sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Av registerutdraget framgår vem som är förordnad ställföreträdare för en enskild och på vilken grund ställföreträdarskapet vilar. I praktiken använder den gode mannen eller förvaltaren utdraget som sin legitimations- handling, för att kunna utföra åtgärder för sin huvudmans räkning. Det registerutdrag som överförmyndaren utlämnar uppfyller, enligt utredningens bedömning, de krav som ställs på ett intyg enligt då det av utdraget framgår i vilken egenskap företrädaren handlar och vilka befogenheter han eller hon har. Någon ytterligare reglering är därför, enligt utredningens be- dömning, inte erforderlig för att intyg enligt artikel 38 ska tillhandahållas. Det ska alltså i enlighet med artikel 38.3 anges att överförmyndaren tillhandahåller intyg enligt artikel 38 när det gäller godmanskap och förvaltarskap. Intyg i fråga om framtidsfullmakter Ett intyg om företrädarskap ska enligt artikel 38.1 Haag- konvention kunna begäras också i fråga om framtidsfullmakter från myndigheterna i den fördragsslutande stat där företrädarens full- makt har bekräftats. Ett förslag på en reglering av framtidsfull- makter i svensk rätt bereds inom Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser (Ds 2014:16) och framtidsfullmakter behandlas särskilt av utred- ningen i kapitel 10. Möjligheten att utfärda intyg i artikel 38 gäller oavsett om insti- tutet framtidsfullmakt finns i svensk rätt eller inte. Utredningen föreslår i avsnitt 10.6.2 att behörig domstol i frågor som gäller fram- tidsfullmakter enligt artiklarna 15 och 16 ska vara tingsrätten i den ort där fullmaktsgivaren har hemvist och, om han eller hon inte har hemvist i , att ska vara behörig domstol. Det är enligt utredningens bedömning följdriktigt att den tingsrätt som har bekräftat en framtidsfullmakt genom en prövning enligt artikel 15 eller 16 är behörig att även ut- färda intyg om företrädarskap i anledning av den framtidsfullmakt som har bekräftats där. Skyldigheten för den tingsrätt som har be- kräftat framtidsfullmakten att utfärda intyg bör regleras i förord- ning. Av det sagda följer att det i enlighet med artikel 38.3 ska anges att den tingsrätt där en framtidsfullmakt har bekräftats tillhanda- håller intyg om den fullmakten. Enligt den föreslagna lagen om framtidsfullmakter ska överför- myndaren under vissa förutsättningar registrera en framtidsfull- makt och ett utdrag ur registret ska på begäran lämnas ut för att visa vem som är företrädare och på vilken grund ställföreträdar- skapet vilar. Ett sådant registerutdrag uppfyller vad som krävs av ett intyg enligt . 15.3Behandlingen av personuppgifter och sekretess 15.3.1Artiklarna 39 och 40 Personuppgifter som har samlats in eller överlämnats enligt kon- ventionen får användas endast i de syften för vilka de har samlats in eller överlämnats (artikel 39). De myndigheter till vilka upplysningar har överlämnats ska sörja för att de omfattas av sekretess i enlighet med lagstiftningen i denna stat (artikel 40). Artiklarna 39 och 40 ger alltså skydd för de personuppgifter som hanteras enligt konven- tionen. Dessa bestämmelser överensstämmer med artiklarna 41 och 42 . I II-förordningen finns det inte några motsvarande bestämmelser. De personuppgifter som hante- ras enligt II-förordningen skyddas av unionsrätt på området, Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser bland annat av och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med av- seende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter8 (dataskyddsdirektivet), som har genomförts i svensk rätt genom bestämmelserna PUL. En motsvarande bestäm- melse finns också . 