sou · H3B389 · 2015-10-16 00:00:00 — I lagen föreslås även en bestämmelse (15 §) som ger kommun- erna möjlighet att utan avgift ställa föremål ur de lokala museisam- lingarna till förfogande för andra museer. Detta skulle kunna inne- bära en hanteringskostnad för den kommun som beslutar sig för att göra så. Bestämmelsen öppnar dock enbart för möjligheten. Ekonomiska effekter av att Riksutställningar avvecklas Enligt vårt förslag ska myndigheten avvecklas. De resurser som frigörs bör användas för verksamheten vid den före- slagna nya myndigheten, Myndigheten för museer och utställningar. En avveckling av Riksutställningar kan frigöra ca 43,5 mil- joner kronor för staten (utg.omr. 17, anslag 8:4). Erfarenheten säger att avvecklingskostnader följer med och bl.a. därför behöver en avvecklingsmyndighet tillska- pas för att genomföra förslaget. Med nödvändiga politiska beslut bör den föreslagna förändringen till stor del kunna vara genomförd /17 även om vissa kostnader kommer att kvarstå . Det är svårt att bedöma i vilken takt medel sedan kommer att kunna frigöras eftersom det beror på hur myndig- hetens avtal med t.ex. anställda och hyresvärdar ser ut. På ett övergripande plan bedömer utredningen att de förslag som lämnas i denna del bör leda till ökad dynamik och bättre resurs- utnyttjande på statlig nivå samt bättre villkor för museisektorn i stort. Både lokala och regionala aktörer får större möjlighet att ta del av resurser för att driva utvecklingsprojekt med det förslag vi lämnar om att en stor del av myndighetens resurser i stället ska för- delas som sökbara bidrag. I förlängningen kan detta förväntas leda till positiva effekter för museiområdet som helhet. Ekonomiska effekter av att inrätta en ny myndighet Vi föreslår att det inrättas en ny myndighet, Myndigheten för museer och utställningar. Myndigheten bör ha ca 12–14 anställda med kompetens inom de verksamhetsområden som beskrivits ovan, bl.a. bidragsfördelning, utvärderingsmetoder, omvärldsbevakning och statistik. Flertalet anställda bör rekryteras från museisektorn för att säkra rätt kunskap. Vår övergripande bedömning är att förslaget kommer bidra till en effektivare statsförvaltning. Det kommer bl.a. att ske genom att myndigheten kan avlasta i uppföljningen av museernas verksamhet och bistå med en fördjupad bild av verksam- heternas kvalitet. Genom att samla bidragsgivningen till musei- sektorn på en plats kan även vissa effektiviseringar av denna han- tering förväntas. Dessa är svåra att närmare beräkna då det inte finns någon sammanställning över de administrativa kostnaderna för dagens bidragshantering på området. Administrationskostnader som tas från anvisade bidragsmedel bör dock kunna undvikas med vårt förslag och en större andel gå till faktisk verksamhet i sektorn. För att genomföra förslaget behöver en organisationskommitté tillsättas för att ordna de praktiska förutsättningarna. En ny musei- myndighet bör med sedvanlig beredningsprocess och tid för nöd- vändiga politiska beslut kunna starta tidigast . Inledningsvis bör den nya myndigheten fokusera på att bygga upp sin interna verksamhet och sätta igång det föreslagna systemet för kollegial granskning. I takt med att medel frigörs från anslaget för Riksutställningar kan sedan det nya stödsystem som vi förslår sjö- sättas successivt. Kostnaden för att driva den nya myndigheten beror på flera faktorer, men förvaltningsbudgeten kan uppskattas till . Uppskattningen bygger på att myndigheten sysselsätter ca 12 årsarbetskrafter, där den årliga kostnaden för varje årsarbetskraft beräknats till , inklusive lön och sociala avgifter samt en schablonmässigt beräknad over head-kostnad för lokaler m.m. De faktiska kostnaderna i denna del kommer i hög utsträck- ning beror på var i landet myndigheten förläggs då detta påverkar både lokalkostnader, lönenivåer och nödvändiga utgifter för resor. Siffran 12 årsarbetskrafter kommer från en översiktlig uppskatt- ning av hur mycket arbetstid som behövs för respektive uppgift vid myndigheten. De