sou · H3B313 · 2015-02-27 00:00:00 — Motsvarande bedömning gjordes också när det gäller krav på att anmäla kontaktperson vid utstationering.11 Utred- ningen gör ingen annan bedömning än den som gjordes då. I det ingår också att utredningen anser att de uppgifter som enligt 4 § förordningen om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbets- tagare ska lämnas vid en utstationering utgör sådana uppgifter som är nödvändiga för att syftet med regleringen ska uppfyllas. Den typ av uppgifter som det nu är fråga om är också sådana uppgifter som enligt artikel 4 i tillämpningsdirektivet kan ingå vid en bedömning av om situationen är att betrakta som utstationering. I kapitel 5 har 2012/13:71 s. 28 f och 36 f. Administrativa krav och kontrollåtgärder – artikel 9 utredningen närmare redogjort för artikel 4. Utredningen kan inte heller i ljuset av den artikeln göra någon annan bedömning än den som gjordes när anmälningsskyldigheten infördes. När det gäller den s.k. femdagarsregeln i 10 § tredje stycket och 11 § fjärde stycket utstationeringslagen är utredningen av följande uppfattning. Utstationeringslagen gäller i regel från då en utstationering påbörjas i . Ett alternativ skulle då vara att skyldigheten att anmäla utstationering och en kontakt- person skulle börja gälla från . För att undvika att reglerna om anmälningsskyldighet blir onödigt betungande har det ansetts motiverat att göra undantag för kortare utstationeringar. I det sammanhanget har ansetts vara en lämplig tids- gräns.12. Utredningen kan inte se att se att den s.k. femdagarsregeln skulle vara omotiverad eller oproportionerlig. Det kan vidare noteras att när reglerna om anmälningsskyldighet infördes fanns inte tillämpningsdirektivet. Det var därför nödvändigt att då göra den typen av proportionalitetsbedömning som gjordes. En möjlig tolkning av artikel 9 är att de i artikeln specifikt angivna åtgärderna redan har bedömts vara proportionerliga och moti- verade. För en sådan tolkning talar formuleringen i artikel 9.2 i direktivet. Det anges där att medlemsstaterna får påföra andra administrativa krav och kontrollåtgärder än de som anges i arti- kel 9.1 under förutsättning att åtgärderna är motiverade och pro- portionella. En sådan tolkning talar också för att de svenska reg- lerna om anmälningsskyldighet måste anses förenliga med unions- rätten och tillämpningsdirektivet. Vid införandet av anmälnings- skyldigheten motiverades också behovet av den efterfrågade informa- tionen. Det finns emellertid en annan tolkning av artikel 9 som innebär att åtgärden i sig är tillåten men att en proportionalitetsbedömning ändå måste ske utifrån hur åtgärden är utformad i det enskilda fallet. Även med en sådan tolkning bedömer utredningen att de svenska reglerna om anmälningsskyldighet måste anses förenliga med unionsrätten och tillämpningsdirektivet. Vid underlåtenhet att följa reglerna om anmälningsskyldighet kan enligt 14–20 §§ utstationeringslagen besluta om sanktioner. I förarbetena har anförts att för att se till att 2012/13:71 s. 39. Administrativa krav och kontrollåtgärder – artikel 9 skyldigheten att anmäla utstationering och utse kontaktperson följs av en arbetsgivare som omfattas av kraven bör det finnas effektiva och ändamålsenliga sanktionsmöjligheter.13 I artikel 20 i tillämp- ningsdirektivet har anförts att medlemsstaterna ska föreskriva sanktioner för överträdelser av nationella bestämmelser som har utfärdats med tillämpning av det direktivet. Sanktionerna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande. En arbetsgivare som utstationerar arbetstagare kan drabbas av en sanktionsavgift om enligt 14 § utstationeringslagen om underlåtenheten avser att i föreskriven tid göra lagstadgad anmälan. Vid förseelser av andra slag kan enligt 19 § utstationeringslagen förelägga en utstationerande arbetsgivare att vidta rättelse. Ett sådant beslut får också förenas med vite. Utredningen anser att dessa sanktionsmöjligheter är förenliga med artikel 20 i tillämp- ningsdirektivet. Sammanfattningsvis anser utredningen att reglerna om anmälningsskyldighet inklusive kontaktperson samt därtill kopplade bestämmelser måste anses förenliga med artikel 9. I det följande avsnittet behandlas övriga delar av artikel 9 där utred- ningen i vissa avseenden bedömer att det behövs författnings- ändringar. 