15.3.2Behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser Utredningens förslag: Sekretess ska gälla för uppgift hos all- män domstol om en vuxens personliga eller ekonomiska förhåll- anden i mål eller ärenden enligt , om det kan antas att den vuxne eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. Sekretess ska gälla för uppgift hos förvaltningsdomstol om en vuxens personliga förhållanden i mål eller ärenden enligt , om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den vuxne eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling ska sekretessen gälla i högst . Utredningens bedömning: Bestämmelserna om behandling av personuppgifter föranleder i sig inte några lagändringar. De personuppgifter som har samlats in eller överlämnats i enlighet med bestämmelser får inte användas för några andra syften än för vilka de har samlats in eller överlämnats. Motsvarande bestämmelse finns i arti- 8 Se EGT L 281, 23.11.1995, s. 31–50. Senast ändrad genom och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 av om anpassning till rådets beslut /468/EG av de bestämmelser i rättsakter som omfattas av förfarandet i artikel 251 i EG- fördraget som avser de kommittéer som biträder kommissionen när den utövar sina genom- förandebefogenheter, EUT L 284, 31.10.2003, s. 1–53. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Bestämmelsen stämmer överens med de grundläggande krav som anges i 9 § första stycket c) och d) PUL, där det framgår att den personuppgiftsansvarige ska se till att personuppgifter samlas in bara för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och att personuppgifter inte behandlas för något ändamål som är oförenligt med det för vilket uppgifterna samlades in. På samma sätt som gör utredningen bedömningen att artikel 39 inte kräver någon lagändring. (Se även avsnitt 12.8.6.) I enlighet med artikel 40 ska de svenska myndigheter till vilka upplysningar har överförts i enlighet med konventionens bestämmelser sörja för att uppgifterna omfattas av sekretess i enlighet med vad som gäller enligt svensk lag (se av- snitt 15.3.1). Som redovisas i avsnitt 12.2.2 gäller primär sekretess hos överför- myndare i ärenden enligt FB (32 kap. 4 § OSL). Primär sekretess gäller även inom och hälso- och sjukvården (26 kap. 1 § första stycket och 25 kap. 1 § första stycket OSL). Sekretess gäller för en uppgift, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men, det vill säga en presumtion för sekretess. En uppgift som överförs från en myndighet i en annan fördragsslutande stat om- fattas av den primära sekretessen hos dessa myndigheter och det finns, enligt utredningens bedömning, därför inte något behov av kompletterande bestämmelser i anledning av Haagkonven- tion. I kapitel 12 lämnas förslag på en ny sekretessbestämmelse för uppgifter hos centralmyndigheten . Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Som redovisas i avsnitt 12.2.2 gäller primär sekretess hos allmän domstol i ärenden om anordnande av godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB och förvaltarskap (36 kap. 1 § första stycket 3 och 4 OSL). För förvaltningsdomstolen finns det en bestämmelse om primär sekre- tess, i vilken det anges att sekretessbestämmelser som gäller i viss verksamhet eller i vissa ärenden är direkt tillämpliga hos en för- valtningsdomstol vid handläggning av ett överklagande av ett beslut som har fattats av en myndighet i sådan verksamhet eller i ett så- dant ärende (43 kap. 1 § OSL). Sistnämnda sekretessbestämmelse reglerar alltså uppgifter i överklagade mål eller ärenden enligt SoL, LSS, LVM, LVU och LPT. Om en domstol i sin rättskipande eller rättsvårdande verksam- het får en sekretessbelagd uppgift från en domstol eller annan myn- dighet, gäller sekretessen också hos den domstol som får uppgiften, så kallad sekundär sekretess (43 kap. 2 § första stycket OSL). Detta gäller inte om det finns en annan primär sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse som är tillämplig på uppgiften hos dom- stolen (43 kap. 2 § andra stycket OSL). (Se även avsnitt 12.2.2.) Om en utländsk myndighet överför en sekretesskyddad uppgift till en svensk domstol gäller inte den sekundära sekretessen efter- som den utländska myndigheten inte betraktas som en ”myndig- het” i OSL:s mening.9 Detta innebär att uppgifter från en myn- dighet i en annan