sou · H3B340 · 2015-04-09 00:00:00 — Ändringen i första stycket 3 innebär att sekretessregleringen vid ägarprövning av kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter blir densamma som för andra finansiella företag. 9.9Förslaget till lag om ändring i konsumentkreditlagen I paragrafen har ett tillägg gjorts i definitionen av kreditkostnad. I paragrafen har vidare införts definitioner av begreppen bostads- kredit, utländsk valuta och rådgivning. Överväganden finns i avsnitt 5.3.1 och 5.3.3. Tillägget till vad som avses med kreditkostnad gäller kostnader för att värdera en säkerhet som ställs för krediten, t.ex. en fastig- hetsvärdering. Tillägget har gjorts för att genomföra bolånedirekti- vets artikel 4.13, som i övrigt hänvisar till definitionen av kredit- kostnad så som den framgår av konsumentkreditdirektivet. Den nya definitionen av vad som avses med en bostadskredit genomför bolånedirektivets artikel 3.1. Första ledet i definitionen ansluter till vad som avsetts med en bostadskredit, även om uttrycket bostadskredit inte använts i författningstext (jfr t.ex. författningskommentaren till 4 § konsumentkreditlagen, prop. 2009/10:242 s. 89). Det genomför bolånedirektivets artikel 3.1 a. Andra ledet i definitionen har lagts till för att genomföra bolåne- direktivets tillämpningsområde så som det anges i artikel 3.1 b. Definitionen i denna del utgår ifrån vad som är konsumentens syfte med krediten, även om ingen säkerhet ställs. Undantag görs dock för s.k. överbryggningskrediter. När det gäller första ledet i definitionen avses ingen förändring i förhållande till gällande rätt. När det gäller krediter som tas i syfte att förvärva mark eller bostad omfattar detta för det första inte krediter som tas för att förbättra, bygga ut eller renovera den befintliga bostaden. Med syftet att förvärva äganderätt avses alltså endast nyförvärv. Att ha som syfte att behålla äganderätt skulle kunna vara aktuellt i en situation då konsumenten, om krediten inte tas, riskerar att förlora en äganderätt som denne redan har, t.ex. om en fastighet ägs till- sammans med någon som konsumenten vill köpa ut för att för- hindra att objektet som helhet måste säljas. Krediter som faller under definitionen i andra ledet ska syfta till att behålla eller förvärva äganderätt till sådana objekt som avses i första ledet, dvs. fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller byggnader som inte hör till fastighet. Byggnader i det andra ledet kan alltså vara både byggnader som hör till fastighet eller som står på s.k. ofri grund. Att vissa krediter ska bedömas som bostadskrediter utifrån konsumentens syfte med krediten innebär inte att kreditgivaren har en plikt att undersöka vad syftet med en kredit är. Endast om det av omständigheterna framgår att krediten tas i syfte att förvärva en bostad, är kreditgivaren skyldig att tillämpa det regelverk som gäller särskilt för bostadskrediter. Detta innebär dels de bestämmelser i konsumentkreditlagen som särskilt avser bostadskrediter, dels den särskilda lagen (2016:000) om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter. Ett exempel på fall då kreditgivaren i normalfallet måste betrakta en kredit som en bostadskredit utifrån dess syfte är om kreditgivaren själv i sin marknadsföring anger att krediter utan säkerhet erbjuds för att finansiera förvärv av en bostad, t.ex. krediter för den del av köpeskillingen som inte kan förenas med säkerhet i bostaden p.g.a. bestämmelserna för det s.k. bolånetaket (all- männa råd om begränsning av krediter mot säkerhet i form av pant i bostad, FFFS 2010:2). Ett annat exempel är om konsumenten i kontakter med kreditgivaren uppger att syftet med krediten är att förvärva en bostad. Även om konsumenten inte uttryckligen anger detta syfte skulle det i vissa fall också kunna vara så att konsumen- ten lämnar sådana uppgifter som klart utvisar att avsikten är att för- värva en bostad. Från definitionen av en bostadskredit som utgår från