sou · H3B355 · 2015-06-09 00:00:00 — Närheten till förövaren gör att våldshandling- arna tolkas på ett mildrande sätt, förringas och förnekas. När det gäller våld som flickor och unga kvinnor utsätts för kan det ske inom såväl stabila som mer tillfälliga relationer, men ut- övandet av kontroll kan likaväl vara central. Ofta sker psykiskt våld, tvång, press och kontroll via digitala/sociala medier, i form av ryktesspridning, bilder, mobilsamtal, övervakning av var den ut- satta befinner sig osv. Våldet kan vara mycket svårt för den unga utsatta att bryta sig ur. Våldsutsatta flickor och unga kvinnor kan mötas av vuxenvärldens (och den professionella världens) uppfatt- ning om att våld främst utspelar sig mellan vuxna kvinnor och män, som dessutom har barn, hem och andra ”bindande faktorer” gemen- samt. Det gör att många av de som har berättat om sin utsatthet inte har upplevt att de blir förstådda. De kan också själva ha uppfatt- ningen att misshandel av kvinnor sker i vuxnas relationer, vilket undervärderar deras egen utsatthet. spelar föräldrar stor roll i hanterandet av våldet eftersom såväl offer som förövare kanske bor hemma eller som unga vuxna har en nära relation till föräldrarna. Även jämnåriga vänner är centrala, de kan ge stöd men också förminska våldet.12 Ordet ambivalens är ett nyckelord i förståelsen av våld i nära relationer. Förövarens förklaringar och uppfattningar av det våld som utövats har delvis också blivit den våldsutsattas. Våldsutövaren osynliggör, normaliserar och bagatelliserar sina handlingar och förlägger skuld och skam på kvinnan. Mannens verklighetsupp- fattning påverkar även kvinnan. Kvinnan kan ha två jag inom sig, dels ett jag som har internaliserat mannens världsbild, hon bär den skuld och skam som borde vara hans, och dels ett jag som kräver upprättelse.13 I denna dubbelhet kämpar kvinnan med uppbrottet från mannen. Känslor av skuld eller skam kan göra att den utsatta vill tränga bort minnet av det som har hänt och att hon har svårt att prata om det. En del av en traumareaktion kan vara att förtränga eller förminska 11Lundgren (2004). 12Gottzén & Korkmaz (2013), Överlien (2015), STIR (2015). 13Holmberg & (2011), (2011), (2004), (2011). Att arbeta med och förstå våld det man har varit med om. Det är vanligt att kvinnan separerar ett antal gånger före det slutgiltiga uppbrottet och uppbrottsprocessen består av flera faser.14 Först handlar det om att bryta upp fysiskt från mannen. Det är vanligt att kvinnan gör detta när hon upplever att hon ”nått botten” eller tappat hoppet om relationen, men den våldsutsattas yttre omständigheter såsom försörjningsmöjligheter och ekonomiska situation har också betydelse för beslutet att stanna eller gå.15 En vändpunkt kan vara när det blir konkret hotfullt för hennes eget liv eller någon annans liv (t.ex. barnens). Därefter handlar det om att också bli emotionellt fri och bryta det känslo- mässiga bandet till våldsutövaren. Olika steg som kvinnan går igenom i denna fas kan vara att gå från att känna att hon älskar honom till att hon hatar honom, därefter kan hon känna med- lidande eller tycka synd om honom och känner hon ingen- ting för honom (men kan fortfarande vara rädd för honom eller känna skuld för våldet). Många ser inte sig själva som misshandlade eller våldtagna, eftersom stora delar av våldet har normaliserats och kallats för något annat. En sista fas i uppbrottsprocessen handlar om att fullt ut förstå vad man varit utsatt för och sätta ord på att ha blivit utsatt för fysiskt, psykiskt och/eller sexuellt våld. Först när våldsutsattheten och traumat synliggörs kan det bearbetas.16 Det är också viktigt att ha kunskap om våldsutövande mäns beteenden. Den mest utvecklade kunskapen om män som utövar våld mot kvinnor bygger på studier av män som kommit till myn- digheters kännedom och varit föremål för någon slags insats, som ett program för våldsutövare. Det är dock värt att hålla i minnet att detta är en minoritet av våldsutövarna. Det som många forskare dock är eniga omkring är att våldsutövande män brister i ansvars- tagande för våldet, en brist som också bidrar till att upprätthålla våldet. Det handlar om att män kan anlägga förhållningssätt till våldet och sitt eget beteende som tonar ner våldets allvar och det egna ansvaret, skuldbelägger den utsatta kvinnan, och osynliggör våldets konsekvenser.17 I stället för att tala om våldet som de kon- kreta handlingar de utövat – ”sparkar” och ”slag” – kan de t.ex. 14Dobash & Dobash (1979), (1997). 