sou · H3B3100 · 2015-11-30 00:00:00 — Av de svar som inkom angående från vilken verksamhet de mottagit personer med komplikationer uppges följande: Plastikkirurgiska kliniker (14), skönhetssalonger med injektioner av botox eller fillers (5), skönhetssalonger med laser/IPL och övrig hudbehandling (5), tatuering (5), hemmatatuering (2), piercing (1), behandling utomlands (2), ögonbehandling (1) och öronbehandling (1) samt tandvårds- behandling (1). 10 mottagningar lämnade inget svar. De vanligaste komplikationerna uppges vara infektion, implantat- problem och allergisk reaktion. Andra komplikationer som har redovisats är smärta, ärr, blödning, serom7 och granulom8. 6 En mottagning kan ha uppgett flera alternativ. Anmälan till Inspektionen för vård och omsorg Bland de sjukhus som svarade på frågan om de anmält något fall till var det ett som uppgav att de gjort en anmälan. 14 uppgav att de inte anmält något fall och 15 lämnade inget svar. Det finns många antaganden och detta kapitel kan bara ge en inblick i hur det kan förhålla sig. Vår ambition med undersök- ningarna har varit att försöka ge en ögonblicksbild av vissa delar som kan förknippas med kroppsbehandling som företeelse, verk- samhet och orsak till komplikationer för den enskilde. Resultaten för undersökningen bland allmänheten och akutsjukhusen bör tolkas med försiktighet. Vi gör inte anspråk på att resultaten är representativa. De kan däremot bidra till en möjlig bild av allmänhetens inställning till och erfarenheter av kroppsbehandlingar samt akutsjukhusens uppfattning om vårdbesök förknippade med dessa. I undersökningen till kommunerna fick vi ett stort gensvar och dessa resultat kan därför anses vara representativa.9 7Serom – ansamling av vävnadsvätska i skadad vävnad. 8Granulom – inflammatorisk vävnadsreaktion. 9252 inkomna svar av 290. Det finns ett stort antal bestämmelser som syftar till att skydda den enskilde i samband med olika typer av kropps- behandlingar. Regelverken utgörs av EU-rätt, nationella lagar och förordningar samt myndighetsföreskrifter. Bestämmelserna kan delas in i tre huvudområden. Det första området utgörs av hälso- och sjukvårdsbestämmelser som värnar patienten när denne är i behov av vård och behandling. Syftet med dessa bestämmelser är att bota, lindra eller förebygga sjukdom eller skada. Det andra området utgörs av konsumentskyddslagstift- ningen som syftar till värna konsumenternas rättigheter, hälsa och säkerhet. Hälsoskyddslagstiftningen i , MB, är det tredje området som syftar till att skydda människor från negativa effekter som uppstår i samband med vissa miljöfarliga verksam- heter. I tillägg finns bestämmelser i speciallagstiftningar. Med hänsyn till det stora antalet lagar, förordningar och myndighetsföreskrifter som syftar till att skydda den enskilde går det inte att i detalj beskriva varje bestämmelse. Av 1 kap. 2 § regeringsformen (1974:152) framgår bland annat att den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Särskilt ska det allmänna trygga rätten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och för goda förut- sättningar för hälsa. I 14 kap. regeringsformen ges bestämmelser om den kommunala självstyrelsen som ger kommunerna bemyndigande att själva sköta lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse. Den kommunala självstyrelsen kan i viss mån inskränkas men det bör inte gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den. Patienten inom hälso- och sjukvården har ett förhållandevis omfattande skydd. I tillägg till hälso- och sjukvårdslagstiftningen finns även möjlighet med stöd av skadeståndslagen att begära ersättning. Hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, gäller hälso- och sjuk- vård. Begreppet definieras i lagen som åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna. Tandvård regleras separat (1 §). Målet för hälso- och sjukvården är en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Vården ska ges med respekt