sou · H3B341 · 2015-09-15 00:00:00 — Straffsanktioner har i det sammanhanget en viss bety- delse, men i allmänhet antagligen mindre än betydelsen av möjlig- heten att ålägga förbud eller skadeståndsskyldighet. För att få ett skydd mot patentintrång bör särskilt betydelsen av tidig ombuds- kontakt framhållas. Det ger förutsättningar för att snabbt få till- gång till de civilprocessuella tvångsmedlen. Det finns också ett principiellt problem med ökad användning av straffrätt på patentområdet. Det är inte så att varje påstått in- trång utgör en grund för ingripande från samhället. Parter som verkar på samma marknad kan lätt hamna i konfliktsituationer, då avgränsningen mellan deras respektive uppfinnings skyddsomfång kan vara svår att göra. Det finns också ett intresse i att kunna ut- nyttja närliggande uppfinningar utan att riskera åtal. Det har inte gått att utröna varför patentintrång så sällan anmäls till åtal. En möjlig förklaring är åtalsprövningsregelns utformning. Kravet på särskilda skäl skulle kunna tänkas avhålla uppfinnare från åtalsanmälan. Konkreta belägg för ett sådant antagande har dock inte kommit fram. Andra förklaringar är också tänkbara. I samman- hanget bör noteras att enskilda åtal tycks vara sällsynta. Det finns inte något egenvärde i att antalet åtal för patentintrång ökar. Det finns heller inte underlag för slutsatsen att åtal inte väcks trots att det hade varit befogat. Bakom åtalsprövningsregeln ligger ett intresse av att koncentrera samhällets resurser till de all- varligaste brotten. När det gäller patentintrång är det också fråga om komplicerade bedömningar som i de flesta fall kräver omfatt- ande teknisk expertis. Det är inte bara ett problem för den åklagare som ska föra talan. Det finns dessutom bara ett fåtal personer i landet som har tillräcklig kompetens för att fastställa uppfinning- ens skyddsomfång, och även bland dem råder det inte sällan delade meningar. Under de förutsättningarna är det tveksamt om en en- skild individ bör ställas till ansvar för brott. Sammantaget finns det inte några skäl som entydigt talar för att antalet åtal för patentintrång bör öka. Den nu gällande åtalspröv- ningsregeln, med de starka begränsningar av möjligheterna till all- mänt åtal som den innebär, ska därför föras över till den nya patent- lagen. 8.2Följderna av att straffrätt inte omfattas av domstolsavtalet Utredningens bedömning: När en svensk domstol prövar in- trångsfrågan i ett brottmål som gäller ett europeiskt patent med enhetlig verkan ska domstolen tillämpa patentlagens bestäm- melser om vilka handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar. Utredningens förslag: Det ska framgå av den nya patentlagen att begränsningarna av rätten att i mål om patentintrång göra invändning om ogiltighet inte gäller i brottmål. En svensk dom- stol ska alltså kunna pröva en sådan invändning även om brott- målet gäller intrång i ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Domstolens bedömning av patentets giltighet ska dock inte få någon rättsverkan utanför brottmålet. reglerar inte straff och förverkande som följd av patentintrång, och dessa frågor omfattas därför inte av den enhet- liga patentdomstolens exklusiva behörighet enligt domstolsavtalet. Regeringen har gjort bedömningen att svensk domstol har be- hörighet att pröva sådana frågor även när det gäller patent och tilläggsskydd som i princip omfattas av den enhetliga patentdom- stolens exklusiva behörighet. Däremot är den svenska domstolen inte behörig att ta upp en talan om ogiltighet eller ett enskilt an- språk om skadestånd eller vitesförbud. I utredningens direktiv hänvisas till ett remissyttrande som lämnade över utredningens delbetän- kande. I yttrandet anförde samfundet att konsekvenserna av att domstolsavtalet inte omfattar de straffrättsliga patentintrången måste analyseras vidare. Bland de frågor som behövde klargöras var hur processordningen skulle se ut i ett fall då den tilltalade vid sitt försvar vill väcka en