sou · H3B377 · 2015-09-04 00:00:00 — Som exempel kan nämnas att styrel- sen i ett bolag inte är fulltalig eller att företaget inte är registrerat för F-skatt eller mervärdesskatt trots uppgifter härom i de betal- ningskrav som företaget skickar ut. Att företaget är försatt i kon- kurs eller likvidation borde också kunna utgöra skäl för varning. Det är också möjligt att sådana omständigheter som att företaget har samma adress som ett annat företag för vilket varning har ut- färdats tidigare skulle kunna vägas in vid bedömningen om det finns skäl att utfärda varning. Det skulle dock inte vara rättssäkert att utfärda en varning enbart på grund av sådan omständighet. Varningar som utfärdats av i eller utom- lands och som baseras på anmälningar till dessa myndigheter borde också kunna återges i en myndighetsadministrerad varningslista. Det vore emellertid inte lämpligt att föreskriva att ett myndig- hetsbeslut att utfärda varning för ett företag skulle få grundas på sådana omständigheter som att företrädare för företagen har ägnat sig åt fakturabedrägeri. Det gäller oavsett om det sig om brott som fastställts genom dom eller endast om brottsmisstankar. Det vore inte heller lämpligt om sådana uppgifter fick förekomma Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri på myndighetens hemsida. Den eller de personer som på detta sätt direkt eller indirekt pekas ut skulle inte kunna få brottsmisstank- arna överprövade eftersom det endast kan ske genom att åklagare väcker talan inom ramen för brottmålsprocessen. Rör det sig om brott som fastställts genom dom bör personerna anses ha avtjänat sitt straff efter att domen till fullo verkställts. Behovet av att ytter- ligare begränsa dessa personers möjligheter att begå brott i närings- verksamhet tillgodoses i stället genom möjligheterna att utverka näringsförbud. Beslut att utfärda varning skulle behöva föregås av kommunikation med företaget Av rättssäkerhetsskäl skulle det vara nödvändigt att föreskriva att myndigheten innan varning utfärdas måste försöka få kontakt med företaget och bereda det tillfälle att inom en viss skälig tid yttra sig över de skäl att utfärda varning som bedöms föreligga. Det skulle dock inte vara nödvändigt att föreskriva att myndigheten måste få kontakt med företaget innan beslut fattas. En sådan omständighet som att det inte går att få kontakt med företaget enligt de kontakt- uppgifter som företaget har lämnat skulle i sig kunna utgöra ett av flera skäl för varning. Detsamma gäller om inga kontaktuppgifter har lämnats i samband med att betalningskravet framställts. Det skulle därför kunna vara tillräckligt att föreskriva att kontakt ska tas, t.ex. genom att två lösbrev skickas ut dagen efter varandra till den adress som företaget har uppgett på betalningskravet. Beslut om att föra upp ett företag på listan skulle också behöva motiveras och kommuniceras med företaget. En möjlighet till omprövning och överprövning av beslutet skulle också krävas. Administrationen av varningslistan skulle kräva en myndighet med brett kompetensområde För att en myndighetsadministrerad varningslista skulle utgöra ett effektivt varningssystem skulle krävas att beslut om varning fick grundas på omständigheter av varierande karaktär. Den myndighet som skulle administrera varningslistan skulle därför behöva ha kompetens på ett flertal rättsområden. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri rätt, avtalsrätt och konsumenträtt skulle krävas i de flesta fall. Det kan därför förefalla naturligt att låta administrera en sådan lista. För att underlaget till varningslistan inte skulle bli för begränsat skulle då krävas att även näringsidkare uppmanades att anmäla otillbörliga förfaranden till i stället för som till sina branschorganisationer. Eftersom det inte finns någon myndighet som har till uppgift att tillvarata närings- idkarnas intressen på området för marknadsföring kan en sådan lösning förefalla tilltalande även av andra skäl. Det finns dock