för alla människors lika värde och för den enskilda människans värdighet. Den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ska ges företräde till vården (2 §). Hälso- och sjukvården ska även arbeta för att förebygga ohälsa (2 c §). Lagen anger vilka krav som gäller för hälso- och sjukvårds- verksamhet (2, 2 a, 2 b, 2 e, , 2h §§) bland annat god vård, informationsplikt, personal, lokaler och utrustning, samverkan i fall där barn far illa samt bedömning ur individ- och samhällsetiska aspekter av nya diagnos- eller behandlingsmetoder som kan ha betydelse för människovärde och integritet. Därutöver ges bestämmelser om landstingens och kommuneras ansvar för hälso- och sjukvård. Kvaliteten inom hälso- och sjukvårdsverksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras (31 §). I HSL ges ett antal bemyndiganden att ge ut bestämmelser i anslutning till lagen. Målet för tandvården är, enligt tandvårdslagen (1985:125), en god tandhälsa och en tandvård på lika villkor för hela befolkningen (2 §). Med tandvård avses åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan (1 §). Tandvården ska bedrivas så att den uppfyller kravet på en god tandvård. Det innebär bland annat att den ska –vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och lägga särskild vikt vid förebyggande åtgärder –tillgodose patientens behov av trygghet i vården och behandlingen –vara lätt tillgänglig –bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, och främja goda kontakter mellan patienten och tandvårds- personalen (3 §). Patienten ska få information om sitt tandhälsotillstånd och om de behandlingsmetoder som står till buds (3 b §). Vårdgivaren får ta ut ersättning för undersökning och tand- behandling. Ersättningen ska vara skälig med hänsyn till behand- lingens art, omfattning och utförande samt omständigheterna i övrigt (4 §). Där det bedrivs tandvårdsverksamhet ska det finnas den personal, de lokaler och den utrustning som behövs för att god vård ska kunna ges (4 a §). Inom tandvård ska kvaliteten i verksamheten systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras (16 §). För tand- vård lämnar , under vissa förutsättningar, ersättning till vårdgivaren med belopp som motsvarar folktandvårdens priser för tandvård om inte kommer överens med vårdgivaren om något annat. Den patientavgift som patienten betalat ska räknas av från ersättningen (15 b §). Vårdgivaren ska, utifrån villkor som anges i lagen, till lämna uppgifter om patientens tandhälsa och om den tandvård som har utförts (15 c §). 9.3.3Lag om statligt tandvårdsstöd Lag om statligt tandvårdsstöd (2008:145)innehåller bestämmelser om ersättning till vårdgivare för utförd tandvård (statligt tand- vårdsstöd). Med tandvård avses åtgärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan. Patientsäkerhetslagen (2010:659) syftar till att främja hög patient- säkerhet inom hälso- och sjukvård och därmed jämförlig verksamhet. Patientsäkerhet innebär skydd mot vårdskada (1 kap. 6 §). Hälso- och sjukvård är verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar samt verksamhet inom detaljhandel med läke- medel enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel (2 §). Med därmed jämförlig verksamhet avses sådan verksamhet som regleras i 5 kap. och 7 kap. 2 § samt verksamhet vid enheter för rättspsykiatriska undersökningar1. Kapitel 5 innehåller bestämmelser om begränsningar för andra än hälso- och sjukvårdspersonal att vidta vissa hälso- och sjukvårdande åtgärder. Anmälningsplikt råder för verksamhet som omfattas av Inspektionen för vård och omsorgs, , tillsyn enligt lagen (2 kap). I lagen ges regler om skyldigheter för hälso- och sjukvårds- personal m.fl. (6 kap.). I gruppen hälso- och sjukvårdspersonal ingår bland annat –den som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjuk- vården, –personal som är verksam vid sjukhus och andra vårdinrättningar och som medverkar i hälso- och sjukvård av patienter, –den som i annat fall vid hälso- och sjukvård av patienter biträder en legitimerad yrkesutövare. 