8.4.3Behov av administrativa föreskrifter för Förslag: Av förordningen (2013:352) om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare ska det framgå att Arbets- miljöverket ska tillhandahålla information om bestämmelserna om anmälningsskyldighet i 10–20 §§ lagen (1999:678) om utstatione- ring av arbetstagare. Av förordningen ska det också framgå att informationen ska göras allmänt tillgänglig på en enda nationell webbplats på de språk som beslutar utifrån vad som är mest relevant. 2012/13:71 s.43 ff. Administrativa krav och kontrollåtgärder – artikel 9 Skälen för utredningens förslag I artikel 9.1 a anges att en anmälan om utstationering ska göras på det eller de officiella språken i värdmedlemsstaten eller på något annat språk som värdmedlemsstaten godtagit. Av 10 § första stycket språklagen följer att en sådan anmälan enligt huvudregeln ska göras på svenska eftersom det är det officiella språket i . Redan genom denna bestämmelse är, enligt utredningens upp- fattning, direktivets krav uppfyllt i och med att det inte uppställs någon skyldighet att motta anmälningar på något annat språk. Det kan dock noteras att därutöver, som redogjorts för i det föregående, godtagit att anmälan kan göras på ett flertal andra språk. Medlemsstaterna ska se till att förfarandena och formaliteterna i samband med utstationeringen av arbetstagare i enlighet med artikel 9 kan hanteras av företagen på ett användarvänligt sätt. Hanteringen ska kunna ske på distans och så långt som möjligt på elektronisk väg. Detta följer av artikel 9.4 i tillämpningsdirektivet. Enligt 3 § förordningen om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare ska en anmälan enligt utstationeringslagen göras skriftligen till . Anmälan får enligt paragrafen överföras elektroniskt till . I förarbetena anges att anmälningsskyldigheten bör kunna fullgöras så enkelt som möjligt. Anmälan bör i huvudsak vara internetbaserad.14 Det kan vara svårt att avgöra vad som är att betrakta som ett användar- vänligt sätt eftersom det är subjektivt och individuellt. En anmälan till kan göras både skriftligen, per e-post eller vanlig papperspost, och elektroniskt direkt i registret (en e-tjänst). Det finns alltså möjlighet att använda olika metoder för den som ska göra anmälan. Utredningen anser därför att förfarandet är användarvänligt eftersom anmälaren har valmöjligheter i fråga om hur anmälan ska göras. Utredningen är av uppfattningen att svensk rätt genom den nämnda förordningsbestämmelsen och förarbets- uttalandena samt den praktiska tillämpningen är förenlig med och uppfyller kraven i artikel 9.4. I artikel 9.5 i tillämpningsdirektivet anges att medlemsstaterna ska informera tjänsteleverantörerna om alla åtgärder som avses i 2012/13:71 s. 30 och 38. Administrativa krav och kontrollåtgärder – artikel 9 artiklarna 9.1 och 9.2 som de tillämpar eller som de har genomfört. Av artikeln följer vidare att informationen till tjänsteleverantörerna ska göras allmänt tillgänglig på en enda nationell webbplats på det eller de mest relevanta språken, enligt vad medlemsstaten har fastställt. Det är som enligt utstationeringslagen utövar tillsyn över att bestämmelserna om anmälningsskyldighet följs. Därutöver ska i egenskap av förbindelse- kontor enligt utstationeringslagen informera om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämpliga vid en utstationering i . Utredningen anser därför att de beskrivna uppgifterna i artikel 9.5 avseende information till tjänsteleverantörerna bör riktas till . Det har att göra för att uppfylla