ogiltighetstalan. Samfundet menade att det skulle vara problematiskt om en tilltalad i ett svenskt brottmål skulle vara hänvisad till att väcka en ogiltighetstalan vid den enhet- liga patentdomstolens centrala avdelning. Å andra sidan menade samfundet att det också föreföll problematiskt att en svensk dom- stol skulle kunna ta upp en ogiltighetstalan som en genstämning i ett brottmål. Regeringen bemötte synpunkterna från advokatsam- fund i sin proposition (prop. 103/14:89 s. 46). Enligt regeringens bedömning är svensk domstol förhindrad att även i samband med ett åtal om patentintrång ta upp till prövning ett genkäromål om ogiltighet av ett europeiskt patent med enhetlig verkan eller ett tilläggsskydd vars grundpatent är ett sådant patent. En åtalad som vill väcka en sådan talan är alltså hänvisad till att göra det i den enhetliga patentdomstolen. I utredningens direktiv anges dock att, som advokat- samfund påpekar, konsekvenserna av att straffrätt inte regleras i domstolsavtalet kan behöva analyseras vidare. En annan fråga som pekas ut i direktiven är vilka bestämmelser en nationell domstol ska tillämpa när den prövar intrångsfrågan i ett nationellt brottmål. Artiklarna 25–30 i domstolsavtalet reglerar vilka handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens som dessa artiklar inte varit avsedda att tillämpas nationellt finns det inget i EU:s patentförordning eller domstolsavtalet som hindrar att dessa tillämpas även i ett brottmål i fråga om alla patent och tilläggsskydd som omfattas av den enhet- liga patentdomstolens exklusiva behörighet. Vilka bestämmelser ska tillämpas i brottmålet? Bestämmelser om vilka handlingar som omfattas av ensamrätten och ensamrättens begränsningar finns i nuvarande 3–5 §§ patent- lagen. Genom den lagändring som beslutats och som träder i kraft den dag regeringen bestämmer ska dock artiklarna 25–30 i dom- stolen gälla som svensk lag när den enhetliga patentdomstolen handlägger mål om europeiska patent. Frågan är då om dessa regler också ska tillämpas om en svensk domstol i ett brottmål prövar en fråga om intrång i fråga om ett patent som i och för sig omfattas av den enhetliga patentdomstolens exklusiva behörighet. Den lagändring som beslutats (5 a § patentlagen) innebär att domstolsavtalets regler i dessa delar tas in i svensk lag genom in- korporering. Den valda lagstiftningstekniken motiverades bl.a. av att reglerna inte är avsedda att tillämpas av nationella domstolar och att det bara är de engelska, franska eller tyska språkversionerna som är giltiga. Att en sådan bestämmelse skulle tillämpas av nationella dom- stolar i ett brottmål framstår däremot som mindre lämpligt. För att ålägga någon ett straffansvar måste det finnas klara och tydliga be- stämmelser i den nationella straffrätten. En annan sak är att patentlagens bestämmelser om ensamrättens omfattning enligt utredningens bedömning så långt det är möjligt ska harmoniseras med artiklarna 25–30 i domstolsavtalet, se avsnitt 4.3. När det gäller en tilltalads möjligheter att göra invändning om ogiltig- het i ett brottmål om ett europeiskt patent med enhetlig verkan gör utredningen följande överväganden. I mål om patentintrång gäller enligt 61 § patentlagen att, om den mot vilken talan förs gör gällande att patentet är ogiltigt, får frågan om ogiltighet prövas endast sedan talan om detta väckts. Det är inte helt klart om detta gäller också om det är en straff- rättslig talan. Frågan berördes något i förarbetena till paragrafen. rådhusrätt hade framfört kritik mot det då föreligg- ande kommittéförslaget, som innebar vissa inskränkningar i rätten att göra invändning om ogiltighet. Rådhusrätten anförde bl.a. att det stred mot gängse rättsuppfattning på straffrättens område att ”förmena en tilltalad person att till sitt försvar åberopa allt, som i sådant hänseende kan synas honom tjänligt”. Det förhöll sig enligt rådhusrätten till och med så, att domstolen ex officio var skyldig att utan invändning pröva allt som utgör förutsättning för den åtalade gärningens straffbarhet. 