sou · H3B340 · 2015-04-09 00:00:00 — Något bemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om de registerfrågor som behöver regleras (se avsnitt 5.4.3 och 5.4.11) behövs inte, eftersom detta faller inom regeringens s.k. restkompetens enligt 8 kap. 7 § regeringsformen. Förslag: beslut ska få överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas vid över- klagande till kammarrätten. Ett beslut att förelägga någon att lämna upplysningar för att kunna bedöma om en viss verksam- het är tillståndspliktig ska dock inte få överklagas. Finans- inspektionen ska få bestämma att ett beslut om förbud, före- läggande eller återkallelse ska gälla . Skälen för förslaget: Allmänt inom finansmarknadsområdet gäller att de beslut som meddelar får överklagas till allmän förvaltningsdomstol, med krav på prövningstillstånd vid överklagande till kammarrätt (jfr prop. 2013/14:107 s. 71 f.). svarande bör gälla även enligt den nya lagen om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter. I vissa näringsrättsliga lagar, t.ex. lagen om värdepappersmarknaden, finns möjlighet att föra en särskild talan om inte meddelar ett beslut om tillstånd (26 kap. 2 §). Denna ordning följer dock av det bakomliggande direktivet (MiFID I, se vidare prop. 2006/07:115 s. 523) och har inte ansetts befogad att införa i t.ex. lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. En möjlighet till en sådan dröjsmålstalan bör därför inte införas i den nya lagen om bostads- krediter. I likhet med vad som gäller enligt t.ex. 17 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse bör överklaganderätten inte omfatta ett föreläggande om att lämna upplysningar om en verksamhet, som behövs för att ska kunna bedöma om den är tillståndspliktig. bör få bestämma att beslut om förbud, före- läggande eller återkallelse ska gälla . 5.4.30Kravet på sanktioner i bolånedirektivet Bedömning: Genom den näringsrättsliga reglering som föreslås kommer samtliga kreditgivare och kreditförmedlare av bostads- krediter att stå under tillsyn och inspek- tionen kommer ha möjligheter att ingripa vid överträdelser av de bestämmelser som genomför bolånedirektivet. Någon ytter- ligare författningsreglering av bolånedirektivets krav på tillräck- liga sanktioner behövs inte. Skälen för bedömningen: I artikel 38 föreskrivs, på sedvanligt sätt när det gäller EU-direktiv, att medlemsstaterna ska fastställa sank- tioner för överträdelser av de nationella bestämmelser som antas för genomförande av direktivet. Sanktionerna ska vidare vara effek- tiva, proportionella och avskräckande. Genom ett införande av tillståndsplikt för samtliga kreditgivare av bostadskrediter kommer all sådan kreditgivning att stå under tillsyn av , vilket inkluderar efterlevnaden av bestämmelserna i konsumentkreditlagen, se närmare i avsnitt 5.3.22 och 5.4.18. Som berörs i de avsnitten kommer alltså såväl Konsu- mentverket/som att ha delvis överlappande möjligheter att ingripa mot en kredit- givare eller en kreditförmedlare som inte iakttar sina skyldigheter enligt konsumentkreditlagen. Överträdelser av det regelverk som införs i den nya näringsrättsliga lagen för att genomföra bolåne- direktivets krav kommer att bli föremål för tillsyn av Finansinspek- tionen, som har möjlighet att ingripa på ett nyanserat sätt vid olika överträdelser. Sammanfattningsvis anser utredningen alltså att de bestämmel- ser som föreslås för att genomföra bolånedirektivet är sanktione- rade på ett sätt som uppfyller direktivets krav. Enligt direktivets artikel 38.2 ska också de behöriga myndig- heterna i medlemsstaterna ges möjlighet att offentliggöra administ- rativa sanktioner som påförs för överträdelser av bestämmelser som genomför direktivet. Något genomförande av denna bestämmelse behövs inte, eftersom domar och myndigheters beslut är offentliga i . och beslut publiceras också bl.a. på myndigheter- nas hemsidor. Någon åtgärd för att genomföra direktivet behövs alltså inte. 5.5Vissa andra bestämmelser i direktivet 