syftet med krediten görs undantag för s.k. överbryggningskrediter. En sådan tillfällig kredit, ofta med maximalt 3–6 månaders löptid, kan behöva tas i samband med ett byte av bostad. Om konsumenten på till- trädesdagen för den nya bostaden inte har fått pengarna från för- säljningen av den befintliga bostaden behövs ofta dubbla lån . En överbryggningskredit tas då för att täcka det tillkommande lånebehovet fram till dess att köpeskillingen för det gamla boendet frigörs. När så har skett löses överbryggningskrediten. Undantaget införs med stöd av artikel 3.3 d. Den nya definitionen av utländsk valuta följer av bolånedirek- tivets artikel 4.28. Överväganden avseende lån i utländsk valuta finns i avsnitt 5.3.18. Definitionen utgår från förhållanden på kon- sumentens sida, nämligen om den valuta som konsumenten har inkomst i, eller innehar andra tillgångar som ska användas för åter- betalning av bostadskrediten, eller den valuta som används i det land där konsumenten är bosatt, inte är samma valuta som kredit- beloppet anges i. Om något av dessa förhållanden föreligger, ska kreditgivaren tillämpa de särskilda bestämmelser som gäller för lån i utländsk valuta, se vidare kommentaren till 20 a och 20 b §§. Den nya definitionen av rådgivning genomför bolånedirektivets artikel 4.21. Överväganden i fråga om rådgivningstjänster finns i avsnitt 5.3.20. Vad som är ett råd eller en rekommendation är avsett att följa vad som i svensk rätt allmänt avses med rådgivning, se t.ex. prop. 2002/03:133 s. 13. Begreppet, så som det används i denna lag, omfattar dock endast rådgivning avseende bostadskrediter, inga andra konsumentkrediter eller andra finansiella produkter. Att en- bart erbjuda och bevilja ett visst bostadskreditavtal, även om detta sker med utgångspunkt i konsumentens individuella förhållanden, är inte rådgivning. Näringsidkaren har alltid en skyldighet att infor- mera konsumenten om huruvida rådgivning erbjuds eller inte, se vidare kommentaren till 48 c §. Om rådgivning erbjuds, ska närings- idkaren vidare leva upp till vissa krav, se vidare kommentaren till 48 d–48 i §§. Överväganden finns i avsnitt 5.3.1. Paragrafen har justerats språkligt i fjärde stycket för att anpassa den till att en definition införts av begreppet bostadskredit. Bestäm- melsen är oförändrad i övrigt. I paragrafen har gjorts ett tillägg av innebörd att all information som näringsidkaren lämnar enligt de skyldigheter som följer av lagen ska lämnas utan kostnad för konsumenten. Tillägget har gjorts för att genomföra bolånedirektivets artikel 8. Kravet på kostnadsfri infor- mation gäller dock för alla konsumentkrediter. Överväganden finns i avsnitt 5.3.5. I paragrafens andra stycke har införts ett klargörande tillägg som innebär att även antalet avbetalningar uttryckligen ska framgå av marknadsföring av kreditavtal. I paragrafens fjärde stycke har ett tillägg gjorts som innebär att den effektiva räntan ska anges i mark- nadsföringen på ett minst lika framträdande sätt som andra ränte- satser. Tilläggen har gjorts för att genomföra bolånedirektivets artikel 11.2 e och i. Överväganden finns i avsnitt 5.3.4. Att upp- giften om den effektiva räntan ska vara minst lika framträdande som andra sifferuppgifter innebär att den inte får ha en sådan ut- formning eller placering att den i förhållande till andra sifferupp- gifter kommer att bli mindre uppmärksammad av konsumenten. Paragrafen är ny. Den har införts för att genomföra bolånedirekti- vets artikel 11. Överväganden finns i avsnitt 5.3.4. Paragrafen utgör ett för bostadskrediter specifikt komplement till marknadsföringslagen (2008:486) på samma sätt som 7 § utgör ett komplement till denna lag när det gäller alla typer av konsu- mentkrediter (jfr prop. 2009/10:242 s. 92). Paragrafen kompletterar 7 § andra stycket. Detta innebär att den specifika information som räknas upp i bestämmelsen ska anges i marknadsföring när 7 § andra stycket också är tillämplig. Det är alltså fråga om fall