1966:40 s. 226) Denna kritik bemöttes av departementschefen, som anförde att intrång i ett i vederbörlig ordning meddelat patent i princip bör anses som en i sig straffbar handling. Att då gällande rätt innebar att straff inte fick utdömas om patentet ansågs ogiltigt fick ses som ”en av billighetsskäl grundad inskränkning i den nämnda princi- pen”. Med den principen ansågs det inte ligga något stötande i att ogiltighetsfrågan inte kom upp till bedömning i intrångsmålet. (Se prop. 1966:40 s. 227). Det lagförslag som slutligen lades fram skiljde sig dock från kommittéförslaget. I stället för inskränkningar i rätten att göra invändning om ogiltighet innebar förslaget att den som ville göra gällande att patentet var ogiltigt skulle väcka talan om ogiltighet. Det angavs inte att det skulle vara några särskilda regler för det fall talan om patentintrång fördes i ett brottmål. Både paragrafens ordalydelse och resonemangen som förts tidigare talar för att avsikten var att den skulle gälla både tvistemål och brottmål om patentintrång. Frågan är dock hur detta skulle bedömas av en dom- stol . Eftersom det inte har förekommit några patenträttsliga åtal finns det inte någon praxis beträffande hur en invändning om ogiltighet i ett sådant mål skulle hanteras. Allmänt sett gäller dock att en tilltalad i ett brottmål får åberopa vad han eller hon vill till sitt försvar så länge det är relevant för prövningen av åtalet. De för- arbetsuttalanden som gjordes vid patentlagens tillkomst är inte tillräckliga för att omkullkasta den principen. giltigt patent utgör en förutsättning för att kunna föra ett åtal för patentintrång. Om den tilltalade gör en invändning om ogiltighet, skulle nog domstolen – trots 61 § patentlagen – svårligen kunna undvika att ta ställning till giltighetsfrågan. Att skyldigheten att väcka talan om ogiltighet som en förutsätt- ning för att göra gällande att patentet är ogiltigt inte gäller för en tilltalad i brottmål ska enligt utredningens uppfattning framgå av den nya patentlagen. Det är i det avseendet inte någon skillnad om det påstås ett intrång i ett svenskt patent eller ett europeiskt patent med enhetlig verkan. Om domstolen gör bedömningen att patentets giltighet kan ifrågasättas på ett sätt som medför att den tilltalade inte kan dömas för patentintrång, innebär det självfallet inte att patentet ogiltig- förklaras. Domstolens bedömning av ogiltighetsfrågan kommer inte att ha någon rättsverkan utanför brottmålet. Vill den tilltalade verkligen få patentet ogiltigförklarat, måste han eller hon naturligt- vis väcka talan om detta, vilket för ett europeiskt patent med enhet- lig verkan innebär en talan vid den enhetliga patentdomstolen. Om en svensk domstol ogillat ett åtal för patentintrång på grund av en invändning om ogiltighet ankommer det på den domstol som senare ska pröva ogiltighetsfrågan att ta ställning till vilket bevis- värde den tidigare domen har. Den omvända situationen är också tänkbar, nämligen att den tilltalade döms i brottmålet och patentet senare ogiltigförklaras. Den möjlighet som då finns är att begära resning i brottmålet. 8.3Brott mot patenthavarens uppgiftsskyldighet Utredningens förslag: Straffsanktionen för patentsökandes och patenthavares lagstadgade uppgiftsskyldighet tas bort. Innebörden av uppgiftsskyldigheten enligt gällande rätt Förutom straffbart patentintrång finns ytterligare en straffbestäm- melse i patentlagen, nämligen brott mot patentsökandes och patent- havares uppgiftsskyldighet enligt nuvarande 56 §. Båda styckena i paragrafen är straffbelagda genom 62 §, som också innehåller en åtalsprövningsregel med samma utformning som den beträffande patentintrång. De två styckena i 56 § reglerar olika situationer. Första stycket handlar om att en patentsökande åberopar sin patentansökan gentemot någon annan innan handlingarna har blivit tillgängliga i ärendet. Sökanden är då skyldig att på begäran lämna sitt samtycke till att denne får ta del av handlingarna, och få prov från ett eventuellt deponerat biologiskt material. Andra stycket handlar om den situationen att någon i annons eller genom påskrift på en produkt eller förpackning påstår att patent har sökts eller meddelats. I sådana fall måste, om det inte redan har skett, på begäran en upplysning lämnas om patentets eller patentansökans nummer. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet som inte är ringa inte fullgör sina skyldigheter enligt 56 § kan dömas till böter. Detsam- ma gäller den som lämnar felaktiga uppgifter. har en enda anmälan om sådant brott kommit in. Förundersökningen lades ner. Uppgiftsskyldigheten har funnits i patentlagen tillkomst. Frågan är då vad straffsanktionen har för betydelse , särskilt mot bakgrund av att den inte tillämpas i någon särskild omfattning. Första stycket avser åberopande av en patentansökan mot en eller flera bestämda personer innan handlingarna i patentärendet blivit allmänt tillgängliga. En sådan situation kan vara att någon skickar ett varningsbrev till någon annan som utnyttjar en upp- finning, med påstående om att uppfinningen är patentsökt. För tiden innan ansökan blivit allmänt tillgänglig kan sökanden inte åberopa något provisoriskt patentskydd med stöd av 60 § patentlagen. Ett varningsbrev syftar alltså bara till att informera om att ett patentskydd kan komma att uppkomma . Om uppgiften är riktig är en sådan varning inte till någon nackdel för den som blir varnad. Om uppgiften är oriktig kan den däremot föranleda skadestånds- skyldighet (NJA 1953 s. 775). Varningsbrev har också ansetts utgöra marknadsföringsåtgärder, och oriktiga påståenden om att något utgör intrång i upphovsrätt har bedömts bryta mot god marknads- Det har i ett sådant fall bedömts finnas grund för vites- förbud (se MD 2009:27 och 2011:25). Det mest väsentliga är dock att den patentsökande som eventu- ellt inte samtycker till att den varnade får ta del av ansökningshand- lingarna inte kan åberopa något patentskydd, och att ett utnytt- jande av uppfinningen alltså inte kan föranleda skadeståndsskyldighet. En straffsanktionerad skyldighet att samtycka till att den som varnas får ta del av handlingarna fyller därför inte någon beaktansvärd funktion. Om frågan om att få ta del av handlingarna i stället aktualiseras i en tvist, gäller rättegångs- balkens regler om editionsföreläggande. Den aktuella bestämmel- sen bör därför inte föras över till den nya patentlagen. Andra stycket handlar om att sökanden gentemot en obestämd krets påstår att patent har sökts eller meddelats. Att uppgiften i ett sådant fall måste vara riktig följer av 10 § 5 p. marknadsföringslagen (2008:486). Förbudet mot vilseledande marknadsföring omfattar nämligen också felaktiga påståenden om innehav av rättigheter. Enligt 24 och 26 §§ samma lag kan en näringsidkare som vid sin marknadsföring låter bli att lämna väsentlig information åläggas vid vite att lämna informationen. Ett åläggande vid vite är ett mer ändamålsenligt instrument än en straffsanktionerad skyldighet att lämna en uppgift. Den som har ett intresse av att få uppgiften får ju ingen nytta av att ett straff döms ut. Det ska också påpekas att det är betydligt enklare att genom olika databaser få fram uppgifter om sökta eller meddelade patent än vad det var när 56 § patentlagen infördes. På grund av detta och då marknadsföringslagen bör kunna tillämpas i merparten av de fall som ryms inom nuvarande 56 § andra stycket är det utredningens uppfattning att även den straffsanktionerade uppgiftsskyldigheten i andra stycket ska tas bort. 9Register och diarier hos Utredningens förslag: Det ska framgå av den nya patentlagen att för ett patentregister för den registrering som ska ske enligt lagen. Anteckningar i patent- registret som kan göras på begäran av någon part ska inte regle- ras i den nya patentlagen om anteckningarna inte får någon civil- rättslig verkan. Att dessa anteckningar kan göras ska i stället framgå av den nya patentförordningen. för ett patentregister