sou · H3B370 · 2015-08-04 00:00:00 — Ett tydligt resultat av granskningarna är att kursens namn inte sammanhänger med dess kvalitet. De brister som /UKÄ identifierat i kurser som inte bedömts tillfredsställa högskolelagens krav har varit liknande trots att urvalsgrunderna för de undersökta enstaka kurserna varierat. De kan sammanfattas i: •Brister i vetenskaplig-teoretisk grund i kurser med huvudsakligen praktisk inriktning och brister i konstnärlig grund i kurser med huvudsakligen konstnärlig inriktning. Alltför elementär kunskap, bristande djup ur vetenskaplig eller konstnärlig aspekt. •Lärarresursen är kritisk – både för kursen och för miljön som helhet. Högt meriterade lärare kan finnas men inte inom berört område. •Brist på kompetens hos handledare utanför högskolan. Extern praktik har inte tillräcklig akademisk nivå. •Brist i kursens innehåll och inriktning i förhållande till lagens krav. Kursen kräver ett vidare sammanhang – den lämpar sig inte som fristående kurs utan särskilda förkunskapskrav. •Alltför många kurser utgörs av praktiska färdigheter och tekniker – dessa är inte högskolemässiga. Kursen har alltför praktisk inriktning – saknar högskolemässig grund. I den senaste rapporten anför UKÄ: , , understryker bedömargruppen också vikten av att kurserna utvecklar studenternas förmåga att göra kritiska bedömningar, och att kurserna lever upp till de krav på en vetenskaplig förankring som är rimlig att ställa på kurser som ges på högskolenivå. De svagheter som uppmärksammats i årets granskning rör framför allt den vetenskapliga grunden. Några av de kurser som inte bedöms leva upp till högskolelagens krav har adekvata praktiska upplägg och med- verkande lärare och föreläsare [har] ofta beprövad erfarenhet från relevant område. Det saknas dock i vissa fall en tydlig vetenskaplig för- Detta innebär att det kan saknas lärare med relevant veten- skaplig kompetens, och att kursens innehåll och kurslitteratur får en slagsida åt det praktiska.9 Inom ramen för det kursutbud som inte kan tillgodoräknas inom en examen, och som därför inte ingår i ett program eller en systematiskt uppbyggd enhet av utbildning, finns alltså risk för att kursen inte är högskolemässig och inte bör bedrivas inom ramen för högskolan. För att säkerställa att denna typ av kurser håller hög kvalitet bör forskningsanknytningen stärkas. •Att enstaka kurser utgör en liten andel av högskolans utbildningsutbud. •Att UKÄ gör en rimlig tolkning av högskolelagens mål när man inte begär att alla målen ska uppnås med en enstaka kurs, men också 9 UKÄ (2014b) s. 27. •Att kraven för att uppnå alla mål i högskolelagen bör höjas. •Att förekomsten av enstaka kurser medför att högskolelagens mål riskerar att försvagas. Myndigheten för inrättades 2009 med uppdrag att ansvara för , kompletterande utbildningar, kvalifi- cerad yrkesutbildning (KY), påbyggnadsutbildningar, validering och EQF (European Qualification Framework). Verksamheten har därefter växt . Av årsredovisningen framgår att det största utbildningsområdet var samhällsvetenskap, juridik, admini- stration, handel med 7 348 utbildningsplatser, därefter teknik och tillverkning med 4 021, data/IT 2 975, samhällsbyggnad och byggteknik 2 870 och hälso- och sjukvård samt social omsorg 2 625 utbildningsplatser. Totalt fördelades stöd till 25 340 utbildnings- platser . Utbildningen organiseras och genomförs av 225–250 utbildningsanordnare varav omkring hälften är privata utbildningsföretag och övriga är kommuner ochlandsting. Högskolor kan vara utbildningsanordnare enligt förordningen om yrkeshög- skolan. Utbildningen är eftergymnasial och dess längd varierar, men de flesta utbildningarna är mellan ett och . Utbildningarna kan leda till en yrkeshögskoleexamen eller en kvalificerad yrkeshögskoleexamen . Fördelningsprofilen liknar högskolans. utgör volymmässigt ungefär en tiondel av högskolan. har en mycket stark koppling till arbetslivet. Lagen om anger: 1 § Bestämmelserna i denna lag syftar till att inom – säkerställa att eftergymnasiala yrkesutbildningar som svarar mot arbetslivets behov kommer till stånd, 10 Utredningen har i denna fråga utnyttjat underlag av utredningens expert . 