sou · H3B370 · 2015-08-04 00:00:00 — Vi menar att detta behov tillfredsställs i hög- skolans bildningsuppdrag och att bildning ska ses som en dimension i all högskoleutbildning – inte som särskilda kurser. Det finns en ständig diskussion om bildning och bildningens förfall alltsedan klagomål på de yngre generationerna. Det har inte varit möjligt att inom denna utredning särskilt utröna i vilken mån sam- hällets övriga behov i form av dugliga samhällsmedborgare tillfred- ställs. Dock bör kopplingen till kvalitetskravet påpekas. I examens- målen ingår, som visats i kapitel 3, att dessa sammantaget och tillsammans med högskolelagens mål, utgör vad som kallas bildning. Därför – om examensmålen uppnås så kan man hävda att studenten är bildad och har förutsättningar för ett klokt medborgarskap. UKÄ:s utvärdering av alla examensutbildningar –2014 visade att ett flertal mål som var särskilt riktade mot bildning brast. Efter för- bättringsarbete har emellertid utbildningar som uppvisade brister Slutsatser, bedömningar och förslag senare uppnått målen (eller så har utbildningen tagits bort ur utbildningsutbudet). I denna mening kan alltså samhällets övriga behov i form av dugliga samhällsmedborgare sägas vara tillfredsställt. Utbildning som krävs för att verka i ideell verksamhet är svår att bedöma både till omfattning och slag. Ideella organisationer utgör heller inte en stark påtryckningsgrupp på högskolan vilket bidrar till svårigheten bedöma om kriteriet uppfylls. Det regionala uppdraget kan, enligt ovan, delvis klassificeras under kriteriet arbetsmarknadens behov. Vi har i kapitel 7 redogjort för att högskoleutbildning (utöver distansutbildning) är relativt väl spridd på cirka 120 kommuner i men också att detta antal har minskat . Utöver utbildning finns ett uppdrag att fungera som motor i regionens näringsliv, samhällsliv och kulturliv. Högskolans roll som kraft i regionens utveckling har belysts i flera studier under de senaste decennierna.12 Forskningen på området drar slutsatsen att under högskolornas tidiga utveckling – – var betydelsen av högskoleetablering i en region utan tradition av högre utbildning mycket stor, men att denna effekt efterhand klingat av. Regionernas engagemang i unga högskolor är dock fortsatt högt. Att i mer strikt mening bedöma huruvida hög- skolor tillfredsställer kravet att fungera som regional motor ligger utanför denna utrednings ramar. Slutligen – högskolan har en vital funktion i att utgöra ”friutrymme” för utbildning som skapats oberoende av kända behov. Denna funktion är vital för samhället och bidrar till svårigheten att bedöma om en utbildning är omotiverad eller grundlägger en framtida arbetsmarknadsnisch. Det ligger i sakens karaktär att det är mycket svårt att bedöma om detta kriterium är tillfredsställt. Det finns en inbyggd osäkerhet i vad som på lång sikt är samhällets behov och högskolans speciella uppdrag att vara spanare mot en okänd framtid – öppen för genombrott som kan påverka samhällets utveckling. 12 Se t.ex. (2000) för en kritisk diskussion om nya högskolors roll som regional kraft. Slutsatser, bedömningar och förslag •Att det inte är möjligt att bedöma om kriteriet samhällets övriga behov är tillgodosett, men att det heller inte föreligger uppenbara indicier som talar emot detta. Vi har ovan presenterat vår bedömning av högskolans utbildnings- utbud och angett att studenternas efterfrågan är väl tillgodosedd, arbetsmarknadens behov är tillgodosett men med tydliga undantag och uppfyllnaden av samhällets övriga behov är svårbedömt. Vi drar slutsatsen att de styrningsmekanismer som infördes med H 93 fungerar och att dimensioneringssystemet i huvudsak är välfungerande. Detta innebär fortsatt tilltro till att studenters efterfrågan i grunden utgör det bästa sättet att planera utbildningsutbud och att studenter är med och skapar framtidens arbetsmarknad. Det innebär också att vi även fortsatt lägger ansvaret på den enskilde studenten för att planera sin egen