fördragsslutande stat, som inte rör godmanskap eller förvaltarskap, inte är sekretesskyddade hos en svensk domstol. Uppgifter som lämnas från en myndighet i en annan fördragsslut- ande stat får således i vissa fall ett sämre skydd än de skulle ha haft om motsvarande uppgifter hade givits in från en svensk myndighet. Så kan vara fallet i förvaltningsdomstolen för uppgifter som en myndighet i en annan fördragsslutande stat ger in direkt till dom- stolen i ett pågående mål eller ärenden enligt SoL, LSS, LVM, LVU och LPT. Det kan även i andra situationer där uppgifter ges in till en svensk domstol från ett annat land finnas behov av sekretess, till exempel i 9 Beträffande sekretess gentemot utländska myndigheter och att uttrycket ”myndighet” i OSL inte avser utländska myndigheter, se prop. 1981/82:186, s. 57 f. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser ett ärende om erkännande eller verkställbarhetsförklaring av en ut- ländsk skyddsåtgärd hos allmän domstol.10 De uppgifter som kan förväntas förekomma i sådana mål och ärenden kommer ofta att vara av samma slag som de som kan finnas i motsvarande mål och ärenden rörande skyddsåtgärder enligt svensk rätt. Behovet av att kunna hemlighålla uppgifter i dessa fall mot- svarar det behov som finns beträffande uppgifter i mål och ärenden enligt den svenska lagstiftningen om skydd för vuxna. Utredningen föreslår därför att det införs ett sekretesskydd i domstol för upp- gift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden även för dessa mål och ärenden, såväl när det gäller allmän domstol som förvaltningsdomstol. När det gäller mål eller ärenden enligt har det i 36 kap. 1 § andra stycket 6 OSL tagits in en bestämmelse om sekretess till skydd för enskild. Av bestämmelsen framgår att sekretess gäller hos domstol för uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om en part begär det och det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs, det vill säga en presumtion för att uppgifterna är offentliga. Bestämmelsen omfattar enligt dess lydelse ”mål eller ärenden enligt lagen om 1996 års ”, vilket torde innebära att såväl mål enligt FB som LVU omfattas av sekre- tessregleringen. Med avseende är det hos allmän domstol i ärenden om godmanskap enligt 11 kap. 4 § FB och för- valtarskap en förutsättning för sekretess att det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider skada eller men om uppgiften röjs. Avvägningen mellan intresset av insyn och intresset av skyddet för den personliga integriteten föranleder bedömningen att det ska gälla en presumtion för att uppgifterna är offentliga också i de mål och ärenden vid allmän domstol som är aktuella enligt . Sekretesstiden för uppgift i en allmän handling ska vara begränsad till högst sjuttio år.11 Den föreslagna sekretessbestämmelsen för allmän domstol innebär, som nämnts, att det gäller en presumtion för att uppgifterna är offentliga. Den tystnadsplikt som följer av bestämmelserna bör i linje med det 10Jämför bedömningen i prop. 2011/12:85, s. 50 f. 11Jämför förslag och bedömningen i prop. 2011/12:85, s. 51. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser inte ha företräde framför rätten att meddela och offentliggöra upp- gifter. Utredningen föreslår därför inte någon sådan begränsning.12 I fråga om förvaltningsdomstol finns det, enligt sekretessbestäm- melsen i 43 kap. 1 § OSL, i mål eller ärenden enligt SoL, LSS, LVM, LVU och LPT en presumtion för sekretess. Detta ska enligt utred- ningen gälla även sådana mål eller ärenden enligt Haag- konvention. På samma sätt som för allmän domstol ska sekretess- tiden för uppgift i en allmän handling vara begränsad till högst 15.4Övergångsbestämmelser (artikel 50) Konventionens övergångsbestämmelser finns i artikel 50. Den första övergångsbestämmelsen innebär att konventionen ska vara tillämp- lig på åtgärder endast om de har vidtagits i en stat efter det att konventionen har trätt i kraft för den staten (artikel 50.1). Den andra övergångsbestämmelsen anger