2009/10:210, s. 188. SOU 2015:100 Gällande rätt Vidare innehåller lagen bestämmelser om behörighetsfrågor (4 kap.), prövotid och återkallelse av legitimation m.m. (8 kap.), (9 kap.), och straffbestäm- melser och överklagande m.m. (10 kap.). Patientdatalagen (2008:355) ska tillämpas vid behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvården. I lagen finns bestäm- melser om skyldighet att föra patientjournal (3 och 9 kap.) Enligt lag (1998:543) om hälsodataregister får central förvaltnings- myndighet inom hälso- och sjukvården utföra automatiserad behandling av personuppgifter i ett hälsodataregister. Den centrala förvaltningsmyndighet som utför behandlingen av personuppgifter är personuppgiftsansvarig (1 §). Personuppgifter i ett hälsodataregister får behandlas för följande ändamål: –framställning av statistik, –uppföljning, utvärdering och kvalitetssäkring av hälso- och sjukvård, och –forskning och epidemiologiska undersökningar (3 §). Patientlagen (2014:821) trädde i kraft och ingår som ett led i att ytterligare stärka skyddet för patienten inom hälso- och sjukvården. Syftet med lagen är att tydliggöra patientens ställning och att främja patientens integritet, självbestämmande och delaktighet (1 §). I lagen ges bestämmelser om att patienten ska få sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som är av god kvalitet och som står i överenstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet (1 kap. 7 §). I begreppet hälso- och sjukvård inkluderas dels åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador dels sjuktransporter (5 §). Lagen gäller inte tandvård enligt tandvårdslagen (3 §). Patientskadelagen (1996:799) innehåller bestämmelser om rätt till patientskadeersättning och om skyldighet för vårdgivare att ha en patientförsäkring som täcker patientskadeersättning (1 §). Begreppet patient definieras inte. Med patient jämställs i lagen den som frivilligt deltar som försöksperson i medicinsk forskning eller som donerar organ eller annat biologiskt material för transplantation eller annat medicinskt ändamål (2 §). Lagen gäller endast skador som har upp- kommit i samband med hälso- och sjukvård i (3 §). Hälso- och sjukvård definieras som sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125) eller lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar, annan liknande medicinsk verksamhet samt verksamhet inom detaljhandeln med läkemedel, allt under förutsättning att det är fråga om verksamhet som utövas av personal som omfattas av kap. 1 i patientsäkerhetslagen. Med annan liknande medicinsk verksamhet avses t.ex. vad som brukar benämnas levandeundersökningar i rättsmedicinskt syfte samt rättspsykiatriska undersökningar. Dit hör också medicinsk forskning på människor.2 Skadelidande patient behöver inte utnyttja patientskadeersättningen utan kan i stället välja att kräva skadestånd enligt skadeståndslagen (18 §). I varje landsting och kommun ska finnas en eller flera nämnder med uppgift att stödja och hjälpa patienter enligt lag (1998:1656) om patientnämndsverksamhet. Nämnderna ska, utifrån synpunkter och klagomål, stödja och hjälpa enskilda patienter och bidra till kvalitetsutveckling och hög patientsäkerhet i hälso- och sjuk- vården. Nämnderna ska också informera allmänheten, hälso- och sjukvårdspersonalen och andra berörda om sin verksamhet. 2 Regeringens proposition 1995/96:187 Patientskadelag m.m. s. 78. 