framtid. I system där staten, lärosätet eller annan part, genomför en långtgående styrning av utbildning så antar denne också ett slags ansvar för studentens framtid. Emellertid – det är uppenbart att dagens dimensioneringssystem inte tillfredsställer alla behov på arbetsmarknaden och att det därmed inte är ett perfekt dimensioneringssystem. Ett bättre sätt att uttrycka vår bedömning är därför att det system som bygger på studenters efterfrågan är det minst dåliga systemet. Åtgärder av justerande karaktär bör vidtas för att bättre tillfredsställa arbetsmarknadens behov. Det har provats alternativ – tydligast med högskole- reform. fastställdes all dimensionering centralt vid en statlig myndighet vilket befanns dysfunktionellt. Det har också funnits tillfällen då högskolan i dimen- sioneringen förlitat sig på prognoser och krav från en bransch och på denna grund utökat en utbildning varefter branschen kollapsat. Vid sådana händelser, t.ex. IT-krisen , är det högskolan som tar den ekonomiska risken och studenten som lider den personliga skadan. Slutsatser, bedömningar och förslag Alternativen är alltså svåridentifierade. Vi har i kapitel 8, Högskole- utbildningoch arbetsmarknad, redovisat att detfinns utbildningar som haft för stor omfattning i förhållande till en specifik arbetsmarknads beräknade behov. Lärosätena sätter dock gränser och låter inte efterfrågan fullt ut styra dimensioneringen. Med ett i grunden efterfrågestyrt system faller emellertid huvudansvaret på den enskilda individenoch dennes välinformerade val. Vid de tillfällen då brist på utbildad arbetskraft uppstår är det i alla intressenters intresse att vidta åtgärder. Eftersom den vitala faktorn är studenterna och deras val så är de verksamma instrumenten från centralt statligt håll få. Systemet förutsätter att studenter är väl informerade om utbildning och framtida arbetsmarknad och på denna grund gör rationella val. Studenter väger emellertid in även andra faktorer i vad som räknas som en rationell faktor, inte minst tillgång till studentbostäder. Dessutom är studenter som alla andra människor bundna av upp- fostran, konventioner och traditioner. Det traditionella verktyget är information och studie- och yrkesvägledning. Detta verktyg är viktigt men det har, erfarenhetsmässigt, begränsad effekt. Dock visar senare års undersökningar att studenter lägger allt större vikt vid utbildningens kvalitet som utgör en vital del i studie- och yrkesvägledningen. Självklart måste informationen om högskolans utbildningar och arbetsmarknadens utsikter även fortsatt vara ett verktyg för att förbättra dimensioneringen av högskolan. Karriär- planering har också introducerats som verksamt instrument vid flera lärosäten. Bättre arbetsmarknadsprognoser är också ett etablerat verktyg som måste utnyttjas fortsatt. diskuteras ekonomiska verktyg som riktar sig direkt till studenter, såsom utbildningspremier, högre studiemedel eller avskrivning av studieskulder för studenter på bristutbildningar. Denna typ av åtgärder är främmande i svensk högskola och riskerar att ge motsatt effekt genom att ytterligare stigmatisera ett utbildnings- och arbetsmarknadsområde. Vi föreslår inga nya åtgärder som riktar sig direkt till studenter men understryker att dimensioneringssystemet bygger på att studenter gör välinformerade val varför studie- och yrkesvägledningen är vital för att systemet ska fungera. Det är lärosätena som har ansvar för dimensioneringsbesluten och som är direkt beroende av studenters val. Vi har sett att arbetslivets representanter har små möjligheter att påverka utbild- Slutsatser, bedömningar och förslag Även om det i grunden är studenters efterfrågan som styr och bör styra utbildningsutbudet så är arbetslivet mycket viktiga intressenter i högskolans utbildningsutbud för vilka det inte finns tillräckligt utrymme att påverka . Beträffande de kända bristområdena på arbetsmarknaden – vård- och lärarutbildningarna – vill vi att regeringen samlar berörda