över de patent som meddelas i . Detta framgår av nuvarande 20 § andra stycket patentlagen. Där anges att ett meddelat patent ska anteck- nas i patentregistret, som förs av patentmyndigheten. Förutom uppgifter om det meddelande patentet antecknas vissa uppgifter löpande i patentregistret, exempelvis om patentet pant- sätts. När det gäller pantsättning är registreringen av pantsättnings- avtalet hos en förutsättning för att pantsättningen ska få verkan mot tredje man. Det framgår dock inte av den nuvarande patentlagen att registreringen innebär att en anteckning görs i patentregistret. För att få information om detta måste man vända sig till patentkungörelsen, där det anges att pant- sättning av ett patent ska antecknas i patentregistret. För att tydlig- göra att registreringen sker i patentregistret ska det i den nya lagen finnas en bestämmelse om att för ett patentregister för registrering enligt lagen. Andra förhållanden än pantsättning som kan registreras under patentets giltighetstid är att patentet har övergått på någon annan, Register och diarier hos licens har upplåtits, eller en patenthavare eller licenstagare har fått fortsätta ett påbörjat utnyttjande eller påbörja ett planerat utnytt- jande trots att patentet överförts på någon annan. Dessa anteck- ningar görs om någon part begär det, och anteckningarna har en begränsad verkan. När det gäller anteckningar om äganderätten eller övergång av äganderätten finns en presumtionsregel i nuvarande 44 § fjärde stycket patentlagen. Den innebär att i mål eller ärende angående patent ska den som senast blivit införd i patentregistret i sådan egenskap anses som patenthavare. Anteckningen i registret har alltså ingen rättsverkan i fråga om äganderätten, utan bara när det gäller vem som har talerätt. Eftersom det är en presumtionsregel gäller den dessutom bara om något annat inte visas. En liknande regel finns i nuvarande 95 § patentlagen när det gäller den i registret antecknade patenthavarens rätt att registrera ett avtal om pant- sättning. Den som innehar en licens som antecknats i patentregistret ska underrättas om någon vill väcka talan om patentets ogiltighet, över- föring av patentet eller meddelande av tvångslicens (nuvarande 64 § patentlagen). Den som har en antecknad licens kan också under vissa förutsättningar ha rätt att fortsätta sitt utnyttjande av uppfin- ningen även om patentet överförs på någon annan (nuvarande 53 § patentlagen). En anteckning om licens kan alltså få en viss civil- rättslig verkan då den innebär att ett utnyttjande som annars kunde ha varit att betrakta som patentintrång får fortsätta. Eftersom det är fråga om anteckningar som Patent- och registre- ringsverket ska göra på begäran av en part är det inte nödvändigt att lagreglera dessa anteckningar om de inte har någon civilrättslig verkan. Det är bara anteckningar om licens som har sådan verkan. Andra anteckningar som ska göras på begäran av part kan regleras i den nya patentförordningen. Register och diarier hos 9.2Patentansökningsdiariet och diariet över ansökningar om europeiskt patent för vilka provisoriskt skydd begärs Utredningens förslag: Eftersom rättsverkningar enligt patent- lagen knyts till registrering i Patent- och registreringsverkets diarier ska det framgå av lagen att registrering kan ske i diarierna. för ett diarium över inkomna patent- ansökningar (patentansökningsdiariet). Diariet regleras inte i den nuvarande patentlagen utan enbart på förordningsnivå. Detsamma gäller diariet över ansökningar där översättning har getts in till , dvs. ansökningar för vilka provi- soriskt skydd i begärs. När det gäller pantsättning av patentansökningar anges det dock i nuvarande 97 § patentlagen att ett sådant pantavtal kan registreras när ansökan har registrerats i patentmyndighetens diarium eller, om avtalet avser en ansökan om europeiskt patent, när kungörelse enligt 88 § har utfärdats (den kungörelse som Patent- och registre- ringsverket ska utfärda när översättningar som krävs för