sou · H3B387 · 2015-10-09 00:00:00 — En anledning till diskussionen om internationell konkurrens- kraft är att perspektivet fortfarande utgår från nationalstaten, där den nationella näringspolitikens syfte är att säkerställa en hög kon- kurrenskraft för inhemskt näringsliv. Ur ett politiskt perspektiv kan det därför vara relevant att tala om konkurrenskraft. Om den internationella konkurrenskraften betraktas på samma sätt som konkurrenskraften mellan företag, kan det leda till en strävan att inte förlita sig på marknadskrafterna och i stället aktivt försöka förbättra konkurrenskraften hos det egna landets företagssektor Principiella överväganden – konkurrenskraft genom exempelvis riktade subventioner eller olika indirekta stöd till branscher. Det kan också leda till en ökad protektionism. Den kritik som kan riktas mot begreppet internationell konkurrenskraft har visserligen fog för sig, men begreppet är likafullt relevant när man talar om den nationella politikens utformning, eftersom fak- torer bestämmande för tillväxten fortfarande till stor del utformas på nationell nivå. Dit hör effektiva institutioner, fungerande mark- nader, utbildningsnivå samt investering i forskning och utveckling. Till skillnad från konkurrenskraft mellan företag – som vi kommer att diskutera längre fram – finns det mellan länder inget noll- summespel som innebär att den enes vinst nödvändigtvis innebär en förlust för någon annan. En slutsats av detta är att kommer att ha möjligheten att vara konkurrenskraftigt inom vissa områden genom specialisering inom områden där vi har kompara- tiva fördelar. Den intressanta följdfrågan blir inom vilka områden som kommer att vara konkurrenskraftigt. Det innebär att konkurrenskraft bäst analyseras och diskuteras från ett bransch- eller sektorsperspektiv. När konkurrenskraften analyseras på bransch- eller sektorsnivå för- ändras den analytiska referensramen och därmed även de faktorer som påverkar konkurrenskraften, resultaten och policyimplikatio- nerna. Med termen ”bransch” avses en avgränsad grupp av verksam- heter av likartat slag. Med likartad verksamhet menas en viss stan- dardisering med avseende på råvarukälla eller typ av slutprodukt. SNI-klassificeringen (standard för svensk näringslivsindelning) är ett exempel på en branschindelning efter företags ekonomiska aktivitet. När konkurrenskraften diskuteras på sektorsnivå tillkommer ytterligare aspekter som bör beaktas. En sådan är substitutions- möjligheten mellan varor. De ger upphov till produkt- och export- cykler som i sin tur kan ge upphov till s.k. attributkonkurrens snarare än priskonkurrens, som är det som normalt avses när konkurrens diskuteras. I en attributkonkurrens är det mestadels nyutvecklade varor som konkurrerar främst med sina egenskaper Principiella överväganden – konkurrenskraft (attribut). När varorna blir mer mogna och standardiserade ökar betydelsen av priskonkurrensen. Det är i detta skede som kost- nadsreduktioner blir viktiga. Det är således viktigt att bedöma huru- vida konkurrensen kan beskrivas som attribut- eller priskonkurrens. Attributkonkurrerande varor är normalt exportprodukter som har höga exportpriser som tillväxten i exporten är hög. Exportpriset och tillväxten kan kopplas till olika former av FoU- ansträngningar. Ett grundläggande antagande är att utveckling av attribut återspeglas i den pris- och volymtillväxt som kan obser- veras på exportmarknaden. Genom jämförelser av pris- och volym- utvecklingen mellan export- och importprodukter fås således indika- tioner på varje enskild exportprodukts konkurrensförmåga i termer av egenskaps- eller priskonkurrens. Framgångsrik attributkonkurrens är ett resultat av innovation i produktledet medan framgångsrik priskonkurrens kan ses som innovation i process-/tillverknings- ledet. ITPS (2007; 2009) analyserar världsmarknadsandelar för flera