parter i syfte att reducera hindren som finns utanför högskolan. Hinder som finns inom högskolan utgör högskolans ansvar att lösa. Vi menar också att fortbildning och vidareutbildning fått stå tillbaka i tider av budget- trängsel och hävdar att fortbildning och vidareutbildning kommer att få ökad vikt och bör lyftas fram i lärosätenas strategiska utbild- ningsplanering. •Att lärosätena ska – i de fall detta inte redan finns – skapa arenor för regelbunden ochsystematisk samverkanmed arbets- livets representanter om dimensionering av högskolans utbildning. •Att lärosätena ska – i de fall det föreligger behov och detta inte redan finns – skapa arenor för regelbunden och systematisk samverkan med andra lärosäten om dimensionering av högskolans utbildning. •Att utformningen av dessa arenor ska anpassas till respektive lärosätes profil, behov och arbetslivsintressenter inklusive hänsynstagande till lärosätets regionala, nationella och inter- nationella uppdrag. •Att lärosätena i årsredovisningen till regeringen ska redovisa hur den systematiska samverkan med arbetslivets intressenter genomförs. •Att UKÄ ges i uppdrag att utvärdera hur samverkansarenor fungerar ur lärosätets och ur arbetslivets perspektiv . •Att regeringen samlar högskolans och arbetslivets repre- sentanter för att skapa gemensamma upplösningar av de hinder som identifierats beträffande vårdutbildningar och lärarutbildningar. Slutsatser, bedömningar och förslag •Att UKÄ i samband med publiceringen av rapportenHögskole- utbildningarna och arbetsmarknaden samlar högskolorna och andra relevanta myndigheter till diskussion i dimensionerings- frågor. •Att lärosätena inte ytterligare minskar utbudet av fristående kurser. •Att fortbildning och vidareutbildning tydliggörs i den stra- tegiska utbildningsplaneringen. •Att lärosätena i årsredovisningen till regeringen redovisar hur fortbildnings- och vidareutbildningsuppdraget tydliggjorts i planeringen av utbildningsutbudet. 9.6Sommarkurser – i syfte att förkorta studietiden Vi har i avsnitt 7.7 beskrivit hur sommarkurser utvecklats . har antalet sommarkurser minskat, vilket är i likhet med utvecklingen för fristående kurser totalt sett. Utbudet av sommarkurser är olika stort vid olika lärosäten, och några lärosäten har inget sådant utbud alls. Vi har inte kartlagt hur många av sommarkurserna som också ges under det normala akademiska året, men enligt en utredning från UKÄ var många sommarkurser fortbildningskurser och förberedande kurser – även om det också fanns kurser som kunde tas under andra delar av året. Genom Bolognaprocessen har de deltagande länderna förbundit sig till ett akademiskt år som omfattar 36–. I omfattar det akademiska året . Därmed finns alltså ingen möjlighet att förlänga det akademiska året genom att systematiskt använda sommaren som utbildningstid i olika utbildningar. För enskilda studenter finns dock alltid möjligheten att förkorta sin studietid genom att öka sin studieinsats, genom att läsa sommarkurser eller genom att läsa extra kurser under terminen. Sommarkurser skulle alltså kunna användas för att förkorta studietiden för de studenter som är beredda att utöka sin studietid . Det krävs dock att utbudet av sommarkurser ökar, och att det i större utsträckning än består av kurser som normalt sett ingår i en examensinriktad utbildning. Slutsatser, bedömningar och förslag Eftersom det akademiska året i inte kan förlängas kan sommarkurser inte användas för att systematiskt förkorta en utbildning för alla studenter. Det innebär att om ett lärosäte ger en sommarkurs som kan användas av studenter som vill förkorta sin utbildning, måste denna kurs också ges under det normala läsåret för att alla andra studenter ska kunna läsa den inom sin utbildning. Med andra ord måste kursen ges dubbelt, vilket innebär en ökad kostnad för lärosätet. Lärosätet riskerar också att få mindre betalt för en sommarkurs än för andra kurser då många sommarkurser har låg prestationsgrad. För lärosätena finns