sou · H3B310 · 2015-02-26 00:00:00 — tillhandahåller stöd när det gäller frågor som rör territorialgränsen och avgränsningslinjerna i havet och Lantmäteriet ansvarar för riks- gränserna på land. Av instruktion framgår att verket ska redovisa och dokumentera gränser till havs samt svara för skötsel och tillsyn av dessa gränsers utmärkning10. Lantmäteriet ska enligt myndighetens instruktion ansvara för redovisning, tillsyn och skötsel av riksgräns på land mot Finland11. För hela mot , mot i havet, det stöd som behöver inför förhandlingar samt för de gemensamma översyner av riksgränserna mot respektive som regelbundet ska genomföras är myndigheternas ansvar däremot inte reglerat. Uppdrag till myndigheterna ges oftast ad hoc inför varje förhandling eller gränsöversyn. Detta har bl.a. inneburit att den tekniska revision som ska göras av punkterna överenskommelse med ännu inte har ägt rum och att de regelbundna gemensamma översyner av mot 102 § 8 förordning (2007:1161) med instruktion för . 115 § 8 förordning (2009:946) med instruktion för Lantmäteriet. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter respektive som enligt gällande avtal ska genomföras inom vissa fastlagda intervaller inte har inletts . För att förbättra den nu beskrivna situationen skulle man kunna överväga att samla ansvaret hos en enda myndighet för alla tekniska aspekter på gränser på land och i havet samt för avgräns- ningslinjerna för de svenska maritima zonerna. Utredningen har dock stannat för att inte föreslå någon ändring i den rollfördelning mellan Lantmäteriet och som gäller och som i huvudsak förefaller sakligt motiverad. I det samman- hanget har utredningen förutsatt att uppgifterna i fråga ges den uppmärksamhet och prioritet som är nödvändig både för att för- valta resultatet av utredningens arbete och för att leva upp till åtaganden i internationella avtal. Det är dock utredningens uppfattning att den nuvarande situationen skulle vinna på om Lantmäteriet får ett mer uttalat uppdrag att ansvara för riksgräns, oavsett om denna ligger på land eller i havet. Information om de geografiska koordinaterna för de punkter på lågvattenlinjen längs normala baslinjer samt på lågvattenskär utan- för dessa baslinjer som utgör underlag för beräkning av territorial- gränsen ska inkluderas i en tabellförteckning som bifogas den nya lagen. Geografiska koordinater för samtliga punkter som krävs för de räta baslinjerna och de punkter på lågvattenskär utanför dessa baslinjer som påverkar beräkningen av territorialgränsen ska också tas med i förteckningen. Uppgifterna i förteckningen ska, enligt UNCLOS artikel 16, deponeras hos FN:s generalsekreterare. ska också deponera information om baslinjer som dras över floder, bukter och hamnar i havsområden med normal baslinje. Utredningens förslag innebär att alla baslinjer samt avgräns- ningslinjerna för sjöterritoriet och de maritima zonerna ligger fast tills riksdag och/eller regering finner behov att besluta om en änd- ring av lagen om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner eller av någon av lagens bilagda tabellförteckningar. Detta kan bli aktuellt efter nästa svenska baslinjeöversyn, i samband med gräns- förhandlingar eller av någon annan anledning. Om stora föränd- ringar vid normala baslinjer skulle inträffa kan det vidare efter för- slag från , Lantmäteriet eller annan berörd myndighet finnas skäl att överväga ändring i någon eller några av lagens tabell- förteckningar. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter Med hänsyn till effekterna av den förväntade globala havsnivå- höjningen i kombination med fortsatt landhöjning, främst i norra , bör de svenska baslinjepunkterna mätas om med jämna mellanrum. Utredningen anser att en ny svensk baslinjeöversyn bör genomföras . 