en risk att näringsidkare i allmänhet inte skulle se det som naturligt att göra en anmälan till . Det vore inte heller lämp- ligt att utöka uppdraget för t.ex. till att omfatta även administrationen av en varningslista avseende förfaranden som riktar sig till företag. Förutom att det skulle kräva att Tillväxt- verkets uppdrag ändrades skulle myndigheten också behöva till- föras kompetens inom aktuella rättsområden. Därtill skulle det sannolikt ge upphov till svåra gränsdragningar mellan de båda myndigheternas ansvarsområden. Att inrätta en helt ny myndighet för att enbart hantera varningslistan skulle vara kostsamt och fram- står inte som motiverat. Det skulle dessutom kunna leda till att samma marknadsföringsmetoder skulle kunna bedömas utgöra skäl för varning av den myndighet som administrerar varningslistan sam- tidigt som vid sin granskning skulle kunna komma fram till att det inte finns skäl att föra talan om vitesförbud mot marknadsföringsmetoderna i . Det vore inte heller någon bra lösning att låta den nya myndigheten utgöra en underinstans till och Mark- nadsdomstolen. Skulle det trots allt anses lämpligt att anförtro uppdraget att administrera listan åt återstår frågan vilken instans som skulle kunna överpröva besluten. I de fall beslutet att utfärda varning skulle vara baserat uteslutande på en marknadsrättslig bedömning framstår som en naturlig över- instans. Som har redogjorts för skulle emellertid en effektiv varningslista förutsätta att varning kunde utfärdas också av andra skäl än att företaget har överträtt de marknadsrättsliga bestämmel- serna. I de fall ett överklagande av beslutet grundar sig på ett på- stående om att de uppgifter som ligger till grund för beslutet, och som har hämtats ur andra offentliga register eller från andra myn- Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri digheter, är felaktiga skulle krävas en annan instansordning för överprövning av beslutet att utfärda varning. De underliggande besluten om registrering av uppgifterna som har fattats av respek- tive myndighet skulle få överklagas i den ordning som gäller för överklagande av dessa beslut, dvs. på samma sätt som de kan över- klagas . Frågan är dock vilken instans som lämpligen skulle kunna pröva om det vid en samlad bedömning av omständigheter som faller inom flera olika rättsområden har funnits tillräckliga skäl att utfärda varning för ett visst företag. I dessa situationer finns det en risk att instansordningen skulle bli mycket komplicerad. Möjligheten att överklaga beslut att utfärda varning skulle rim- ligen också leda till att den myndighet som skulle få i uppdrag att administrera listan skulle vara tämligen restriktiv med att utfärda varning. Det skulle naturligtvis vara bra ur rättssäkerhetsperspektiv. Det skulle emellertid också innebära att en myndighetsadministre- rad varningslista inte skulle ge den tidiga varning som skulle vara själva syftet med listan. Sammantaget anser utredningen därför att det inte skulle vara ändamålsenligt att inrätta en myndighetsadmi- nistrerad varningslista motsvarande de varningslistor som administreras av respektive Förenade bolag. Det hindrar emellertid inte att myndigheterna varnar för företag när det är befogat utifrån vad som framkommit vid respektive myndighets tillsynsarbete och att den informationen finns samlad på de centrala webbplatser som tillhandahålls av , Konsument- verket och m.fl. 11.6.5Myndigheternas informationsuppdrag bör innefatta direktvägledning Utredningens bedömning: De som drabbas av fakturabedrägeri kan ha ett behov av enskild rådgivning. Det behovet kan dock inte tillgodoses fullt ut av myndigheterna. I , respektive uppdrag bör ingå att vägleda och informera enskilda men inte att ge råd om hur de i det aktuella fallet bör agera. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Skälen för utredningens förslag Den som har drabbats av ett ogrundat betalningskrav behöver få information om sina rättigheter och om hur man går tillväga för att bestrida kravet eller kräva tillbaka pengarna om betalning redan har skett. Den som har vilseletts att ingå ett avtal eller som felaktigt påstås ha ingått ett avtal behöver information som hjälper honom eller henne att tillvarata sina rättigheter gentemot det företag som står bakom kravet på betalning enligt det påstådda avtalet. I de flesta fall kan den som vill ta reda på mer om fakturabedrägeri och få råd, t.ex. om hur man bestrider en faktura eller ett annat krav, hitta relevant information på internet. Den enskilde måste emeller- tid själv avgöra vilken information som är relevant i dennes fall. Den enskilde måste också själv ta tillvara sina rättigheter genom att bestrida kravet på betalning, vilket i de flesta fall inte kräver mer än att den drabbade skickar ett brev eller ett e-postmeddelande med bestridande till den som har framställt kravet. I vissa fall kan den drabbade dock ha svårt att göra en adekvat rättslig bedömning av sin situation, eller att ens komma fram till att det handlar om någon form av fakturabedrägeri, och att därefter välja ut den information som är relevant för just henne eller honom. Är den tillgängliga informationen bristfällig eller otydlig finns det en risk att den drabbade inte känner sig säker på att han eller hon kan bestrida kravet utan att drabbas av oönskade konsekvenser. I dessa situationer kan det finnas ett behov av individuellt stöd och råd. Det skulle emellertid vara svårt att tillgodose det behovet fullt ut genom offentliga insatser. Att en myndighet skulle ge mer speci- fik juridisk rådgivning i ett enskilt fall framstår som både olämpligt och riskabelt. Det är inte i alla situationer möjligt att ge ett säkert svar på t.ex. hur en avtalssituation skulle bedömas av tingsrätten vid en eventuell prövning. Tvärtom kan det i många fall vara svårt eftersom bedömningen beror på omständigheterna i det enskilda fallet samt på vilken bevisning som finns och hur denna värderas. Det finns därför alltid en risk att de råd som myndigheten lämnar inte leder till förväntat resultat för den enskilde. I dessa fall skulle myndigheten dessutom kunna bli skadeståndsskyldig för att ha lämnat felaktiga råd. Myndigheternas uppdrag bör därför vara be- gränsat till att tillhandahålla information och vägledning på ett mer generellt plan. Det bör t.ex. vara möjligt för myndigheterna att Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri ange de generella förutsättningarna för ett visst rättsligt utfall och att ge exempel på typsituationer som gör det möjligt för den rätts- sökande att själv avgöra hur han eller hon bör agera. Den väg- ledande delen av informationsuppdraget kan också innefatta att hänvisa den enskilde till någon annan myndighet, om den enskildes behov av information faller inom den andra myndighetens kompe- tensområde. Det är också viktigt att behovet av direktvägledning kan hållas nere genom att den information som finns på webb- platserna görs så utförlig och användarvänlig som möjligt. Konsumenternas behov av ytterligare rådgivning kan i viss ut- sträckning tillgodoses genom att de kan vända sig till sin kommu- nala konsumentvägledare för att få kostnadsfri rådgivning. Företag kan i regel vända sig till olika branschorganisationer som i många fall bistår sina medlemmar med stöd och råd. För företag som inte är medlemmar i någon organisation återstår emellertid att söka rådgivning hos privata aktörer. 11.6.6Uppdraget bör omfatta att utarbeta en informationsstrategi Utredningens bedömning: , och bör tillsammans få det huvudsakliga ansvaret för att utarbeta en strategi för att öka kännedomen om vart man kan vända sig för att få information om faktura- bedrägeri. Samarbete med andra aktörer bör eftersträvas. Skälen för utredningens bedömning Alla har inte tillgång till internet. Även de som har tillgång till internet kan behöva upplysas om att där finns information som är relevant för dem att ta del av. Utredningen anser därför att också andra informationskanaler behövs. Information kan t.ex. lämnas vid föreläsningar, i samband med annan kursverksamhet, anord- nande av seminarier, medverkan vid utställningar osv. Inte bara myndigheter utan även privata aktörer har här en viktig funktion att fylla. Banker kan t.ex. utfärda varningar eller hänvisa till rele- vanta webbplatser via internetbanken. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Samverkan mot fakturabedrägerier med att bl.a. utarbeta en kommu- nikationsplan för hur information om fakturabedrägeri kan spridas. De aktörer som på detta sätt samverkar får antas ha ett starkt engagemang i frågan och kunskaper på området som bör tas till- vara. Genom att sprida information om fakturabedrägeri genom olika kanaler och i olika sammanhang kan kunskaperna komma fler till del. kan informationsinsatserna sannolikt genomföras på ett mer effektivt och strukturerat sätt om en eller ett fåtal aktörer ges det övergripande ansvaret för dem. Eftersom det samordnande informationsansvaret föreslås delas mellan , Till- växtverket och framstår det också som lämpligt att låta dessa myndigheter få ett gemensamt ansvar för att utarbeta en strategi för att öka kännedomen om vart man kan vända sig för att få information om fakturabedrägeri. Arbetet bör genomföras i samarbete med andra aktörer som kan bidra med kunskaper eller vidareförmedla information genom andra kanaler. 11.6.7Ändring i förordningen om en upplysningstjänst för konsumenter Utredningens förslag: Förordningen (2014:110) om en upplys- ningstjänst för konsumenter ska ändras så att det framgår att även , , och ska vara informationsansvariga enligt förordningen. Skälen för utredningens förslag bygger på förordningen (2014:110) om en upplysningstjänst för konsumenter. I förord- ningen anges att uppdraget omfattar att tillhandahålla opartisk information och vägledning till konsumenter om bl.a. deras rättig- heter och skyldigheter. Det materiella innehållet i informationen framgår emellertid inte av förordningen. Att upplysningstjänsten också ska innehålla information som är relevant för att motverka fakturabedrägeri bör därför inte heller anges i förordningen utan framgå av regleringsbrevet. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Förordningen bör dock ändras så att även de myndigheter som utredningen har bedömt kan ha relevant information blir informa- tionsansvariga. Utredningen föreslår därför att förordningen ändras så att det framgår att även , Datainspektionen, Polis- myndigheten och är informationsansvariga enligt för- ordningen. Att myndigheterna blir informationsansvariga innebär enligt förordningen att de ska bidra till upplysningstjänsten utifrån sitt verksamhetsområde. Vad som förväntas av myndigheterna i det avseendet bör närmare framgå av respektive myndighets reglerings- brev. Utredningens förslag: Ett uppdrag ska ges åt att inom ramen för upplysningstjänsten tillhandahålla relevant information för att motverka att fler drabbas av fakturabedrägeri. I uppdraget bör ingå att vägleda och informera enskilda men inte att ge råd om hur de i det aktuella fallet bör agera. I upp- draget ska ingå att tillsammans med och Polis- myndigheten utarbeta en strategi för att öka kännedomen om vart man kan vända sig för att få information om fakturabedrägeri. Uppdraget ska också omfatta att överväga åtgärder för att få fler att göra en anmälan till verket när de marknadsrättsliga reglerna har överträtts. Skälen för utredningens förslag uppdrag enligt förordningen (2014:110) om en upplysningstjänst för konsumenter är allmänt hållen och reglerar inte det materiella innehållet i informationen. Den information rörande fakturabedrägeri som tillhandahålls via upplysnings- tjänstens webbplats behöver kompletteras. Det kan lämpligast åstad- kommas genom att ges ett särskilt regerings- uppdrag att tillhandahålla information om fakturabedrägeri. För att öka kunskaperna om fakturabedrägeri är det också viktigt att fler anmäler de förfaranden