15Anderson & (2003). 16Holmberg & (2011). 17Hydén (1995), Isdal (2001). Att arbeta med och förstå våld prata om ”gräl” eller liknande. Vidare har pekat på att medan våldsutsatta kvinnor tenderar att lyfta fram våldets konse- kvenser för hela livssituationen, kan våldsutövande män hålla isär olika bilder av sig själva vilket gör att både våldet och förståelsen av det fragmentariseras. Fragmentariseringen får våldet att framstå som separata händelser i stället för som en del av ett mönster i relationen och en pågående process. Denna fragmentisering på- verkar omgivningens respons när mannen kommunicerar våldet som tillfälligt och som kvinnans ansvar. Omgivningen kan försvara och legitimera våldet baserat på deras uppfattningar om mannens generella situation och hur han beter sig i andra sammanhang, samt på åsikter om kvinnan och hennes karaktär. Men familj och vänner kan också intervenera direkt i våldet och när det kommer till deras kännedom försöka skydda kvinnan och förmå mannen att förändras. Mannen kan i vissa fall också vara mycket öppen om sitt våld, men i de flesta fall får omgivningen inte kännedom om våldet eller om dess omfattning.19 Övergreppen möjliggörs genom olika strategier för att hålla det som pågår inom familjen hemligt.20 Tystnad och hemlighållande och barnens övergivenhet och ensam- het är utmärkande för familjer där det förekommer våld. Barn i sådana familjer får ofta bära sina traumatiska upplevelser själva. Den samlade tystnaden runtomkring förmedlar till barnen att våld är en privat angelägenhet.21 Som fördjupat beskrivits i kapitel 2 har barn och ungdomar som utsatts för hedersrelaterat våld och förtryck ofta levt med stora begränsningar i sitt liv. Många har uppfostrats till att inte uttrycka egna tankar och åsikter, begränsats kring vem de umgås med och när de får gå ut, vad de får ha på sig, hur de får se ut, vad de ska tro på, tänka och tycka, utbildning, framtid och äktenskap. Många av dem har utsatts för psykisk misshandel av sina familjemedlemmar och släktingar i form av kränkningar, nedvärde- ringar, utfrysning, isolering eller hot. Många har också hotats med misshandel, att vanställas, uteslutas från familjegemenskapen eller att giftas bort och åtskilliga har utsatts för dödshot. Få utsatta har stöd av någon i sitt familjenätverk. Vissa unga blir utsatta för press, 18Hearn (1998). 19Gottzén (2013). 20Carlsson (2009). 21Hindberg (1999), (1997). Att arbeta med och förstå våld tvång, hot och våld av familjen först i samband med partnerval, medan andra levt med sådana begränsningar, hot, förtryck och våld under hela uppväxten.22 Flickor och kvinnor som har könsstympats kan ha levt länge med smärtor, trauma och fysiska symptom utan att ha kopplat ihop det med könsstympningen. Könsstympning är en tyst och hemlighållen fråga som för många utsatta känns tabu att kommunicera kring.23 Det kan vara först när isolering, kontroll och hot upphör som den som utsatts för hedersrelaterat våld och förtryck eller köns- stympning har möjlighet och utrymme att känna efter hur hon mår. När den unga har tagit steget ut ur familjen kliver hon såväl mentalt som faktiskt in i ett annat rum och uppbrottet kan väcka starka reaktioner som den unga själv inte är beredd på. Den starka individ som stod emot familjens och/eller släktens krav och som tog sig ur sin situation kan ”kollapsa” efter uppbrottet. Från att ha levt i ett sammanhang med flera syskon och