varugruppers exportandel (8-ställig KN-kod för varuklassi- ficering) och visar att den utvecklas efter samma mönster som den totala exportandelen, dvs. Vidare visar deras analys att: •Flest antal snabbväxande exportprodukter har ett högt kvalitets- index. Av det totala antalet snabbväxande produkter hade ett högt kvalitetsindex. Detta tyder på att har komparativa fördelar i de övre kvalitetssegmenten inom olika produktområden. •Bland exportprodukter med medelkvalitet fanns ett något lägre antal snabbväxande produkter, men dessa utgjorde över 50 pro- cent av exportvärdet. •Produkter med lågt kvalitetsindex är . Produktvarianter som långsiktigt ligger kvar med högt och medel- högt kvalitetsindex kan sägas behålla sin konkurrenskraft över tiden. Den övergripande slutsats som ITPS lyfter fram är att konkurrensfördelar är koncentrerade till produkter som uppvisar ett attributkonkurrerande utvecklingsförlopp, med höga kvalitets- index. Detta är segment där framgång normalt är förknippade med FoU-ansträngningar och högt kunskapsinnehåll. Principiella överväganden – konkurrenskraft Det är en skillnad mellan att vara ett företag som verkar på en marknad och att vara ett land som , bland andra länder. Givet en marknadsstorlek finns det i konkurrensen mellan företag vinnare och förlorare. Som diskuterades ovan skiljer sig detta från konkurrensen mellan länder. För företag kan konkurrenskraften förstärkas genom intern och extern skalekonomi. Den interna skalekonomin skapar incitament för produktspecialisering medan den externa skapar produktivitetshöjande effekter genom kluster- beteenden hos likartade företag. På de flesta varumarknader säljer företag differentierade varor, dvs. varor som delvis skiljer sig från konkurrenternas. Det behöver inte vara en fysisk skillnad utan skillnaden kan i många fall bestå av konsumentens upplevelse av varan. Över tiden förändras de egen- skaper som skiljer varorna åt, produktionskostnaderna påverkas och nya produkter kommer in på marknaden. För att överleva och utvecklas i en sådan miljö kan ett företag vidta flera åtgärder. Det kan bl.a. (i) utveckla nya produktvarianter med nya attribut; (ii) identifiera nya kunder eller kundgrupper och; (iii) utveckla ny teknik som reducerar produktionskostnaderna. För företag som i huvudsak verkar på inhemska marknader behövs innovationer som stärker förmågan att hålla stånd både mot andra inhemska produkter och mot importprodukter. För företag som i huvudsak exporterar tydliggörs konkurrenskraften i deras exportvolym. Empirisk forskning baserad på näringsliv indikerar att företag i huvudsak förbättrar sin teknik i samband med att nya produktvarianter utvecklas. Det betyder att innova- tioner i normalfallet är en kombination av produkt- och teknik- utveckling. Det finns empiriska försök att mäta konkurrenskraft. Ett mått på konkurrenskraft måste direkt eller indirekt återspegla de kriterier som diskuterats ovan. Det innebär emellertid inte att sådana mått har något vetenskapligt stöd, eftersom begreppet i sig inte har något sådant stöd. Det förhindrar givetvis inte att det ändå har utvecklats mått på den nationella konkurrenskraften, där landet eller dess Principiella överväganden – konkurrenskraft företag ingår i jämförelser i olika avseenden. Exempelvis beräknas länders konkurrenskraft som arbetskostnad per producerad enhet i ”Benchmarking av näringspolitiken 2003 – i ett internatio- nellt perspektiv” (Ds 2003:62). Andra mått inkluderar handels- intensitet (se även avsnitt 10.2), bytesförhållandet gentemot ut- landet (terms of trade), kapitalavkastning, investeringar, relativ enhetsarbetskostnad och real växelkurs. Dessa ger information som är värdefull och viktig för att bedöma tillståndet i ekonomin. Som mått på svensk konkurrenskraft har de dock alltför många brister, antingen genom att deras koppling till en ökning av nyttigheter