sou · H3B330 · 2015-03-30 00:00:00 — Sammantaget bedömer utredningen att den sistnämnda skatte- konstruktionen är lämpligast för kläder. En sådan skatt skulle ge en styrning från inköp av kläder som innehåller vissa kemikalier till andra kläder Även om varugruppen kläder är ett viktigt och angeläget område ur kemikalieanvändningssynpunkt så bedömer utredningen att för- utsättningarna för att föreslå en kemikalieskatt inom denna varu- grupp kräver ytterligare utredning. Utredningen har därför valt att inte lägga fram något förslag på kemikalieskatt på kläder. Möbler är en varugrupp som består av ett stort antal material och därmed ett mycket stort antal kemikalier. Detsamma gäller för byggvaror. Skattekonstruktionen ”Skatt på kemiska produkter” skulle säkerligen fungera för en del av de varor som säljs via färg- Hur kan utredningens grundprinciper tillämpas på andra varugrupper? I så fall krävs först en grundlig inventering av vilka produkter som är tillåtna men som fortfarande bidrar till miljö- och hälsoproblem. En ”Skatt på varor eller kemiska produkter som innehåller vissa kemikalier.” på möbler eller byggvaror skulle kräva omfattande utredning av vilka ämnen som förekommer i dessa varor samt hur dessa skulle kunna analyseras kemiskt till ekonomiskt rimliga kost- nader. En sådan utredning skulle kunna identifiera undervaru- grupper där det skulle vara möjligt att använda sig att skattekon- struktionen ”Skatt på avgränsade varugrupper med lägre skatt vid lägre farlighet.” Om en utredning exempelvis fann att samtliga isoleringsmaterial eller alla stoppade möbler för offentlig miljö inne- håller flamskyddsmedel skulle dessa varukategorier kunna beskattas. Slutligen skulle skattekonstruktionen ”Fiskal skatt med lägre skatt vid lägre farlighet” kunna användas för alla möbler eller allt byggmaterial. Här bedömer utredningen att det vore mer fram- komligt att beskatta möbler än byggmaterial. Utredningen har stannat vid en begränsad beskattning av vissa byggmaterial, ytskikt, som har miljöpåverkan. Ytterligare skatter inom detta område kräver mer utredning. Leksaker är av naturliga skäl den grupp som barn kanske kommer i närmast kontakt med under sina första år. Barn stoppar sina lek- saker i munnen, har dem i sängen eller tar sönder dem i deras beståndsdelar. Detta i livet när både nerv- och hormonsystemet är känsligt för påverkan från farliga kemikalier. förekommer det att leksaker som säljs i inne- håller farliga kemikalier. Emellertid är dessa kemikalier i de allra flesta fall redan förbjudna eller begränsade att användas i leksaker. Antalet ämnen som är förbjudna eller begränsade i leksaker är omfattande. Anledningen till att dessa ämnen fortarande finns kvar i leksaker är bland annat att tillverkarna inte följer förbuden eller begränsningarna samt att företagens och myndigheternas känne- dom om det faktiska innehållet av farliga ämnen i leksaker är för dåligt och att myndigheternas kontroll är begränsad. Hur kan utredningens grundprinciper tillämpas på andra varugrupper? Mot bakgrund av att så många ämnen redan är förbjudna eller begränsade i leksaker anser utredningen att det för leksaker är vik- tigare att förbuden och begränsningarna efterlevs än att införa en kemikalieskatt för leksaker som innehåller andra ämnen. Utred- ningen gör bedömningen att marknadskontrollen av förbjudna och begränsade ämnen i leksaker behöver förstärkas. Kosmetika är en bred varugrupp som omfattar varor som schampo, hudkrämer, smink och deodoranter m.m. Eftersom en stor del av produkterna appliceras direkt på huden riskerar farliga ämnen att tas upp direkt i kroppen. Studier visar också ett tydligt samband mellan ett stort antal skönhetsvårdande produkter och halten av vissa ämnen, till exempel ftalater i blodet. finns det förteckningar över förbjudna ämnen, begränsade ämnen samt vilka kemiska ämnen som kosmetika får innehålla. Dessa förteckningar är gemensamma för alla medlemsstater inom EU. Förteckningarna återfinns i