5.5.1Finansiell utbildning av konsumenter Bedömning: Bolånedirektivets bestämmelse om finansiell utbild- ning av konsumenter kräver inga genomförandeåtgärder. Skälen för bedömningen: Enligt direktivets artikel 6 ska medlems- staterna främja åtgärder för att stödja utbildning av konsumenter när det gäller ansvarsfullt låntagande och skuldhantering, särskilt avseende bolån. Det anges vidare att det är nödvändigt med tydlig och allmän information om kreditgivningsprocessen, samt informa- tion om den vägledning som konsumentorganisationer och natio- nella myndigheter kan ge konsumenter. Artikel 6.2 avser vad kom- missionen ska göra för att vidareutveckla medlemsstaternas praxis när det gäller finansiell utbildning. Konsumentstödet i är uppbyggt både som statlig och verksamhet. är den centrala myndig- heten på konsumentområdet vars övergripande målsättning är med- vetna och säkra konsumenter. Det finansiella området är prioriterat för verkets satsningar . Allmän informa- tion om låneavtal finns på t.ex. , med hänvisning till den kommunala konsumentvägledningen och till Konsumenternas Bank- och webbplats. Byrån är en stiftelse vars ändamål är att driva opartisk och självständig vägled- ning för konsumenter bl.a. i frågor som rör kreditinstitut. Byrån erbjuder alltså både allmän information på sin hemsida och vägled- ning för enskilda konsumenter. Även arbetar med att stärka konsumentskyddet på det finansiella området, bl.a. genom utbildning av konsumenter, vilket ska öka konsumenternas medvetenhet och kunskaper inom det privatekonomiska området. Arbete bedrivs i samverkan med andra myndigheter, företag och organisationer och har bl.a. fokuserat på utbildning av fackliga ombudsmän, studieledare i studieförbund och representanter från pensionärsorganisationer. Inom ramen för arbetet pågår också ett flertal skolprojekt (se t.ex. mentskyddet på finansmarknaden, , s. 9). Sammanfattningsvis anser utredningen att direktivets krav angå- ende finansiell utbildning av konsumenter redan är uppfyllt. Några genomförandeåtgärder behövs därmed inte. 5.5.2Pålitliga och flexibla marknader Bedömning: Bolånedirektivets bestämmelse om pålitliga och flexibla marknader kräver inga särskilda genomförandeåtgärder, utom såvitt redan redogjorts för i avsnitt 5.4.16. Skälen för bedömningen: Artikel 26.1 innehåller ett krav på att medlemsstaterna ska ha lämpliga mekanismer på plats för att säker- ställa att fordran på säkerheten kan drivas in av kreditgivare eller å deras vägnar. Bestämmelser om verkställighet och utmätning finns i 3 och 4 kap. utsökningsbalken (1981:774). Mekanismer för att en fordran ska kunna drivas in finns alltså redan på plats enligt gällande svensk rätt. I artikel 26.1 anges vidare att kreditgivare ska ha register över de fastighetstyper som godtas som säkerhet samt vilken policy för tecknande av hypotekslån man tillämpar. Detta krav på kreditgivare bör genomföras i den näringsrättsliga lagstiftning som behövs för genomförande av direktivet, se förslagen i avsnitt 5.4.16. Artikel 26.2 innehåller en bestämmelse om att medlemsstaterna ska vidta åtgärder för att statistiskt övervaka bostadsmarknaden och uppmuntra till utarbetande och användning av särskilda pris- index som kan vara privata eller offentliga. I finns omfattande statistik över bostadsmarknaden. Den officiella statistik som tas fram av () visar t.ex. fastighetsprisindex med utgångspunkt från lag- fartsärenden. SCB samlar också in och behandlar statistik från mäklare på uppdrag av . Företaget har bildats genom ett branschinitiativ och uppgifterna som ligger till grund för statistisken är försäljningssiffror som rapporteras in av de enskilda mäklarna. Statistiken täcker av alla försäljningar genom mäklare (se . är förvaltningsmyndighet för frågor om bl.a. boende och bostadsfinansiering. Verket ska därmed bl.a. aktualisera stati- stik, följa och analysera utvecklingen på bostadsmarknaden, såväl i nationellt perspektiv som på regional nivå (1 och 3 §§ förordning [2012:546] med instruktion för ). publicerar regelbundet marknadsrapporter som rör olika frågor om boende, t.ex. bostadsprisernas utveckling och hushållens belåning för bostads- ändamål. Den övervakning, både privat och offentlig, som redan sker, bör anses vara tillräcklig för att direktivets krav i denna del ska vara upp- fyllt. Några genomförandeåtgärder bedöms därför inte behövas. 