det även andra problem involverade med en utökning av sommarkursutbudet, framför allt vad gäller lärarnas arbetstid och arbetsuppgifter. Förutom att lärarna använder sommaren för forskning och fortbildning, är merparten av deras semester enligt lag, avtal och hävd förlagd till sommarmånaderna. Det finns undersökningar13 som visar att många utbildningar inte fyller studenternas arbetsveckor, dvs. att utbildningarna inte i realiteten motsvarar heltidsstudier. Att ge samtliga studenter som på papperet studerar på heltid också i realiteten heltidsstudier bedömer vi vara en samhällsekonomiskt mer angelägen insats än att ge möjlighet för vissa studenter att förkorta sin utbildning genom studier . I ett internationellt perspektiv är det också bekymmersamt om högskolestudier i anses vara mindre omfattande än vad antalet högskolepoäng ger sken av. 13 (2007b), s. 23, (2010b), s. 16, TCO (2013), s. 28–30. Slutsatser, bedömningar och förslag •Att på grund av överenskommelser inom Bologna- processen inte ensidigt kan förlänga det akademiska året genom att använda sommaren som utbildningstid. •Att sommarkurser däremot kan användas av enskilda studenter för att förkorta sin utbildningstid. •Att ett ökat utbud av sommarkurser i syfte att förkorta enskilda studenters studietid kräver en större andel av sommarkurser som normalt ingår i en examensinriktad utbildning. •Att det är av större vikt att prioritera åtgärder för att alla heltidsstudier faktiskt bedrivs på heltid. •Att om regeringen vill öka utnyttjandet av sommarkurser för att förkorta studietider så bör regeringen ge lärosätena uppdrag inom ramen för särskilda åtgärder. 10.1Studenter som inte avlägger examen 10.1.1Examensfrekvens är inte alltid ett mått på fullföljd utbildning I återrapporteringen av ett regeringsuppdrag om att ta fram mått för genomströmning i högskoleutbildning påpekade att examensfrekvens – dvs. andelen av nybörjarna som avlägger examen – framför allt är relevant som mått på genom- strömning för de utbildningar som leder till ett legitimationsyrke. För övriga yrkesexamensprogram innebär låga examensfrekvenser inte per automatik att studenterna inte har fullföljt utbildningen.1 har dock måttet examensfrekvens för alla hög- skolenybörjare använts som ett totalmått på genomströmning i högskolan. Det mäter hur stor del av samtliga nybörjare som avlagt examen inom en viss tidsrymd. Enligt är detta inte ett lämpligt mått för genomströmning eftersom nybörjare med helt olika avsikter med studierna mäts med samma måttstock. I gruppen nybörjare finns nämligen många studenter på fristående kurser, vilka inte alltid studerar med avsikt att avlägga examen.2 Högskole- verket slutade därför att använda detta samlingsmått 2009. är dock detta genomsnitt det mått som redovisas i den internationella statistiken. 1Högskoleverket (2009c), s. 5. 2Av de drygt 66 300 svenska nybörjarna /14 var enbart registrerade på fristående kurs. Andelen är större ()om inresande studenter räknas med, eftersom de i stor utsträckning läser på fristående kurser. Se UKÄ & SCB (2015), s. 11. 10.1.2 i jämförelse med OECD3 Inom har indikatorn completion rate använts för att mäta genomströmning i utbildning. Indikatorn avser andelen av nya studenter på en viss nivå i utbildningssystemet som har avlagt en examen på denna nivå. Completion rate översätts nedan med examensfrekvens. Enligt kan examensfrekvensen indikera effektivitet i utbildningssystemet, men innebär en låg examensfrekvens inte per automatik ett ineffektivt utbildningssystem. Detta eftersom studenterna kan ha flera, högst godtagbara, skäl till att lämna utbildningen utan att avlägga examen. Dock kan låg examens- frekvens vara ett tecken på att utbildningssystemet inte uppfyller studenternas behov. för ett resonemang om att i utbildningssystem där utrymme även ges till äldre studenter – såsom i – kan högskoleutbildning syfta till livslångt lärande eller vidareutbildning snarare än till en examen. Den genomsnittliga