att konventionen ska vara tillämplig i fråga om erkännande och verkställighet av åtgärder som har vidtagits efter det att konventionen har trätt i kraft mellan den stat där åtgärden har vidtagits och den stat där frågan om erkän- nande eller verkställighet uppkommer (artikel 50.2). Den tredje bestämmelsen avser framtidsfullmakter och för dessa ska konven- tionen, från det att den har trätt i kraft för den fördragsslutande statens del, vara tillämplig på sådant företrädaransvar som har beviljats på grunder som är jämförbara med de som anges i arti- kel 15 (artikel 50.3). (Beträffande framtidsfullmakter, se kapitel 10.) har motsvarande övergångsbestäm- melser i artikel 53, förutom i fråga om framtidsfullmakterna. 12 Jämför prop. 2011/12:85, s. 51 och prop. 1979/80:2, Del A, s. 111 f. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser 15.4.1Behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser Utredningens bedömning: Konventionens övergångsbestäm- melser kräver i sig inte några kompletterande bestämmelser. Åtgärder som har vidtagits i en fördragsslutande stat innan konven- tionen trädde i kraft i den staten kommer inte att bli ogiltiga även om den myndighet som vidtog åtgärderna inte har behörighet enligt konventionen men de omfattas då inte av konventionens bestäm- melser om erkännande och verkställighet. Konventionen hindrar emellertid inte de fördragsslutande staterna från att, i enlighet med sina nationella bestämmelser, erkänna tidigare vidtagna åtgärder.13 När det gäller framtidsfullmakter gäller dock enligt konventionen (artikel 50.3) att en fullmakt som har utfärdats innan konventionen har trätt i kraft för den fördragsslutande statens del inte ska betraktas som ogiltig om företrädaransvaret har beviljats på grun- der som är jämförbara med de som anges i artikel 15. Konventionens övergångsbestämmelser gäller på det sätt som de är uttryckta. De bedöms därför inte kräva några kompletterande bestämmelser. 15.5Översättning av handlingar och reservationsmöjligheter 15.5.1Översättning av handlingar (artikel 51) Meddelanden som sänds till centralmyndigheten eller till en annan myndighet i en fördragsslutande stat ska vara avfattade på original- språket och åtföljas av en översättning till det eller de officiella språken i den andra staten eller, om det är svårt att få till stånd en sådan, en översättning till franska eller engelska (artikel 51.1). En fördragsslutande stat får dock genom att göra en reservation i enlig- het med artikel 56, motsätta sig användandet av antingen franska eller engelska, men inte båda (artikel 51.2). 13 Se , Explanatory Report, paragraf 166 och 167, och jämför SOU 2005:111, s. 286 f. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Artikeln motsvaras av artikel 54 Haagkonvention.14 I II-förordningen finns det en bestämmelse om att medlems- staterna ska underrätta kommissionen om vilket eller vilka av gemenskapens institutioners officiella språk utöver det eller de egna språken som kan godtas i meddelandena till centralmyndigheterna (artikel 57.2). Artikel 51.1 innebär att meddelanden som skickas från ska vara skrivna på svenska, men vara över- satta antingen till språket i det land dit handlingen skickas eller, om det är svårt att få till stånd en sådan översättning, till franska eller engelska. Det land dit handlingen ska skickas kan emellertid ha reser- verat sig mot användningen av något av de två sistnämnda språken (se artikel 56). På motsvarande sätt ska meddelanden som skickas till ska vara skrivna på det språk som används i det avsändande landet, och vara översatta till svenska eller till franska eller engelska (beroende på om ska reservera sig, se avsnitt 15.5.3).15 15.5.2Reservationsmöjligheter (artikel 56) Det finns enligt konventionen en möjlighet för de fördragsslutande staterna att reservera sig. Varje stat får, senast vid ratificering, godtagande eller anslutning eller då en förklaring avges, anmäla en reservation enligt artikel 51.2. Ingen annan reservation ska vara