tre huvudsakliga verksamhetsdelarna – kollegial granskning, bidragsfördelning och omvärldsbevakning med stati- stik – uppskattas sysselsätta ca 3 årsarbetskrafter vardera. till detta har vi sedan lagt 3 årsarbetskrafter för myndighetens stab (chef, assi- stent/registrator, kommunikatör). Utöver denna schablonmässiga beräkning av kostnaden per års- arbetskraft bygger beräkningen också på att myndigheten behöver en budget för andra utgifter på ca . I detta ingår konsultkostnader och kostnader för t.ex. extern utredningsverk- samhet. I detta ingår också kostnader för det föreslagna systemet för kollegiala granskningar. Varje sådan granskning kan beräknas kosta kring i rörliga kostnader, med variationer be- roende på den granskade institutionens storlek. I det ingår arvode och omkostnader för bedömare samt rapportproduktion. Till detta ska läggas ovan nämnda kostnader för myndighetens kanslifunktion i denna del. Till detta kommer sedan de medel som behövs för de statsbidrag som myndigheten föreslås fördela. Som framgått föreslås, för det första, ett nytt bidrag på ca inrättas. Eftersom medlen för att finansiera detta hämtas från Riksutställningars för- valtningsanslag (utg.omr. 17, anslag 8:4) är förslaget fullt finansie- rat och kostnadsneutralt för staten. I övrigt föreslås att befintliga statsbidrag förs över till den nya myndigheten. Även i denna del är alltså våra förslag fullt finansierade. Som nämnts är vårt förslag att den nya myndigheten finansieras genom avvecklingen av Riksutställningar. kan detta frigöra ca Till detta kommer också att en överföring av medel bör göras från förvaltningsanslaget för Myndigheten för kulturanalys (utg.omr. 17, anslag 1:7) om den nya myndigheten tar över ansvaret för museistatistiken. Vår bedömning är att bör föras över, vilket ungefär motsvarar en heltidstjänst. Vissa specifika uppgifter föreslås alltså överföras från både Riks- utställningar och Myndigheten för kulturanalys till den nya myn- digheten (se avsnitt 10.5.5). Det blir en uppgift för en kommande organisationskommitté att bedöma i vilken del uppdraget i denna del innebär verksamhetsövergång från Riksutställningar och Myn- digheten för kulturanalys enligt 6 b § lagen (1982:80) om anställ- ningsskydd. 11.2Konsekvenser enligt 15 § kommittéförordningen Nedan behandlas konsekvenser av våra förslag enligt 15 § kom- mittéförordningen (1998:1474). De förslag vi presenterat kan inte bedömas ha någon inverkan på brottsligheten eller det brottsföre- byggande arbetet. Denna aspekt kommenteras därför inte närmare nedan. Det förslag vi lämnar om en museilag påverkar i viss mån det kom- munala självstyret. Bland annat föreslår vi att det i en särskild be- stämmelse (5 §) anges att en huvudman för ett museum inom det allmänna museiväsendet inte får vidta åtgärder som syftar till att inskränka museets fria förmedling av kunskap och upplevelser. Syftet i denna del är bl.a. att förhindra att kommunala besluts- fattare bestämmer om sådant som vilken typ av konst som får visas på ett konstmuseum eller vilken historiesyn som ska prägla verk- samheten vid ett kulturhistoriskt museum. Även övriga bestämmelser i lagen som gäller för alla museer inom det allmänna museiväsendet, kommer i någon mån att på- verka kommunernas självstyre. I likhet med hur saken är reglerad i bibliotekslagen (2013:801) är dock bestämmelserna genomgående formulerade som uppmaningar att beakta vissa förhållningssätt i verksamheten. I praktisk verksamhet är bestämmelserna tänkta att fungera som riktningsgivare och inspiration, däremot finns det inte några sanktionsmöjligheter knutna till lagen. I lagen föreslås även en bestämmelse (15 §) som ger kommun- erna möjlighet att utan avgift ställa föremål ur de lokala musei- samlingarna till förfogande för andra museer. Bestämmelsen kan dock inte sägas påverkar dock det kommunala självstyret, utan öpp- nar i stället upp en möjlighet att fatta vissa beslut utan hinder av den så kallade lokaliseringsprincipen. Om regeringen ger de statliga