sou · H3B394 · 2015-11-05 00:00:00 — /…/ Utskottet konstaterar att agerande har varit felaktigt. /…/ Det går inte utesluta att departementet agerade för att få ut sin version först och det skedde på ett sätt som miss- gynnade den journalist som hade begärt ut handlingen. /…/ Utskottet bedömer i likhet med JO att organisation inte är anpassad till de krav som följer av offentlighetsprincipen. Utskottet förutsätter dock att man inom påskyndar det för- bättringsarbete som har inletts för att tryckfrihetsförordningens skyndsamhetskrav ska kunna upprätthållas vid handläggningen av utlämnandeärenden. Utskottet ser även anledning att framhålla vikten av en god offentlighetsstruktur.11 Ett annat exempel på när offentliga företrädare inte bejakar öppen- het och granskning gäller dåvarande landstingsborgarråd . När hon framträdde i medierna, under sina år vid makten, valde hon i hög utsträckning fokus på privata sammanhang som, exempelvis vad hon bakade eller hur hon klädde sig, men tackade nej till intervjuer om för allmänheten brännande sakfrågor, som de då aktuella utförsäljningarna av vårdcentralerna.12 Detta att politiska makthavare väljer att inte exponera sig för de svåra frågorna från insatta journalister är ett ur historiskt perspek- tiv relativt nytt fenomen. Rörelsen bottnar bl.a. i de digitala möjlig- heterna att skapa sig en egen publik, utan att passera det ifråga- sättande filter som traditionella medier i viss mån har utgjort. utrikesminister har gjort sig känd för att tidigt ha anammat de sociala mediernas möjligheter som medger större utrymme för att själv sätta agendan. Men samma mönster märks även ibland i relation till de traditionella medierna. I ett fall valde han att kontakta Ring P1! i stället för att svara på Ekots frågor som redaktionen försökt ställa till honom i nära en veckas tid. , då chef för på , skriver i ett blogginlägg: Det är bekymmersamt därför att ett departement väljer vem man vill svara, och aktivt prioriterar bort den som haft tid och möjlighet att sätta sig in i ett ämne.13 Sammantaget finns det många tecken på att öppenheten vittrar. Principen är att genomlysning av maktens korridorer är grund- läggande för ett väl fungerande demokratiskt samhälle. 11Konstitutionsutskottets betänkande 2012/13:KU20, s. Utskottet var inte enigt. 12Sima, , , , , , Beckström, Liv & (2012). undviker alla besvärliga frågor, publicerad på . 13Lagercrantz, (2013). När ringde till ”Ring P1!”, Ekots redaktionsblogg , publicerad . måste all offentlig verksamhet bejaka att politiker, tjänstemän och granskande medier står på samma sida i arbetet med att utveckla samhället och stärka demokratin. Alla offentliga företrädare bör ta ansvar för att skapa en kultur där granskning bejakas, där de grundlagsskyddade principerna är heliga och där det råder noll- tolerans mot alla åtgärder som vidtas för att kringgå dessa. För att utveckla samhället och stärka demokratin behöver alla gemensamt arbeta för att informationsvägar hålls öppna, och i takt med digitaliseringen bidra till att öppna och utveckla existerande och nya kanaler för öppenhet. 5.2.2Muntliga källor och förtroenden En annan väsentlig faktor för att offentlighetsprincipens inten- tioner ska få fullt genomslag är att de muntliga källorna känner förtroende för personen och/eller företaget de lämnar uppgifterna till, samt för rättsväsendet i stort. Förtroendet för journalister och medieföretag är såväl på nationellt som internationellt plan svagt vikande.14 Nedan (figur 5.1); en liknande trend syns i Gallups mätning som genomförts , vad gäller amerikaners förtroende för massmedier. 2014 och 2015 var tidsseriens bottennoteringar . 