då någon annan sifferuppgift än den effektiva räntan anges i marknadsföringen, t.ex. en räntesats, en avgift eller någon annan kostnad (jfr a. prop. s. 92). Enligt första punkten ska kreditgivarens eller kreditförmedlarens namn, organisationsnummer och adress anges. Enligt andra punkten ska det finnas information i marknads- föringen om huruvida kreditavtalet förutsätter att krediten ska vara förenad med säkerhet i fast egendom, tomträtt eller bostadsrätt eller liknande rätt eller vara förenad med motsvarande rätt i bygg- nad som inte hör till fastighet. Enligt tredje punkten ska marknadsföringen, i tillämpliga fall, innehålla en varning om att valutakursförändringar kan komma att påverka de belopp som ska betalas av konsumenten. En sådan varning ska finnas med om kreditgivaren accepterar att ge lån i utländsk valuta. Vad som avses med utländsk valuta framgår av den nya definitionen i 2 §. Definitionen utgår ifrån konsumentens ekonomiska förhållanden. Ett lån kan alltså ges i utländsk valuta även om en svensk kreditgivare endast ger lån i svenska kronor, beroende på om konsumenter som tar lånet kan ha t.ex. en inkomst i en annan valuta. Endast om det är uteslutet att kreditgivaren skulle ge bostadskrediter i utländsk valuta kan informationen om valutakursförändringar underlåtas i marknadsföringen. Paragrafen är ny. Den genomför artikel 13 i bolånedirektivet. Över- väganden finns i avsnitt 5.3.6. I första stycket anges inledningsvis att näringsidkare ska till- handahålla allmän information om de olika kreditavtal som närings- idkaren erbjuder. Termen näringsidkare avser kreditförmedlare som är en eller flera kreditgivares ombud och kan erbjuda kredit- produkter å deras vägnar. Den allmänna informationen ska lämnas på papper eller i någon annan läsbar och varaktig form eller i elektronisk form. Informationen kan alltså ges på t.ex. en hemsida, i en broschyr eller i en pdf-fil. När det gäller informationens innehåll framgår av första punkten att uppgiftslämnarens namn, organisationsnummer och adress ska finnas med. Detta innebär att uppgiftslämnaren kan vara någon annan än kreditgivaren eller kreditförmedlaren. Enligt andra punkten ska i förekommande fall de ändamål som krediten får användas för anges i informationen. Information om tillåtna ändamål behöver alltså inte ges om kreditgivaren inte ställer några särskilda krav på syftet med krediten för att ingå ett bostads- kreditavtal av den aktuella typen. Enligt tredje punkten ska det anges vilka säkerheter som kan komma att krävas för ingående av bostadskreditavtalet. Enligt fjärde punkten ska informationen innehålla vilken möjlig löptid bostadskreditavtalet har. Enligt femte punkten ska informationen ange vilken typ av ränta som kan erbjudas och, om räntan är fast, vilka olika räntebind- ningstider som kan erbjudas. De olika räntealternativ som erbjuds ska följas av en kort beskrivning av vad som kännetecknar ett sådant räntevillkor och vad detta innebär för konsumenten. En beskrivning av vad som kännetecknar de olika räntevillkoren bör innefatta både vad som följer av avtalets bestämmelser om ränta och de bestämmelser i konsumentkreditlagen som reglerar ränte- villkor, t.ex. på vilket sätt konsumenten kommer att få information om ränteändringar enligt 19 § och under vilka förutsättningar som räntan kan ändras enligt 17 §. Vad som gäller vid återbetalning av kreditbeloppet när det gäller ränteskillnadsersättning ska också anges enligt paragrafens tionde punkt, se vidare nedan. En beskrivning av vad olika sorters ränta kan innebära för konsumen- ten ska innehålla information om vilka möjliga ekonomiska konse- kvenser, både i positiva och negativa bemärkelser, som ett val av ett visst räntevillkor kan få. Enligt sjätte punkten ska i förekommande fall en förklaring ges av vad det innebär för konsumenten att ta ett lån i utländsk valuta och vilka andra valutor som bostadskrediten kan erbjudas i. Vad som avses med utländsk valuta framgår av