3.3Myndigheternas analys- och fältmätningsarbete Fältmätningsarbetet inleddes med att Lantmäteriet och Sjöfarts- verket gjorde en fullständig genomgång av befintligt bildmaterial över den svenska kusten med avseende på bland annat aktualitet, vattenstånd och höga vågor i bilderna. Man konstaterade att befint- ligt material inte uppfyllde de kvalitetskrav som måste ställas och att det därför krävdes kompletterande flygfotografering . Flygbilderna borde tas vid lågt vattenstånd. De kunde bara tas vid bra väder med låga vågor och hög solhöjd för att man med stor säkerhet skulle kunna kartera de landformationer som kunde tänkas ha betydelse för att bestämma uppdaterade baslinjer. En utgångspunkt för arbetet var att den nya baslinjesträck- ningen i allt väsentligt förväntades komma att följa den befintliga sträckningen. En särskild karteringszon drogs därför upp längs de befintliga svenska baslinjerna. Zonen omfattade ett område från baslinjerna in mot land samt dessutom en cirkel- yta med radien omkring varje befintlig baslinjepunkt och varje cirkelbågemedelpunkt som var omnämnd i den tabell- förteckning som var bilagd betänkande. Om 6-meters- djupkurvan i sjökortet avvek från denna yta utökades karterings- zonen till att även omfatta området ut till denna kurva. Även friliggande områden med 6-meterskurvor utanför området inklude- rades i karteringszonen. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter Figur 3.2 Principskiss över karteringszonen Tack vare gynnsamma väderförhållanden kunde flygfotografering påbörjas längs med karteringszonen. Van- ligtvis räckte det med tre stråk för att få stereotäckning. Inför varje flygning gjordes en noggrann kontroll, med hjälp av information från , av att kriterierna för vattenstånd, våghöjd, vindriktning med mera var uppfyllda. Totalt togs cirka 9 000 flygbilder. Under arbetade två till tre operatörer mer eller mindre heltid med att kartera objekt inom karteringszonen. För att komma igång tidigt påbörjades karteringen med hjälp av Lant- Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter mäteriets befintliga normalhöjdsbilder och kompletterades sedan med kartering i 3 000-metersbilderna. Alla 2,5-kilometersrutor som på något sätt berördes av karteringszonen karterades fullständigt. Stereokarteringen tog än planerat. Längs östra sida karterades till exempel nästan 20 000 bränningar och cirka 6 000 övervattenstenar. Å andra sidan fanns det på andra håll flera långa raksträckor över öppet hav utan några objekt alls att kartera. Särskilt intresse ägnades åt uppgrundningar långt ute till havs. Bland annat flygfotograferades och karterades som ligger öster om . Den högst karterade punkten i om- rådet, , visade sig emellertid ha höjdvärdet -0,vilket var för djupt för att kunna komma i fråga. Efter utförd kartering skickades materialet till för korrekturläsning. Därefter gick korrekturet tillbaka till Lantmäteriet för rättning av originaldatabasen. Alla objekt som karterats av Lantmäteriet (strandlinjer, över- vattenstenar, bränningar och undervattenstenar) betraktades som en första bruttolista över potentiella punkter för de uppdaterade baslinjerna. Nästa steg var att kontrollera den karterade informationen i fält (se figur 3.3). Fältmätningarna utfördes och med vissa kompletterande mätningar av mätteam från som besökte och mätte in de punkter som bedömdes vara mest intressanta. Som mest hade verket två team ute . Två vattenskotrar inköptes för ändamålet som komplement till verkets ordinarie sjömätningsbåtar. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter Figur 3.3 Foto från mätningen Högbonden (fotograf , ) Mätteamen började med att mäta in det ytterst belägna karterade objektet i närheten av en viss befintlig baslinjepunkt eller cirkel- bågemedelpunkt. Om objektet inte uppfyllde kriterierna fortsatte man in mot land till nästa objekt. Varje objekt som uppfyllde kriterierna skulle om möjligt mätas in på tre nivåer 0,0, -0,3 och -0,. Noggrannhetskravet på mätningarna var ±0,(tillför- litlighet). De inmätta punkterna analyserades, kvalitetssäkrades och indelades i fyra grupper: punkter högre än -0,. punkter mellan -0,1 och -0,. punkter mellan -0,4 och -0,. punkter djupare än -0,. Materialet sammanställdes i ett omfattande