andra släktingar, där den unga upplever sig som ensam med sina känslor, är hon nu även isolerad. Denna upplevelse av ensamhet kan leda till att den unga är mycket mottaglig för alla kontakter som verkar erbjuda ett alternativ till ensamheten. I en situation där den unga är i en kris kan längtan efter syskon eller mamman exempelvis bli oerhört stark. Svårig- heten att hantera ensamheten kan dels knytas till det kaos som konsekvenser av den levda erfarenheten och upplevelse av upp- brottet kan ge upphov till. Dels kan svårigheten att hantera ensam- het knytas till den kollektiv-orientering som är gemensam för många av de unga. De unga har i hög utsträckning fråntagits rätten att vara ensamma innan uppbrottet och kan ha längtat efter ensam- het. Trots detta kan ensamheten efter uppbrottet upplevas svår att hantera eller rent av ohanterbar. I detta läge är det inte ovanligt att den unga tappar ork, vilja och initiativförmåga att göra något överhuvudtaget.24 22Ungdomsstyrelsen (2009), (2011). 23Länsstyrelsen (2015). 24Länsstyrelsen (2011). Att arbeta med och förstå våld 5.2.2Att ge skydd och stöd och återupprätta värdighet En kvinna eller flicka som söker skydd och stöd kan ofta befinna sig i ett känslomässigt och praktiskt kaos. Som konsekvens av våldet kan hon ha låg självkänsla, svårt att lita på andra och vara rädd att inte bli trodd om hon berättar. Ett bra och respektfullt bemötande utifrån hennes särskilda situation är avgörande för att hon ska orka berätta och bryta upp från våldet. Det är viktigt att hon själv får sätta ord på sina problem, formulera vad hon vill ha hjälp med och välja hur hon vill gå vidare. Att få lita till sin egen förmåga och göra bedömningar och fatta beslut är att återta makten över sitt liv. Den våldsutsatta behöver känna att hon inte står ensam – men att hon står på egna ben.25 Det är också ett viktigt uppdrag och ett ansvar för yrkesverk- samma inom och polisen att bedöma säkerheten och riskerna för den våldsutsatta utifrån en kartläggning av våldet som hon och eventuella barn har utsatts för. Detta måste göras för att göra en korrekt bedömning av den fara som kvinnan, flickan och/eller barn kan befinna sig i, och det är viktigt för dokumenta- tion och framtida säkerhet. När det gäller riskbedömningar inom finns i den standardiserade bedömnings- metoden som innehåller ett farlighetsbedömningsinstru- ment och som är avsedd att användas i arbetet med våldsutsatta kvinnor.26 Polis och kriminalvård använder bl.a. riskbedömnings- och hanteringsmodellen för våld i nära relationer27 och PATRIARK som är en version av som är anpassad för att bedöma och hantera hedersrelaterat våld.28 För att bedöma risken för förföljelse i form av oönskad och upprepad kommunikation, kontakt eller annat uppförande som orsakar fruktan för den ut- sattas (eller närståendes) säkerhet används verktyget SAM.29 Förutom socialtjänst och polis finns det en rad olika stöd- verksamheter för våldsutsatta (se kapitel 6). Dessa utgörs exempel- vis av telefonrådgivning, skyddade boenden, hjälp vid kontakt med myndigheter, advokater och rättsinstanser samt samtalsbehandling. 25Grände & (2009). 26Socialstyrelsen (2009). 27Spousal Assault Risk Assessment Guide. (2008) Kropp et al. (2000). 28Belfrage (2005), (2010). 29Stalking Assessment Manegement. (2007) och (2009). Att arbeta med och förstå våld Insatserna utförs av såväl kommuner som ideella föreningar så som kvinnojourer. De flesta stödinsatser är inte riktade till någon särskild grupp, utan till kvinnor generellt.30 Exempelvis riktas få insatser direkt till flickor och unga kvinnor som varit utsatta för våld i nära relation. En av få med tydligt fokus på denna grupp utgörs av tjejjourernas stödverksamhet. rekommen- derar att hälso- och sjukvården bör ta upp frågan om våld i alla ärenden inom barn- och ungdomspsykiatrin (BUP).31 Socialstyrel- sens rekommendation syftar på barn och unga som utsatts för våld i hemmet, men detta behov finns även för våld