definitionen i 2 §. I vilka fall det uppstår en skyldighet att informera om utländsk valuta får avgöras på samma sätt som när det gäller skyldigheten att lämna vissa varningar avseende sådana lån i marknadsföring av bostads- krediter, se vidare kommentaren till 7 a §. Enligt sjunde punkten ska informationen innehålla ett represen- tativt exempel på det sammanlagda kreditbeloppet, kreditkostna- den och det sammanlagda belopp som ska betalas av konsumenten. Detta motsvaras av information som ska ges i marknadsföring enligt 7 § andra stycket 1, 2, 3 och 5. Innebörden av bestämmel- serna är således densamma. Kreditbeloppet är det belopp som ställs till konsumentens förfogande, alltså inte ränta och avgifter. Konsu- mentens kreditkostnad motsvaras i princip av det som följer av 7 § andra stycket 1 och 2, dvs. krediträntan, avgifter och andra kostnader för krediten (se definitionen av begreppet i 2 §). Andra kostnader för krediten inkluderar i förekommande fall kostnader för en värdering av en säkerhet för krediten, jfr kommentaren till 2 §. En uppgift ska alltså lämnas om summan av de olika kostnader som ingår i kreditkostnaden. Det sammanlagda beloppet som konsu- menten ska betala är summan av kreditbeloppet och kreditkostna- den. Att informationen ska lämnas genom ett representativt exem- pel innebär att det ska gälla den vanligast förekommande kredit- situation som kan förutses. (a. prop. s. 92). När det gäller bostads- krediter bör ett antal representativa exempel kunna lämnas i detta avseende, om det är mer ändamålsenligt än att lämna ett enda. Enligt åttonde punkten ska informationen också innehålla upp- gifter om eventuella andra kostnader, som inte ingår i kreditkostna- den, som ska betalas i samband med ett kreditavtal. Exempel på sådana kostnader är kostnaden för lagfart (jfr att det av artikel 4.13 framgår att avgifter för överföring av äganderätt inte är inkluderade i kreditkostnaden). Ett annat exempel på en kostnad som avses är eventuella avgifter för rådgivning. Enligt nionde punkten ska informationen innehålla olika alterna- tiv för återbetalning av krediten till kreditgivaren med angivande av amorteringarnas antal, frekvens och belopp. Bestämmelsen i denna del innebär inte att uppgiftslämnaren ska behöva ange alla tänkbara alternativ för amortering, eftersom amorteringstakten ska kunna an- passas till den enskilde konsumenten (jfr kommentaren till 13 d §), utan endast ett antal olika tänkbara alternativ. Enligt tionde punkten ska informationen innehålla en beskriv- ning av de villkor som rör återbetalning . Detta innebär en beskrivning av bestämmelserna i 32–36 §§ konsumentkreditlagen. Enligt elfte punkten ska det av informationen framgå vilka krav på värdering av en säkerhet som ställs, vem som är ansvarig för att värderingen utförs och om kostnader för värderingen kommer att uppstå för konsumenten. Enligt lag (2016:000) om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter ska kreditgivaren vid en värde- ring av en bostad som ska ställas som säkerhet använda tillförlitliga och i förväg fastställda standarder. Informationen till konsumenten om kraven på värdering bör innehålla vilka standarder som kredit- givaren använder, men bör anpassas till vad som kan vara intressant och relevant för konsumenten att få veta. Förhållanden som rör interna rutiner hos kreditgivaren behöver i normalfallet inte redo- visas, men däremot de krav som kreditgivaren ställer för det fall det är konsumenten som ska låta utföra en värdering. I tolfte punkten anges att det av informationen ska framgå vilka andra produkter som krävs för att konsumenten ska kunna ingå det aktuella bostadskreditavtalet respektive ingå ett avtal på de villkor som angetts i näringsidkarens marknadsföring av krediten. Av 13 c § följer att en kreditgivare inte får erbjuda bostadskrediter enbart under förutsättning att konsumenten köper också andra finansiella produkter, med undantag för ett krav på att konsumenten öppnar ett