8 , Förtroendebarometer 2015, Allmänhetens förtroende för institutioner, politiska partier, massmedier och företag, samt Gallup Americans’ Trust in the 2015. Bilden förmörkas ytterligare av de senaste årens avslöjanden om massiv övervakning av medborgare. Känslan av otrygghet märks inte minst i senaste utgåvan av rapporten och internet 2014; där syns det som benämnts som en Snowden-effekt, efter visselblåsaren avslöjande om amerikanska () globala övervakning. En av fem svenskar oroar sig över att myndigheter inkräktar på deras personliga integritet.15 Den faktiska utvecklingen visar att klimatet gentemot medier och journalister hårdnar. Enligt branschorganisationen har närmare hälften av de svenska medieföretagen haft medarbetare som utsatts för hot. menar att hotbilden förstärkts de senaste fem åren.16 15Findahl, (2014). Svenskarna och internet 2014. .SE Stiftelsen för internetinfrastruktur. Hot mot mediehus och medarbetare, rapport 2015:1. Samma bild märks i Cisions årliga journalistundersökning 2015.17 Den visar dessutom att kvinnliga journalister är särskilt utsatta: av de kvinnliga respondenterna angav att de blivit utsatta för sexistiska kommentarer eller sexuella trakasserier, bland männen var det . Då journalisterna hotas ligger det inte långt bort att tänka sig att källor tvekar att kontakta redaktioner av rädsla för att själva utsättas. Här saknas fördjupande forskning, men enligt en kvalitativ studie från 2014 tror journalisterna själva att en allt större accep- tans för näthatet breder ut sig i samhället och att detta i sin tur får negativa konsekvenser för demokratin.18 Sett ur ett internationellt perspektiv är utvecklingen om möjligt än mer negativ. Enligt to Protect Journalism (CPJ), har 43 journalister dödats i år.19 har fler än 1 100 journa- lister mördats i tjänsten runtom i världen, enligt världsorganisa- tionen (Wan-Ifra).20 av dessa var lokala journalister, arbetade för print- medier. De farligaste länderna, enligt samma källa, var och . En av dem som fallit offer för det dödliga våldet mot journalister är SR:s korrespondent , som mördades i . För att uppmärksamma utvecklingen gav Wan-Ifra symboliskt sitt pressfrihetspris Golden Pen of till alla journalister som pliktat med sina liv i demokratins tjänst. driver också kampanjen ”End Impunity”,21 för att upp- märksamma det faktum att förövarna bakom detta våld ofta går fria. Att den våldsamma utvecklingen inte bara påverkar journa- lister utan även journalisternas källor märks t.ex. i . Det är ett land som ofta fördöms för våldsamma ingrepp i mediefriheten, inte minst genom summariska fängslanden av journalister. Mellan- östernkännaren och frilansjournalisten beskriver i 17Temaundersökning om näthat mot journalister i , Cision, publicerad . 18Olsve, (2014). Hot mot svenska journalister – en kvalitativ studie om påverkan i arbete och vardag, , . 19Committee to Protect Journalism, , . Golden Pen of Freedom Awarded to Journalists Killed in the of Duty, , , publicerad . 21Unescos kampanj to End Impunity for Crimes against Journalists. en artikel i tidningen hur källor i är ”rädda för att bli citerade med namn”.22 Hoten mot muntliga källor kommer dock inte bara utifrån, utan kan även komma inifrån källornas egen organisation eller arbets- givare. , som organiserar 90 000 anställda i statlig verksamhet, har från en medlemsundersökning kunnat konstatera att fyra av tio av medlemmarna upplever att det blivit lägre i tak på arbetsplatsen . Var femte anger att de drabbats av repressalier som straff för att de öppet uttalat kritik.23 Flera olika faktorer som hämmar öppenheten nämns, bl.a. kontrollerande chefer, undanhållande av information och rädsla att bli utfryst. 5.2.3Initiativ som hindrar anskaffning av material Ett sidofenomen är oron för den personliga integriteten som växer i takt med att initiativ tas som bygger hinder för anskaffning av material. Detta sker i , internationellt och inte minst inom EU. Ett svenskt exempel är det fotoförbud som införts vid flera landsting.24 Landstingen anser att patientsekretessen och skyddet för den personliga integriteten går före anskaffningsrätten. Enligt SKL är också förbuden helt i enlighet med rådande lagstiftning25, men det har väckt starka reaktioner från utgivarhåll. Utgivarna menar att förbudet är ett effektivt hinder mot den grundlagsskyddade anskaffningsrättigheten. Även har kritiserat initiativen med hänvisning till mediers granskande roll. Argumentationen kan illustreras med ett exempel: Om det råder missförhållanden på en landstingsklinik kan det krävas ett fotografi för att bevisa det som pågår och det ligger därmed också i det allmännas intresse att medier bör ha rätt att hämta in beviset. Om patienter behöver medverka, har medierna sitt självsanerande etiska regelverk som stipulerar att ett upplyst samtycke ska inhämtas före 22Lundquist, (2015). Människor är rädda att citeras med namn, Journalisten, publicerad . 