tillåten (artikel 56.1). Varje stat får när som helst återta en reserva- tion som den har anmält. Depositarien ska underrättas om ett så- dant återtagande (artikel 56.2). Reservationen ska upphöra att gälla i den tredje kalendermånaden efter det att den underrättelse som avses i föregående punkt har lämnats (artikel 56.3). Reservationsmöjligheten innebär att en fördragsslutande stat kan motsätta sig användandet av antingen franska eller engelska i meddelanden till centralmyndigheten eller en annan myndighet (artikel 51.2). En sådan möjlighet finns även enligt Haag- konvention och vid anslutningen till den konventionen reserverade 14Även (artikel 24) finns en motsvarighet till artikel 51 . 15Jämför SOU 2005:111, s. 287 f. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser sig mot användandet av franska i meddelanden till myn- digheter i Sverige.16 15.5.3Behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser Utredningens förslag: ska utnyttja möjligheten att reservera sig mot användandet av franska i meddelanden till centralmyndigheten och andra myndigheter i . Utredningens bedömning: Framställningar och meddelanden till den svenska centralmyndigheten eller andra myndigheter bör, om de inte är skrivna på svenska, åtföljas av en översättning till svenska eller, om det är svårt att få till stånd en sådan översätt- ning, en översättning till engelska. I artikel 51 uppställs krav på myndig- heterna att översätta handlingar som skickas till en myndighet i en annan fördragsslutande stat. Beträffande motsvarande artikel gjordes bedömningen att det krävdes kom- pletterande bestämmelser om att framställningar och meddelanden till den svenska centralmyndigheten eller andra myndigheter, om de inte är skrivna på svenska, ska åtföljas av en översättning till svenska eller, om det är svårt att få till stånd en sådan översättning, en översättning till engelska.17 Med hänsyn härtill gör utredningen bedömningen att en motsvarande bestämmelse bör införas i en för- ordning med kompletterande bestämmelser till Haagkon- vention. 2011/12:85, s. 30 f. Denna möjlighet finns också enligt , men regeringen fann beträffande denna konvention inte att någon sådan reservation var på- kallad. 2011/12:85, s. 34, och 6 § förordningen med kompletterande bestämmelser till . Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser På samma sätt som uppmuntrar till kontakt direkt mellan de fördragsslutande staternas beslutande myndigheter i olika frågor. Konventionens tillämpning kan försvåras av problem med att förstå andra fördrags- slutande staters språk. Liksom kan det förekomma fall som kräver brådskande åtgärder och värdefull tid kan då gå förlorad vid översättningen. Handlingar på engelska kan i flertalet fall säkerligen hanteras med hjälp av den språkkunskap som finns inom en svensk myndighet. Det franska språket behärskas emellertid av betydligt färre svenska tjänstemän. Nämnda förhåll- anden talar starkt för att det även i förhållande till Haag- konvention finns anledning att utnyttja möjligheten till reservation enligt artikel 56 mot användningen av franska. Utredningen före- slår därför att bör reservera sig mot användandet av franska i meddelanden till centralmyndigheten och andra myndigheter. Det kan i sammanhanget dock anmärkas att inte har reserverat sig i fråga om språk. 15.6.1Undantag från krav på legalisering (artikel 41) Ingen legalisering eller liknande förfarande får krävas i fråga om hand- lingar som översänds eller överlämnas enligt Haagkonven- tion (artikel 41). Motsvarande bestämmelse finns i artikel 43 . Legalisering får inte heller krävas i fråga om vissa handlingar enligt II-förordningen (artikel 52).18 Legalisering innebär normalt att handlingens äkthet bestyrks i flera led, först av myndigheterna i det land som utfärdat den, och därefter av ambassaden eller konsulatet för det land där handlingen ska användas.19 Ett undantag från krav på legalisering har till syfte 18Legaliseringsförbudet i II-förordningen gäller handlingar som en part ger in i syfte att en dom ska erkännas eller inte, handlingar som en part ger in vid ansökan om verkställ- barhetsförklaring (artikel 37) eller likvärdiga handlingar (artikel 38), samt handlingar som ges in vid verkställighetsansökan (artikel 45). Även fullmakt för ombud i saken omfattas av för- budet. 