2 § Utbildningen ska ge teoretisk förankring inom yrkesområdet och väsentligen genomföras i samarbete med de delar av arbetslivet som berörs av utbildningen.11 Myndigheten för karakteriserar yrkeshögskole- utbildningen bland annat enligt följande: •den fyller ett behov på arbetsmarknaden, •den har en tydlig koppling till arbetslivet, •den genomförs och är utvecklad tillsammans med näringsliv och organisationer, •den får bara förekomma om utbildningen bedöms leda till anställning eller möjlighet att starta eget företag samt •den genomförs , i regel varefter utbildningsanordnaren får göra en ny ansöka om att få starta utbildningen igen.12 Av dessa karakteristika framgår det särpräglade med den svenska . All utbildning inom ramen för ska utgå från ett behov på arbetsmarknaden, genomföras i stark sam- verkan med arbetslivet och leda direkt till yrkesverksamhet. Utbildningen förutsätts svara på väl definierade och aktuella behov och ska normalt därför bedrivas i ett kortsiktigt perspektiv. 12Myndigheten för (2014) s. 3. 11.2.2 Skillnader högskola – yrkeshögskola Yrkeshögskoleutbildningens särdrag gör att högskola och yrkes- högskola i grunden är olika vilket kan åskådliggöras i följande uppställning. Lång sikt – långsiktiga Kort sikt – kortsiktiga kan delta i utbildningen ska delta i utbildningen av fasta utbildningsano rdnare ansöker om att få ingå i med en utbildning Krav på formell kompetens hos lärarna Inga formella kompetenskrav på lärarna Kvalitetssäkras av det akademiska Längden på högskoleutbildning varierar men generellt är den längre än yrkeshögskoleutbildning. Detta beror, naturligtvis, på att högskolans utbildning syftar till att ge en bred utbildning som ska lägga grunden till ett aktivt samhällsliv och ett långt arbetsliv med förmåga till fortsatt kompetensutveckling och eventuell yrkes- växling, medan yrkeshögskoleutbildningen syftar mot ett avgränsat behov på arbetsmarknaden som gäller . Den svenska har inte givits i uppgift att utbilda för kontinuerliga arbetsmarknadsbehov varför samma utbildning sällan ges än . Nya utbildningar startar och gamla läggs ner allt eftersom arbetsmarknaden förändras. Det är en avgörande skillnad att högskolanär styrd av studenternas efterfråganmedan är styrd av arbetslivets efterfrågan. Arbetslivets aktiva medverkan i är ett nödvändigt villkor medan detta krav inte finns i högskolan. Däremot växer detta krav i styrka även inom högskolan och i vissa utbildningar, framför allt inom vård- och lärarutbildningar, är arbetslivets med- verkan nödvändig. Högskoleutbildning ges av högskolor som utgör etablerade, legala enheter, oftast myndigheter, som själva har det fulla ansvaret för vilka utbildningar man vill ge. Yrkeshögskoleutbildningar ges av en stor mängd utbildningsanordnare som ansöker hos en myndig- het om tillstånd och medel för att bedriva en yrkeshögskoleutbild- ning. Anordnare av yrkeshögskoleutbildning har mycket svårare att bygga stabila organisationer som verkar över . De formella kraven på lärare i högskolan har visserligen minskat på nationell nivå finns tydliga krav på professorer och lektorer kvar, dels har lärosätena oftast behållit formella krav på lokal nivå. Kompetenskraven på lärare inom varierar mycket. Kvalitetssäkringen av högskolans utbildning sker ytterst genom att den accepteras av vetenskapssamhället medan det är arbetslivet som kvalitetssäkrar yrkeshögskoleutbildningen. Detta grundar sig i att det är ett krav på högskolans utbildning att den är forsknings- anknuten. utbildningar ska ha ”sin grund i kunskap som genererats /…/ i vetenskap”13 men detta innebär inte samma höga krav på att utbildningen bedrivs i en forskande miljö. Skillnaderna mellan högskola och yrkeshögskola är betydande och borde inte kunna ge upphov till missförstånd eller oklarhet om vilken typ av utbildning som åsyftas. Detta kommer dock att problematiseras nedan. 