5.5.3Försenad betalning och utmätning Bedömning: Gällande svensk rätt i bl.a. utsökningsbalken (1981:774) och olika myndigheters arbete med konsumentstöd samt gällande branschpraxis innebär att inga ytterligare genom- förandeåtgärder behövs till följd av direktivets bestämmelser om försenad betalning och utmätning. Skälen för bedömningen: Uppmuntran att medge skäliga anstånd Enligt artikel 28.1 ska medlemsstaterna införa åtgärder för att upp- muntra kreditgivare att medge skäliga anstånd innan utmätnings- förfaranden inleds. Eftersom direktivet i denna del är allmänt hållet får det upp- fattas så att medlemsstaterna har relativt stort utrymme att avgöra vad som är en ”uppmuntrande” åtgärd. Vidare bör direktivet tolkas så att behovet av åtgärder bör avvägas mot kreditgivarnas berätti- gade intresse av att få betalt för sina fordringar – direktivet inne- håller ju också ett krav på medlemsstaterna att ha mekanismer på plats för att säkerställa att fordran på säkerheten kan drivas in (arti- kel 26). Man bör också kunna utgå ifrån att om det i en medlems- stat redan finns en sund praxis på marknaden där kreditgivarna ger skäliga anstånd innan kreditavtalet sägs upp och utmätningsåtgär- der tar vid, så behövs inga särskilda åtgärder för uppmuntran. För det första kan anmärkas att svenska kreditgivare är bundna av konsumentkreditlagens reglering av betalning . Betalning regleras i 33 § i lagen och kan utkrävas endast under vissa förutsättningar. Vid förtidsbetalning gäller vidare en uppsägnings- tid (34 §). Genom denna reglering kan konsumen- ten alltså sägas få ett visst anstånd. Vidare är branschpraxis sådan att flera påminnelser sänds ut innan några andra åtgärder vidtas. Redan p.g.a. detta bör det knappast krävas några uppmuntrande åtgärder för att uppnå syftet med skäliga anstånd i . Både och arbetar med konsumentskydd och har möjlig- het att vidta åtgärder om det skulle krävas. pågår också ett arbete inom med att anta riktlinjer (guidelines) avseende kreditgivares hantering av betalningsförsummelser i syfte att stödja genomförandet av artikel 28 i bolånedirektivet (se vidare Consultation Paper on Draft Guidelines on arrears and foreclosure, /CP/2014/43, ). Sådana riktlinjer gäller i på samma sätt som en myndigheters allmänna råd. Rikt- linjerna i sig kommer alltså att innebära en åtgärd för uppmuntran av skäliga anstånd i enlighet med artikel 28. Artikel 28.2 och 28.3 avser medlemsstaternas reglering av avgifter som en kreditgivare kan ta ut vid betalningsförsummelse. Av bestämmelserna följer att det är tillåtet för medlemsstaterna att antingen bestämma att kreditgivaren inte får ta ut högre avgifter än de kostnader som faktiskt uppstått för kreditgivaren till följd av betalningsförsummelsen, eller att tillåta att avgifterna är högre än så, under förutsättning att ett tak för avgiftens storlek bestäms. Enligt gällande svensk rätt tillämpas ett tak för de avgifter som får tas ut vid betalningsförsummelse enligt lagen (1981:739) om er- sättning för inkassokostnader m.m. Några åtgärder för att anpassa svensk rätt till direktivets krav behövs alltså inte. Enligt artikel 28.4 får medlemsstaterna inte förhindra parterna i ett kreditavtal från att komma överens om att kreditgivaren som återbetalning av lånet kan acceptera att som full betalning av kredit- beloppet ta emot säkerheten eller intäkter från en försäljning av säkerheten. Något hinder för sådana överenskommelser finns inte enligt gällande svensk rätt. Bästa möjliga pris för utmätt egendom I artikel 28.5 anges att medlemsstaterna ska ha förfaranden för att möjliggöra att bästa möjliga pris kan