museerna rätt att sälja varor i musei- butikerna utan krav på full kostnadstäckning skulle detta kunna ha en negativ inverkan på små företags konkurrensförmåga. Vår be- dömning är dock att det utbud som tillhandahålls i museibutikerna huvudsakligen är av sådan karaktär att det inte motsvarar vad som erbjuds på marknaden i övrigt (t.ex. i form av egenproducerade varor med anknytning till utställningarna). Det skulle dock kunna ske en viss påverkan på små företags konkurrensförmåga om museibutikerna inte behövde ha full kost- nadsteckning. Den potentiella påverkan skulle förmodligen inte främst ske på en lokal marknad i direkt anslutning till museernas butiker utan röra andra specialister och framför allt speciali- serade e-handelsbutiker. Sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet Syftet med flera av de förslag vi lämnar är just att säkra en bättre geografisk spridning av de offentligt finansierade museiverksam- heterna. Bedömningen är att förslagen om särskilda bestämmelser om de statliga museernas ansvar att nå hela landet med sin verk- samhet ska kunna uppmuntra en bättre spridning av den verksam- het som är koncentrerad till storstäderna. Särskilt bör detta framöver kunna ske genom att digital teknik tas i anspråk för sådan förmedling. Vidare syftar våra förslag om hur samverkan i musei- sektorn ska regleras i den nya lagen till att skapa bättre förutsätt- ningar för – ett icke-hierarkiskt – samarbete mellan institutioner på mindre orter och de större centralmuseerna. Bedömningen är vidare att tillgången till kultur i olika delar av landet kommer att främjas av att det införs ett nytt statsbidrag till samverkan mellan centrala, regionala och lokala museer. Att ca på detta sätt görs sökbara för bl.a. lokala aktörer kommer i väsentligt högre utsträckning än det befintliga metod- stödet från Riksutställningar, att kunna bidra till kvalitativ musei- och utställningsverksamhet i olika delar av landet. Även de effekti- viseringar som kan ske i övrig bidragsfördelning kommer att kunna komma lokala aktörer till del, t.ex. kan bidragen till de försvar- historiska museiverksamheterna räknas upp om de centrala admi- nistrationskostnaderna kan minskas. Jämställdheten mellan kvinnor och män För att främja jämställdheten mellan kvinnor och män är det av betydelse att olika perspektiv finns representerade i t.ex. historiskt inriktade utställningar och att genusperspektiv används för att skildra samhällets utveckling. De förslag vi lämnar om en museilag syftar till att uppmuntra och säkra att ny kunskap på jämställdhets- området ska användas i verksamheterna inom det allmänna musei- väsendet och att olika röster får komma till tals. I övrigt är bedöm- ningen att våra förslag inte har några direkta konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män. Möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen Av betydelse för att nå de integrationspolitiska målen är att alla i samhället känner sig inkluderade i kulturlivet och att alla som vill har möjlighet att ta del av den bildningsverksamhet som t.ex. museer erbjuder. Våra förslag om en museilag som stadgar att dessa ska vara till för alla syftar bl.a. till att museiinstitutionerna ska bli bättre på att nå grupper med icke-svensk bakgrund. Dessa specifika förslag bedöms ha positiva konsekvenser för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. I övrigt är bedömningen att våra förslag inte har några direkta konsekvenser på detta område. 