11.2.3 Svensk yrkeshögskola i internationell jämförelse Den svenska högskolan är sedan 1977 års högskolereform unikt bred genom de stora yrkesutbildningsområden som då integrerade i högskolan. Flera andra länder har därefter genomfört liknande breddning av högskolan. Också den svenska yrkes- högskolan är unik – den liknar inte vad som går under motsvarande namn i våra grannländer (højskole, professionshøjskole, Ammatti- korkeakoulut/yrkeshögskolor, Fachhochschulen, Polytechnics). I många av våra grannländer utgör universitet/högskola och yrkes- högskola alternativa, parallella utbildningsvägar. utgör en egen utbildningsform som är eftertraktad av studenter och mottas väl av arbetsgivare. Utbildningsanordnarna är etablerade yrkes- 13 SFS 2009:128. högskolor som arbetar över och utbildningen bygger på kontinuerliga behov. Relationen till forskning och forsknings- anknytning varierar. Det finska undervisnings- och kultur- departementet formulerar skillnaden mellan universitet och yrkes- högskola på ett sätt som gäller för flera: Universiteten koncentrerar sig på vetenskaplig forskning och under- visning grundad på forskningen. ning som är mera praktiskt inriktad och svarar mot arbetslivets behov.14 Den stora skillnaden mellan svensk yrkeshögskola och våra grann- länders är den svenska bristen på långsiktighet, som i första hand beror på att den svenska ska svara på kortsiktiga och aktuella arbetsmarknadsbehov. Den svenska styrka är att den kan reagera snabbt på nya behov men kortsiktig- heten utgör dess achilleshäl. 11.2.4 Överlappning högskola – yrkeshögskola Skillnaderna mellan högskola och yrkeshögskola i är således betydande. Därtill kommer vad som anges i förordning (2009:130) om : 3 § För att en utbildning ska få ingå i krävs det /…/ att 1. utbildningen a) svarar mot behov av kvalificerad arbetskraft i arbetslivet som inte tillgodoses genom en utbildning enligt högskolelagen (1992:1434) eller en utbildning som kan leda fram till en examen enligt lagen (1993:792) om tillstånd att utfärda vissa examina.15 Alltså – får inte anordna utbildningar som bedrivs inom högskolan. Motsvarande begränsning gäller inte för hög- skolan som därför kan starta utbildningar som helt eller delvis finns inom . Trots olika inriktningar på utbildningen så har gränsdragningen mellan högskola och yrkeshögskola ifrågasatts. Svenskt näringsliv begär i en rapport om yrkesutbildning att gränsen 14http:///OPM/Koulutus/koulutusjaerjestelmae/?lang=sv klargörs.16 har i en föreslagit att högkolan inte ska ge tvååriga utbildningar överhuvudtaget och att korta utbildningar helt ska förläggas till yrkeshögskolan.17 Myndigheten för har i en rapport kart- lagt hur överlappningar mellan de två utbildningsformerna ser ut och konstaterar i sammanfattningen: Av de 428 högskoleutbildningar som myndigheten granskat bedöms 114 yrkeshögskoleutbildningar delvis ha sin motsvarighet i högskolan och 76 yrkeshögskoleutbildningar helt ha sin motsvarighet i hög- skolan.18 Analysen grundar sig på att de jämförda utbildningarna klassifi- cerats med samma SUN-märkning och genom att jämföra utbild- ningsplaner. Denna metodik gör att långtgående slutsatser inte kan dras men analysen visar dels att likheterna på utbildningsplansnivå är orimligt stora, dels att antalet utbildningar som överlappar är stort, varför resultatet måste tas på allvar. Som exempel på de 114 delvis överlappande utbildningarna nämns i utredningen , drifttekniker, högskoleingenjör inom skog och träteknik, kart- och mätningstekniker, diagnostekniker inom motorbranschen, spelprogrammerare samt tv-produktions- specialist. Bland de 76 utbildningar somheltöverlappar nämns webb- utvecklare, webbprogrammerare, webbanalytiker, produktions- och processtekniker, underhållstekniker, hälso- och vårdadministratör samt ekonomi- och redovisningskonsult. Myndigheten för anger att kärnan i en viss utbildning kan vara likartad även om en yrkeshögskoleutbildning och en högskoleutbildning regleras av olika lagar, förordningar och föreskrifter. Myndigheten nämner som exempel att en webb- redaktör sannolikt kommer att ha lärt sig ”hantverket” som rör webbarbetet, oavsett om utbildningen skett inom eller högskolan. Högskolestudenten som läser Ekonomprogram- met – redovisning och revision läser, enligt myndigheten, sannolikt samma kursinnehåll när det gäller redovisning och revision som en studerande inom som läser till ekonomi- och redo- visningskonsult. 