fås ut för den utmätta säker- heten. Bestämmelser om försäljning av utmätt fast egendom finns i 12 kap. utsökningsbalken. Enligt 12 kap. 32 § ska det s.k. skydds- beloppet (fordringar med bättre rätt än exekutionsfordringen samt förrättningskostnaderna, 12 kap. 29 §) alltid täckas av köpeskillingen. Även om skyddsbeloppet blir täckt, får ett bud inte accepteras om det är sannolikt att ett avsevärt högre pris kan uppnås (12 kap. 40 §). För lös egendom (t.ex. bostadsrätt) gäller motsvarande bestämmelser (9 kap. 4 § utsökningsbalken). Utmätt lös egendom kan också säljas underhand om det är sannolikt att högre köpe- skilling kan uppnås på det sättet (9 kap. 8 §). Dessa bestämmelser bör anses innebära att förfarandet vid försäljning av en utmätt bostad möjliggör att bästa möjliga pris kan uppnås. Vidare ska enligt artikel 28.5 medlemsstaterna se till att det införs åtgärder för att underlätta återbetalning, som ett skydd för konsu- menten. Inom ramen för den kommunala budget- och skuldrådgiv- ningen kan en skuldsatt individ få hjälp med bl.a. att se över sin ekonomi för att kunna återbetala sina skulder och förhandla med fordringsägare för frivilliga uppgörelser. Som en yttersta åtgärd för en överskuldsatt individ finns möjlighet till skuldsanering enligt skuldsaneringslagen (2006:548).15 Bedömning: Möjligheten att få en tvist prövad vid () och samarbetet mellan alternativa tvistlösningsorgan inom det europeiska innebär att bestämmelserna i artikel 39 i bolånedirektivet, om mekanismer för tvistlösning, inte kräver något genomförande. Skälen för bedömningen: I artikel 39 ställs krav på att medlems- staterna ska sörja för att lämpliga och effektiva klagomåls- och tvistlösningsförfaranden inrättas för tvistlösning utanför domstol av konsumenttvister avseende kreditavtal. Det ska finnas möjlighet att få tvister med kreditgivare, kreditförmedlare och utsedda repre- sentanter prövade. Befintliga organ får användas om så är lämpligt. Medlemsstaterna ska kräva att de alternativa tvistlösningsorganen samarbetar för att lösa gränsöverskridande tvister. är en statlig myndighet som utan avgift prövar tvister mellan konsumenter och näringsidkare. Vissa tvister prövas inte av , men tvister om konsumentkrediter hör inte till något undan- tag. Verksamheten vid ansågs vara tillräcklig för att uppfylla konsumentkreditdirektivets krav på tillgång till alternativ tvist- lösning (prop. 2009/10:242 s. 79 f.). samarbetar med andra alternativa tvistlösningsorgan i nätverket , som har bildats för sådana organ som prövar finansiella tvister. Kravet på samarbete för att lösa gränsöverskridande tvister är därmed uppfyllt. Några ytterligare åtgärder för att genomföra artikel 39 behövs därmed inte. 15 Så länge en fordran är förenad med panträtt kan den dock inte omfattas av skuldsane- ringen, se 7 §. 6Andra närliggande frågor om bostadskrediter På regeringens uppdrag har lämnat sin bedöm- ning av två frågor som rör bostadskrediter och som utredningen, enligt kommittédirektiven, ska överväga vidare. Det gäller Finans- inspektionens rapporter Ökad öppenhet om bolåneräntan (septem- ber 2013) och Individuellt anpassad amorteringsplan (). I rapporterna föreslår vissa åtgärder vars syfte är att öka konsumentens insyn i de faktorer som påverkar den ränta som erbjuds för en bostadskredit respektive att skapa för- utsättningar för en sundare amorteringskultur. Utredningen har haft i uppdrag dels att analysera förslagen i ljuset av bolånedirektivet, dels bedöma om det krävs lagstiftningsåtgärder för att genomföra för- slagen och i så fall lämna författningsförslag. Det har dock inte ingått i utredningens uppdrag att överväga ett tvingande amorte- ringskrav. Vidare har utredningen fått i uppdrag att överväga en fråga om huruvida en sund amorteringskultur påverkas av bestäm- melsen i 17 § andra stycket konsumentkreditlagen. 