19Se , Svensk internationell privat- och processrätt, 8 uppl. 2014, s. 304. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser att underlätta det konventionsenliga samarbetet mellan staterna. Ett undantag av detta slag betyder dock inte att de myndigheter, för vilka dokument presenteras som ger anledning till misstanke, inte har möjlighet att begära information med anknytning till doku- menten. Förbudet mot krav på legalisering gäller all tillhandahållen skriven information, alla juridiska och administrativa beslut, liksom intyg utfärdade enligt artikel 38.20 Enligt utredningens bedömning omfattas inte vidimering av kopior av förbudet. 15.6.2Bestämmelser som rör stater med flera rättssystem I artiklarna 44–47 finns det bestämmelser med avseende på tillämp- ligheten av konventionen i förhållande till stater vars rättssystem inte är enhetliga, på grund av att olika rättssystem eller regelverk gäller för olika territoriella enheter eller för olika kategorier av per- soner. Sådana bestämmelser är brukliga i en och ska beaktas när en svensk myndighet vill framställa en begäran till en sådan stat.21 Artiklarna motsvaras, med vissa mindre avvikelser, av artiklar- na 46–49 . generalsekreterare ska med regelbundna inter- sammankalla en specialkommission med uppgift att utvärdera konventionens praktiska tillämpning (artikel 52). En motsvarande artikel finns (arti- kel 56). En bestämmelse med denna innebörd har med tiden blivit vanlig i en . Mötena är till för att de olika fördragsslut- ande staterna ska träffas och diskutera goda tillämpningsformer och hur tillämpningssvårigheter ska lösas på bästa sätt. Mötena kan också leda till uttalanden om hur man ska tolka olika bestämmelser 20Se , Explanatory Report, paragraf 150. 21Se , Explanatory Report, paragraf 153. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser Däremot kan bestämmelserna i den aktuella kon- ventionen inte ändras vid ett sådant möte.22 15.6.4Undertecknande, ratificering m.m. Konventionen innehåller dessutom bestämmelser om undertecknan- de, ratificering och acceptans eller godkännande (artikel 53), tillträde (artikel 54), möjligheten för stater som har två eller flera territoriella enheter med olika rättssystem att kunna förklara på vilka enheter konventionen ska tillämpas (artikel 55), reservationssystemet och återtagande av reservationer (artikel 56), konventionens ikraftträ- dande (artikel 57), uppsägning (artikel 58), och slutligen de under- rättelser som depositarien måste göra till de fördragsslutande staterna och de som har tillträtt konventionen (artikel 59). Motsvarande bestämmelser finns i tidigare Haagkonventioner, särskilt (artiklarna 57–63). 15.6.5Behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser Utredningens bedömning: Det saknas anledning att i svensk lag komplettera konventionens bestämmelser om förbud mot legalisering, stater med fler än ett rättssystem, utvärdering av konventionens tillämpning samt slutbestämmelserna om tillträde med mera. De berörda bestämmelserna är huvudsakligen bestämmelser som inte är av direkt intresse för den som tillämpar konventionen. Undan- taget är förbudet mot krav på legalisering, som gäller alla handlingar som översänds eller överlämnas enligt konventionen. Bestämmelsen avseende legalisering är dock tillämplig utan kompletterande be- stämmelser i lag. Övriga bestämmelser bedöms inte vara av sådant slag att de kräver några lagändringar eller kompletterande bestäm- melser. 22 Se SOU 2005:111, s. 293, och , Explanatory Report, paragraf 170. Del III Autonom rätt 16Behovet av autonoma bestämmelser gör inte anspråk på att exklusivt reglera frågorna om skydd för vuxna i de fördragsslutande staterna.