16Svenskt näringsliv (2012). 17Bladh (2013). 18Myndigheten för (2014). Vid en jämförelse av vad utbildningarna leder fram till, formu- lerat genom målsättningar i högskoleutbildningarnas utbildnings- planer respektive beskrivning av läranderesultat inom yrkeshög- skolan, framgår att utbildningarna till stor del överlappar varandra. Terminologin är dock inte densamma och innehållet beskrivs på olika abstraktionsnivå. Högskoleutbildningen beskrivs mer abstrakt och teoretiskt än utbildning, som är mer konkret beträffande metoder, arbetssätt och tillämpningar. Om utgångs- punkten är arbetslivets perspektiv bedömer myndigheten att flera utbildningar överlappar varandra och sannolikt leder till samma arbetsuppgifter och yrkesroller. Vår mening är att gränsdragningen mellan högskoleutbildning och yrkeshögskoleutbildning inte är distinkt. De formella gränserna mellan utbildningsformerna kan knappast hindra att det förekommer överlappningar. Det är uppenbart att det är svårt att genom att enbart se till utbildningsinnehållet alltid avgöra om en utbildning ska höra hemma i den ena eller andra utbildningsformen. Dessutom är det i praktiken omöjligt att i undvika moment som också kan höra hemma i en högskoleutbildning. Utbildningar inom ett givet område som ska vara eftergymnasiala kommer sannolikt alltid att i viss utsträckning dela kunskapsstoff på samma nivå. En yrkeshögskoleutbildning som ska ge något utöver grundläggande kunskaper och färdighets- träning inom ett yrkesområde måste vara färgad av ett stort mått av teoribaserat lärande, likaväl som enutbildning inom högskolan för det mesta måste innehålla moment där teoretiska kunskaper ska tillämpas i praktiken. Gränsdragningen mellan och högskolan kan inte innebära att den ena eller andra utbildningsformen ges monopol på vissa utbildningsmoment eller visst kunskapsstoff. Exemplen i Myndigheten för kartläggning visar att högskolan och i viss utsträckning utbildar mot samma yrkesområden. Utbildningarna har dock olika fokus, även om de kan ha ungefär samma namn och delvis innehåller samma moment. Skillnaden i fokus beror på att det är arbetslivets uttalade intressen och behov av yrkeskunnighet som styr utbudet av utbildningar inom , medan de blivande studenternas preferenser och val samt ambitionen att skapa en hög utbildnings- nivå grundad i forskning i högre utsträckning påverkar universi- tetens och högskolornas satsningar. I och med att syftet med utbildningarna är delvis olika tillgodoser de två systemen olika arbetslivsbehov, utbildningarna har olika bredd och djup samt har olika kunskapsprofiler. Det är viktigt att dessa skillnader görs tydligare för studenter och arbetsliv. Att de två utbildningsformerna har olika syften förhindrar, uppenbarligen, inte risken för överlappning, varför en klarare gränsdragning bör prövas. I den ovan nämnda föreslog författaren att högkolan inte ska ge tvååriga utbildningar överhuvudtaget och att korta utbildningar helt ska förläggas till yrkeshögskolan.19 Det är ett radikalt förslag med tydliga kriteria men delvis förskjuts frågan till vilken utbildningslängd som krävs för respektive utbildning. Bör en webbredaktörsutbildning omfatta två eller ? Längden på en utbildning är naturligtvis en funk- tion av utbildningens karaktär, arbetsmarknadens krav och hur långtgående ambitioner utbildningsanordnaren har med utbild- ningen. Kriteriet utbildningens längd löser alltså inte kärnfrågan om vilken utbildning som bör genomföras i högskolan respektive . Vi menar att det traditionella kriteriet om forskningsanknytning är mer fruktbart för att åtskilja utbildning i högskolan från utbildning i . 19 (2013). •Att det ibland råder en oklar gräns mellan högskoleutbildning och yrkeshögskoleutbildning. •Att det finns risk att mycket likartade utbildningar ges i båda formerna. •Att dialogen mellan högskola och yrkeshögskola är otill- räcklig. •Att gränsen mellan högskoleutbildning och yrkeshögskole- utbildning bör klargöras. •Att kriteriet för att avgöra vilken utbildning som hör till hög- skolan bör vara huruvida utbildningen är forskningsanknuten eller ej. Idén om ett nära samband mellan utbildning och forskning används ofta som kriteriumpå, inte bara den utbildning som ges vid universitet och högskola, utan också på vad som överhuvud konstituerar universitet och högskolor. Det är enidé från Humboldtuniversitetet, som stora delar av världens universitet försvär sig till – trots de påfrestningar det moderna samhällets massutbildning innebär. Idealet konfirmerades när i firade sitt 900-årsjubileumoch ses som de europeiska universitetens rättighetsförklaring. Undervisningen och forskningen vid universiteten får inte åtskiljas om utbildningen skall kunna motsvara förändrade behov, samhällets krav och vetenskapliga framsteg.20 Flera rektorer vid svenska universitet och högskolor har skrivit under denna deklaration som också har en lagfäst version i . Högskolelagen anger att högskolans första uppgift är 20 För en svensk version se utbildning som vilar på vetenskaplig eller konstnärlig grund samt på beprövad erfarenhet, och /…/ Verksamheten ska bedrivas så att det finns ett nära samband mellan forskning och utbildning.21 Här befinner sig i huvudfåran av högre utbildning i världen, men ändå finns det ett svenskt drag i begreppet forskningsanknyt- ning. Detta bottnar i att svensk högre utbildning karakteriseras av att i en och samma organisation – högskolan – genomföra den absoluta merdelen av all högre utbildning och forskning. I många grannländer genomförs en mycket större andel av forskning i rena forskningsinstitut och i ser vi att några av världens bästa utbildningsinstitutioner – de s.k. Liberal Arts Colleges – fokuserar enbart utbildning. Vår breda svenska högskola får därför tydligare behov av att bestämma relationen mellan utbildning och forskning. Detta syns i att det är svårt att finna helt adekvata översättningar av forskningsanknytning till andra språk. Det är också intressant att termen forskningsanknytning används första gången i direktiven till den stora utredningen U 68 som föregick H 77 – alltså när svensk högskola stod inför att integrera flera stora utbildnings- områden som traditionellt inte ingått i universitet och högskola och forskningskultur. fanns uppenbart inget behov av detta begrepp då sambandet mellan utbildning och forskning uppfattades som självklart. Även om Humboldtidealet är knäsatt i västvärldens högre utbild- ningskultur så är det inte självklart att all högre utbildning faktiskt behöver forskningsanknytas. I en berömd artikel hävdar forskarna att det inte finns något nödvändigt samband mellan utbildning och forskning.22 Förekomsten av forsk- ningsinstitut som tilldelats och det faktum att Liberal Arts Colleges i har det absolut bästa ryktet som utbildare ger naturligtvis stöd för att det är fullt möjligt att bedriva god forsk- ning och utbildning helt oberoende av varandra. 21SFS 1992:1434 1 kap 2–3 §§. 22Hattie & Marsh (1996). ideologiska förankringen av tesen att utbildning och forskning hör ihop och att utbildning, åtminstone, gynnas av en forskande miljö, är så djup sedan dagar att det närmar sig hädelse att diskutera högre utbildning utan forskningsanknytning. Det finns åtminstone rent pragmatiska skäl för att hålla samman utbildning och forskning eftersom det är kostnadseffektivt att nyttja en forskarutbildad lärarkår till flera uppgifter och att nyttja laboratorier och andra faciliteter till både forskning och utbildning. Forskningsanknytning är ett omdiskuterat begrepp i Sverige.23 , verksam både vid , dåvarande och vid Universitets- och högskoleämbetet, har stått för enklassisk analys som täcker väsentliga aspekter av forskningsanknytning. Han menar att högskolelagens krav att undervisningen ska vila på vetenskaplig grund kräver att undervisningen utgår från aktuellt forskningsläge, att läraren själv ska vara aktiv forskare, att utbildningen ska ha ett eget forsknings- ämne, att metodisk träning av studenterna ingår, att utbildningen ger ett slags kunskapsberedskap och fostrar till kritiskt tänkande, nyfikenhet och förmåga att problematisera. Sammantaget bildar dessa drag ett slags kritisk rationalism i ständig dialog.24 analys visar att man kan se forskningsanknytning så att denna föreligger mer eller mindre. Med utgångspunkt i hur det danska evalueringscentret bestämmer forskningsanknytning kan vi förenkla till fem steg:25 1.Undervisningen är grundad i aktuella forskningsresultat. 2.Undervisningen bedrivs på en institution där det också bedrivs forskning. 3.Disputerade lärare – lärare med forskningserfarenhet – ansvarar för undervisningen i en övergripande mening men undervisar inte själva. 23Se t.ex. (2013) s. 40ff samt kap 5, Geschwind m.fl. (2011). 24Björklund (1991). anger också didaktik som ett karakteristikum på forsknings- anknytning men ser detta mer som en möjlighet än nödvändighet. 25http:/// 4.Disputerade lärare genomför undervisningen. 5.Disputerade lärare genomför undervisningen och denna under- visning utgår ifrån lärarens aktuella forskning. Samtliga steg kan dessutom genomföras i olika grader så att t.ex. disputerade lärare genomför en större eller mindre andel av under- visningen. Det lägsta kravet – att undervisningen ska utgå från den senast kända kunskapen inom området – gäller även yrkes- högskolan och gymnasieskolan medan steg 2 utesluter detta. Steg 3 kan karakterisera hur de efter 1977 integrerade utbildningarna, t.ex. lärarutbildningarna och vårdutbildningarna, genomfördes. Inom dessa utbildningsområden fanns inte tillräckligt många forskar- utbildade lärare för att kunna fylla de stora undervisnings- volymerna. Icke-disputerade lärare – adjunkter – fick ersätta medan disputerade lärare – lektorer – fick ansvarspositioner. Högskolorna har mycket konsekvent kompetensutvecklat adjunktskåren så att steg 4 uppnåtts och kategorin adjunkter är den enda lärarkategorin i svensk högskola som kontinuerligt minskat – till dagens . Dock är det fortfarande den näst största lärarkategorin. Steg 5 utgör ett slags Humboldtskt idealtillstånd – läraren och forskaren är en och densamma och denna får möjlighet att under- visa om sin pågående forskning. I och andra forskares gängse bestämningar av forsk- ningsanknytning är detuppenbartatt det centrala i forskningsanknyt- ningen kommer närmast stegen4 och 5.26 Forskningsanknytningens kärna är att studenten förstår och integrerar i sig själv forsknings- processens sökande, heuristiska och kritiska karaktär snarare än att stanna vid vad forskningsresultatet består i eller hur den rena metodträningen genomförs. Högskolelagens inledande formulering med krav på vetenskaplig grund och ett nära samband mellan forskning och utbildning till- fredsställs redan av steg 2, men när målen med utbildningen anges (högskolelagen 1 kap 8 §) höjs kraven tydligt: Utbildning på grundnivå ska utveckla studenternas – förmåga att göra självständiga och kritiska bedömningar, 26 T.ex. i den ofta nyttjade bestämningen av Healey i (2005). –förmåga att självständigt urskilja, formulera och lösa problem, och –beredskap att möta förändringar i arbetslivet. Inom det område som utbildningen avser ska studenterna, utöver kunskaper och färdigheter, utveckla förmåga att –söka och värdera kunskap på vetenskaplig nivå, –följa kunskapsutvecklingen, och –utbyta kunskaper även med personer utan specialkunskaper inom området.27