proviso- riskt skydd har getts in). Rättsverkan av pantsättningen är alltså knuten till patentansök- ningsdiariet på två sätt när det gäller svenska patentansökningar. Det är för det första en förutsättning att patentansökan har regi- strerats i diariet för att pantsättningen över huvud taget ska kunna registreras. För det andra sker själva registreringen av pantsätt- ningsavtalet också i patentansökningsdiariet. Det sistnämnda regleras enbart i den nuvarande patentkungörelsen. Detsamma gäller ansök- ningar om europeiskt patent, där registreringen av pantsättningen görs i diariet över ansökningar om europeiskt patent för vilka provi- soriskt skydd begärs. Eftersom rättsverkningar knyts till Patent- och registreringsverkets diarier är det lämpligt att även möjligheten till registrering i diarierna nämns i den nya patentlagen. Register och diarier hos 9.3Diariernas tillgänglighet för allmänheten Utredningens bedömning: Patentansökningsdiariet och diariet över ansökningar om europeiska patent för vilka provisoriskt skydd begärs är tillgängliga för allmänheten utan någon särskild reglering i den nya patentlagen eller den nya patentförordningen. Utredningens förslag: Diariet över internationella patentansök- ningar ska vara tillgängligt för allmänheten. Patentansökningsdiariet och diariet över ansökningar om europeiska patent för vilka provisoriskt skydd begärs Patentansökningsdiariet är – liksom andra myndigheters diarier – som utgångspunkt tillgängligt för allmänheten. Detta framgår också av 38 b § patentkungörelsen. Där slås syftet med patentregistret och patentansökningsdiariet fast, nämligen att ge offentlighet åt den information som ingår i registret och diariet. Patentansökningsdiariet har dock inte alltid varit offentligt, utan enligt äldre rätt gällde ansökningssekretessen även diarieanteckningar. Anteckningarna blev då inte offentliga förrän vid den s.k. ut- läggningen, eller när sökanden begärt att ansökan skulle vara offent- lig. Vid införandet av patentlagen ville man åstadkomma en sekretess- brytande reglering i fråga om patentansökningsdiariet. I förarbetena till patentlagen konstaterades att anteckningarna i diariet inte av- slöjar ansökans innehåll, bortsett från den antydan om detta som benämningen utgör. Intresset av att ta del av uppgifterna vägdes i förhållande till sekretesskyddet, och slutsatsen var att det borde vara möjligt att förordna om att diarierna skulle vara allmänt till- gängliga. Det gjordes genom införandet av en bestämmelse i då- varande 74 § första stycket patentlagen (motsvarar nuvarande 77 § patentlagen), som hade lydelsen ”Diarier hos patentmyndigheten skola vara tillgängliga för allmänheten i den utsträckning Konungen bestämmer”. Förslag till ett sådant förordnande fanns i förslaget till tillämpningsföreskrifter (NU 1963:6 s. 363 f.). Enligt 31 kap. 20 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller sekretess i ärende om ansökan om patent för uppgift om uppfinning eller företagshemlighet, om inte annat följer av patent- Register och diarier hos I nuvarande 22 § patentlagen anges ansökan i sin helhet blir offentlig. De uppgifter som enligt nuvarande 7 § patentkungörelsen förs in i patentansökningsdiariet när ansökan kommer in rör annat än uppfinningen och avslöjar inte heller några företagshemligheter. Uppgifter som rör uppfinningen förs in i diariet först då ansökan har blivit offentlig. Patentansök- ningsdiariet innehåller alltså inte några upp- gifter som omfattas av sekretess enligt offentlighets- och sekretess- lagen. Mot denna bakgrund finns det nu inte någon anledning att be- hålla bemyndigandet i nuvarande 77 § patentlagen som ger rege- ringen möjlighet att meddela föreskrifter om i vilken utsträckning Patent- och registreringsverkets diarier ska vara tillgängliga för all- mänheten. Eftersom patentansökningsdiariet är tillgängligt för allmänheten utan särskild föreskrift finns det inte heller någon anled- ning att ha någon bestämmelse om detta i den nya patentförord- ningen.