konto eller ansluter sig till en annan tjänst som möjlig- gör löpande betalningar för krediten. Om något av dessa krav kom- mer att ställas för ingående av ett bostadkreditavtal ska detta anges i den allmänna informationen. Om ett visst avtalsvillkor kan utformas på olika sätt, t.ex. nivån på räntan, beroende på om konsumenten väljer ett paket av finansiella produkter tillsammans med att ingå bostadskreditavtalet, ska den allmänna informationen innehålla vilka andra produkter som konsumenten förutsätts köpa för att er- hålla det villkoret. I trettonde punkten anges att den allmänna informationen ska innehålla uppgifter om vilka konsekvenser som kan bli följden om skyldigheterna enligt kreditavtalet inte följs. Med detta avses vad som gäller om uppsägning av avtalet och eventuellt ianspråktagande av säkerheten för krediten. Om kreditgivaren har några särskilda rutiner vid t.ex. försenade betalningar, bör detta också framgå. I andra stycket anges att det tydligt ska anges om kreditvillkoren avseende amortering inte säkert leder till att kreditbeloppet är till fullo betalt vid avtalstidens slut. Med detta avses t.ex. krediter där amorteringen är upplagd så att konsumenten endast amorterar ner till en viss procentandel av bostadens värde under kreditens löptid och där det alltså i princip förutsätts att det resterande kredit- beloppet återbetalas genom ingående av ett nytt kreditavtal vid kredittidens slut. Paragrafen har ändrats så att det tidigare fjärde stycket har tagits bort. I detta angavs vilken förhandsinformation som tidigare skulle ges avseende bostadskrediter. Genom införandet av ett standardi- serat EU-faktablad om bostadskrediter (se vidare kommentaren till 9 a §) behövs inte längre någon annan förhandsinformation om bostadskrediter. Överväganden finns i 5.3.7. Paragrafen är ny. Den genomför delar av artikel 14.1–14.3 i bolåne- direktivet. Överväganden finns i avsnitt 5.3.7. Bestämmelsen innehåller bestämmelser om överlämnande av det standardiserade om bostadskrediter. Själva formu- läret är intaget i bolånedirektivet som en bilaga. Det förutsätts också bli intaget i en förordning. ska lämnas till konsumenten i ”rimlig tid” innan ett kreditavtal ingås, med vilket avses detsamma som avseende för- handsinformationen i 8 §. Med ”rimlig tid” avses således att konsu- menten ska ha tillräckligt med tid för att sätta sig in i och överväga informationen. Det finns inte något krav på att konsumenten ska t.ex. lämna ett bankkontor eller att en elektronisk kommunikation måste avbrytas för att ge konsumenten betänketid, så länge han eller hon får rimlig tid på sig. Vad som är rimlig tid kan bero av omständigheterna i det enskilda fallet och konsumentens särskilda förutsättningar (se vidare prop. 2009/10:242 s. 94). ska faktabladet lämnas till konsumenten utan onödigt dröjsmål efter det att konsumenten gett den information som bl.a. behövs för att kreditgivaren ska kunna göra en kreditprövning. Kreditgivaren bör kunna göra kreditprövningen innan faktabladet lämnas om detta sker så snabbt som förutsättningarna tillåter, utan att detta bör betraktas som ett onödigt dröjsmål. Kreditgivaren ska också ha fått information om konsumentens önskemål och behov innan en skyl- dighet att överlämna faktabladet inträder. Av detta följer att kredit- givaren bl.a. måste veta vilket exakt kreditbelopp som är aktuellt, vilken räntebindningstid konsumenten har tänkt sig, m.fl. uppgifter som behövs för att kunna ange alla de uppgifter som ska framgå av faktabladet. Det finns inget som hindrar en kreditgivare eller en kreditför- medlare att lämna över faktabladet först i samband med ett bind- ande erbjudande om en bostadskredit, om övriga förutsättningar för överlämnande inte är uppfyllda . Skulle ett faktablad ha lämnats tidigare än det bindande erbjudandet, ska ett nytt fakta- blad lämnas om erbjudandets egenskaper skiljer sig från uppgifterna i det tidigare faktabladet. Om så inte är fallet behöver alltså inte