6.2Ökad öppenhet om bolåneräntan framhåller inledningsvis i rapporten att ett bostadskreditavtal oftast är det största ekonomiska åtagande ett hushåll gör och att en stor del av de svenska hushållen ingår sådana avtal. Den erbjudna räntan spelar därför stor roll för hushållens ekonomi över lag. är de flesta konsumenters kunskap om Andra närliggande frågor om bostadskrediter räntesättningen för bolån låg. Den möjlighet som finns till insyn är bristfällig. Flertalet stora kreditgivare publicerar s.k. listräntor, men dessa visar ofta inte på det verkliga ränteläget hos kreditgivarens kunder. föreslår mot denna bakgrund att konsu- menten ska få individuellt anpassad information och förklaringar om faktorer som påverkar den ränta som erbjuds. Kreditgivaren ska informera och förklara den genomsnittliga faktiska räntan för den egna bankens nya bolåneavtal för motsvarande räntebindningstid som konsumen- ten har valt, bankens kostnad för bolån (som procentenheter av räntan) för motsvarande räntebindningstid som konsumenten har valt och de konsumentspecifika faktorer som banken tar hänsyn till i sitt beslut om bolåneränta. Bankens genomsnittliga faktiska ränta och kostnad för bolån ska uppdateras åtminstone . I de fall andra produkter utöver bolånet erbjuds, ska kredit- givaren tydliggöra kostnaden för varje enskild produkt och särskilja denna från den eventuella rabatt som konsumenten får på sin bo- låneränta i utbyte mot att köpa produkterna. Fler detaljer om förslag redovisas i utred- ningens egen bedömning i skilda delar. överväger i sin rapport olika författnings- tekniska lösningar på hur informations- och förklaringsskyldig- heten skulle kunna föreskrivas för kreditgivarna. Finansinspek- tionen förordar att skyldigheten införs i konsumentkreditlagen, eftersom det är den lagstiftning som i första hand omfattar kredit- givarens skyldigheter mot den enskilde konsumenten. Ett annat alternativ som nämns är att , med stöd av be- myndiganden i lagen om bank- och finansieringsrörelse, antar före- skrifter som omfattar den föreslagna informations- och förklarings- skyldigheten. anser dock att detta, även om det vore juridiskt möjligt, vore mindre lämpligt. Inspektionen anför bl.a. att konsumentkreditlagen är den reglering som tar sikte på det enskilda kreditavtalet och förhållandet till konsumenten, medan lagen om bank- och finansieringsrörelse behandlar konsument- Andra närliggande frågor om bostadskrediter skydd ur perspektivet att bankens rörelse ska vara sund och att kreditinstitutet ska kunna fullgöra ingångna avtal. Eftersom vissa aspekter av den föreslagna förklaringsskyldigheten redan täcks av konsumentkreditlagens bestämmelse om god kreditgivningssed riskerar en reglering från sida att bli en dubbel- reglering. Slutligen anser att frågan om kredit- givarnas upplysningar kring sina finansieringskostnader är en fråga av sådan art att det i första hand är som bör besluta om den. 6.2.2Föreskrifter om öppenhet om bolåneräntan Efter att rapporten publicerades har den 16 feb- ruari 2015 meddelat föreskrifter och allmänna råd om information om ränta på bostadskrediter (FFFS 2015:1). De nya föreskrifterna innebär, för det första, att kreditinstituten m.fl. företag som er- bjuder bostadskrediter till konsumenter ska publicera uppgifter om den genomsnittliga bolåneräntan på sina webbplatser. Genomsnitt- liga räntor ska tas fram per kalendermånad och redovisas för de olika räntebindningstider företaget erbjuder. De genomsnittliga räntorna ska beräknas på bostadskreditavtal där räntan under kalen- dermånaden bestämts , vid en omförhandling av ett kreditavtal eller vid en förlängning av ett kreditavtal. Enligt före- skrifterna ska företagen också informera om vilka omständigheter hänförliga till konsumenten, krediten och säkerheten som företaget beaktar när det erbjuder en ränta på en bostadskredit. Föreskrifterna och de allmänna råden träder i kraft . Föreskrifterna föregicks av ett remissförfarande under vilket ett antal myndigheter och organisationer fick lämna synpunkter på förslagen. De flesta av remissinstanserna tillstyrkte då förslaget, eller var positiva