23Fackförbundet (2014). Öppenhet på villovägar? En rapport om meddelarfrihet och öppenhet inom stat och myndigheter. 24Örstadius, (2011). Tillstånd krävs för att ta bebisbilder, , publicerad . 25SKL, Avdelningen för juridik (2011). Generella förbud mot ljud- och bildupptagningar på sjukhus. Detta har fram till fotoförbudens införande fungerat väl, menar utgivarna. Det är i sammanhanget värt att notera att den nya bestämmelsen i om kränkande fotografering gör undantag för fotografering som är ett led i nyhetsförmedling.26 framförde dessutom önskemålet om ett nytt förbud om otillbörlig fotografering på olycksplatser. Något som vänder sig emot, med hänvisning till att ett dylikt förbud skulle minska öppenheten i samhället.27 Ett annat exempel är och räddningstjänstens införande av internkommunikationssystemet (Radiokom- munikation för effektiv ledning), där den sista delen av landet inlemmades i systemet 2010. Kommunikation som tidigare skedde över radiovågor var möjlig att följa för allmänhet och medier, har i och med blivit hemlig. Den nya organisationen resulterar i att medier kan göra en självständig bedömning av allmänintresset vid en olycka eller ett brott, utan är hänvisade till enskilda polisers filtrering av verkligheten. Faran, menar medie- företrädare som kritiserat nyordningen, är att Polisen – en av de myndigheter med mest makt över medborgarna och därmed i behov av motsvarande granskning – inte nödvändigtvis uppger kor- rekta uppgifter, särskilt i fall då poliser begått fel i tjänsten.28 Ett exempel är kommunikationen efter en dödsskjutning i : Inledningsvis uppger Polisen att en man avlidit i en ambulans, trots att mannen låg död i sin lägenhet. Det dröjde till innan de felaktiga uppgifterna korrigerades. Polisen betecknar det inträffade som ett missförstånd mellan beslutsfattare.29 Att Polisen själv väljer ut vad myndigheten anser intressant och relevant – utan insyn och granskning – och dessutom utan nöd- vändig kunskap om publicistisk konsekvens, innebär inte bara en svaghet vad gäller medborgarnas rätt till insyn. Kritikerna menar att det de facto innebär en censur som inte hör hemma i ett öppet samhälle. 26Proposition Kränkande Fotografering (prop. 2012/13:69) s. 41. 27Medievärlden (2015). SJF: Fotoförbud fel väg att gå, publicerad . 28Granström, (2015). Massiv kritik mot polisen från flera redaktioner, , publicerad . 29Niang, , , (2013). Polis misstänkt för dödsskjutning i , , publicerad . infördes efter beslut av för att stärka samhällets krishanteringsförmåga och underlätta den dagliga kommunika- tionen. Enligt Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) används systemet av cirka 500 organisationer i landet. Polisen, som är en av dessa, har argumenterat att de åtgärder som vidtagits för att bibehålla öppenheten, bland annat genom att de anställt fler informatörer samt på olika sätt förstärkt sin närvaro på Twitter och i andra digitala plattformar, räcker. 