9.3.10Lag om omskärelse av pojkar Lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar ska tillämpas på omskärelse av pojkar (1 §). Ingreppet får utföras endast av legitimerad läkare eller av den som har särskilt tillstånd att utföra omskärelse av pojkar. När läkare utför omskärelse enligt lagen, eller när läkare eller sjuksköterska ordnar smärtlindring enligt denna lag gäller patient- säkerhetslagen, patientskadelagen och patientlagen (2 §). Särskilt tillstånd att utföra omskärelse får ges till den som –föreslagits av ett trossamfund där omskärelse ingår som en del i en religiös tradition –bedömts kunna utföra ingreppet i enlighet med de krav som gäller för ingreppet och i övrigt är lämplig att utföra omskärelser, samt –att personen har föreskriven kompetens om smärtlindring, hur ingreppet i övrigt ska utföras, samt om vilken information som ska lämnas till pojken och hans vårdnadshavare (6 §). Kompetenskraven framgår av föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2001:14) om omskärelse av pojkar. Ansökan om tillstånd ges in till som är den myndighet som prövar ärendet. Bestämmelser om skydd för människors hälsa har funnits i . Regler som främst syftar till att skydda miljön har däremot vuxit fram i huvudsak . Sådana regler har oftast tillkommit för att motverka redan uppkomna problem. Efterhand blev miljölagstiftningen allt mer svåröverskådlig varför det fanns ett behov av en samordning av regelverken. Det resulterade i en miljöbalk (1998:808). Balkens mål är att förena social och ekonomisk utveckling med ett effektivt skydd för miljön för att skapa ett ekologiskt hållbart industri- samhälle. Människans rätt att förändra och bruka naturen är knuten till ett förvaltaransvar. I balken ges regler till skydd för människors hälsa och miljön, värdefulla natur- och kulturmiljöer och den biologiska mångfalden. Vidare ges regler som ska trygga en god hushållning med mark och vattenresurserna. Återanvändning och återvinning liksom annan hushållning med råvaror, material samt med energi främjas så att ett kretsloppsanpassat samhälle uppnås. I , MB, integreras bestämmelserna i centrala miljö- och resurslagar som miljöskyddslagen, naturvårdslagen, naturresurs- lagen, vattenlagen, lagen om kemiska produkter, renhållningslagen och hälso- skyddslagen samt åtta andra lagar till en sammanhållen och bred miljö och resurslagstiftning.3 MB är indelad i sju avdelningar som tillsammans består av 31 kapitel.4 Fokus ligger på miljöskyddet och hushållningen med natur- resurserna. Som en liten del ingår hälsoskyddet. Det har påpekats i förarbetena till MB att hälsoskyddet är nedtonat vilket kan uppfattas som att hälsoskyddet fått en lägre status i förhållande till miljöskyddet.5 Hälsoskyddsbestämmelserna syftar till att förhindra sjukdomar och skador på grund av samhällets kemikaliehantering såväl som att se till att bostäder har en viss hygienisk standard. Centrala kapitel för denna utredning är. –Kapitel 1 om MB:s mål och tillämpningsområde. –Kapitel 2 om de allmänna hänsynsreglerna. –Kapitel 9 om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Syftet med är att främja en hållbar utveckling som innebär att nuvarande och kommande generationer till- försäkras en hälsosam och god miljö (1 §). En sådan utveckling bygger på insikten att naturen har ett skyddsvärde och att människans rätt att förändra och bruka naturen är förenad med ett ansvar för att förvalta naturen väl (2 §). 3Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk s. 1. 4Kapitel 20 och 33 har upphävts genom annan lag. 5Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk s. 351. I kapitel 2 återfinns MB:s rättsligt bindande principer och allmänna hänsynsregler.6 Utgångspunkten är att den som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidtar en åtgärd är skyldig att visa att de förpliktelser som följer av kapitlet iakttas i samband med prövning av tillåtlighet, tillstånd, godkännande och dispens samt vid tillsyn. Vederbörande är också skyldig att skaffa sig den kunskap som behövs med hänsyn till verksamhetens eller åtgärdens art och omfattning för att skydda människors hälsa och miljön mot skada eller olägenhet (2 §). Hen ska även utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att förebygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I samma syfte ska vid yrkesmässig verksamhet användas bästa möjliga teknik. Försiktighetsmåtten ska vidtas så snart det