har varit en utgångspunkt. Kompletteringar har gjorts bl.a. utifrån Nationella trygghetsundersökningen (NTU) och kriminal- statistiken som (Brå) ansvarar för. Utred- ningen om en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck (SOU 2015:55) har lämnat två betänkanden som också har utgjort viktiga underlag. I dessa beskrivs insatserna och arbetet på ett mer uttömmande sätt. När det gäller genomförandet av de jämställdhetspolitiska insatserna på området och arbetets utveckling i stort redogör vi för det närmare i kapitel 9. Kapitlet har inga anspråk på att förmedla en uttömmande bild av utvecklingen , utan bör ses som en översikt. 1Eriksson, (2015). 2Det finns 14 indikatorer på området varav följande sju följs upp : personer 16–utsatta för misshandel efter plats, personer 16–utsatta för misshandel efter relation till förövaren, personer 16–utsatta för sexualbrott efter ålder, anmäld misshandel, grov kvinnofridskränkning, anmäld våldtäkt och lagförda efter huvudbrott. Alla indikatorer finns på /jamstalldhet Mäns våld mot kvinnor 7.2Beskrivning av delmålet mäns våld mot kvinnor Det fjärde jämställdhetspolitiska delmålet är att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Kvinnor och män, flickor och pojkar, ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet. I skälen för rege- ringens förslag till proposition Makt att forma samhället och sitt eget liv (prop. 2005/06:155) anges att det våld som kvinnor utsätts för är den yttersta konsekvensen av mäns överordning och kvinnors underordning. Målet anges omfatta alla former av fysiskt, psykiskt och sexuellt våld och hot om våld som riktas mot kvinnor och flickor. Vidare anges att målet omfattar att motverka prostitution och han- del med människor för sexuella ändamål samt hedersrelaterat våld. I propositionen anges att våld i samkönade relationer inte omfattas. Kroppslig integritet avses både i konkret och i symbolisk bemärkelse. Det innebär att målet även inbegriper att motverka kommersialise- ring och exploatering av kvinnokroppen i reklam, medier och porno- grafi som syftar till att reproducera föreställningar om kvinnors underordning.3 Avsikten med att använda begreppet mäns våld mot kvinnor var att det hade blivit ett etablerat begrepp. Syftet var också att förtydliga att det oftast finns en manlig förövare bakom det våld som kvinnor utsätts för och att tydliggöra problematiken kring offer och förövare. Avgränsningen gjordes till mäns våld mot kvinnor mot bakgrund av att jämställdhetspolitikens ansvar gäller detta våld. Den grundläggande analysen av våldet är att det både är ett uttryck för den maktordning som råder mellan kvinnor och män och ett medel för att upprätthålla den. Från att tidigare ha haft sin huvudsakliga hemvist inom ramen för integrationspolitiken flyttades huvudansvaret för frågor som rör hedersrelaterat våld och förtryck till jämställdhetspolitiken 2007. De former av våld som faller utanför jämställdhetspolitikens ansvar behandlas inte i kapitlet. 2005/06:155. Mäns våld mot kvinnor 7.3Mäns våld mot kvinnor blir en del av jämställdhetspolitiken Frågan om mäns våld mot kvinnor har historiskt sett varit en fråga för regeringen främst inom ramen för socialpolitiken och rättsväsen- det. Trots att män förlorade sin lagstadgade rätt att aga sin hustru 1864 dröjde det innan också våldtäkt inom äkten- skapet kriminaliserades 1965. Att våld mot kvinnor inte ansågs som en viktig fråga för samhället speglades i lagstiftningen genom att misshandel på enskild plats föll under allmänt åtal . Ändringen innebar att det inte längre var målsäganden som avgjorde om brottet ska anges till åtal och att en anmälan inte kan återkallas. Detta bidrog till att våld mot kvinnor sågs som ett samhällsproblem och inte som en privat angelägenhet