till det som helhet, dock med synpunkter på ut- formningen av föreskrifterna i vissa delar. anförde dock att den information som följer av de föreslagna föreskrifterna inte nödvändigtvis underlättar för konsumenten utan snarare kan medföra en risk för ett oproportionerligt fokus på den genom- snittliga räntan utan förståelse för de mycket varierande faktorer som ligger bakom den individuella räntesättningen. avstyrkte förslaget, i vart fall i den föreslagna formen. anförde att en reglerad informations- Andra närliggande frågor om bostadskrediter givning kan ge negativa konsekvenser för konkurrensen. Infor- mationen kan, enligt verket, leda till att konkurrerande aktörer får större kännedom om exempelvis varandras marginaler och mark- nadsstrategier och att aktörerna därmed kan samordna sig, även utan några uttalade överenskommelser. Hur stor risken är för en sådan effekt är enligt verket beroende av vilken sorts marknad som informationen gäller. Bolånemarknaden karaktäriseras dock, enligt verket, av några få aktörer och trögrörliga kunder, där risken för samordning blir större. 6.2.3Utredningens överväganden och förslag Förslag: I ett erbjudande som avses vara bindande för kredit- givaren ska konsumenten få en förklaring om vilka faktorer som påverkat den erbjudna räntan. Förklaringen ska innefatta infor- mation om –den genomsnittliga räntan för de bostadskrediter med samma räntebindningstid som den konsumenten erbjuds som kredit- givaren avtalat om under de närmast föregående tolv måna- derna, redovisad , –bankens finansieringskostnad för bostadskrediter med samma räntebindningstid som den konsumenten erbjuds och –vilka faktorer hänförliga till konsumenten, krediten och säker- heten som banken har tagit hänsyn till vid bestämmandet av den ränta som erbjuds konsumenten. Kreditgivare som erbjuder andra finansiella produkter tillsam- mans med en bostadskredit ska i ett bindande erbjudande för- klara för konsumenten vilken ränta konsumenten hade blivit erbjuden om ett bostadskreditavtal hade ingåtts utan de övriga erbjudna produkterna. Förklaringen ska innefatta information om vilka avgifter och andra kostnader som var och en av de andra produkterna medför. Om konsumenten begär att få sådana förklaringar under bostadskreditavtalets löptid, ska kreditgivaren tillhandahålla dem . Andra närliggande frågor om bostadskrediter Skälen för förslaget: Utredningen gör till att börja med bedöm- ningen att bolånedirektivet inte hindrar en nationell reglering av de frågor som berörs av förslag, eftersom bolåne- direktivet inte omfattar frågor om denna slags information kring räntesättningen eller förklaringar till konsumenten om vilka faktorer som påverkat räntan. Sådan tillkommande information och förkla- ringar måste dock lämnas vid sidan av det till fullo harmoniserade , se ingressats 42. En utökad förklaringsplikt avse- ende den erbjudna räntan och prissättningen av olika paketerade produkter ligger för övrigt i linje med både artikel 16 om tillräck- liga förklaringar och artikel 12 om förbud mot kopplingsförbehåll. Det kan anmärkas att förbudet mot kopplingsförbehåll i sig innebär att en viss transparens uppnås avseende bankernas prissätt- ning och räntevillkor av paketerbjudanden, eftersom konsumenten alltid kommer att kunna ta del av ett erbjudande som enbart avser bostadskrediten och då kan jämföra räntan som erbjuds med räntan i ett erbjudet paket. förslag när det gäller paketerbjudanden går dock längre än så, eftersom kreditgivaren ska visa på vilka kostnader de enskilda delarna i paketet medför. Vissa delar av den informations- och förklaringsskyldighet som föreslås skulle, som också påpekar, kunna ingå i den förklaringsskyldighet som följer av 6 § konsumentkredit- lagen. I första hand torde detta gälla prissättningen av erbjudna paket, eftersom förklaringsskyldigheten i första hand avser att kon- sumenten ska kunna avgöra om kreditavtalet passar hans eller hennes behov och ekonomiska situation (prop. 2009/10:242 s. 91).