examensfrekvensen för inom ISCED 5A4 är . Högst examensfrekvens har , , och , där eller mer av nybörjarna avlägger en examen. och är de enda länder där examensfrekvensen är lägre än . Det bör noteras att ett flertal länder inte lämnar någon uppgift för denna indikator.5 Bland de länder som lämnar uppgift om examensfrekvens är dessutom metoden för att ta fram uppgiften olika, vilket minskar jämförbar- heten. Den uppgift som anges för i statistik är andelen av samtliga högskolenybörjare som avlagt en examen . Detta är det samlingsmått som kraftfullt avrådde från att använda som genomströmningsmått. (Se avsnitt 10.1.1.) I statistik är uppgiften om kommenterad med en fotnot om att statistiken även inkluderar studenter på fristående kurser som inte alltid studerar för att avlägga examen. 3OECD (2013) s. 66 ff. och tabell A4.1. 4Se kapitel 4 samt bilaga 6 för förklaring av ISCED-nivåer. 5Det gäller , , , ,, , , , , , . Figur 10.1 Examensfrekvens för ISCED-nivå 5A inom 2011 Länder som använt samma metod i undersökningen som är markerade med asterisk Källa: , Education at a Glance 2013, tabell A4.1. 10.1.3Stora variationer i examensfrekvens mellan olika program6 I den officiella statistiken mäts genomströmning inom olika utbildningsprogram som andelen av nybörjarna på det programmet som avlagt examen inom programmets nominella studietid (enligt examensordning) plus . Det är stora variationer i examensfrekvens mellan olika yrkes- examensprogram. Generellt sett gäller att examensfrekvensen är högre i utbildningar som leder till legitimationsyrken. 6 Avsnittet bygger på uppgifter från UKÄ & SCB (2013). Tabell 10.1 Andel (%) av nybörjare på yrkesexamensprogram som avlagt yrkesexamen enligt programmet respektive annan examen, uppföljningsår 2011/12 Tabellen är sorterad enligt högst examensfrekvens totalt. Program med fler än 200 nybörjare redovisas Källa: SCB (2013) Genomströmning och resultat i högskoleutbildning på grundnivå och avancerad nivå /12. Statistiskt meddelande UF20SM1303, tabell 5. I den officiella statistik som () och SCB redovisar finns uppgifter om examensfrekvens för nybörjare på högskoleexamensprogram, magisterprogram och masterprogram. På grund av att begreppet nybörjare på generella program inte infördes i statistiken , finns ännu inga uppgifter om kandidat- program.7 Andelen av nybörjarna som har avlagt examen är betydligt lägre för generella program än för de flesta yrkesexamensprogram. Bland de generella programmen är examensfrekvensen lägst på högskole- examensprogram, där av nybörjarna 2007/08 hade avlagt examen vid uppföljningstillfället. Uppdelat på utbildningsområden (enligt Svensk utbildningsnomenklatur, SUN8) var examensfrek- högst på högskoleexamensprogram inom hälso- och sjukvård samt social omsorg(). Det utbildningsområde som har flest nybörjare bland högskoleexamensprogram är teknik och tillverkning. Inom detta område hade avlagt examen. Bland nybörjare på magisterprogram hade av ny- börjarna avlagt en examen, och bland nybörjare på masterprogram hade avlagt en examen. Det var ingen skillnad mellan kvinnor och män. Mer än hälften av alla nybörjare på magisterprogram finns på program inom SUN-kategorin samhällsvetenskap, juridik, handel, administration. Av nybörjarna på magisterprogram inom denna inriktning hade avlagt examen. Magisterprogram inom teknik och tillverkning hade högst examensfrekvensen: . För masterprogram gäller att nästan hälften av nybörjarna finns på program inom teknik och tillverkning. Vid masterprogram inom denna inriktning hade avlagt examen. 10.1.4Kvinnor har genomgående högre examensfrekvens än män9 Det är stora skillnader mellan män och kvinnor med avseende på hur stor andel som avlägger examen. Kvinnor har högre examens- frekvens än män på nästan alla yrkesexamensprogram. Det gäller såväl program med en majoritet av kvinnor som program med en majoritet av män. Bland de yrkesexamensprogram som hade fler än 200 nybörjare var könsskillnaderna störst bland nybörjarna på 7För examensfrekvens har UKÄ och SCB kommit fram till att uppföljning ska göras efter programmets nominella studietid plus , vilket för kandidatexamen alltså innebär att uppföljning görs . 