där våldsutsatta kvinnor får skylla sig själva.4 Mäns våld mot kvinnor i nära relationer etablerades som en politisk fråga och hanterades då främst inom ramen för social- politiken och politiken som avser rättsväsendet. Kvinnoorganisa- tioner och då särskilt kvinnojoursrörelsen, spelade en viktig roll för att sätta frågan på den politiska dagordningen.5 Mäns våld mot kvin- nor formulerades som en fråga om makt och kön och som en jäm- ställdhetspolitisk fråga först i slutet av 1980-talet.6 Under 1990- talet genomfördes den s.k. kvinnofridsreformen (prop. 1997/98:55) som bl.a. innebar ny lagstiftning rörande grov kvinnofridskränkning och kriminaliserat köp, men inte försäljning, av sexuella tjänster. Kvinnofridsreformen omfattade även en rad myndighetsuppdrag i syfte att utveckla arbetet och kunskapen på området. Mäns våld mot kvinnor har fortsatt att vara en prioriterad fråga för regeringen . Sexualbrottslagstiftningen förändrades genom att våldtäktsbrottet utvidgades till att omfatta fler handlingar, Nationellt () inrättades vid och under de senaste två mandatperioderna beslutade regeringen om handlingsplaner för att motverka mäns våld mot kvinnor, heders- relaterat våld och tvångsäktenskap samt prostitution och människo- 4Brå (2008). 6Se t.ex. prop. 1987/88:105, prop. 1990/91:113, prop. 1993/94:147 och Wendt, (2002). Mäns våld mot kvinnor handel (mer om detta i kapitel 9 Regeringens jämställdhetssatsning 2007–2014 och regeringens styrning av jämställdhetspolitiken). konstaterades 87 fall av dödligt våld i , vilket är samma tal som 2013, och i 25 av dessa fall () var offret en kvinna. har det i genomsnitt konstaterats ungefär 90 fall av dödligt våld , och Brå:s studier visar att andelen kvinnor bland offren ligger runt en tredjedel. Av dessa dödas i genomsnitt 17 kvinnor av en man de har eller har haft en nära relation till. Över 200 kvinnor har dödats av en närstående man . Utvecklingen har legat på en stabil nivå , men i jämförelse med har det dödliga våldet mot kvinnor i nära relationer minskat med 20–30 procent.7 Våldsutsatthet i övrigt kan mätas på olika sätt. Det beror på vilken definition och metod som används, vilken tidsperiod som undersökningen avser, hur frågorna formuleras och på vilket sätt och i vilket sammanhang de ställs. Kriminalstatistiken fångar den våldsutsatthet som anmäls och lagförs, medan t.ex. Brottsförebyg- gande rådets (Brå) brottsofferundersökning Nationella trygghets- undersökningen (NTU) mäter olika typer av våldsutsatthet oavsett om den anmälts till polis eller inte. Vi återkommer till denna statistik längre fram i kapitlet.8 7.4.1Våldsutsatthet i ett livstidsperspektiv Det finns studier som särskilt avser att mäta våldsutsatthet i ett livs- tidsperspektiv och där frågorna är mer omfattande, konkreta och specifika jämfört med vanliga brottsofferundersökningar. En sådan studie genomfördes av Nationellt () 20149. Studien visar bl.a. att av vuxna kvinnor och 15 pro- cent av vuxna män har utsatts för allvarligt fysiskt våld, av kvinnorna och av männen har utsatts för 7Brå (2014b), SOU 2015:55. 8För en mer uttömmande bild av genomförda undersökningar se Brå (2014b). 9NCK (2014). Mäns våld mot kvinnor allvarligt psykiskt våld, och av kvinnorna och en procent av männen har utsatts för allvarligt sexuellt våld (se tabell 7.1).10 Totalt har av kvinnorna och av männen utsatts för allvarligt våld som vuxna. Tabell 7.1 Utsatthet för olika former av allvarligt våld som barn respektive vuxna, procent Källa: NCK (2014) och , (2015). Inkluderar man utsatthet för allvarligt våld stiger andelen till av kvinnorna och av männen. När det gäller våld i nära relation hade av kvinnorna och av männen uppgett att de efter sin 18- årsdag utsatts för fysiskt våld eller hot om fysiskt våld av