förordningen om kosmetiska produkter1. För att det ska vara aktuellt att införa beskattning på kosmetika måste något eller några av de tillåtna ämnena anses till- räckligt hälsofarliga för att en beskattning ska vara motiverad. Utredningen har stött på olika bedömningar av denna fråga. Innan en kemikalieskatt på kosmetika kan vara aktuell måste det alltså först utredas om något eller några av de tillåtna ämnena kan anses vara så hälsofarligt att det motiverar att skatt införs. Skulle det vara så att hälsofarliga ämnen förekommer i kos- metika på den svenska marknaden lämpar sig kosmetika väl för en kemikalieskatt. Detta eftersom det finns krav på att kosmetika ska säljas tillsammans med en innehållsförteckning. Detta underlättar både för företag att betala in rätt skatt och för myndigheter att kontrollera skatten. 1 och rådets förordning (EG) nr 1223/2009 av om kosmetiska produkter. Hur kan utredningens grundprinciper tillämpas på andra varugrupper? Den nuvarande punktbeskattningen av bekämpningsmedel regleras i lagen (1984:410) om skatt på bekämpningsmedel, LSB. Vid lagens tillkomst reglerades handel och användning av bekämpningsmedel i kungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfarliga varor, KHMV. Av nämnda kungörelse följde krav på att bekämpningsmedel skulle vara registrerade hos . Av vad som fram- går av förarbetena till LSB tycks syftet ha varit att beskattningen skulle vara samordnad med tillämpning av KHMV. Det var dock inte fråga om någon direkt koppling mellan de båda regelverken. Att beskattningen skulle följa, eller anpassas till, tillämpningen av miljö- och hälsoskyddsbestämmelser har nämligen aldrig kommit till uttryck i lagtexten. KHMV upphörde att gälla och ersattes av Kemikalieinspektionen. Miljö- och hälsoskyddsbestämmelser för bekämpningsmedel åter- finns numera i . Utredningen anser att LSB behöver ses över. Bestämmelserna är i allt väsentligt oförändrade sedan lagens tillkomst . Inom alla områden sker det en kontinuerlig utveckling med ändrad begreppsbildning och ändrade beteenden. Så är fallet även för detta område. Några av de begrepp som används i LSB är föråldrade och vissa typer av beredningar och ämnen har andra användnings- områden än när bestämmelserna skrevs. Kopplingen till miljö- och hälsoskyddsbestämmelserna var ganska stark vid lagens tillkomst men blev väsentligt svagare då KHMV upphörde att gälla och har inte blivit starkare . Skatt enligt LSB tas ut i proportion till hur mycket aktiv sub- stans medlet innehåller. Skatten är inte differentierad i förhållande till medlets miljö- och hälsoeffekter. Den s.k. föreslog 20032 att en övergång bör ske till ett differentierat uttag av skatten. ansåg att Kemikalieinspektionen borde ges i uppdrag att utveckla ett system för att klassificera bekämp- ningsmedel efter farlighet som skulle kunna ligga till grund för differentierat uttag av bekämpningsmedelsskatt. 2 SOU 2003:9. Hur kan utredningens grundprinciper tillämpas på andra varugrupper? I och har man differentierade skatter på bekämpningsmedel. Dessa skatter har haft en viss effekt på försälj- ningen som de innebär att den som förorenar mer får betala mer. Utredningen anser att bör studera de norska och danska systemen för att sedan ta fram ett liknande system för . 14.7Att tänka på om det ska tas fram fler kemikalieskatter Utredningen anser att det krävs en specifik utredning för varje varugrupp som ska beskattas. Denna slutsats bygger på utredning- ens egna erfarenheter av att ta fram förslag till skatt på viss elekt- ronik och skatt på golvbeläggningsmaterial, väggbeklädnad och takbeklädnad av polymerer av vinylklorid. Om utredningens förslag på skatter införs kan erfarenheterna från införandet av dem och hur de fungerar i praktiken användas i arbetet med att ta fram nya kemikalieskatter. Följande förslag bedömer utredningen att det vore mest intres- sant att gå vidare med: 1.En bekämpningsmedelsskatt differentierad efter miljö- och hälsoeffekter. 