8Se bilaga 6 för beskrivning av SUN-kategorier. 9Avsnittet bygger på uppgifter från UKÄ & SCB (2013). program mot socionom och biomedicinsk analytiker, där det skilde mellan kvinnor och män. (Se tabell 10.2.) Tabell 10.2 Andel (%) av kvinnor respektive män som börjat på yrkesexamensprogram och som avlagt en examen10, uppföljningsår 2011/12 Program med fler än 200 nybörjare redovisas. Tabellen är sorterad enligt störst skillnad i examensfrekvens. Sjukgymnast/Fysiote rapeut Källa: SCB (2013) Genomströmning på grundnivå och avancerad nivå Statistiskt meddelande UF20SM1303, tabell 5. Även bland nybörjare på högskoleexamensprogram var andelen som hade avlagt examen betydligt större bland kvinnorna än bland männen. Till viss del hänger detta dock samman med inom vilket 10 Yrkesexamen på programmet eller annan examen. ämnesområde programmet finns. Däremot fanns ingen skillnad mellan kvinnor och män på magister- och masterprogram. Det är inte bara så att kvinnor tar ut examen i större utsträckning än män – de har också en högre prestationsgrad (andel avklarade poäng av registrerade poäng) än män. I genomsnitt uppgick skillnaden i prestationsgrad 2011/: för kvinnor, för män. Kvinnor har högre prestationsgrad än män oavsett studieform (program/fristående kurs) och distribu- tionsform (campus/distans).11 Det är svårt att hitta förklaringar till varför kvinnor generellt presterar bättre än män. Det kan dock konstateras att detta också gäller inom gymnasieskolan.12 Även internationellt är det skillnad i examensfrekvens mellan kvinnor och män.13 10.1.5 Orsaker till att studenter inte tar ut examen Vilka är då orsakerna till att svenska studenter inte avlägger examen? Detta har undersökts av både och med hjälp av uppgifter i register samt genom enkätundersökningar. Enligt dessa undersökningar kan frågan om orsaker till att studenter inte tar examen besvaras med att antingen har de avbrutit studierna och därefter helt lämnat högskolan, eller bytt studieinriktning (och då kan de mycket väl avlägga examen längre fram). Eller så har de helt eller nästan helt fullgjort sin utbildning, men en examen – eller ens en helt färdig utbildning – har inte varit nödvändig för att få ett arbete inom sin utbildningsinriktning. Studenter som avbryter studierna Enligt den officiella statistiken var av nybörjarna14 höst- terminen 2011 inte längre var kvar i högskolan terminen därpå. Bland dem som enbart läste på programvar den som hade lämnat 11UKÄ (2014d). 12SCB (2014a), s. 33. 13OECD (2013), tabell A4.1. 14Inresande studenter exkluderade dåen stor andel enbart är i den svenska högskolan under enstaka termin. högskolan efter en termin. Mönstret var likartat för kvinnor och män.15 De flesta som lämnar ett yrkesexamensprogram gör det relativt tidigt i utbildningen, vanligtvis efter en eller två terminer. Detta gäller både de som lämnar programmet för andra högskolestudier och de som helt lämnar högkolan. Studenterna är alltså relativt snabba med att åtgärda felval. Avbrutna studier är en viktig orsak till att framför allt studenter på legitimationsutbildningar inte avlägger examen. Bland män på dessa utbildningar är det vanligaste att helt lämna högskolan – de finns inte fortsatt registrerade i högskoleutbildning – medan det bland kvinnorna är vanligast att byta till en annan högskole- utbildning. På utbildningarna till röntgensjuksköterska, studie- och yrkesvägledare, psykolog och socionom har en högre andel av dem som avbrutit studierna lämnat högskolan, jämfört med andra yrkesexamensprogram.16 Tidiga avbrott är särskilt vanligt bland studenter som inte valt den aktuella utbildningen i första hand. Detta gäller både för kvinnor och för män. De som inte hade valt utbildningen i första hand avbröt ofta studierna för att börja på en annan utbildning.