direktivets krav är, enligt utredningens uppfattning, att tillhandahålla information om anmälningsskyldigheten och för vad som kan hända om man inte följer de regler som gäller. Utredningen bedömer därför att den information som har att lämna ska avse inne- hållet i 10–20 §§ utstationeringslagen. Informationen ska också göras allmänt tillgänglig på en enda nationell webbplats. Utredningen anser också att det bör ankomma på att avgöra på vilket eller vilka språk som informationen ska framgå. har anfört att myndigheten uppfyller kravet på information via en enda webbplats, men det som saknas är information om att man kan drabbas av en sanktionsavgift om man inte anmäler utstationering. Någon författningsreglering som motsvarar bestämmelserna i artikel 9.5 finns dock inte. Av samma skäl som anförts i kapitel 6 om förbättrad tillgång till information anser utredningen att det behövs en författningsreglering för att anse tillämpningsdirektivet som genomfört i den här delen. Eftersom det enligt utredningens uppfattning rör sig om admini- strativa föreskrifter till en myndighet anser utredningen att bestämmelserna kan införas på förordningsnivå med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen. Bestämmelser av denna innebörd i artikel 9.5 skulle kunna införas i instruktion. Utredningen förordar att den nya bestämmelsen införs i förordningen om anmälningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare. Då skulle de bestämmelser som rör anmälningsskyldigheten vara samlade i en förordning. Administrativa krav och kontrollåtgärder – artikel 9 Utredningen föreslår därför att det i förordningen om anmäl- ningsskyldighet vid utstationering av arbetstagare införs en bestäm- melse med följande innebörd. ska tillhandahålla information om bestämmelserna om anmälningsskyldighet i 10– 20 §§ lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare. Av bestämmelsen ska det också framgå att informationen ska göras allmänt tillgänglig på en enda nationell webbplats på de språk som beslutar utifrån vad som är mest relevant. Den bedömningen bör göras utifrån vilka språk som är av störst betyd- else för att informationen ska nå fram. Denna bestämmelse skulle också kunna införas genom en hänvisning till artikel 9.5. Utstationeringslagen gäller även för arbetsgivare från andra länder med hemvist utanför EES och . Utredningen ser inte någon anledning att beträffande de föreslagna bestämmelserna göra någon annan bedömning än den som gjordes vid införandet av utstationeringslagen när man tog ställning i denna fråga.15 Det föreslås därmed att de föreslagna bestämmelserna ska gälla även i förhållande till arbetsgivare i länder med hemvist utanför EES och . I artikel 9.5 anges därutöver att medlemsstaterna ska lämna viss information till kommissionen. I den delen anser utredningen inte att det krävs någon författningsreglering utan det rör sig i stället om åtgärder av engångskaraktär som får vidtas i samband med rapporteringen av hur tillämpningsdirektivet har genomförts. Förslaget innebär att regler införs i förordningen om anmälnings- skyldighet vid utstationering av arbetstagare om att ska tillhandahålla information om de åtgärder som avses i 10–20 §§ utstationeringslagen. Av den föreslagna bestämmelsen ska det också framgå att informationen ska göras allmänt tillgänglig på en enda nationell webbplats på de mest relevanta språken som Arbets- miljöverket har fastställt. Förslaget bedöms som nödvändigt för att genomföra direktivets bestämmelser i denna del. Om förslaget inte genomförs finns risk för att inte anses uppfylla direktivets 1998/99:90 s. 15. Administrativa krav och kontrollåtgärder – artikel 9 Om inte bedöms ha genomfört direktivet kan få vidkännas ekonomiska sanktioner. Förslaget går utöver skyldig- heterna enligt då bestämmelserna föreslås gälla även för arbetsgivare utanför EES och . har ett uppdrag enligt lag att tillhandahålla information om utstationering. Förslaget