2.Närmare utredningar av möjligheterna att beskatta möbler, byggvaror, kläder och kosmetika men att dessa föregås av utredningar av förekomsten av tillåtna ämnen med miljö- och hälsofarliga egenskaper i respektive varugrupp. 3.Ytterligare en möjlighet som utredningen ser är att istället för att utgå från varornas kemikalieinnehåll införa en punktskatt som motsvarar de ovan nämnda varugruppernas genomsnittliga miljö- och klimatpåverkan, där kemikaliepåverkan skulle kunna ingå som en faktor bland flera. 15.1Förslaget till lag (2016:000) om skatt på viss elektronik I första stycket anges att skatt på viss elektronik ska betalas till staten. Hänvisningen i andra stycket till viss lydelse av rådets förordning (EEG) 2658/57 innebär att lagens tillämpningsområde inte ändras om förordningen blir föremål för ändring. Lagen ska i sådan situation fortsätta att tillämpas enligt den lydelse av förordningen som anges i paragrafen. I paragrafen definieras vissa uttryck som förekommer i lagen. Uttrycket viss elektronik ska förstås i en snäv betydelse. endast de varor som omfattas av de KN-nr som anges i lagens 3 § som avses. Med begreppet bromförening avses olika varianter av enskilda kemiska föreningar som innehåller grundämnet brom. Med begreppet klorförening avses olika varianter av enskilda kemiska föreningar som innehåller grundämnet klor. Med begreppet fosforförening avses olika varianter av enskilda kemiska föreningar som innehåller grundämnet fosfor. Med homogent material avses ett material som har samma fysi- kaliska egenskaper i materialets alla punkter och som därmed på mekaniska väg inte kan sönderdelas i olika material. Begreppen yrkesmässig verksamhet, annat EU-land, tredje land samt import ska här ha samma innebörd som i andra punktskatte- Definitionerna motsvarar de definitioner som åter- finns i lagen (1994:1776) om skatt på energi. I paragrafens första stycke anges vilka varor som är skattepliktiga genom att räkna upp de KN-nr som omfattar de varor som ska beskattas. De skattepliktiga varorna är hänförliga till vissa särskilt angivna undernummer till kapitlen 84, 85 och 95 i den Kombine- rade nomenklaturen. Varorna har sorterats i 13 olika grupper uti- från undernumrens fyra första siffror och grupperna har ställts upp i punktform där punkterna numrerats 1-13. Syftet med denna indelning i punkter är dels att göra lagtexten överskådlig, dels att underlätta laghänvisningar till hel grupp av varor. Punkt 1 omfattar kylskåp och frysar. Nummer 8418 10 avser kombinerade kyl- och frysskåp med separata yttre dörrar, nummer 8418 21 och 8418 29 avser kylskåp av hushållstyp, nummer 8418 30 avser frysboxar med en rymd av högst och nummer 8418 40 avser frysskåp med en rymd av högst . Punkt 2 omfattar diskmaskiner. Nummer 8422 11 avser disk- maskiner av hushållstyp. Punkt 3 omfattar tvättmaskiner. Numren 8450 11, 8450 12 och 8450 19 avser maskiner för högst torr tvätt. Punkt 4 omfattar torkmaskiner, exempelvis torktumlare. Nummer 8451 21 avser torkmaskiner för högst torr tvätt. Punkt 5 omfattar datorer. Nummer 8471 30 avser bärbara maskiner för automatisk databehandling, med en vikt av högst , med åtminstone en centralenhet, ett tangentbord och en bildskärm. Nummer 8471 41 och 8471 49 avser andra maskiner för automatisk databehandling. Punkt 6 omfattar dammsugare. Nummer 8508 11 avser damm- sugare med inbyggd elektrisk motor med en effekt av högst 1 500 W och en kapacitet (hos damm påse eller annan behållare) av högst . Punkt 7 omfattar ugnar och spisar. Nummer 8516 50 avser mikrovågsugnar. Nummer 8516 60 avser andra ugnar samt spisar, kokplattor, grillar och rostar. Punkt 8 omfattar telefoner m.m. Numren 8517 11, 8517 12 och 8517 19 avser telefonapparater, inbegripet telefoner för cellulära nät eller för andra trådlösa nät. Nummer 8517 62 avser apparater för mottagning, omvandling och sändning eller regenerering av tal, bilder eller andra data, inbegripet apparater för uppkoppling och dirigering. Hit hör exempelvis router och andra