12.1Förslag till museilag (2016:XX) Utredningen föreslår en museilag som bl.a. ska reglera de statliga museernas samlingsförvaltning och samverkan i museisektorn. Det finns ingen tidigare lagstiftning specifikt för museiområdet och lagen ersätter inte några befintliga bestämmelser. Utredningens skäl för att föreslå en lag behandlas närmare i avsnitt 10.3. I följande kommentarer anges vad respektive paragraf i lagen innehåller samt i vilka avsnitt bestämmelserna behandlas. Paragrafen innehåller bestämmelser om lagens innehåll och tillämp- ningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.1. I paragrafen anges att lagen ska gälla det allmänna museiväsen- det och att detta består av alla offentligt styrda museer. Det förtyd- ligas också i bestämmelsen att det allmänna museiväsendet utgörs av statliga, regionala och kommunala museer samt övriga offentligt styrda museer. I bestämmelsen avgränsas alltså tillhörighet till det allmänna museiväsendet genom kriteriet att verksamheten är offentligt styrd. Med offentligt styrd verksamhet avses här statliga och kommunala myndigheter och förvaltningar samt andra offentligt styrda organ. Med andra offentligt styrda organ avses sådana bolag, föreningar och stiftelser som bedriver museiverksamhet och i vars styrelse eller motsvarande ledningsorgan mer än halva antalet ledamöter är utsedda av det allmänna. Denna avgränsning bygger på hur begreppet offentligt styrda or- gan avgränsas i lagen (2007:1091) om offentlig upphandling (). I 12 § anges att med offentligt styrda organ avses sådana bo- lag, föreningar, delägarförvaltningar, särskilt bildade samfällighets- föreningar och stiftelser som tillgodoser behov i det allmännas in- tresse, under förutsättning att behovet inte är av industriell eller kom- mersiell karaktär, och 1.som till största delen är finansierade av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet, 2.vars verksamhet står under kontroll av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet, eller 3.i vars styrelse eller motsvarande ledningsorgan mer än halva an- talet ledamöter är utsedda av staten, en kommun, ett landsting eller en upphandlande myndighet. Paragrafen innehåller bestämmelser om vad som i lagen avses med ett museum. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.1. Enligt bestämmelsen kännetecknas ett museum dels av att det har en utställningsverksamhet som är öppen för allmänheten, dels av att det har avlönad personal. Avsikten med denna bestämmelse är att tillhandahålla en fungerande avgränsning för syftet med musei- lagen, inte att uttrycka en museidefinition som konkurrerar med de som är vedertagna i museisektorn. Paragrafen innehåller bestämmelser om museernas ändamål. Över- vägandena finns i avsnitt 10.3.2. I paragrafen anges vad som att det övergripande ändamålet för museerna inom det allmänna museiväsendet ska vara att bidra till det demokratiska samhällets utveckling. De ska göra det genom sin publika verksamhet, sin kunskapsuppbyggnad och en aktiv förvalt- ning av sina samlingar. Dessa tre verksamhetsområden behandlas sedan närmare i 6–12 §§. Paragrafen innehåller bestämmelser om ansvarfördelningen inom det allmänna museiväsendet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.3. I paragrafen anges upplysningsvis vilka som är museihuvudmän inom det allmänna museiväsendet så som det avgränsats i 1–2 §§, det vill säga kommunerna, landstingen och staten. Vilken huvud- man som ansvarar för vilket museum anges inte i bestämmelsen. Paragrafen innehåller bestämmelser om huvudmännens förhåll- ningssätt till de museer de ansvarar för. Övervägandena finns i av- snitt 10.3.3. I paragrafen anges att en huvudman för ett museum inom det allmänna museiväsendet inte får vidta åtgärder som syftar till att inskränka museets fria förmedling av kunskap och upplevelser. Det innebär att museerna ska stå fria från hindrande åtgärder som, av ideologiska eller andra skäl, syftar till att inskränka verksamheten. Bestämmelsen tar sikte på enskilda beslut om verksamhetens in- riktning och utställningarnas innehåll. Bestämmelsen ska dock inte hindra huvudmannen att på en övergripande nivå sätta upp mål, till- dela medel eller annars styra verksamheten på sedvanligt sätt. Paragrafen innehåller bestämmelser om utgångspunkterna för mu- seernas publika verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.4. I paragrafen anges att utställningar och annan publik verksamhet vid museerna i det allmänna museiväsendet ska präglas av allsidig- het, öppenhet och kvalitet. De tre nämnda begreppen definieras