i denna del förväntas kunna hanteras inom ramen för myndighetens nuvarande anslag. Förslaget medför inte några krav eller förväntningar på kommuner eller landsting och förväntas inte leda till några konsekvenser för kommuner eller landsting. Förslaget förväntas leda till förbättrade möjligheter för utländska företag och arbetstagare att få vetskap om vilka svenska bestäm- melser som gäller vid utstationering i . Detta kan i sin tur leda till förändrade konkurrensförhållanden på den svenska mark- naden. Eftersom förslaget förväntas öka kunskapsnivån hos utländska företag i fråga om gällande svenska regler, bedömer utredningen att effekten är positiv och konkurrensfrämjande. För små utländska företag bör förslaget kunna ha än större positiv effekt, då det får antas att dessa i allmänhet har mindre resurser att lägga på att söka efter information om gällande svenska regler än större företag. I övrigt bör små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags i vart fall inte påverkas negativt av förslaget. Förslaget förväntas inte leda till några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning i olika delar av landet, offentlig service i olika delar av landet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. 9 Inspektioner – artikel 10 Av artikel 10 i tillämpningsdirektivet följer att medlemsstaterna ska se till att det införs lämpliga och effektiva kontrollsystem samt att det genomförs effektiva och lämpliga inspektioner. I de medlems- stater där arbetsmarknadens parter fastställer arbets- och anställ- ningsvillkor för utstationerade arbetstagare får de enligt artikel 10.4 i tillämpningsdirektivet också övervaka tillämpningen av dessa vill- kor, under förutsättning att en lämplig skyddsnivå garanteras. Utredningen har fått i uppdrag att bedöma om det svenska kontrollsystemet stämmer överens med tillämpningsdirektivets be- stämmelser om inspektioner och annan bevakning och vid behov utarbeta nödvändiga författningsförslag. Utgångspunkten vid genomförandet ska vara att den svenska arbetsmarknadsmodellen i så hög utsträckning som möjligt ska kunna tillämpas även i utstationeringssituationer som respekteras fullt ut. Som utredningen ser det är bestämmelserna om inspektioner i artikel 10 nära kopplade till frågan om det svenska genomförandet av utstationeringsdirektivet 96/71/EG och de ändringar i lagen (1999:678) om utstationering (utstationeringslagen) som gjordes till följd av Lavaldomen, se avsnitt 3.7. Regeringen har gett en parlamentarisk kommitté, Utstationeringskommittén1, i uppdrag att se över lex så att skyddet för utstationerade arbetstagares grundläggande arbets- och anställningsvillkor kan säkerställas.2 Dessutom har kommittén i tilläggsdirektiv fått i uppdrag att stärka kollektivavtalens ställning i utstationeringssituationer, exempelvis Inspektioner – artikel 10 genom införande av s.k. bekräftelseavtal. Bekräftelseavtal skulle kunna ge en möjlighet för arbetstagarorganisationer att agera när utstationerande företag påstår sig tillämpa lika bra eller bättre villkor än de som organisationen kräver med stöd av ett svensk nationellt kollektivavtal för den aktuella branschen. Organisationen skulle då ytterst genom stridsåtgärder kunna förmå företaget att genom ett avtal med organisationen bekräfta att dessa villkor ska tillämpas. uppdrag ska redovisas senast den 31 maj 2015.3 Utredningen tolkar uppdraget som att utredningen endast ska bedöma om det svenska kontrollsystemet är förenligt med bestämmelserna i artikel 10, och inte överväga några grundläggande förändringar i det svenska genomförandet av utstationerings- direktivet. Sådana principiella frågor omfattas av Utstationerings- kommitténs uppdrag. Utredningen redogör i det följande först för bestämmelserna i artikel 10 i tillämpningsdirektivet. Därefter redogörs för det svenska kontrollsystemet och gällande svenska bestämmelser som reglerar inspektioner och övervakning av arbets- och