5.2.4Risker med nya anskaffningsmetoder I takt med att medieborgarna i allt högre utsträckning blir en del av anskaffningsprocessen, är det värt att notera att många medie- företag saknar genomtänkt etik och policy för situationer då utom- stående blir delaktiga i det praktiska arbetet. Paragraf 9, 10 och 11 i stipulerar hur ansvarstagande i anskaffningen bör gå till – men då medieborgarna faller utanför kategorin ”yrkes- verksamma journalister” appliceras inte regelverket i förhållande till dem i de allra flesta fallen.30 Hos medieborgarna kan konstateras stora kunskapsluckor på det aktuella området. I den uppkomna situationen finns en risk att medieföretagen i sin iver att få fram exklusivt nyhetsmaterial till låg kostnad, utsätter medieborgare för risker. Exempelvis har i Guardians fotspår lanserat en app med geopositionering för att kunna nå ögonvittnen vid pågående nyhetshändelser. Vem tar ansvar om en rånare skjuter ihjäl en medieborgare som fått eller tagit på sig ”uppdraget” att dokumentera brottet? Utöver den direkta risken människor utsätts för på kort sikt riskerar denna hantering att på skada förtroendet för medier. Digitaliseringen har inte bara vänt upp och ner på vissa av de tradi- massmediernas grundvalar, den förändrar mediernas innehåll i grunden. Till stor del ger denna förändring bättre förutsättningar: aldrig har det varit lättare att kontrollera en faktauppgift, få snabb och direkt tillgång till data, hitta en expert på ett aktuellt område, nå ett ögonvittne eller någon annan som berörs. Parallellt med denna positiva utveckling – som har poten- tialen att driva fram kvalitet – leder en rad andra faktorer, mer indirekt kopplade till digitaliseringen, i en annan riktning. Informa- tionsexplosionen resulterar i olika filtreringsutmaningar. Det leder emellertid inte till slutsatsen att journalistiken har minskat i betydelse. Men jakten på bärkraftiga affärsmodeller har genom satsningar på brett tilltalande innehåll som kan dra trafik – i kombination med redaktionella nedskärningar – fått negativa konsekvenser för inne- håll som skapas av de kommersiella företagen. Även produktionen från de offentligt finansierade medieföretagen, som inte tvingas ta samma kortsiktiga ekonomiska hänsyn, påverkas då de mäter fram- gång på liknande sätt som sina affärsdrivande branschkollegor. Mängden nya distributionsplattformar – och hastigheten med vilken de lanseras – resulterar i att redaktionerna inte hinner kom- petensutveckla i samma takt. Enligt en enkät bland det brittiska journalistfackets medlemmar producerade innehåll för nya medieslag de inte fått utbildning i och av de tillfrågade ansåg att det plattformsöverskridande arbetet hade lett till ökad arbetsbörda och sämre innehållslig kvalitet.31 Allmänhetens förtroende är mediernas viktigaste kapital. För att behålla det krävs trovärdigt innehåll av hög standard. Följande avsnitt går igenom ett antal förändringar av innehållets karaktär och kvalitet, såväl positiva som negativa. 5.3.1Från slutenhet till transparens Den analoga erans innehållsproduktion präglades av slutenhet i förhållande till publiken. Ett visst mått av transparens har visser- ligen alltid funnits som en integrerad del av journalistiken: upp- hovspersonen bakom en artikel eller ett inslag har gett sig till känna, källor har refererats. Digitaliseringen driver dock fram helt 31 (2009). What’s happening to our news – an investigation into the likely impact of the digital revolution on the economics of news publishing in the UK. nya möjligheter till stärkt transparens. En skriftlig ursprungskälla kan biläggas en publicering, exempelvis via en hyperlänk. Ett klipp från kommunfullmäktige eller kan publiceras så att med- borgarna får direkttillgång till samma originalmaterial och den insyn som redaktionen – eller de som deltog i en viss händelse – har. Vetskapen att många kan och kommer att verifiera vad som rapporteras har alla möjligheter att driva fram kvalitet. lyfter i en rapport upp vikten av ökad transparens och dess koppling till ansvarsutkrävande och i förlängningen medieföretagens legitimitet.32 Samma tendens märks i genom att fler och fler medieledare i artiklar, bloggposter och poddsändningar regelbundet och öppet beskriver skeenden bakom kulisserna, t.ex. vilka överväganden som gjordes inför ett utgivarbeslut. arbetar många medieborgare sida vid sida med de tradi- medieaktörerna, såväl med materialinsamling som publi- cering – med en