i ungas nära rela- tioner. Den som har varit utsatt för våld kan få starka traumatiska reaktioner, bl.a. posttraumatisk stressyndrom (PTSD). Det kan innebära att våldsoffret har mardrömmar och minnen av de traumatiska händelserna, blir distanserad till andra, blir irriterad och har koncentrationssvårigheter samt utvecklar överkänslighet inför fara. Hon kan också undvika att tala om händelserna, inte vilja tänka på dem, och känna sig emotionellt avtrubbad och stum.32 I mötet med professionella som är beredda att lyssna kan den våldsutsatta få möjlighet att uttrycka och bearbeta känslorna som är kopplade till händelserna. kan det vara först då hon vågar prata om våldet och kan relatera det som hänt till sig själv, samt distansera sig från den skam och skuld våldsutsatta kvinnor ofta upplever.33 30Socialstyrelsen (2013). 31Socialstyrelsen (2015). 32Dietrich (2007). 33Dietrich (2007) (2011) (2005) (2011). Att arbeta med och förstå våld Figur 5.2 Visar det professionella bemötandet som bl.a. innebär att vara förövarens motpol34 •Skydda fysiskt, socialt och psykiskt •Öppna för sociala kontakter •Synliggöra våldet och dess betydelse, möjliggöra offrets berättande •Tydlighet kring ansvar och skuld •Förlöjligande, förnedring, hån •Förnekande, osynliggörande, bagatellisering •Förskjutning av skuld/skam till offret Det professionella bemötandet innebär att vara en motpol till förövaren. Eftersom kvinnan kan ha upplevt våldet som normalt och som hennes fel är det viktigt att tydliggöra att våldet inte är acceptabelt och att ansvar och skuld för våldet ligger hos vålds- utövaren. Det är viktigt att synliggöra våldet och dess betydelse och möjliggöra offrets berättande. På så vis kan kvinnans värde återupprättas och det är också möjligt att öppna upp för kontakter med omvärlden.35 Att återupprätta den våldsutsattas värdighet är grundläggande för arbetet. Forskaren och terapeuten lyfter vikten av att fokusera på människors friska och starka reaktioner på hot och våld från en annan människa, deras motstånd mot våldet, och att 34Hanna bild från föreläsningar kring temat Vad gör våldet med de professionella? 35Wade (1997). 36Wade (2007). Att arbeta med och förstå våld detta är viktigt för det själsliga läkandet. Det som från början tolkades av kvinnan själv som exempelvis passivitet kan vid en närmare granskning visa sig handla om ett medvetet val och en strategi som hon har använt för att skydda sig själv eller barnen. Många logiska överlevnadsstrategier och motståndsreaktioner går att finna i den våldsutsattas berättelse, och det är viktigt att hon själv får syn på dem. Våldet är ett agerande och en handling av den som utför våldet. Våld är en envägshandling, inte en ömsesidig handling mellan två parter. Det är förövaren som har gått över gränsen, inte offret. Offret försvarar sig, men deltar inte i vålds- utövningen. Genom att synliggöra även små, subtila handlingar av motstånd i arbetet med våldsutsatta kan de få syn på och bevara sin värdighet i en ovärdig situation. menar att kampen för att återta sin värdighet är kärnan i återhämtningen efter våld. Värdig- het kommer av att ha kontroll, makt över sina tankar och själv- ständighet. Genom att fråga den våldsutsatta vad hon gjorde och hur hon reagerat på våldshändelser blir historien mer korrekt och hennes upplevelse av maktlöshet minskar. Det läkande samtalet innebär att man arbetar för att synliggöra det tysta och öppna motståndet. För barnen är det viktigt att se och förstå att deras mamma har gjort motstånd, att få syn på sin mammas handlingar för att skydda dem. Genom att synliggöra kvinnans motstånd blir också våldet synligare, både för kvinnan själv och för de samhälls- instanser som ska göra bedömningar för att sätta in rätt insatser till stöd och skydd.37 För barn och unga som har upplevt våld behövs hjälp och stöd som är anpassat efter och riktat direkt till dem. En förändrad livssituation och skydd från ytterligare upplevelser av våld, hot och kränkningar är grundläggande.38 Hur påverkas den professionella av att möta våldsutsatta kvinnor, barn och ungdomar? Att arbeta reaktivt mot våld är ett kvalificerat och krävande arbete som fordrar rätt förutsättningar. De som arbetar specifikt med våldsutsatta kvinnor kan utveckla en stor förståelse och kunnighet 37Wade (1997). 