en aktuell eller tidigare partner.11 Den första prevalensstudien i med livstidsperspektiv var Mäns våld mot kvinnor i jämställda – en omfångs- undersökning som publicerades . Studien visade att av kvinnor i utsatts för någon form av våld efter sin 15 års- dag, drygt var tionde () av våld från en nuvarande make eller sambo, och var tredje () av våld från en tidigare make eller sambo.12 EU-institutionen () genomförde studien against women: an EU-wide survey (2014) där man undersökte våldsutsatthet efter i ett livstidsperspektiv 10Allvarligt våld omfattar i studien bl.a. påtvingade samlag eller liknade (inklusive försök) och/eller att ha blivit slagen med knytnäve/föremål/sparkad eller utsatt för våld med vapen och/eller att man har blivit systematiskt och upprepat utsatt för psykiskt våld. I Brå (2014b) uppgav av kvinnorna och av männen har blivit utsatta för psykiskt våld i sitt liv, medan andelen utsatta för fysiskt våld uppgår till 15 pro- cent för kvinnor och för män. 11NCK (2014), , (2015). 12Lundgren, m.fl. (2001). Mäns våld mot kvinnor och intervjuer genomfördes med 42 000 kvinnor i de 28 EU-länderna. Studien visade att den totala andelen kvinnor som utsatts för våld (fysiskt och/eller sexuellt) i en nära relation sedan sin 15-årsdag i var , något högre än medeltalet i studien, 22 pro- cent. Vidare hade av dessa kvinnor utsatts för våld av en annan förövare, medeltalet i studien var även här . Studien visade att den totala andelen våldsutsatta kvinnor i i ett livstidsperspektiv var , vilket låg en bra bit över studiens medel, . Enligt studien finns förutom skillnader i lag- stiftning och politik på området också betydande skillnader i nor- mer och värderingar och hur frågan uppfattas i de olika länderna som kan förklara de stora skillnaderna. Det finns också ett tydligt samband mellan länder med bättre resultat på Europeiska jämställd- hetsinstitutets (EIGE) jämställdhetsindex13 och en högre före- komst/rapportering av våld mot kvinnor (se figur 7.1 nedan). 13 EIGE (2015). Mäns våld mot kvinnor Figur 7.1 Samband mellan kvinnors utsatthet för fysiskt och/eller sexuellt våld (%) och EU-landets poäng på EIGE:s jämställdhetsindex Score on EIGE Gender Equality Index 2013 Prevalence of physical and/or sexual violence by a partner or non-partner since the age of 15 (%) Notes: Correlation coefficient 0.714, R2 = 0.510. is not included in EIGE’s Gender Equality Index, so is excluded from this analysis. Sources: FRA gender-based violence against women survey dataset,2012; EIGE Gender Equality Index 2013 Källa: (2014). I rapporten kopplas detta samman med bl.a. en högre medvetenhet om frågorna. lyfter fram skillnader mellan (land med hög våldsprevalens) och (land med låg våldsprevalens) i hur vanligt det är att höra om våld mot kvinnor på jobbet, bland vänner och i familjen. Studien visar att det är långt vanligare att höra talas om mäns våld mot kvinnor/våld i nära relationer i , både på arbetsplatser, bland vänner och i familjen jämfört med . I studien framhålls att våldet troligen är en privat angelägenhet i större utsträckning i , vilket även får konsekvenser för svaren. Nationella trygghetsundersökningen (NTU) är en brottsofferunder- sökning som mäter våldsutsatthet . Under- sökningen har genomförts av (Brå) . Studien visar att kvinnors utsatthet för misshandel har legat på ungefär samma nivå . Mäns våld mot kvinnor våld mot kvinnor i parrelationer och övrigt våld mot kvinnor. Visser- ligen har andelen kvinnor i befolkningen som varit utsatta för fysiskt våld varierat något, men både i början och slutet av perioden låg den på . Motsvarande utveckling för män är att våldsutsattheten minskat från till 2013, se figur 7.2. Figur 7.2 Utsatta för misshandel –2013 Källa: Brå (2014a). Om man tittar närmare på våldsutsattheten bland kvinnor i olika åldersgrupper framgår ett tydligt mönster där yngre kvinnor (16– ) är betydligt mer utsatta för misshandel än kvinnor i andra åldersgrupper. Utsattheten för misshandel bland kvinnor 16–har dessutom ökat (från 2013) och detta gäller även allvarlig misshandel (från ).14 hade Brå i uppdrag att i anslutning till NTU ställa fördjupade frågor om brott i nära relation. Studien visade att det är vanligare bland yngre personer att uppge utsatthet för brott i en nära relation. 