faktabladet lämnas på nytt i samband med erbjudandet. ska lämnas i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Uttrycket ”i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten” används redan på flera ställen i konsu- mentkreditlagen. Innebörden är densamma i samtliga fall. Uttrycket har också samma innebörd som i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. För en närmare redogörelse kan där- för hänvisas även till förarbetena till den lagen (prop. 2004/05:13 s. 44 f.). Med handling avses ett pappersdokument. Kravet på att informationen ska ges i en läsbar och varaktig form som är tillgäng- lig för konsumenten kan uppfyllas även genom att formuläret fylls i som ett elektroniskt dokument, om det kan göras tillgängligt för konsumenten genom e-post, på en diskett eller cd-romskiva eller liknande. Också en hemsida på Internet där informationen lagras kan uppfylla kraven, förutsatt att informationen med säkerhet beva- ras i ursprungligt skick och i det enskilda fallet är tillgänglig för konsumenten så länge informationen är relevant (prop. 2009/10:242 s. 97). Det ska erinras om att bestämmelsen om förhandsinformation om bostadskrediter samspelar med bestämmelsen om god kredit- givningssed på samma sätt som den förhandsinformation som ska lämnas enligt 8 §. I författningskommentaren till denna bestäm- melse uttalades att det följer av god kreditgivningssed att kredit- givaren ska förklara den närmare innebörden av ett kreditavtal för konsumenten, och därmed också ska förvissa sig om att konsumen- ten förstår den information som lämnas i de standardiserade for- mulären (prop. 2009/10:242 s. 94 f.). I paragrafen har ett tillägg gjorts i första stycket. Ändringen har införts som en följd av bolånedirektivets bestämmelser som avser distansavtal avseende bostadskrediter i artikel 14.10. Överväganden finns i avsnitt 5.3.9. Bolånedirektivets krav på överlämnande av det standardiserade innebär att detta måste överlämnas även vid distansförsäljning av en bostadskredit, inklusive telefon- försäljning. De möjligheter som finns att begränsa förhandsinfor- mationen i enlighet med tillämpliga bestämmelser i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler finns alltså inte vid distansförsäljning av bostadskrediter. Tillägget i 10 § har gjorts för att förtydliga att bestämmelsen inte avser bostadskrediter. Se vidare kommentarerna till ändringen i 3 kap. 3 och 4 §§ distansavtalslagen och till den nya 10 a § nedan. Paragrafen är ny. Ändringen genomför artikel 14.10 i bolånedirek- tivet. Överväganden finns i avsnitt 5.3.9. Den innehåller en precise- ring av vilken information om en bostadskredits huvudsakliga egen- skaper som ska ges vid telefonförsäljning av krediten. Detta innebär inte att näringsidkaren kan underlåta att också lämna förhands- information i form av ett standardiserat EU-faktablad, se även kommentaren till 10 §. Paragrafen är ny. Den genomför artikel 18.2 och 20.1 i bolåne- direktivet. Överväganden finns i avsnitt 5.3.14. I paragrafen anges att en kontroll ska ske av uppgifter som behövs för att bedöma konsumentens kreditvärdighet. Detta ska ske på ett lämpligt sätt. Vad som är lämpligt och vad som behövs för att en kontroll ska anses ha gjorts får bedömas från fall till fall. Den vanligaste kontrollen, som i normalfallet ska ske vid all kredit- prövning, innebär att de uppgifter som konsumenten själv lämnar om sina ekonomiska förhållanden avseende inkomster och skuld- sättning, kontrolleras genom inhämtande av en kreditupplysning. Konsumenten kan också själv vid behov lämna in vad som kan anses krävas för att en oberoende kontroll ska ha skett, t.ex. handlingar som utvisar inkomstförhållanden. Själva innehållet i kreditupplys- ningen kan innebära att det finns ett behov av ytterligare kontroll, t.ex. om konsumenten uppgett en inkomst som inte överensstäm- mer med innehållet i kreditupplysningen, och det är den uppgift konsumenten lämnat som ska ingå i kreditprövningen.