arbetsdokument som i detalj redovisade alla inmätta punkter tillsammans med befintliga punkter, och i förekommande fall befintliga baslinjer, utplacerade Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter på en kartskiss över det aktuella kustavsnittet, ortofoto över området samt foton från mättillfället. Även skoterspår från fältmätningarna redovisades för att ange var mätteamen hade sökt efter karterade punkter. Materialet utvärderades tillsammans med utredningens sekretariat. Vid utvärderingen bedömdes om objektet uppfyllde de krav som ställs upp i UNCLOS för att ett visst objekt ska kunna definieras som baslinjepunkt, punkt på lågvattenlinjen, lågvattenskär respektive ö samt om övriga tillämpliga bestämmelser om hur och till vilka punkter räta baslinjer får dras var uppfyllda. Ett antal inmätta punkter sorterades bort. avgjorde därefter vilka av de kvarvarande punkt- erna som gav utslag vid beräkning av det svenska territorialhavets gräns och avgränsningslinjerna för den nya svenska angränsande zonen. I beräkningsarbetet segmenterade verket långa linjer och cirkelbågar för att få fram det antal ytterligare geografiska koordinater som behövs i varje enskilt fall för att en viss linje ska kunna visualiseras så korrekt som möjligt vid användande av olika kartprojektioner. Man använde olika långa segment för olika långa räta linjer och olika cirkelbågar. Segmentlängden varierar också beroende på vilken linje det rör sig om (baslinje, territorialhavets gräns, avgränsningslinje för angränsande zon etc.). Med segmentering menas här att räta linjer eller cirkelbågar delas upp i flera dellinjer för att underlätta entydig redovisning, lagring och grafisk visualisering. Om dessa linjer ska redovisas rätt på en karta måste formen på linjen deformeras enligt reglerna (algorit- merna) för den enskilda kartprojektionen. Få datorbaserade kartverktyg kan hantera långa linjer och cirkelbågar korrekt. Genom segmentering delas linjerna upp i kortare segment och kan visualiseras med godtyckligt verktyg och med acceptabla avbildningsfel. Räta linjer kan delas in tre huvudgrupper: geodetisk linje, loxo- drom och rät linje i viss kartprojektion. En linje som böjer längs med jordkrökningen på den ellipsoid- formade (tredimensionella) yta som utgör geodetisk modell för jordklotet och som dessutom följer den närmaste vägen mellan linjens ändpunkter är en geodetisk linje. En loxodrom är en väldigt speciell linje. Loxodromen skär alla longituder med samma vinkel, kompasskursen är alltså densamma Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter Geodetiska linjer blir krökta i Mercators projektion medan loxodromer förblir raka. Detta är bakgrunden till att Mercators projektion blivit standard för tryckta sjökort, även om det finns sjökort baserade på andra kartprojektioner. En loxodrom beskriver inte den närmsta vägen mellan två punkter. Därför används inte loxodromen för ruttplanering inom sjöfarten om det är fråga om längre sträckor. GPS-navigatorers funktioner som visar vägen mellan två punkter behöver inte baseras på en loxodrom, utan kan basera beräkningen på en geodetisk linje i stället. En rät linje i godtycklig kartprojektion får de egenskaper som den enskilda kartprojektionen har. För är Transversal Mercator, även kallad Gauss, lämplig för andra kartor än sjökort då den avbildar områden med nordsydlig utbredning utan att orsaka uppenbara deformationer. För digitala sjökort väljs kartprojektion genom aktuella systeminställningar. Den i direktiven påbjudna kart- projektionen SWEREF 99 TM är en Gaussprojektion, med alla parametrar definierade. De föreslagna räta baslinjerna är definierade som geodetiska linjer. bedömer att segmentlängderna för räta linjer inte bör överstiga . Utredningen har valt att använda den segmentering som genereras automatiskt i beräkningsprogrammet (10 segment per linje) kompletterad med urglesning av punkter som ligger onödigt tätt. Denna segmentering har även tillämpats på de räta linjer som är parallella med räta