inte närmare i lagen då syftet är att verksamheterna aktivt ska förhålla sig till dessa perspektiv som begreppen måste kunna tol- kas olika. Paragrafen innehåller bestämmelser om tillgänglighet till museernas publika verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.4. I paragrafen anges att utställningar och annan publik verksam- het vid museerna i det allmänna museiväsendet ska vara tillgänglig för alla. Innebörden av detta är att verksamheten ska utgå från allas rätt att ta del av historien och utforska museernas material utifrån sina perspektiv. Det sägs också i bestämmelsen att utställningar och annan pub- lik verksamhet vid museerna i det allmänna museiväsendet ska vara anpassad efter användarnas behov. Denna bestämmelse innebär att museerna – utöver vad som gäller enligt de diskrimineringsgrunder som anges i diskrimineringslagen (2008:567) – har ett ansvar för att säkerställa att de är öppna för allas deltagande i verksamheten. Paragrafen innehåller bestämmelser om utgångspunkterna för mu- seernas arbete med kunskapsuppbyggnad. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.5. I paragrafen anges att museerna i det allmänna museiväsendet ska bidra till forskning och annan kunskapsuppbyggnad inom sina ämnesområden. Bestämmelsen syftar både på sådan kunskapsupp- byggnad som bedrivs vid universitet och högskolor och praktiker av mer populärvetenskaplig karaktär. Museerna har ett ansvar att bidra till detta inom sina ämnesområden. Vilka dessa områden är anges i de särskilda bestämmelser om institutionens uppdrag som gäller för respektive museum. Paragrafen innehåller bestämmelser om museernas kompetens- försörjning och dess syfte. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.5. I paragrafen anges att museerna i det allmänna museiväsendet ska upprätthålla hög kompetens inom sina ämnesområden. Med kompetens avses dels formell utbildning, dels arbetslivserfarenhet och andra förkunskaper av betydelse. ska ha kompetens inom, anges inte utan det följer av respektive institutions uppdrag. Syftet med att ha hög kompetens anges bl.a. vara att kunna belysa ämnesområdena ur olika perspektiv. Detta syfte knyter an till kravet på allsidighet i 6 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om museernas samlingsförvalt- ning. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.6. I paragrafen anges att museerna i det allmänna museiväsendet aktivt ska förvalta sina samlingar. I samlingsförvaltning ingår både uppgiften att tillföra föremål till samlingarna och att vårda, använda och gallra de befintliga samlingarna. Med aktivt avses här att mu- seerna löpande ska förhålla sig till de samlingar den har och moti- vera varför just dessa är viktiga att bevara. I bestämmelsen anges även att samlingsförvaltningen ska ske för att nå verksamheternas mål. Detta innebär att samlingarna förvalt- ning måste sättas i relation till de övergripande målen och att de så- tillvida inte främst har ett egenvärde. Paragrafen innehåller bestämmelser om förutsättningarna för de statliga museernas samlingsförvaltning. Övervägandena finns i av- snitt 10.3.6. I paragrafen anges att de statliga museerna får överlåta lös egen- dom som ingår i de museisamlingar de förvaltar genom gåva, byte eller försäljning om egendomen inte behövs för verksamheten. Bestämmelsen innebär att de statliga museerna vad gäller sina sam- lingar får andra förutsättningar än vad som gäller enligt de generella bestämmelserna om förfogandet över statens egendom som finns i 8 kap. 2–12 §§ budgetlagen (2011:203). Som en ytterligare precisering anges i första stycket även att överlåtelsen i första hand ska ske genom att andra museer som om- fattas av denna lag erbjuds egendomen. Detta är i linje med inter- nationell standard och praxis inom museisektorn. Bestämmelsen hindrar inte att även andra erbjuds föremål, t.ex. skolor och andra offentliga institutioner som inte är museer. I ett andra stycke i 11 § anges att de statliga museerna har rätt att förstöra lös egendom som ingår i de museisamlingar de förvaltar om egendomen inte behövs för verksamheten och om marknads- värdet understiger kostnaderna för en försäljning. I ett tredje stycke i 11 § anges även i en särskild delegations- bestämmelse att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om överlåtelse av lös egendom som ingår i de museisamlingar de statliga museerna förvaltar. Paragrafen innehåller bestämmelser om förutsättningarna för han- teringen av så kallat fyndfördelat material. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.6. Paragrafen anger att vad som gäller för statliga museer enligt 11 § även ska gälla för andra museer vad gäller fornfynd som överlåtits av staten i enlighet med 2 kap. 17 § kulturmiljölagen (1988:950). Inne- börden är att alla museer som mottagit sådant material har rätt att överlåta det genom gåva, byte eller försäljning. Vidare att materialet kan förstöras om det inte behövs för verksamheten och om mark- nadsvärdet understiger kostnaderna för en försäljning. För att klargöra detta förhållande föreslår utredningen även en mindre terminologisk ändring i 2 kap. 17 § kulturmiljölagen (se nedan). Paragrafen innehåller bestämmelser om de statliga museernas an- svar för att sprida sin verksamhet i hela landet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.7. I paragrafen anges att de statliga museerna ska verka för att till- gängliggöra sin verksamhet för människor i hela landet. Detta kan ske genom filialer, vandringsutställningar, utlån eller på andra sätt som innefattar att allmänheten kan ta del av samlingarna på olika platser. Ett annat sätt som det kan ske på är genom att digital tek- nik utnyttjas, vilket också beskrivs i motiven till bestämmelsen. Paragrafen innehåller bestämmelser om samverkan inom det all- männa museiväsendet. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.8. I paragrafen anges att museer och museihuvudmän inom det all- männa museiväsendet ska samverka. Syftet sägs vara att ge alla till- gång till museernas samlade resurser. I denna del uttrycks idén att de offentligt finansierade museernas samlingar tillhör alla och bör betraktas som en gemensam resurs. Som en exemplifiering av vad samverkan enligt bestämmelsen ska innebära sägs att museerna utan oskäliga avgifter eller administ- rativa hinder ska ställa föremål ur de egna samlingarna till varandras förfogande. Vid bedömningen av vad som kan anses vara oskäliga avgifter får hänsyn tas till den förvaltande institutionens kostnader för själva tillgängliggörandet till en annan part. Det kan anses moti- verat med avgifter som täcker de egna kostnaderna för hanteringen men inte att generera överskott i låneverksamheten. För att und- vika administrativa hinder bör utlånande institution göra det så en- kelt så möjligt att låna och undvika att ställa upp krav som inte är motiverade av sådant som klimat- och säkerhetsskäl. Paragrafen innehåller bestämmelser som gör det möjligt för en kommun att avgiftsfritt låna ut föremål till ett museum i en annan kommun. Övervägandena finns i avsnitt 10.3.8. Paragrafen innefattar ett undantag från 2 kap. 1 § kommunal- lagen (1991:900) om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar. Undantaget gäller för kommunala museer när det gäller att ställa föremål ur sina samlingar till förfogande för ett mu- seum som är beläget utanför kommungränsen. Syftet med bestäm- melsen är att göra det möjligt för kommunala museer att medverka på lika villkor i nationell samverkan inom museisektorn. Bestäm- melsen innebär att möjlighet ges att inte ta ut en avgift, huruvida det är aktuellt att utnyttja denna möjlighet är upp till varje enskild kommun. 12.2Förslag till lag om ändring i kulturmiljölagen (1988:950) Utredningen föreslår en ändring i 2 kap. 17 § kulturmiljölagen (1988:950) för att anpassa regleringen av fornfynd som överlåtits av staten till vad som föreslås gälla enligt 12 § museilagen. Första stycket har ändrats genom att ordet ”vårda” ersatts med ”förvalta”. Ändringen behandlas i avsnitt 10.3.6.