anställningsvillkor inom den hårda kärnan i artikel 3 i utstationeringsdirektivet. Slut- ligen följer en redovisning av utredningens överväganden i fråga om artikel 10 i tillämpningsdirektivet och dess genomförande. Enligt artikel 10.1 i tillämpningsdirektivet ska medlemsstaterna se till att det införs lämpliga och effektiva kontrollsystem i enlighet med nationell rätt och praxis och att de myndigheter som utsetts enligt nationell rätt genomför effektiva och lämpliga inspektioner på deras territorier, för att kontrollera och följa upp efterlevnaden av de bestämmelser som fastställs i utstationeringsdirektivet. Detta ska ske med beaktande av de relevanta bestämmelserna i tillämp- ningsdirektivet, för att därigenom garantera att direktiven tillämpas och efterlevs korrekt. Trots att stickprovskontroller ska vara möj- liga ska inspektionerna främst bygga på en riskbedömning som genomförs av behöriga myndigheter. Vid riskbedömningen får så- dana sektorer identifieras som har en hög andel av utstationerade 3 Dir. 2014:149. Inspektioner – artikel 10 arbetstagare som tillhandahåller tjänster. I samband med risk- bedömningen får man i synnerhet beakta genomförandet av stora infrastrukturprojekt, förekomsten av långa kedjor av underentre- prenörer, geografisk närhet, olika sektorers särskilda problem och behov, tidigare överträdelser samt utsattheten hos vissa grupper av arbetstagare. Medlemsstaterna ska enligt artikel 10.2 i tillämpningsdirektivet säkerställa att inspektionen och kontrollen av efterlevnaden med stöd av denna artikel inte är diskriminerande eller oproportionella och därvid beakta de relevanta bestämmelserna i tillämpnings- direktivet. Om det behövs information medan inspektionerna pågår, och mot bakgrund av artikel 4 i tillämpningsdirektivet, ska värdstaten och etableringsstaten i enlighet med artikel 10.3 agera enligt reglerna om administrativt samarbete. Framför allt ska de behöriga myndigheterna samarbeta i enlighet med reglerna och principerna i artiklarna 6 och 7 i tillämpningsdirektivet. I de medlemsstater där det i enlighet med nationell rätt eller praxis är arbetsmarknadens parter som fastställer de arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare som avses i arti- kel 3 i utstationeringsdirektivet, särskilt minimilön, inklusive arbets- tid, får enligt artikel 10.4 i tillämpningsdirektivet arbetsmarknadens parter, på lämplig nivå och i enlighet med de villkor som fastställts av medlemsstaterna, också övervaka tillämpningen av de relevanta arbets- och anställningsvillkoren. Förutsättningen är att en lämplig skyddsnivå garanteras, motsvarande den som föreskrivs i utstatione- ringsdirektivet och tillämpningsdirektivet. De medlemsstater där yrkesinspektionerna inte har någon be- hörighet i fråga om kontroll av arbetsförhållandena eller arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare får enligt artikel 10.5 i tillämpningsdirektivet, i enlighet med nationell rätt eller praxis, införa, ändra eller behålla bestämmelser, förfaranden och mekanismer som garanterar respekten för dessa arbets- och anställningsvillkor, förutsatt att bestämmelserna ger berörda personer samma skydd som det som följer av utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet. Viss vägledning finns att hämta i tillämpningsdirektivets inledning. I skäl 17 anges att medlemsstaterna behöver effektiva förfaranden för att övervaka att utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet Inspektioner – artikel 10 efterlevs och därför bör sådana förfaranden införas i hela unionen. I skäl 27 anges följande. För att säkerställa en bättre och enhetligare tillämpning av utstationeringsdirektivet samt den praktiska efter- levnaden av det, och för att i mån av möjlighet minska skillnaderna vad gäller tillämpningen och efterlevnaden inom unionen, bör med- lemsstaterna se till att det genomförs effektiva och ändamålsenliga inspektioner på deras territorier och på