38Broberg et al. (2011). Att arbeta med och förstå våld och utgör därmed en kraftfull hävstång i en kritisk livssituation för den utsatta. De professionella förstår det stora värdet av professio- nellt relevanta insatser och ett bra bemötande. I den närmaste arbetsmiljön där man delar samma kunskapsram och förhållnings- sätt kan man få stöd och uppmuntran från arbetskamrater.39 I bästa fall finns en stöttande ledning, en fungerande arbetsmiljö, handled- ning, samverkan, mandat och befogenheter och på så vis kan sam- hällets aktörer skydda den utsatta på bästa möjliga sätt, som figur 5.1 visar. Våld påverkar de professionella som möter brottsoffer. En del av påverkan är positiv och det kan vara mycket givande att få hjälpa våldsoffer, men genom att lyssna till vad andra varit utsatta för kan man också få negativa reaktioner. I bemötandet av våldsutsatta är empati och inkännande viktigt, men lyssnandet kan påverka den professionellas egna fysiska och psykiska hälsa. De negativa reak- tioner professionella får har beskrivits i termer av ”sekundär traumatisering”, vilket kan ta sig uttryck i plågsamma minnesbilder och mardrömmar. Det kan också synliggöras i försök att undvika offrets trauma och inte ställa specifika frågor om detta, samt i en generell ”emaptitrötthet” och utbrändhet.40 Sekundär traumatise- ring kan utvecklas hos terapeuter, men också hos andra professio- nella som möter och stödjer våldsutsatta kvinnor på olika sätt inom rättsväsende, hälso- och sjukvård och socialtjänst och inom civil- samhället. Handledning och kollegialt stöd har identifierats som viktiga skyddsfaktorer för att undvika sekundär traumatisering.41 Givet de särskilda utmaningar som våldsutsatta och de som arbetar med våldsutsatta har, är kunskap om och förståelse för våldets mekanismer och konsekvenser bland chefer och ledning grundläggande. Det är också viktigt att våga se och prata öppet om våld och stå på de våldsutsattas sida. Mer om ledningens ansvar i avsnitt 5.4. 39Olsson (2011). 40Figley (1995) Pearlman & Saakvitne (1995). 41Pearlman & Saakvitne (1995), Slattery & (2009). Att arbeta med och förstå våld Arbetet med att upptäcka, bedöma och förmå våldsutövande män att sluta använda våld bedrivs såväl inom polis, kriminalvård, socialtjänst och hälso- och sjukvården, som av frivilligorganisa- tioner. De första insatserna och programmen riktade till våldsut- övande män startade på 1980–talet, exempelvis EMERGE i , the (DAIP) i , , och Alternativ til vold i , och det var också då de första kriscentrumen för män etablerades i – i och i . Centrumen var inte bara fokuserade på våldsutövande män, men arbetet mot våld blev snabbt en central fråga. Under de följande decennierna startade allt fler verksamheter och i synnerhet har fältet utvecklats snabbt. Enligt den första nationella kartläggningen av arbete i med våldsutövande män fanns det drygt 50 verksamheter som arbetade med män som utövar våld mot kvinnor i nära relationer.42 En uppföljande kartläggning tydde på att antalet verksamheter då hade stigit till minst 75.43 En del av programmen hade ersatts med andra och många nya hade kommit till. Även om ingen uppföljning av utvecklingen gjorts nationellt pekar befintliga uppgifter på fortsatt tillväxt. Kriminal- vårdens program för män som utövar våld i nära relationer, IDAP (Integrated Domestic Abuse Programme), används i 38 verk- samheter44 spridda i olika delar av landet. Vidare finns ett program riktat till män dömda för alla typer av sexualbrott, (Relation och Samlevnad), också det i 38 verksamheter.45 Rikskriscentrum, riksorganisationen för professionellt arbete mot våld i nära rela- tioner, listar 28 medlemsorganisationer (varav många kommunala) som bedriver professionellt behandlingsarbete av män i kris och som utövar våld mot kvinnor. Enligt öppna jäm- förelser av arbete med brottsoffer erbjuder totalt av kommunerna biståndsbeslutade stödsamtal till perso- ner som utövat våld med syftet att våldsutövandet ska upphöra, 42Eriksson et al. (2006). 