professionaliseringrörelse som följd. Det leder till ökad insyn och förståelse för mediernas logik och att gränserna blir allt otydligare. Medier kan inte längre ses som fristående från sina olika möjliggörande nätverk. I denna kontext skapas nya för- väntningar och i viss mån även helt nya normer. Ett talande exempel på när traditionella medier utmanas av nya plattformar, lyfts fram i en av DN:s ledare : När traditionella medier, inom det grundlagsskyddade området, döljer vissa faktauppgifter (ofta av legitima, pressetiska skäl) ökar spekula- tioner i digitala plattformar, utan ansvarig utgivare.33 En tweet av SvD:s ledarskribent citeras i samma text: 32Assessing Trancparency, , , publicerad . 33Wolodarski, (2015). Lyssna på polisen som varnar för lynchstämning, ledare publi- cerad i . Foto: Skärmbild från . I debatten, som väckt uppmärksamhet, anser Gudmundsons mot- ståndare att det i då verifierat och icke-verifierat material blandas på olika plattformar är viktigare än någonsin att de ansvars- tagande medierna inte låter beprövade yrkesregler börja vittra. Men Gudmundson har ändå en poäng i första delen av resonemanget – de ansvarstagande medierna har tappat sitt informationsmonopol och det får märkbara konsekvenser. Läsare, tittare och lyssnare tappar förtroende för medier – såväl i som internationellt. Ett konstruktivt sätt som medieaktörer använder för att möta denna utveckling är att öka transparensen genom att sprida mer metainformation kring arbets- metoder, urval och publicistiska överväganden.34 Men även genom att avslöja eventuella personliga jäv, exempelvis hos en reporter. Ytterligare en metod som spridits är att öppet och ödmjukt erkänna misstag samt genomföra tydliga korrigeringar, ibland på fast plats. Ett exempel är , som arbetar strukturerat med dessa frågor, i syfte att stärka trovärdig- heten, bl.a. publicerar företaget, i förekommande fall, på 34 Kovach, , Tom (2014). The Elements of Journalism – What Newspeople Should Know and the Public Should Expect, Revised and Updated 3rd Edition. löpsedeln.35 Vissa har även skapat en fast klagomålsinstans, en publikombudsman. De digitala publiceringskanalerna erbjuder också möjligheten till omedelbara rättelser. Oavsett vilken eller vilka metoder som väljs handlar det i varje publicering om att bevisa för publiken varför de ska lita på att en viss rapportering är trovärdig framför dussintals, kanske hundra- tals, andra. Flera forskare och branschstrateger argumenterar för att denna öppenhet kring de journalistiska processerna är en nyckel för att bygga en hållbar relation till publiken. 5.3.2Från kritisk granskning till kommunikation En grundläggande aspekt på hur innehållet uppfattas av med- borgarna är givetvis vem som är avsändare. I då medieslag konvergerar, då all typ av kommunikation professionaliseras och då vem som helst kan kalla sig för chefredaktör blir det allt svårare för ett otränat öga att avgöra var gränserna går. En sådan utmaning är gränsen mellan journalistik och kom- munikation och då i särskild bemärkelse relationen mellan granskare och granskade. I då de kommersiella medieföre- tagen skär ned och då det offentliga skalar upp sina kommunika- tionsinsatser påverkas balansen. Trenden märks i en mindre enkätundersökning har genomfört med 28 kommunikationsansvariga vid kommuner, landsting och myndig- heter. Av de svarande sa att de ökat sina kommunika- tionsinsatser 2014 jämfört med 2009.36 Ett exempel kan hämtas från . De skånska tidningarna har tappat av sin redaktionella personal , har kommuner, regioner och myndigheter utökat sina kommunikationsavdelningar. Det finns naturligtvis en gräns när skattefinansierade verksam- heter med sin långsiktigt stabila finansiering skadar balansen genom att den tillrättalagda bilden av samhället då dominerar. stöttade det offentliga dessutom de kommersiella medierna 35Mattsson, (2015). Vi välkomnar transparens, , publicerad den . 36Svarsfrekvensen för enkätundersökningen var . 