apparater för kom- munikation. Punkt 9 omfattar apparater för ljudinspelning eller ljudåtergiv- ning. Nummer 8519 30 avser skivspelare. Nummer 8519 50 avser telefonsvarare. Numren 8519 81 och 8519 89 avser andra sådana apparater än skivspelare, telefonsvarare eller sådana som drivs med mynt, sedlar, bankkort, polletter eller andra betalningsmedel. Till numren 8519 81 och 8519 89 hör exempelvis bandspelare, och MP3-spelare. Punkt 10 omfattar videoapparater. Numren 8521 10 och 8521 90 avser apparater för inspelning eller återgivning av videosignaler. Hit hör exempelvis DVD-spelare. Punkt 11 omfattar radioapparater. Numren 8527 12, 8527 13, 8527 19, 8527 91, 8527 92 8527 99 avser apparater för mottagning av rundradio förutom sådana rundradiomottagare som används i motorfordon. Punkt 12 omfattar monitorer, skärmar och TV-apparater. Numren 8528 41 och 8528 49 avser katodstrålerörsmonitorer. Numren 8528 51 och 8528 59 avser andra monitorer. Numren 8528 71, 8528 72 och 8528 73 avser televisionsmottagare, även med inbyggd rundradiomottagare eller inbyggd utrustning för inspelning eller återgivning av ljud eller videosignaler. Punkt 13 omfattar videospelskonsoler och videospelmaskiner. Nummer 9504 50 avser videospelskonsoler och videospelmaskiner, andra än sådana enligt 9504 30 (med nummer 9504 30 avses spel drivna med mynt, sedlar, bankkort, polletter eller andra betalnings- medel). Även om syftet med lagen är att minska tillförseln av farliga ämnen från viss elektronik till människors hemmiljö har det vid lagens tillämpning ingen betydelse om de varor som omfattas av skatteplikt ska användas i hemmiljöer eller andra miljöer. Varorna ska beskattas även i de fall de ska användas i andra miljöer. Alla varor som är hänförliga till något av de KN-nr som anges i para- grafen ska beskattas. Exempelvis omfattas en dator hänförlig till KN-nr 8471 av skatteplikt även om den är avsedd att användas i kontorsmiljö eller annan miljö. I paragrafens andra stycke anges med vilka belopp skatt ska betalas för de varor som är skattepliktiga enligt punkterna 1, 2, 3, 4, 6 eller 7 i första stycket. Skatten uppgår till per kilogram av den skattepliktiga varans vikt. Dock gäller ett maxbelopp om per skattepliktig vara. Att den skattepliktiga varans vikt ska avrundas nedåt till närmast helt gram framgår av paragrafens fjärde stycke. Några exempel kan åskådliggöra hur skatten ska beräknas. För en vara som väger ska skatt betalas med (12,* = ). För en vara som väger ska skatt betalas med (15,* = ). För en vara som väger ska skatt betalas med (45,* = och , vilket innebär att maximala beloppet om för en skattepliktig vara blir tillämpligt). Om rätt till avdrag föreligger enligt 4 § kan skatten därefter reduce- ras eller . I paragrafens tredje stycke anges med vilka belopp skatt ska betalas för de varor som är skattepliktiga enligt punkterna 5, 8, 9, 10, 11, 12 eller 13 i första stycket. Skatten uppgår till per kilogram av den skattepliktiga varans vikt. Dock gäller ett max- belopp om per skattepliktig vara. Att den skattepliktiga varans vikt ska avrundas nedåt till närmast helt gram framgår av paragrafens fjärde stycke. Några exempel kan åskådliggöra hur skatten ska beräknas. För en vara som väger ska skatt (1,* 120 betalas med (3,* = , vilket innebär att maximala beloppet om för en skatte- pliktig vara blir tillämpligt). Om rätt till avdrag föreligger enligt 4 § kan skatten därefter reduceras eller . Av paragrafens fjärde stycke framgår att den skattepliktiga varans vikt ska avrundas nedåt vid skatteberäkningen. Bestämmelsen om avrundning innebär att skatten för en skattepliktig vara alltid ska beräknas utifrån helt gram. Den vikt som ska ligga till grund för skatteberäkningen är varans nettovikt, d.v.s. varans vikt exklusive emballage. Vad som ska anses utgöra en (1) vara får i varje enskilt fall avgöras enligt den Kombinerade nomenklaturens tolkningsregler, bestämmelser, anvisningar, förklarande anmärkningar, m.m. som finns meddelade i