43Eriksson & Pringle (2011). 446 anstalt och 32 frivård. 455 anstalt och 33 frivård. Att arbeta med och förstå våld och av kommunerna har information på sin webbplats om vilka insatser de kan erbjuda personer som utövat våld.46 finns inget program som riktar sig till förövare av hedersrelaterat våld och förtryck. Befintliga behandlingsprogram tenderar också att ha en underrepresentation av pojkar och unga män som utövat sexuellt våld och våld i nära relation. Dessa är stora och viktiga utvecklingsområden för framtiden. Att arbeta med insatser riktade till våldsutövande pojkar och män är svårt och kräver mycket av den professionella. Här följer olika steg i arbetet som används i många av de verksamheter som bedrivs nationellt såväl som internationellt. När en våldsutövande man kommit till en verksamhets kännedom är nästa steg att skapa en mer ingående bild av hur våldet i relationen sett ut, vilket kan göras genom samtal och olika självskattningsformulär för våld i nära relationer.47 När det gäller kartläggningar av hur våldet har sett ut i relationen är den våldsutsatta kvinnan och i vissa fall också barnen primära informationskällor. Efter upptäckt och kartlägg- ning av våldet måste risken för att våldet upprepas bedömas. Forsk- ningen pekar på att strukturerade risk- och skyddsbedömningar är att rekommendera.48 Det finns också studier som tyder på att bedömningar som inkluderar de utsattas uppfattning om risken för upprepat våld ökar träffsäkerheten.49 I används, som nämnt ovan, ett instrument för farlighetsbedömningen inom ramen för bedömningsmetoden samt riskbedömningsinstrumenten , och . Efter riskbedömning är nästa steg att bedöma lämplig insats för att förebygga ytterligare våld. Rekommendationen är att bedöm- ningen bör ta hänsyn till risknivå, behandlingsbehov och behov av anpassning till den specifika grupp som den våldsutövande mannen tillhör, t.ex. när det handlar om utbildningsnivå, språkkun-skap, lärandestil och kognitiv förmåga, eller motivation och kulturell 46Socialstyrelsen (2014). 47Exempelvis finns självskattningsformuläret CTS2 (The Conflict Tactics Scale 2, et al. 1996) översatt till svenska. Instrumentet ingick bland annat i den nationella utvärde- ringen av insatser riktade till våldsutövande män (2010). Även i den nationella utvärderingen av stödinsatser till barn som upplevt våld mot sin mamma användes CTS2-formuläret och då ställdes en del tilläggsfrågor om vad den svarande personen trodde att barnen hade sett och hört (et al. På det sättet användes formuläret för att få en indikation på såväl kvinnors som barns utsatthet för våld. 48Baird & (2000) Grann (2002). 49Heckert & Gondolf (2004). Att arbeta med och förstå våld bakgrund.50 En annan aspekt är om mannen ska tillhöra en samtals- grupp eller endast ska ha individuella samtal. Ytterligare en del i arbetet handlar om att som professionell göra en aktiv bedömning av om mannen har en uppriktig vilja till förändring och om det är möjligt att arbeta med mannen. Intensiteten i insatsen bör därefter anpassas till risknivån. Ju högre risk för upprepat våld, desto högre intensitet i insatsen. Ju allvarligare fysiskt våld desto troligare är det att arbetet bör starta med ett påverkansprogram där risk- och säker- hetsarbete är en central del i interventionsmodellen. Om våldet framförallt varit sexuellt bör också insatser som är inriktade på den formen av våld övervägas. Det är viktigt att ta hänsyn till om mannen har ansvar för minderåriga barn. En stor andel av de män som utövar våld lever med minderåriga barn i sin närhet och många är också föräldrar.