det sättet bidra bl.a. till att bekämpa odeklarerat arbete i samband med utstationering, samt även beakta andra lagstiftningsinitiativ för att på ett bättre sätt behandla denna fråga. Medlemsstaterna bör vidare enligt skäl 28, i förekommande fall, i enlighet med nationell rätt eller praxis tillhandahålla det inspekterade företaget ett dokument efter inspektionen eller ett kontrolldokument med all relevant information. Enligt skäl 31 får arbetsmarknadens parter eller övriga parter eller organ i undantagsfall sköta övervakningen och tillsynen av vissa arbets- och anställningsvillkor för utstationerade arbetstagare, förutsatt att de kan garantera ett lika högt skydd för de berörda personerna och en icke-diskriminerande och objektiv tillsyn. Slutligen kan i sammanhanget nämnas att det i skäl 14 framhålls att fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) tyd- ligt anger att skillnaderna i de nationella arbetsmarknadsmodellerna samt arbetsmarknadens parters självständighet ska respekteras. Enligt artikel 3 i utstationeringsdirektivet ska medlemsstaterna, oavsett vilket annat lands lag som gäller för anställningsförhåll- andet, se till att utstationerande företag garanterar de arbetstagare som är utstationerade inom deras territorium vissa arbets- och anställningsvillkor enligt deras nationella rätt – den hårda kärnan. En redogörelse av hur har genomfört utstationerings- direktivet finns i avsnitt 4.4 och 10.2.7. Vid utstationering gäller precis som enligt den svenska arbets- marknadsmodellen i övrigt att lagstiftning verkar tillsammans med kollektivavtal. Lagstiftningen lägger huvudsakligen fast ramarna men i vissa delar kan arbetsmarknadens parter träffa kollektivavtal med ett annat innehåll. Detta medför också att ansvaret för över- Inspektioner – artikel 10 vakning och kontroll av utstationerade arbetstagares arbets- och anställningsvillkor delas mellan statliga myndigheter och arbets- marknadens parter. I 5 § utstationeringslagen räknas de svenska lagbestämmelser som utgör den hårda kärnan enligt artikel 3 i utstationeringsdirektivet upp, förutom vad gäller minimilön. Till hårda kärnan hör bestäm- melser i semesterlagen (1977:480), föräldraledighetslagen (1995:584), diskrimineringslagstiftning, arbetsmiljölagen (1977:1160) och arbets- tidslagstiftning. utövar tillsynen över arbetsmiljö- och arbets- tidslagstiftningen samt över bestämmelserna om anmälningsskyldig- het och anmälan av kontaktperson vid utstationering.4 För tillsynen av tillämpliga bestämmelser om arbetstid vid visst vägtransportarbete, för flygpersonal inom civilflyget och av kör- och vilotid vid internationell järnvägstrafik ansvarar Transportstyrelsen.5 Diskrimineringsombuds- mannen övervakar att diskrimineringslagen och föräldraledighets- lagen följs.6 Bestämmelser om minimilön, i den mån sådana finns, återfinns uteslutande i kollektivavtal. Genom kollektivavtal kan det också göras avvikelser från lagreglerna om semestertid och arbetstid. Det är arbetsmarknadens parter som ansvarar för fastställandet, över- vakningen och efterlevnaden av bestämmelser för utstationerade arbetstagare, i den mån bestämmelserna finns i kollektivavtal och uppfyller kriterierna i 5 a § utstationeringslagen, respektive 5 b § vad gäller uthyrda utstationerade arbetstagare. Enligt 5 a § får en stridsåtgärd vidtas mot en arbetsgivare i syfte att få till stånd en reglering av villkoren för utstationerade arbets- tagare om de villkor som krävs (1) motsvarar villkoren i ett centralt kollektivavtal som tillämpas i hela på motsvarande arbets- tagare i den aktuella branschen, (2) bara avser minimilön eller andra minimivillkor på de områden som avses i 5 §, och (3) är förmån- ligare för arbetstagarna än vad som följer av lag. Enligt 5 b § gäller ett förstärkt skydd för uthyrda utstationerade arbetstagare. 42 § förordning (2007:913) med instruktion för samt 13 § lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare.