sou · H3B313 · 2015-02-27 00:00:00 — Detta ska i sin tur ses mot bakgrund av ändamålet att främja en sund konkurrens på den inre marknaden. 12.8Konsekvenser för det allmänna Utredningens förslag enligt kapitel 7 innebär att utses till behörig myndighet enligt tillämpningsdirektivet. Myndig- heten föreslås omfattas av bestämmelserna om administrativt sam- arbete mellan myndigheter genom informationssystemet för den inre marknaden (). Detta innebär nya uppgifter för myndigheten, då den bl.a. förväntas kunna göra utredningar och undersökningar på önskemål av en utländsk myndighet. Information ska kunna till- handahållas i enlighet med de tidsramar som anges i tillämpnings- direktivet. I brådskande fall ska information lämnas . På motsvarande vis förutsätts vid behov kunna begära bistånd av en utländsk myndighet. nuvarande uppdrag att tillhandahålla infor- mation om vad som gäller vid utstationering förtydligas i kapitel 6 på så vis att myndigheten ska tillhandahålla information på det sätt som anges i direktivet. föreslås därutöver i kapitel 8 att i enlighet med direktivets krav få i uppdrag att infor- mera om reglerna om anmälningsskyldighet samt därtill kopplade bestämmelser om sanktioner i utstationeringslagen och i förordning. Utredningens förslag i kapitel 6 innebär delvis förtydligande av det uppdrag som redan har enligt utstationerings- lagen. Dessa förtydliganden medför enligt utredningens mening inte några ökade kostnader för myndighetens del. Förslaget i kapitel 6 att informera om anmälningsskyldigheten och därtill knutna bestämmelser om sanktioner för utstationerande arbetsgivare medför enligt utredningens bedömning inte heller några ökade kostnader för myndighetens del. kan antas få utökade arbetsuppgifter inom ramen för det administrativa samarbetet mellan myndigheter, se kapitel 7. I egenskap av behörig myndighet ska på begäran av en utländsk myndighet genomföra kontroller och ut- redningar, samt inom angivna tidsramar svara på förfrågningar om I brådskande ärenden ska informationen lämnas . Utredningen kan svårligen bedöma omfattningen av eventuella kostnader för dessa utökade arbetsuppgifter. är involverat i pilotprojektet för informationsutbyte genom på utstationeringsområdet. Detta arbete tycks inte ha tagit särskilt mycket resurser i anspråk. Utredningen bedömer att myn- digheten åtminstone inledningsvis bör kunna hantera dessa nya upp- gifter inom befintliga anslagsramar, men att regeringen kan behöva följa denna fråga. Detta inte minst mot bakgrund av att systemet för det administrativa samarbetet är under uppbyggnad. Förslaget i kapitel 11 innebär att det införs nya regler i lag och förordning om ömsesidigt bistånd med indrivning av vissa admi- nistrativa avgifter. föreslås vara behörig myndighet för dessa frågor, i såväl inkommande som utgående ärenden. Förslagen innebär nya arbetsuppgifter för Kronofogdemyndig- heten. Enligt utredningens uppfattning bör en eventuell ökning av arbetsmängden i vart fall kunna hanteras inom myndighetens givna resursramar. De föreslagna ändringarna i kapitel 10 innebär för det första att det i lag ges möjlighet för utstationerade arbetstagare att under vissa förutsättningar åberopa arbets- och anställningsvillkor enligt kol- lektivavtal som har slutits mellan dennes arbetsgivare och en svensk arbetstagarorganisation även om arbetstagaren inte är medlem i den avtalsslutande organisationen. Vidare föreslås en möjlighet att väcka en sådan talan vid svensk domstol. För det andra föreslås i samma kapitel ett repressalieförbud som innebär att en utstationerad arbetstagare ska vara skyddad mot repressalier från arbetsgivaren på grund av att arbetstagaren väcker talan vid svensk domstol. Talan ska avse arbets- och anställnings- villkor som arbetstagaren har rätt till enligt utstationeringslagen eller enligt ett sådant kollektivavtal som en svensk arbetstagarorganisa- tion har rätt att kräva med stöd av 5 a eller 5 b § utstationerings- lagen. Förslaget omfattar en möjlighet att väcka talan om skade- stånd på grund av repressalier vid svensk domstol. I anslutning till förslagen om talerätt och repressalieförbud föreslås preskriptions- regler, och för talan om skadestånd på grund av repressalier även en bevisbörderegel. Slutligen föreslås att möjligheten för en utstationerad arbets- tagare att väcka talan i mot en arbetsgivare som inte har sin hemvist inom EES eller i enligt 21 § utstationeringslagen ska tas bort. Detta som en följd av en med bestämmelsen oförenlig reglering i I-förordningen. Det kan inte uteslutas att förslagen om utökad talerätt och förbud mot repressalier kommer att leda till fler tvister vid tings- rätter och i Arbetsdomstolen. Å andra sidan kan förslaget om att ta bort talerätten i utstationeringslagen för utstationerade arbets- tagare mot en arbetsgivare som har sitt hemvist utanför EES och leda till ett minskat antal tvister. Även om förslagen sam- mantaget skulle föranleda en ökning av antalet tvister vid tings- rätter och i Arbetsdomstolen får ökningen i vart fall bedömas som liten. Detta är ett antagande som utredningen gör. Det saknas under- lag för en uppskattning av hur många tvister som rör utstationering som svenska domstolar hanterar . Utredningen bedömer emellertid att det handlar om ett ytterst litet antal, och att även en eventuell ökning av antalet tvister bör vara marginell och i vart fall kunna hanteras inom ramen för domstolarnas nuvarande anslag. Förslagen medför inte några krav eller förväntningar på kommuner och landsting och förväntas inte heller leda till några konsekvenser för dessa. Förslagen förväntas inte leda till några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning i olika delar av landet, offentlig service i olika delar av landet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Utredningens förslag syftar till att korrekt och fullständigt genom- föra tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet. De regler som föreslås har utformats i syfte att säkerställa att respekteras fullt ut. Om förslagen inte genomförs finns risk för att inte anses uppfylla direktivets krav. Om inte bedöms ha genom- fört direktivet kan detta föranleda ekonomiska sanktioner, se av- snitt 2.3. är bundet av den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grund- läggande friheterna, (), som gäller som lag. Dess- utom är bundet av bl.a. artikel 5 och 6 i den Europeiska sociala stadgan (reviderad) och flera . Utredningens förslag syftar till att fullständigt och korrekt genomföra tillämpningsdirektivet till utstationeringsdirektivet. För- slagen innebär till stor del förtydliganden och åtgärder som på nationell nivå syftar till att förbättra och öka enhetligheten i genom- förandet, tillämpningen och efterlevnaden av utstationeringsdirek- tivet. Detta inkluderar åtgärder för att förhindra att regler miss- brukas eller kringgås. Enligt artikel 1.1 i tillämpningsdirektivet ska det inte påverka tillämpningsområdet för utstationeringsdirektivet. I detta sammanhang kan dock nämnas att LO och TCO har lämnat skrivelser till såväl som till rörande lex , och menar att bryter mot nr 87 och nr 98 samt mot den Europeiska sociala stadgan. Med anledning av skrivelserna uttrycker i en rapport oro över att lex begränsar fackförbun- dens möjligheter att använda stridsåtgärder, och över att Arbets- domstolens dom innebar skadeståndsskyldighet för två trots att stridsåtgärderna först bedömdes lagliga (mot bakgrund av den så kallade som sedan ändrades efter dom i Lavalmålet, se avsnitt 3.4). för sociala rättigheter (EKSR) lämnade 2013 en rapport där man menar att bryter mot två artiklar (artikel 6 om kollektiv förhandlingsrätt och artikel 19 om migre- rande arbetstagare) i den Europeiska sociala stadgan. Rapporten är mycket långtgående och innebär indirekt kritik mot . beslutade om en resolution där man, till skillnad från EKSR, inte riktade någon kritik mot . presenterade EKSR slutsatser angående efter- levnad av artikel 6 i stadgan, där man fortsatt anser att bryter mot artikeln. Utredningen är medveten om att det finns synpunkter på hur förhåller sig till de internationella åtaganden som angetts ovan samt om att det i vissa fall har riktats kritik mot av- seende lex . Utredningen bedömer dock att förslagen i detta betänkande inte får några följder för internationella åtaganden och inte heller strider mot dessa. Som utredningen har redovisat bedöms förslagen också vara nödvändiga för att uppfylla . 12.12 Ikraftträdande och informationsinsatser Medlemsstaterna är enligt artikel 23.1 i tillämpningsdirektivet skyldiga att sätta i kraft de bestämmelser i lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . De bestämmelser som föreslås här bör därför träda i kraft . Det bör föreskrivas att de föreslagna bestämmelserna i avsnitt 10.2.13 om möjlighet för utstationerade arbetstagare att i vissa fall väcka talan om villkor i kollektivavtal bör gälla inte bara avseende utstationering som påbörjas efter ikraftträdandet, utan även beträffande redan pågående utstationeringar avseende tid som följer därefter. Det behövs i övrigt inte några tillämpningsbestämmelser med anledning av förslagen. Enligt utredningens förslag ska ges i uppdrag att i enlighet med direktivets bestämmelser lämna information om vilka svenska bestämmelser som gäller vid utstationering. Utredningen ser i övrigt inget behov av särskilda informationsinsatsermot bakgrund av förslagen i föreliggande betänkande (jfr 6 § 6 förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning). 13.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1999:678) om utstationering av arbetstagare Denna lag gäller när en arbetsgivare som är etablerad i ett annat land än utstationerar arbetstagare här i landet i samband med att arbetsgivaren tillhandahåller tjänster över gränserna. Vid bedömandet av om en arbetsgivare är etablerad i ett annat land än ska de omständigheter som rör arbetsgivarens verksamhet i det andra landet och, vid behov, arbetsgivarens verksamhet i beaktas. Dessutom finns i 8 § bestämmelser om arbetsgivare som har sitt hemvist eller säte i och utstationerar arbetstagare till ett annat medlemsland inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller . Paragrafen har fått ett nytt andra stycke. Förslaget behandlas i av- snitt 5.5.1. Genom ändringarna i paragrafen genomförs artiklarna 4.1, 4.2 och 4.4 i direktivet. Vid bedömningen av om en arbetsgivare är etablerad i ett annat land än ska göras en helhetsbedömning av alla de faktiska omständigheter som är nödvändiga och som rör den verksamhet som arbetsgivaren bedriver i det andra landet och, vid behov, verksamheten i . På sätt som angetts i kommen- taren till paragrafens första stycke avses med ”etablerad” i lagen att bedriva verksamhet. 1998/99:90 s. 38. Om en arbetsgivare i lagens mening ska anses etablerad i ett annat land krävs att denne verkligen bedriver väsentlig verksamhet och inte bara har intern för- valtning eller administration i det andra landet. digheter som kan beaktas vid helhetsbedömningen är framför allt följande: a)Den plats där företaget har sitt säte och sin förvaltning, använ- der kontorslokaler, betalar skatt och socialförsäkringsavgifter samt, iförekommande fall, i enlighet med nationell rätt, innehar en yrkes- licens eller är registrerat vid handelskammare eller i branschorganisa- tioner. b)Den plats där utstationerade arbetstagare rekryteras och från vilken de utstationeras. c)Den rätt som är tillämplig på avtal som företaget ingår med sina arbetstagare respektive med sina kunder. d)Den plats där företaget utför en väsentlig del av sin affärs- verksamhet och där dess administrativa personal är anställd. e)Antalet avtal eller storleken på omsättningen i den stat där företaget är etablerat, varvid den särskilda situationen för bland annat nyetablerade företag och små och medelstora företag ska beaktas. Om en eller flera av de faktiska omständigheter som nämnts inte är uppfyllda ska det inte automatiskt förhindra att en situation betraktas som utstationering. En helhetsbedömning av alla nöd- vändiga omständigheter ska göras i varje enskilt fall och hänsyn ska tas till varje situations särdrag. Med utstationerad arbetstagare avses varje arbetstagare som van- ligen arbetar i ett annat land men som utför arbete enligt 3 § i . Vid bedömandet av om en arbetstagare utför arbete i ska de omständigheter som kännetecknar arbetet och arbetstagarens situation beaktas. Paragrafen har fått ett nytt andra stycke. Förslaget behandlas i av- snitt 5.5.1. Genom ändringarna i paragrafen genomförs artiklarna 4.1, 4.3 och 4.4 i direktivet. Vid bedömningen av om en arbetstagare endast utför arbete i ska en helhetsbedöm- ning göras av alla de faktiska omständigheter som är nödvändiga och som kännetecknar arbetet och arbetstagarens situation. Exempel på sådana omständigheter är framför allt följande: a)Om arbetet utförs i en annan medlemsstat. b)Den dag då utstationeringen påbörjats. c)Om utstationeringen sker till en annan medlemsstat än den i eller från vilken den utstationerade arbetstagaren vanligtvis utför sitt arbete i enlighet med förordning (EG) nr 593/2008 (I) eller Romkonventionen. d)Om den utstationerade arbetstagaren återvänder till eller för- väntas återuppta sitt arbete i den stat varifrån denne utstationerats efter att ha slutfört det arbete eller det tillhandahållande av tjänster som var syftet med utstationeringen. e)Verksamhetens karaktär. f)Om resa, kost och logi tillhandahålls eller ersätts av den arbets- givare som utstationerar arbetstagaren, och i så fall hur detta till- handahålls eller metoden för ersättningen. g)Om samma eller en annan (utstationerad) arbetstagare under tidigare perioder innehaft tjänsten. Om en eller flera av de faktiska omständigheter som nämnts inte är uppfyllda ska det inte automatiskt förhindra att en situation betraktas som utstationering. En helhetsbedömning av alla nöd- vändiga omständigheter ska göras i varje enskilt fall och hänsyn ska tas till varje situations särdrag. Med behörig myndighet avses en myndighet eller ett organ som har utsetts för att utföra uppgifter enligt och rådets direktiv /71/EG av om utstationering av arbets- tagare i samband med tillhandahållande av tjänster1 samt direktiv /67/EU av om tillämpning av direktivet 96/71/EG om utstationering av arbetstagare i samband med till- handahållande av tjänster och om ändring av förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden (IMI-förordningen)2. 1EGT L 18.21.1.1997, s.1, Celex 31990L0071. 2EUT L 159, 28.5.2014, s. 11, Celex 32014L0067. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4.2. I paragrafen definieras vad som i lagen avses med behörig myn- dighet. Begreppet har samma innebörd som artikel 2 a i direktivet. Arbets- och anställningsvillkor enligt ett kollektivavtal som har slutits mellan en svensk arbetstagarorganisation och en sådan arbetsgivare som avses i 1 § får, för den tid under vilken en utstationering pågår eller har pågått, åberopas av den utstationerade arbetstagaren även om arbetstagaren inte är medlem i den avtalsslutande arbetstagarorganisa- tionen. Första stycket gäller under förutsättning att arbets- och anställnings- villkoren i kollektivavtalet utgör sådana villkor som avses i 5 a § första stycket eller 5 b § första stycket. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 10.2.13. Genom paragrafen genomförs artikel 11.1 i direktivet. Para- grafen ger en utstationerad arbetstagare möjlighet att hävda rättigheter utifrån ett kollektivavtal som den utstationerande arbetsgivaren träffar med en svensk arbetstagarorganisation, även om arbetstagaren inte är medlem i den avtalsslutande organisationen. Bestämmelserna i första stycket innebär att de villkor som följer av kollektivavtal inte bara ska följas av den utstationerande arbets- givaren som en rättslig förpliktelse i förhållande till den avtalsslutande arbetstagarorganisationen. Den rättsliga förpliktelsen gäller även i förhållande till den utstationerade arbetstagaren även om han eller hon inte är medlem i den avtalsslutande organisationen. Enligt paragrafens lydelse gäller rätten att åberopa villkor i kollektivavtalet för den tid utstationeringen pågår eller har pågått. Detta innebär att arbets- tagaren med stöd av paragrafen kan kräva fullgörande av de rättsliga förpliktelser arbetsgivaren har enligt kollektivavtalet, både som en utstationering pågår och efter det att utstatione- ringen har upphört. Kraven från arbetstagaren kan dock, med stöd av paragrafen, endast avse tiden för utstationeringen. I andra stycket anges en begränsning för paragrafens tillämpnings- område. Paragrafens bestämmelser gäller endast under förutsättning att de arbets- och anställningsvillkor som en utstationerad arbets- tagare vill göra gällande utgör sådana kollektivavtalsvillkor som avses 5 a § första stycket eller 5 b § första stycket. Arbets- och anställ- ningsvillkoren ska därmed avse villkor som omfattas av den hårda kärnan i artikel 3.1 i utstationeringsdirektivet 96/71/EG. Det kollek- tivavtal som en arbetstagare hänför sig till kan ha ingåtts frivilligt eller ha kommit till stånd efter stridsåtgärder. i sig kan också innehålla andra villkor än sådana som avses i 5 a § första stycket eller 5 b § första stycket. Den utstationerade arbetstagaren har dock enligt bestämmelserna i paragrafen endast möjlighet att i den sist- nämnda situationen åberopa de villkor i kollektivavtalet som utgör sådana villkor som avses i 5 a § första stycket eller 5 b § första stycket. ska vara förbindelsekontor och tillhandahålla information om de arbets- och anställningsvillkor som kan bli tillämp- liga vid en utstationering i . ska även hjälpa till med information om så- dana kollektivavtalsvillkor som kan komma att krävas med stöd av stridsåtgärder enligt 5 a eller 5 b § eller som annars kan komma att bli tillämpliga. ska samarbeta med motsvarande förbindelse- kontor i andra länder inom EES och i . Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om vad informationen enligt första och andra stycket ska innehålla och hur informationen ska vara. Paragrafen har fått ett nytt fjärde stycke. Förslaget behandlas i av- snitt 6.4.1. Genom bestämmelsen informeras om att närmare bestämmelser om tillhandahållandet av den information som avses i paragrafens första och andra stycke meddelas av regeringen. ska vara behörig myndighet vid bistånd enligt 9 d § och samarbeta med behöriga myndigheter i andra länder inom EES. Regeringen får meddela föreskrifter om ytterligare behöriga myn- digheter. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4.3. I paragrafen utpekas som behörig myndighet att samarbeta och utbyta upplysningar med andra behöriga myn- digheter inom EES. Se även kommentaren till 9 d §. I andra stycket ges ett bemyndigande till regeringen att utse andra myndigheter utöver som behörig myndig- het. En behörig myndighet i ska vid samarbete med behöriga myn- digheter i andra länder inom EES använda det elektroniska infor- mationssystemet för den inre marknaden enligt förordning (EU) nr 1024/2012 om administrativt samarbete genom informationssystemet för den inre marknaden och om upphävande av kommissionens beslut /49/EG (IMI-förordningen)3. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4.5. Genom paragrafen genomförs artikel 21.1 i direktivet. I para- grafen föreskrivs att behöriga myndigheter i vid samarbetet med behöriga myndigheter i andra länder ska använda det elektro- niska informationssystemet för den inre marknaden (), som tillhandahålls av Europeiska kommissionen. 3 EGT L 316, 14.11.2012, s. 1, Celex 32012R1024. En behörig myndighet i ska på begäran av en behörig myn- dighet i ett annat land inom EES lämna bistånd till den myndigheten. En behörig myndighet i får begära att en behörig myndig- het i ett annat land inom EES lämnar bistånd när det kan underlätta handläggningen av ett ärende. Begäran om bistånd kan avse information samt utförande av kon- troller, inspektioner och utredningar när det gäller utstationering av arbetstagare. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § meddela förskrifter om samarbete mellan be- höriga myndigheter. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 7.4.4. Genom paragrafen genomförs artiklarna 6.1 och 6.2 i direktivet. I paragrafen behandlas frågan om bistånd med upplysningar mellan behöriga myndigheter i och behöriga myndigheter i andra länder inom EES. Bestämmelserna i paragrafens första stycke innebär att en behörig myndighet i på begäran av en behörig myndighet i ett annat land inom EES ska lämna behövligt bistånd åt den utländska myn- digheten. Den behöriga myndigheten är dock endast skyldig att lämna begärt bistånd om det ryms inom ramen för myndighetens befogenheter. Bestämmelserna i paragrafens andra stycke innebär att en behörig myndighet i får begära att en behörig myndighet i ett annat land inom EES ska lämna bistånd åt den svenska myndigheten. Bestämmelserna i paragrafens tredje stycke anges vad en begäran om bistånd kan innebära. I fjärde stycket informeras om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare föreskrifter om sam- arbete mellan behöriga myndigheter. Mål om tillämpningen av 5 § första eller tredje stycket samt 7 § handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. I dessa mål tillämpas -33 § semesterlagen (1977:480) om preskription, -23 § andra stycket föräldraledighetslagen (1995:584) om rätte- gången, -9 § lagen (2002:293) om förbud mot diskriminering av deltids- arbetande arbetstagare och arbetstagare med tidsbegränsad anställ- ning om preskription m.m., och -6 kap. 2–5, 8, 10 och 11 §§ diskrimineringslagen (2008:567) om bevisbörda, rätt att föra talan om preskription m.m. Vid utstationering av uthyrda arbetstagare tillämpas även 16 § tredje och fjärde styckena lagen (2012:854) om uthyrning av arbets- tagare. Talan får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad. Det som sägs i denna paragraf gäller inte vid talan mot en arbets- givare som har sin hemvist i ett land utanför EES och . Paragrafen har fått ett nytt fjärde stycke. Förslaget behandlas i av- snitt 10.7.3. Ändringen innebär att bestämmelserna i paragrafen om behörighet för svensk domstol inte är tillämpliga när en utstationerad arbetstagare väcker talan om rättigheter enligt lagen mot en arbetsgivare som har sin hemvist i ett land utanför EES och . Skälen för för- slaget framgår av avsnitt 10.7. Vid mål enligt 5 c § om tillämpningen av arbets- och anställnings- villkor enligt kollektivavtal gäller 21 § om talans väckande. I dessa mål tillämpas 64–66 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestämman- de i arbetslivet samt 33 § semesterlagen (1977:480) om preskription. Paragrafen är ny. Förslaget behandlas i avsnitt 10.2.14 och 10.3.6. Genom paragrafen genomförs artikel 11.1 i direktivet. grafen ges föreskrifter om rättegången och preskription när det gäller talan enligt 5 c §. Vid en talan enligt 5 c § gäller 21 §. Av detta följer att utstatione- rade arbetstagare som avses i 5 c § har rätt att väcka talan i om de inte får de anställnings- eller anställningsvillkor som de har rätt till enligt nämnda paragraf. Sådana mål handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Om arbetstvisten ska handläggas vid tingsrätt, får talan föras vid tingsrätten i den ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad. För det fall den ut- stationerade arbetstagaren har arbetat på flera orter kan talan väckas vid tingsrätten i någon av dessa orter. Bestämmelserna hindrar inte heller att talan kan väckas i en annan stat i enlighet med inter- nationella konventioner om rättslig behörighet. 1998/99:90 s. 42 f. I paragrafen regleras också vilka preskriptionsbestämmelser som ska tillämpas vid en talan enligt 5 c §.