37SVT: Allt fler kommunikatörer i de skånska kommunerna, . med omfattande annonsköp. har en del av dessa pengar förflyttats till sociala medier, det vill säga skattemedel som tidigare stöttade den demokratiska granskningen går till globala, kommersiella storbolag. existerar inga juridiska hinder för offentliga aktörer, inte heller något reglerat ansvar vad gäller att upprätthålla denna för demokratin så essentiella balans. 5.3.3Från samhälls- till underhållningsorientering Journalister har anklagats för att bidra till en utveckling där gränsen mellan nyheter/information och under- hållning blir allt otydligare. På engelska används termen ”infotainment” för att beskriva fenomenet med en mer sensations- inriktad, konfliktorienterad och personcentrerad journalistik. Det har också benämnts som en allmän trivialisering eller rentav populism. Det handlar såväl om innehållets karaktär som om en mer övergripande trend där ämnen som sport, underhållning och skandaler tenderar att prioriteras framför politik, ekonomi och samhälle.38 En närbesläktad term är ”tabloidisering”, som beskriver hur alltfler medieaktörer färgats av kvällstidningarnas sätt att paketera nyheter; för att möta användarnas uppfattade behov krävs tydligare personvinklar och mer känslor. I tabloidjournalistiken ligger också en avsägelse av heltäckande redovisningsansvar. Forskarna är delade i sin syn på denna utveckling. Lite förenklat anser ett läger att infotainment sprider sig och färgar av sig även på tidigare kvalitetsinriktade medieaktörer – och att detta i förläng- ningen generellt sänker standarden för journalistiken.39 Andra menar att rörelsen sker i båda riktningar: kvalitetsaktörer tabloidi- seras, som tidigare mer sensationsinriktade medier satsar mer och mer på kvalitet. Det existerar få breda, aktuella studier med relevans för resonemanget av den faktiska förändringen av innehållet inom det svenska språkområdet. 38Sparks, (2000). Introduction: Panic over tabloid news, Tabloid : Global Debates over Media Standards, (red) Sparks, C and Tulloch, J., s. 1–40. 39Referens till , (2009) skriven av Albaek, , van Dalen, , de Vreese, . & Jebril, Nael (2014) i Political Journalism in Comparative Perspective, university press, s. 122. En rapport från – som visserligen fokuserar på hur formatnedgången från storformat till tabloid påverkat men som ändå har en viss relevans vad gäller den inne- hållsliga analysen – visar dock på ett kraftigt minskat antal artiklar i sju undersökta dagstidningar.40 Antalet artiklar om underhållning är i princip oförändrat mellan 1990, 2000 och 2010 men mot bak- grund av att produktionsvolymen totalt minskar ökar under- hållningsandelen av helhetsutbudet. En annan slutsats är att det skett en kraftig minskning av bevakningen av sakfrågor – till förmån för händelserapportering (som olyckor och brott). Flera kommersiella medieföretag har särskilda satsningar på denna typ av innehåll, ett exempel är som pakete- rar materialet som Senaste blåljusen. specialrapport inom ramen för Myndigheten för radio och tv:s utredning av de offentligt finansierade mediernas konkurrenspåverkan pekar på en kraftig volymökning av SVT:s utbud.41 Men konstaterar ingen ökad kommersialisering av innehållet. Studiens metodik, där den empiriska basen delats upp i de två kategorierna informationsinriktad innehåll och underhållningsinriktat innehåll, har emellertid en begränsning: Den tar till synes inte hänsyn till exempelvis om informationsutbudet blivit mer underhållningsinriktat, därmed blir det svårt – mot bakgrund enbart av detta material – att få fram en entydig slutsats. Två av de huvudsakliga orsakerna bakom utvecklingen är digitaliseringen och kommersialiseringen. Digitaliseringen, med en ökad andel redaktionella tjänster som dediceras snabba nätnyheter, kan exempelvis antas påverka utvecklingen mot en mer episodisk händelsecentrering. Men också det faktum att redaktörerna har tillgång till användardata i realtid. Därmed kan de anpassa utbudet till den efterfrågan som statistiken målar upp.