14 Till skillnad från kvinnor 16–så har utsattheten för misshandel bland män 16–minskat i båda kategorierna, Brå:s statistikdatabas statistik/utsatthet-for-brott.html . Mäns våld mot kvinnor Den grupp som uppger utsatthet i störst utsträckning är personer i åldern 20–() följt av personer i åldern 25–(). Denna skillnad kvarstår bland kvinnor när man studerar dem separat, vilket indikerar att kvinnor i åldern 20–är en tydlig riskgrupp. Bland män är utsattheten jämnt för- delad i åldrarna 20–(9,0–9,).15 över en livstid så uppger av kvinnorna och av männen att de utsatts för brott i nära relation. I det kortare perspektivet, , uppger av både kvin- nor och män att de utsatts för brott i en nära relation. Kartlägg- ningen visar dock att kvinnor oftare utsätts för grövre våld än män och oftare är i behov av vård med anledning av grov misshandel. Internationellt är unga mäns våld mot unga kvinnor i nära relation relativt välbeforskat, men frågan har inte fått lika mycket uppmärksamhet i som i exempelvis och . I är våld i ungas nära relationer ett eftersatt område, både i forskningen och när det gäller stöd och hjälpinsatser.16 Något som däremot inte framkommer som en riskfaktor i Brå:s studie av våld i nära relation är födelseland. Analysen av utsattheten för personer med svensk respektive utländsk bakgrund ger inga sta- tistiskt säkerställda skillnader och det gäller även när kvinnor och män studeras separat. Det finns heller inga statistiskt säkerställda skillnader i återkommande utsatthet relaterat till om den utsatta personen är född i eller i ett annat land. Det går inte att få fram könsuppdelad statistisk avseende utrikes och inrikes födda i eftersom antalet respondenter då skulle bli för litet. När det gäller utsatthet för sexualbrott finns inga större skillnader mellan grupperna. En tydlig riskgrupp är dock ensamstå- ende med och utan barn som uppger en större utsatthet för både misshandel, hot och sexualbrott än sammanboende med eller utan barn.17 Detta mönster återfinns även i internationella studier och en trolig förklaring till det är att kvinnor som lämnat en våldsut- övande man ingår i gruppen. Även det faktum att det är en socioeko- nomiskt utsatt grupp bidrar till ensamstående mammors utsatthet.18 15Brå (2014b). 17Brå (2014a). 18Eriksson, (2015). Mäns våld mot kvinnor Andelen kvinnor som uppger att de blivit hotade har ökat, från år . kom också en högre andel av hoten från en närstående person. Motsvarande utveckling för män är att utsatt- heten för hot har minskat från till . Det som ökat mest är andelen kvinnor utsatta för sexualbrott, totalt sett från år 2013. Motsva- rande siffra för männen är respektive . Kvin- nors utsatthet för sexualbrott har varierat mellan åren och Brå menar att det återstår att se om den högre utsattheten är början på ett trendbrott eller om det är en tillfällig avvikelse från en i övrigt stabil nivå. NTU omfattar också frågor kring allvarlighetsgrad och olika typer av sexualbrott. Resultatet visar att av sexual- brotten i NTU 2013 var så pass allvarliga att de skulle kunna klassas som försök till, eller fullbordat sexuellt tvång eller våldtäkt, vilket skulle motsvara 201 000 händelser av den här allvarlighetsgraden under 2013.19 Utifrån resultaten i NTU