finns skäl att anta att en verksamhet eller åtgärd kan medföra skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön (3 §). Försiktighetsprincipen tillhör de nyare principerna i EG-rätten och har kommit till uttryck i flera av EG:s rättsakter.7 Vid tillämpningen av bestämmelserna ska en skälighetsavväg- ning göras. Det innebär att kraven gäller i den utsträckning det inte kan anses orimligt att uppfylla dem. Vid denna bedömning ska särskild hänsyn tas till nyttan av skyddsåtgärder och andra försiktighetsmått jämfört med kostnaderna för sådana åtgärder (7 §). Principen bästa möjliga teknik ska användas vid yrkesmässig verksamhet. Med ”bästa möjliga teknik” menas att tekniken ska vara ekonomiskt och tekniskt möjlig för verksamheten inom just den branschen. Vid bedömningen aktualiseras en skälighetsavvägning (2 kap. 7 §) vilket kan leda till att olika försiktighetsmått krävs med hänsyn till de särskilda omständigheterna i det aktuella fallet.8 Samman- taget kan det innebära att det kan bli nödvändigt att tillåta mindre 7Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk, s.208. 8Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk s. 215. långtgående försiktighetsmått än som från strikt hälso- eller miljö- synpunkt skulle vara motiverat.9 Kapitel 9 innehåller dels allmänna bestämmelser om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd dels tillstånds- och anmälningsplikt för miljöfarlig verksamhet. Begreppet miljöfarlig verksamhet kan enkelt uttryckas som utsläpp, användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för människors hälsa eller miljön, förorening eller användning av mark, byggnader eller anläggningar på ett sätt som kan medföra olägenhet för omgivningen genom buller, skakningar, ljus, joniserande eller icke-joniserande strålning eller annat liknande.10 ”Olägenhet för människors hälsa” omnämns på flera håll i MB men definieras först i kapitel 9. Begreppet innefattar störning som enligt medicinsk eller hygienisk bedömning kan påverka hälsan menligt och som inte är ringa eller helt tillfällig (3 §). Begreppet ”verksamhet” ges en vidsträckt tolkning och redan en underlåtenhet att vidta en viss åtgärd kan vara skäl för ingripande enligt detta kapitel. Såväl förebyggande åtgärder och andra för- siktighetsmått som åtgärder för att motverka en redan uppkommen olägenhet omfattas.11 Utöver bestämmelser för miljöfarlig verksamhet finns även bestämmelser om hälsoskydd. hänfördes många frågor som karaktäriseras som miljöfrågor till hälsovårdsområdet. Begreppet hälsovård har genom tillkomsten av den numera upphävda hälsoskyddslagen12 ersatts av det vidare begreppet hälsoskydd. Med hälsoskydd avses åtgärder för att hindra uppkomsten av sanitära olägenheter och för att undanröja sådana olägenheter. Sanitär olägenhet var, enligt hälsoskyddslagen, en störning som kan vara skadlig för människors hälsa och som inte är ringa eller helt tillfällig. Lagen gällde i princip alla störningstyper 9Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk s. 213. 109 kap. 2 §. 11Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk s. 351. 12Upphävd genom MB. varför tillämpningsområdet, i dessa avseenden, var större än miljöskyddslagens. Hälsoskyddslagen var dock begränsad på det sättet att den syftade till att skydda människors hälsa men inte naturmiljön. Hälsoskyddslagen var av ramlagskaraktär och fick sitt konkreta innehåll till stor del genom föreskrifter som meddelas av regeringen, kommunen eller statlig myndighet. Frågor som kunde regleras med stöd av hälsoskyddslagen var exempelvis radonhalt i bostäder och avloppsledningar, badvattenkvalitet, ormar i fångenskap och förbud mot tomgångskörning.13 Möjligheterna att ingripa med stöd av MB i syfte att förebygga eller undanröja olägenheter för människors hälsa ska, i likhet med tidigare reglering, omfatta endast sådana olägenheter som har anknytning till användningen av lös och fast egendom. I enlighet med den praxis