baslinjer som har beräknats i LOTS-programmet, nämligen delar av territorialhavets gräns () och av avgränsningslinjerna för den angränsande zonen (). Några av de föreslagna baslinjerna är längre än , vilket innebär att den maximala segmentlängden kommer att överskridas. Dessa baslinjer har analyserats och felen är beräknade. Maximalt fel vid presentation i Gauss projektion blir medan maxi- malt fel vid presentation i Mercators projektion blir . Segmentering av en cirkelbåge innebär att cirkelbågen delas upp i flera segment. Programmet LOTS genererar automatiskt en bryt- punkt för varje grad på cirkelbågen vilket gör att segmentlängden blir beroende av cirkelns radie. Genom att glesa ut segment- punkterna kan alternativa segmentlängder väljas. För cirkelbågar med radien 4 nautiska mil har punkterna glesats ut så att segment- längden är högst . För cirkelbågar med radien 12 nautiska Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter mil är segmentlängden högst . För cirkelbågar med radien är segmentlängden högst . Räta linjer som är fastställda i överenskommelser med andra stater har också delats upp i segment, antingen som geodetiska linjer eller som loxodromer beroende på vad som anges i respektive avtal. Överenskomna linjer som är definierade som geo- detiska linjer har segmenterats i programmet LOTS med segment- längden på grund av en teknisk begränsning i LOTS, vilken ger kortare segmentlängd än för andra långa linjer. För kontinentalsockelns avgränsningslinjer erhålls cirka 700 ”segment- punkter”. Överenskomna linjer som är definierade som loxodromer har segmenterats i programmet Radius Vision och i Mercators projek- tion. Segmentlängden har valts för dessa segment. Med den kortare segmentlängden blir kartprojektionens felbidrag accep- tabelt. Beräknade avgränsningslinjer gentemot andra stater har behand- lats på samma sätt som långa (geodetiska) linjer. De punkter och linjer som definierar avgränsningslinjerna för kontinentalsockeln och/eller för ekonomiska zon har också använts för att definiera territorialhavets gräns och avgräns- ningslinjerna för angränsande zon i de fall då dessa linjer når ut till en avgränsningslinje som är överenskommen med en annan stat. Skärningspunkter mellan beräknade respektive överenskomna gränser och/eller avgränsningslinjer har beräknats i planet, SWEREF 99 TM. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter 3.4Förslag till uppdaterade svenska baslinjer Utredningens förslag: Räta baslinjer dras i form av räta geo- detiska linjer mellan två inmätta eller beräknade punkter på den av utredningen valda lågvattennivån -0,i RH 2000, samt över hamninlopp, flodmynningar och bukter. Havsområden innanför räta baslinjer utgör inre vatten. Baslinjepunkter anges i löpnummerordning. börjar vid mot och fortsätter till mot i norra . Numreringen går vidare med nya nummerserier runt , vid , runt , vid Märket och vid . Normala baslinjer dras längs kustens strandlinjer på den av utredningen valda lågvattennivån -0,i RH 2000. De punk- ter på lågvattenlinjen som påverkar beräkningen av territorial- havets bredd anges med föregående baslinjepunkts nummer följt av kolon och siffran 1 (1:1). Finns det fler än en punkt på låg- vattenlinjen innan nästa baslinjepunkt används löpnummer efter kolonet (1:2, 1:3 osv. Punkter på lågvattenskär som påverkar beräkningen av terri- torialhavets bredd anges också med föregående baslinjepunkts nummer följt av kolon och siffran 1 (1:1). Finns det fler än ett lågvattenskär eller en punkt på lågvattenlinjen innan nästa bas- linjepunkt löpnumreras punkterna efter kolonet i den ordning som de kommer (1:2, 1:3 osv. Baslinjepunkterna och de punkter som ligger på lågvatten- linjen längs normal baslinje eller på lågvattenskär som påverkar beräkningen av territorialhavets bredd förtecknas i bilaga 1 till den av utredningen föreslagna nya lagen om Sveriges sjöterri- torium och maritima zoner. Även de brytpunkter som är ett resultat av segmentering av cirkelbågar och långa linjer inklu- deras i bilagan. Samtliga punkter anges med geografiska koordi- nater med positioner i latitud och longitud uttryckta i SWEREF 99. Koordinaterna skrivs i kompakt form med grader, minuter och sex decimaler på minuten. Baslinjepunkterna betecknas med orts- eller platsnamn om sådant finns. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter lagstiftning innehöll regler för hur baslinjer och territorial- gräns skulle beräknas. Utredningens ansats innebär i stället att i en ny lag fastställa resultatet av de mätningar, beräkningar och be- dömningar som utredningen har gjort i enlighet med gällande havs- rätt. Utredningen har analyserat resultatet från fältmätningarna mot bakgrund av annat tillgängligt material och föreslår att uppdaterade svenska baslinjer ska dras från mot fram till mot i norra , runt , runt och vid Märket i mellan de punkter och på det sätt som beskrivs nedan. Vidare föreslås att normal baslinje ska dras vid , och för ordningens skull också vid , på de sidor som vetter mot territorialhavets gräns. Varje baslinje har dragits mellan två inmätta eller beräknade punkter. Normala baslinjer har dragits längs kustens strandlinjer på den av utredningen valda lågvattennivån -0,uttryckt i RH 2000. Räta baslinjer har dragits i form av räta geodetiska linjer. För varje baslinjepunkt redovisas löpnummer, orts- eller plats- namn, punktens inmätta eller beräknade position uttryckt med geografiska koordinater i latitud och longitud i SWEREF 99 med grader och minuter med sex decimaler på minuten, samt uppgift om huruvida normal eller rät baslinje har dragits fram till nästa baslinjepunkt. Punkter som ligger på lågvattenlinjen eller på låg- vattenskär och som behövs för beräkning av territorialgränsen redo- visas på liknande sätt. Koordinaterna skrivs i kompakt form med grader, minuter och sex decimaler på minuten (11-11,123456N och 99-99,123456E). Där- med minimeras risken för missförstånd vid elektronisk hantering. De namn som åsatts baslinjepunkter samt vissa lågvattenskär och punkter på lågvattenlinjen har granskats av Ortnamnsenheten vid Lantmäteriet. Detta har lett till att vissa befintliga baslinje- punkter och lågvattenskär har fått ändrade namn i förhållande till betänkande. har endast stavningen ändrats, men det förekommer även att öar och skär har nya namn i förhållande till vad som gällde . En generell förändring som gjorts i utred- ningens förslag är att punkter som är lokaliserade på öar med fyrar (men vars koordinater inte markerar fyrens mittpunkt) har fått öns namn i stället för fyrens. I de fall en punkts namn ändrats helt, redovisas även det tidigare namnet. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter För varje baslinjepunkt anges även de geografiska och eventuella andra särskilda förhållanden som karaktäriserar punkten. Vidare anges om den inmätta eller beräknade punktens position innebär något mer än en marginell förändring av den föreslagna baslinjens sträckning fram till nästa baslinjepunkt i förhållande till motsvar- ande befintlig baslinje. Med marginell förändring avses att den uppdaterade baslinjen har flyttats mindre än inåt eller utåt i förhållande till land. Utredningen har valt som rimlig förflyttningsmarginal därför att osäkerheten har uppskattats vara åtminstone ±100 meter hos de geografiska koordinater som anges i gällande förordningstext. I förordningstexten anges koordi- naterna med ”ungefärligt läge” uttryckta i grader och minuter med en decimal på minuten, vilket ger en osäkerhet motsvarande i latitud och i longitud i upplösning. När denna osäkerhet har eliminerats med hjälp av modern mät- teknik kan baslinjerna förflyttas i storleksordningen ±100 meter enbart på grund av att positionen för en av utredningen inmätt eller beräknad punkt anges med större precision än vad som är möjligt att uppnå för samma punkt med hjälp av de geografiska koordi- nater som anges förordning. De punkter som mätts in under utredningsarbetet har en osäkerhet på ±10 cm. En komplicerande faktor i arbetet med att utvärdera skillnad- erna mellan utredningens förslag till uppdaterade baslinjer och befintliga svenska baslinjer är emellertid att det under utredningens gång har framkommit att de geografiska koordinater som anges i gällande författningstext inte överensstämmer med de koordinater som numera har lagrade i sin sjökortsdatabas för mot- svarande punkter. Verket gjorde nämligen en intern över- syn av de koordinater för baslinjepunkter och cirkelbågemedel- punkter som fanns i sjökortsdatabasen. De då aktuella koordina- terna jämfördes med tidigare sammanställt material , som sannolikt hade utgjort underlag för utvidgningen av det svenska territorialhavet från 4 . Dessutom jämförde man med tillgängliga ortofoton. I de fall då tydliga objekt i ett ortofoto stämde överens med material justerades koordinaterna i sjökortdatabasen. Inga helt nya punkter skapades dock. ersatte verket de tidigare produktberoende havsgränsdatalagren12, 12 Uppgifter om havsgränser i databas. Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter som var organiserade för översiktskort, kustkort, skärgårdskort och specialkort, med ett enda skaloberoende havsgränslager i databasen. Den havsgräns i respektive havsområde som redovisades i ”bästa skala” valdes ut till det nya skaloberoende gränslagret. De övriga produktberoende havsgränslagren kasserades. De tidigare produktberoende havsgränslagren hade digitaliserats från analoga tryckorginal i samband med att verket etablerade den digitala sjökortsdatabasen. Någon motsvarande uppdatering av de geografiska koordina- terna i gällande förordningstext gjordes emellertid inte, varken eller i samband med interna översyn av koordinaterna 2010. I de befintliga officiella svenska sjökort som pub- licerar presenteras således baslinjer, och territorialgränser, som är baserade på andra, mer precisa, geografiska koordinater än vad som anges i gällande svensk författningstext. Detta missförhållande bör rättas till. Ovanstående innebär också att utredningen endast har kunnat analysera de inmätta eller beräknade punkterna i förhållande till de befintliga punkter och baslinjer vars geografiska koordinater Sjö- fartsverket numera har lagrade i sjökortsdatabasen. De baslinjer som olika alternativa punkter skulle kunna generera har därför inte kunnat jämföras med baslinjer mellan de punkter vars geografiska koordinater anges i gällande förordningstext. Detta förhållande har försvårat utredningens ansträngningar att avgöra hur stor skillnaden verkligen är mellan utredningens förslag till uppdaterade baslinjer och baslinjer baserade på de koordinater som anges i gällande författningstext. Eller uttryckt med andra ord, hur stor förändring av inre vatten i havet längs olika delar av kusten som ut- redningens förslag innebär i jämförelse med det inre vatten som är definierat i gällande lagstiftning. Utredningen har således endast kunnat jämföra de föreslagna baslinjerna med de befintliga baslinjer som tagits fram av Sjöfarts- verket på basis av nu tillgängliga uppgifter i verkets sjökortsdata- bas. Denna osäkerhet i jämförelsematerialet tillkommer utöver den relativt stora osäkerhetsmarginal som finns hos förordningstextens koordinater. Med reservation för ovanstående har utredningen analyserat alla inmätta eller beräknade punkter och valt ut de punkter som bör Översyn av svenska baslinjer och baslinjepunkter användas för att uppnå en optimal uppdatering av de svenska bas- linjerna. Utredningen har strävat efter att så långt som det har be- dömts möjligt med hänsyn till nuvarande faktiska geografiska för- hållanden behålla de enskilda baslinjernas huvudsakliga sträckning. Längs merparten av kusten har baslinjepunkter identifierats på samma ställe eller i nära anslutning till de baslinjepunkter som an- ges förordning. Utredningen har i några fall valt att flytta en baslinjepunkt eller lägga till en ny baslinjepunkt. En ny baslinjepunkt vid Grundkallens fyr har tillkommit. Denna punkt ligger mindre än 12 men mer än 4 nautiska mil från närmaste svenska ö.