är kvinnors utsatthet för sexualbrott vanligast i åldersgrupperna 16–19 och 20–, den vanligaste brotts- platsen är en allmän plats, och det vanligaste är att gärningspersonen är okänd för den utsatta. Brå menar dock att brottsofferundersök- ningar troligen underskattar den våldsutsatthet som finns i relationer där offer och förövare är bekanta eller närstående och där över- greppen ofta sker i hemmet. Den typen av utsatthet kan upplevas som särskilt känslig och är därmed svår att fånga upp i en fråge- undersökning.20 uppgav av kvinnor 16–att de utsattes för sexualbrott, en ökning från 2005, men även i åldersgruppen 25–har det skett en ökning från till 3,1 procent.21 Att utsättas för sexualbrott är ungefär lika vanligt oavsett om man bor i storstadsregioner, andra större städer, i mindre städer eller på landsbygden (1,3–1,uppger att de har blivit utsatta).22 Kvinnors och mäns våldsutsatthet följer olika mönster. Män utsätts oftare på allmän plats av för dem okända personer medan kvinnor i 19Brå (2014a). , (2015). 20Brå (2014a). 21Brå:s statistikdatabas brott.html . 22Brå (2014a). Mäns våld mot kvinnor högre utsträckning utsätts i den privata sfären av närstående. Mäns våldsutsatthet är mindre i relation till bekanta och än mindre i när- stående relationer. Kvinnors våldsutsatthet däremot är relativt jämnt fördelad sett utifrån relation till förövaren.23 Mönstret har sett ut på ungefär samma sätt den senaste tioårsperioden för både kvinnor och män (se figur 7.3 och 7.4). Figur 7.3 Relation till gärningspersonen vid misshandel –2013. Andel för respektive relationsform av det totala antalet rapporterade händelser. Figur 7.4 Relation till gärningspersonen vid misshandel –2013. Andel för respektive relationsform av det totala antalet rapporterade händelser. Källa: Brå (2014a). I NTU finns ett antal frågor som mäter otrygghet och oro24. Över har kvinnors otrygghet minskat, från ca 35 pro- cent till 2014. Merparten av minskningen skedde . 23Dock är det troligt att den våldsutsatthet som finns i relationer där offer och förövare är bekanta eller närstående underskattas. 24Otrygghet och oro definieras som ”otrygga när de går ut i det egna bostads- området 2006–2014” och ”oro för att utsättas för olika brott 2006-14”, Brå (2014a). Mäns våld mot kvinnor Det är dock fortfarande en stor skillnad mellan andelen kvinnor och män som känner sig otrygga i offentliga rum kvällstid.25 är kvinnor i åldrarna 65–och 20–de som känner sig mest otrygga, medan det bland män är de äldre (65–) som gör det. Bland kvinnor har den största förändringen skett i ålders- gruppen 75–, där andelen som känner sig otrygga har sjunkit . När det gäller oro har andelen kvinnor som oroar sig för att utsättas för överfall eller misshandel minskat från i början av perioden till cirka 15 pro- cent 2014. Motsvarande utveckling för män är från 2006 till 2014. Ett intressant mått i NTU är otrygg- hetens påverkan på beteende och livskvalitet 2006–2014. Otrygghet har en stor inverkan på beteende och livskvalitet (svarande som upp- gett att de ”har valt andra vägar eller färdsätt och avstått från någon aktivitet”) för av männen och bland kvin- norna. Männen anser också i lägre utsträckning än kvinnorna att oro för brott påverkar deras livskvalitet (jämfört ). Skillnaderna mellan könen är tydligast för åldersgruppen 16–, där av kvinnorna jämfört av männen uppger att oro för brott har påverkat deras livskvalitet. Konsekven- serna av oron har inte förändrats nämnvärt för män utan har legat på relativt låga nivåer. Däremot har andelen kvinnor som uppger att otryggheten fått påverkan på beteendet eller livskvaliteten minskat inom samtliga åldersgrupper.26 Utsattheten för våld speglas inte alltid i anmälningarna till polis, det finns således ett mörkertal.