anslutning till den Kombinerade nomenklaturens indelning i avdelningar, kapitel och nummer. Detta innebär exempel- vis att tillbehör som samförpackas och säljs tillsammans med en vara utgör en del av varan och därmed ska räknas med i den skatte- pliktiga varans vikt medan tillbehör som säljs separat inte utgör en del av varan och följaktligen inte ska räknas med i den skatte- pliktiga varans vikt. I paragrafen regleras den skattskyldiges möjligheter att yrka avdrag för skatt. Den skattskyldige ska i punktskattedeklaration redovisa den skatt som beräknats för de varor som är skattepliktiga enligt 3 §. Om rätt till avdrag föreligger enligt 4 § kan korrigerande avdrag göras i deklarationen vilket innebär att skatt att betala (skatt netto) uppgår till skatt enligt 3 § (skatt brutto) minskad med avdrag enligt 4 §. Om avdrag yrkas i punktskattedeklarationen ska den skattskyl- dige bevara underlag som styrker rätten till avdrag. Vilket underlag som är tillräckligt för att avdrag ska medges får avgöras utifrån förutsättningarna i det enskilda fallet. Ett sätt att styrka rätten till avdrag är att den skattskyldige har låtit genomföra provtagningar av varorna, där intyg från laboratorium visar att varorna inte inne- håller de aktuella ämnena. Ett annat sätt kan vara genom intyg från tillverkaren av varorna som intygar att varorna inte innehåller de aktuella ämnena. Ytterligare ett annat sätt kan vara att det framgår av innehållsdeklarationer eller annan följedokumentation till varorna att varorna inte innehåller de aktuella ämnena. Av paragrafens första stycke följer att avdrag får göras av skatten för de skattepliktiga varor som uppfyller de villkor som anges i 5 §. För en vara som uppfyller dessa villkor ska således den skatt som beräknats enligt 3 § minskas . Om skatten beräknats till enligt 3 § får i sådant fall avdrag göras med , vilket innebär att skatt netto uppgår till . Om bestämmelsen om maxbelopp i 3 § har tillämpats och skatten därmed beräknats till får avdrag göras med , vilket innebär att skatt netto uppgår till . Av paragrafens andra stycke följer att avdrag får göras av skatten för de skattepliktiga varor som uppfyller både de villkor som anges i 5 § och de villkor som anges i 6 §. Om skatten beräknats till enligt 3 § får i sådant fall avdrag göras med , vilket innebär att skatt netto uppgår till . Om bestämmelsen om maxbelopp i 3 § har tillämpats och skatten därmed beräknats till får avdrag göras med , vilket innebär att skatt netto uppgår till . I paragrafen regleras förutsättningarna för rätt till avdrag enligt 4 § första stycket. Samma förutsättningar gäller också, tillsammans med de förutsättningar som framgår av 6 §, för rätt till avdrag enligt 4 § andra stycket. Av paragrafens första stycke framgår att varan inte får innehålla någon additivt tillsatt bromförening, någon additivt tillsatt klorför- ening eller någon additivt tillsatt fosforförening i varans kretskort eller i sådana plastdelar som väger . Bestämmelsen ska uppfattas på så sätt att de uppräknade föreningarna inte får vara additivt tillsatta vare sig i varans kretskort eller i någon enda plastdel som väger för att rätt till avdrag ska föreligga. , klorförening samt fosforförening definieras i 2 §, se kommentaren till 2 §. Om någon av de uppräknade föreningarna skulle vara additivt tillsatt i någon annan del av varan än i varans kretskort (exklusive dess komponenter) eller i plastdelar som väger har detta ingen betydelse för rätten till avdrag. Det är av praktiska skäl som avdragsrätten avgränsats till att kretskort och plastdelar som väger inte ska innehålla vissa ämnen. I och med denna konstruktion behöver de skattepliktiga varorna inte analyseras och kontrolleras i varornas alla delar och material. Av paragrafens andra stycke följer vad som avses med additivt tillsatt förening vid tillämpning av paragrafens första stycke. Den närmare innebörden av bestämmelsen ska fastställas genom den tekniska bilaga till lagen som ska tas fram. Av