de har drabbats av. Uppdraget till Konsu- mentverket bör därför också omfatta att överväga vilka åtgärder Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri som kan vidtas för att få fler drabbade att göra en anmälan till verket. Uppdraget till bör bland annat innefatta att i samverkan med informationsansvariga myndigheter till- handahålla förebyggande information som underlättar för kon- sumenten att skydda sig mot olika former av fakturabedrägeri, att i samverkan med informationsansvariga myndigheter ge stöd och vägledning åt de konsumenter som drabbas, att i samverkan med informationsansvariga myndigheter ansvara för att samordna informationen, att regelbundet utbyta information rörande fakturabedrägeri med och samt övriga informa- tionsansvariga myndigheter, att tillsammans med och ut- arbeta en strategi för att öka kännedomen om vart den som drabbas kan vända sig för att få information om fakturabedrägeri och att i det arbetet eftersträva samarbete med andra aktörer, att överväga vilka åtgärder som kan vara lämpliga att vidta för att få fler att anmäla när de marknadsrättsliga bestämmelserna har överträtts. I uppdraget bör inte ingå att ge råd om hur någon i ett enskilt fall bör agera. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Utredningens förslag: Regeringen bör ge i upp- drag att på ett samlat och strukturerat sätt tillhandahålla infor- mation som myndigheten bedömer kan vara av betydelse för att motverka fakturabedrägeri riktad mot näringsidkare. I regerings- uppdraget bör anges att ska sträva efter att träffa avtal med , , , , och om att myndigheterna ska bidra med information till webb- platsen samt att myndigheterna ska vara informa- tionsansvariga för den information de lämnar. I uppdraget bör ingå att vägleda och informera enskilda men inte att ge råd om hur de i det aktuella fallet bör agera. bör också få i uppdrag att tillsammans med och Polismyn- digheten utarbeta en strategi för att öka kännedomen om faktura- bedrägeri. Skälen för utredningens förslag I förordningen (2009:145) med instruktion för fram- går att bl.a. ska på ett enkelt, behovsanpassat och samordnat sätt erbjuda myndighetsinformation som är relevant för företagen och även vägleda blivande eller redan etablerade före- tagare till information hos andra offentliga aktörer som främjar företagsutveckling (3 §). När det gäller verkets informations- insatser är uppdraget alltså relativt allmänt hållet. I den mån infor- mation rörande fakturabedrägeri innefattar myndighetsinformation kan det sägas ingå i nuvarande uppdrag att också informera om fakturabedrägeri. För att informationen ska vara så fullständig som möjligt krävs emellertid att upplyser om även annat än vad som kan sägas utgöra ren myndighetsinfor- mation, t.ex. de avtalsrättsrättsliga aspekterna av fakturabedrägeri. Det framstår som mest lämpligt att uppdrag att lämna information om fakturabedrägeri ges i form av ett särskilt regeringsuppdrag. Samarbetet mellan de myndigheter som tillhandahåller information via webbplatsen vilar på avtalsrättslig grund. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri I regeringsuppdraget till bör därför anges att verket ska sträva efter att träffa avtal med de myndigheter som bedöms ha sakkunskaper eller annan information som kan vara av vikt att informera företagen om. bör bl.a. ges i uppdrag att tillhandahålla information som myndigheten bedömer kan vara av betydelse för att motverka fakturabedrägeri riktad mot närings- idkare, inom ramen för uppdraget sträva efter att träffa avtal med bl.a. , , , Kronofogde- myndigheten, och om att myn- digheterna ska till webbplatsen bidra med och ansvara för information inom sitt respektive verksamhetsområde, i samverkan med informationsansvariga myndigheter ge stöd och vägledning åt de näringsidkare som drabbas, sträva efter samverkan med andra aktörer, såsom olika bransch- och intresseorganisationer och gruppen Samverkan mot faktura- bedrägerier, för att få så bred kunskapsbas som möjligt, i samverkan med informationsansvariga myndigheter ansvara för att samordna informationen, regelbundet utbyta information rörande fakturabedrägeri med och , tillsammans med och ut- arbeta en strategi för att öka kännedomen om vart man kan vända sig för att få information om fakturabedrägeri och att i det arbetet eftersträva samarbete med andra aktörer. I uppdraget bör inte ingå att ge råd om hur någon i ett enskilt fall bör agera. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Utredningens förslag: Regeringen bör ge i uppdrag att tillhandahålla information som myndigheten be- dömer kan vara av betydelse för att motverka fakturabedrägeri. I regeringsuppdraget bör anges att inom ramen för uppdraget ska samarbeta med , Datainspek- tionen, , och . I de överenskommelser som Polismyndig- heten träffar med dessa myndigheter bör framgå att respektive myndighet ska vara informationsansvarig för den information myndigheten lämnar. I uppdraget bör ingå att vägleda och informera enskilda men inte att ge råd om hur de i det aktuella fallet bör agera. bör också få i uppdrag att tillsammans med och utarbeta en strategi för att öka kännedomen om fakturabedrägeri. Upp- draget bör också omfatta att överväga åtgärder för att få fler att anmäla fakturabedrägeri till myndigheten. Skälen för utredningens förslag Av polislagen (1984:387) framgår att bl.a. har till uppgift att förebygga och förhindra brottslig verksamhet samt att lämna allmänheten upplysningar och annan hjälp när sådant bistånd lämpligen kan ges av polisen (2 §). Andra myndigheter ska enligt 6 § fjärde stycket samma lag ge polisen stöd i dess arbete. Det regeringsuppdrag som utredningen föreslår att ska få ligger därför i linje med nuvarande verk- samhet. Utredningen föreslår att uppdraget ska omfatta att på ett samlat och strukturerat sätt tillhandahålla information som myndig- heten bedömer kan vara av betydelse för att motverka faktura- bedrägeri. I regeringsuppdraget bör anges att inom ramen för uppdraget ska samarbeta med , Krono- fogdemyndigheten, Datainspektionen, , Konsument- verket och och att ska utbyta rele- vant information med dessa myndigheter. I de överenskommelser som träffar med myndigheterna bör framgå att Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri respektive myndighet är informationsansvarig för den information som myndigheten lämnar. bör ges i uppdrag att bl.a. tillhandahålla information som myndigheten bedömer kan vara av betydelse för att motverka fakturabedrägeri, inom ramen för uppdraget sträva efter att samarbeta och träffa överenskommelser med bl.a. , , , , och om att myndigheterna ska bidra med och ansvara för information inom sitt respektive verksamhetområde, i samverkan med informationsansvariga myndigheter ge stöd och vägledning åt de företag som drabbas, sträva efter samverkan med andra aktörer, såsom olika bransch- och intresseorganisationer och gruppen Samverkan mot faktura- bedrägerier, i samverkan med informationsansvariga myndigheter ansvara för att samordna informationen, regelbundet utbyta information rörande fakturabedrägeri med och samt övriga informations- ansvariga myndigheter, tillsammans med och utarbeta en strategi för att öka kännedomen om vart man kan vända sig för att få information om fakturabedrägeri och att i det arbetet eftersträva samarbete med andra aktörer, att överväga vilka åtgärder som kan vara lämpliga att vidta för att få fler att anmäla brott i samband med fakturabedrägeri. I uppdraget bör inte ingå att ge råd om hur någon i ett enskilt fall bör agera. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri 11.6.11 Regeringsuppdrag åt andra myndigheter Utredningens förslag: , Datainspektionen, Krono- fogdemyndigheten och ska ges i uppdrag att utifrån varje myndighets verksamhetsområde till , respektive bidra med de sak- kunskaper och erfarenheter som de bedömer kan vara av bety- delse för att motverka fakturabedrägeri. Skälen för utredningens bedömning