som har utvecklats enligt dåvarande hälsoskyddslagen omfattar definitionen inte bara direkt hälso- skadliga störningar utan även störningar som påverkar människors psykiska välbefinnande såsom dålig lukt.14 Särskilda bestämmelser om hälsoskydd finns i 9–15 §§ där det framgår att bostäder och lokaler för allmänna ändamål ska brukas på ett sådant sätt att olägenheter för människors hälsa inte uppstår och ska hållas fria från ohyra och andra skadedjur (9 §). Vidare vad som gäller om det finns misstanke om att ett sällskapsdjur som innehas av privatperson bär på en allvarlig smittsam sjukdom som kan föras över till människor (15 §). Miljötillsynsförordningen (2011:13) innehåller bestämmelser för hur tillsynsmyndigheterna ska utöva tillsynen enligt 26 kap. 3 § i MB. I förordningen ges regler om hur den operativa tillsynen ska fördelas mellan statliga myndigheter och kommunala nämnder (2 kap.), uppgifter för de operativa tillsynsmyndigheterna (kap. 1), överlåtelse av tillsyn (1 kap.) samt vilka myndigheter som har en tillsynsvägledande funktion (3 kap.). 13Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk. 14Regeringens proposition 1997/98:45 Miljöbalk s. 350. Hos varje operativ tillsynsmyndighet ska det finnas en utredning om tillsynsbehovet för myndighetens hela ansvarsområde enligt MB. Den operativa tillsynsmyndigheten är också skyldig att på begäran av en tillsynsvägledande myndighet lämna den information som denne behöver för sin tillsynsvägledning (1 kap. 14 §). Den operativa tillsynen kan överlåtas från en statlig operativ tillsynsmyndighet åt en nämnd under vissa förutsättningar (1 kap. 18 §). Tillsyn av solarier utgör ett exempel på tillsyn som överlåtits från till kommunala nämnder. Begreppet tillsynsvägledning innefattar aktiviteter som utvärdering och uppföljning samt samordning av den operativa tillsynen men även att ge stöd och råd till de operativa tillsynsmyndigheterna (1 kap. 3 §). ska ge tillsynsvägledning i bland annat frågor som regleras i förordningen (2013:413) om kosmetiska produkter och förordningen (2012:503) om tatueringsfärger (3 kap. 7 §). ska ge tillsynsvägledning bland annat i frågor om smittskydd och övrigt hälsoskydd av hygienisk eller medicinsk karaktär som rör yrkesmässig hygienisk verksamhet (3 kap. 11 §). ska ge tillsynsvägledning bland annat om verksamheter som avses i 9 kap. 6, 6 a och 6 b §§ MB i de fall frågorna regleras i strålskyddslagen (1988:220) eller strål- skyddsförordningen (1988:293) (3 kap. 14 §). ska ge tillsynsvägledning i länet. I länsstyrelsernas tillsynsvägledning ingår att ge kommunerna stöd för att utveckla tillsynen (3 kap. 16 §). 9.4.3Förordning om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd Förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd innehåller kompletterande bestämmelser till MB:s kapitel om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. I syfte att förhindra olägen- heter för människors hälsa i bostäder ges bestämmelser för att stävja fukt, buller, radon, luftföroreningar och andra liknande störningar men även krav på tillgång till toalett och vatten för att kunna upprätthålla en god personlig hygien (33 och 35 §§). Anmälningsplikt gäller för vindkraftverk, bassängbad för allmän- heten och skolor men även för verksamhet där allmänheten yrkes- mässigt erbjuds hygienisk behandling som innebär risk för blodsmitta genom användning av skalpeller, akupunkturnålar, piercingsverktyg eller andra liknande skärande eller stickande verktyg (38 §). Kommunen ska, utöver vad som framgår av miljötillsynsförordningen ägna särskild uppmärksamhet åt lokaler där allmänheten yrkesmässigt erbjuds hygienisk behandling (45 §). 9.4.4Förordning om verksamhetsutövares egenkontroll Förordningen om verksamhetsutövares egenkontroll (1998:901) ska tillämpas av den som yrkesmässigt bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder, som omfattas av sådan tillstånds- eller anmälningsplikt som omnämns i 9 kap. MB.