denna tekniska bilaga ska framgå vilken metod och vilka haltgränser som ska avgöra om en enskild kemisk förening ska anses vara additivt tillsatt till materialet i den mening som avses i paragrafens första stycke. Av paragrafens tredje stycke följer att varor som saknar kretskort ska anses uppfylla villkoret att kretskortet inte får innehålla någon additivt tillsatt förening. Mot bakgrund av hur paragrafens första stycke har utformats är bestämmelsen i tredje stycket nödvändig för att inte den orimliga situationen ska uppkomma att avdrag inte kan göras för sådana varor som saknar kretskort. Av paragrafens fjärde stycke följer att varor som inte har någon plastdel som väger ska anses uppfylla villkoret att plastdelar som väger inte får innehålla någon additivt tillsatt förening. Mot bakgrund av hur paragrafens första stycke har utformats är bestämmelsen i fjärde stycket nödvändig för att inte den orimliga situationen ska uppkomma att avdrag inte kan göras för sådana varor som inte har någon plastdel som väger . I paragrafen regleras de förutsättningar som, tillsammans med de förutsättningar som framgår av 5 §, gäller för rätt till avdrag enligt 4 § andra stycket. Av paragrafens första stycke följer att vare sig det homogena materialet i varans kretskort eller det homogena materialet i sådana plastdelar som väger får innehålla någon brom- förening eller klorförening i högre andel än 0,1 viktprocent av det homogena materialet för att en vara ska omfattas av rätt till avdrag. Begreppen homogent material, bromförening samt klorförening definieras i 2 §, se kommentaren till 2 §. Om någon bromförening eller klorförening skulle förekomma i högre andel än 0,1 viktprocent i någon annan del av varan än i det homogena materialet i varans kretskort (exklusive dess kom- ponenter) eller det homogena materialet i plastdelar som väger har detta ingen betydelse för rätten till avdrag. Det är av praktiska skäl som avdragsrätten avgränsats till att kretskort och plastdelar som väger inte ska innehålla vissa ämnen. I och med denna konstruktion behöver de skattepliktiga varorna inte analyseras och kontrolleras i varornas alla delar och material. Av paragrafens andra stycke följer att varor som saknar kretskort ska anses uppfylla villkoret att kretskortet inte får innehålla någon bromförening eller klorförening i högre andel än 0,1 viktprocent av det homogena materialet. Mot bakgrund av hur paragrafens första stycke har utformats är bestämmelsen i andra stycket nödvändig för att inte den orimliga situationen ska uppkomma att avdrag inte kan göras för sådana varor som saknar kretskort. Av paragrafens fjärde stycke följer att varor som inte har någon plastdel som väger ska anses uppfylla villkoret att plastdelar som väger inte får innehålla någon brom- förening eller klorförening i högre andel än 0,1 viktprocent av det homogena materialet. Mot bakgrund av hur paragrafens första stycke har utformats är bestämmelsen i tredje stycket nödvändig för att inte den orimliga situationen ska uppkomma att avdrag inte kan göras för sådana varor som inte har någon plastdel som väger . I paragrafen regleras vilka som är skattskyldiga. Av första punkten framgår att den som är godkänd lagerhållare enligt 9 § är skattskyldig. Med hänvisningen till 9 § avses inte annat än att det är med stöd av bestämmelserna i 9 § som ett godkän- nande som lagerhållare meddelas. Att godkänd lagerhållare kan skjuta upp beskattningen till senare tidpunkt än då varorna tillver- kas, förs in till landet eller importeras följer av bestämmelserna om skattskyldighetens inträde för lagerhållare i 11 §. Att varor under vissa förutsättningar kan undantas från skattskyldighetens inträde för lagerhållare följer av 12 §. Av andra punkten följer att den som, utan att vara godkänd lager- hållare, inom ramen för yrkesmässig verksamhet tillverkar skatte- pliktig vara är skattskyldig för sådan vara. Vad som avses med yrkesmässig verksamhet framgår av 2 §, se kommentaren till 2 §.