är oklar eller genom att de är alltför mångtydiga. I många fall är det inte möjligt att ens teoretiskt bestämma om det är bra eller dåligt om måtten ökar eller minskar, vilket är ett minimikrav som måste ställas på ett konkurrenskraftsmått. Internationell handelsteori indikerar att det är meningslöst att undersöka konkurrenskraft på internationell nivå, eftersom länder har komparativa fördelar (vilket innebär att de är konkurrens- kraftiga) i en eller flera sektorer. Vad som däremot är intressant att studera är inom vilka sektorer ett land är konkurrenskraftigt och varför. ITPS (2007, 2009) jämför konkurrenskraft för ett antal branscher i förhållande till konkurrerande länder. De konsta- terar att generellt är starkt inom flera branscher och lyfter särskilt fram träindustri, elgenerering och optik. Även el-, gas-, värme- och vattenförsörjning samt post- och telekommunikation har en god konkurrenskraft. Andra branscher uppvisar mindre gynnsam konkurrenskraft (t.ex. tillverkning av transportmedel). Kemiindustrin samt massa- och pappersindustrin är mer proble- matiska att bedöma, eftersom de svenska företagen är väldigt specialiserade inom vissa delbranscher. Fordonsindustrin har emeller- tid uppvisat dålig konkurrenskraft . Resultaten från ITPS visar också att tjänstesektorn har möjligheten att öka sin konkurrenskraft som det är sannolikt att andelen syssel- satta kan öka inom denna bransch. En jämförelse av förändringen i konkurrenskraft mellan tillverkningsindustrin och tjänstesektorn förstärker denna bild. Studien visar att tjänstesektorn har goda förutsättningar att förbättra sin konkurrenskraft i förhållande till konkurrerande länder. Tjänstesektorn är alltså en viktig del i framtida utveckling. Principiella överväganden – konkurrenskraft Konkurrentskraft kan även uttryckas i länders, eller regioners, förutsättningar att attrahera utländska direktinvesteringar. Direkt- investeringar är de investeringar företag gör i ett annat land och inkluderar fysiska investeringar som exempelvis gruvdrift och pro- duktionsanläggningar. Direktinvesteringar kan även vara köp av befintliga inhemska företag (eller andelar därav). Det är därmed relevant att även diskutera och förstå vad som driver företags beslut om direktinvesteringar för att komplettera bilden av konkurrens- kraft. Detta är viktigt från flera aspekter, bland annat eftersom investeringar kan skapa arbetstillfällen och ekonomisk tillväxt. Där- utöver kan direktinvesteringar få en positiv inverkan på de offent- liga finanserna. De bestämningsfaktorer som påverkar ett företags direktinvesteringar i ett annat land inkluderar geografiska aspekter – såsom tillgång till naturresurser och den geografiska infrastruk- turen, tillgång till marknader och dessas storlek, tillgång till kvali- ficerad arbetskraft samt närhet till andra företag. Den teoribildning som kan användas för att förstå länders möjligheter att attrahera investeringar inkluderar FDI () och ekonomisk geografi. För att belysa skatter- nas inverkan på företagens investerings- och lokaliseringsbeslut kan man utgå från hur företagens beslutsprocess för expansion fungerar. I ett första steg beslutar företaget om det ska etablera sig på en utländsk marknad genom att antingen exportera från den egna hemmamarknaden eller genom att anlägga en egen produktion på den utländska marknaden. Om företaget väljer produktion utom- lands är nästa steg att bestämma var produktionen ska lokaliseras. Givet att företaget har fattat beslut om var det ska lokalisera sig är det tredje steget att bestämma hur mycket som ska investeras. Till detta kan läggas ett fjärde steg där företaget beslutar om var gene- rerad vinst ska lokaliseras, en möjlighet som multinationella företag i viss utsträckning har genom till exempel internprissättning. Att förklara alla faktorer som styr direktinvesteringar och deras förhållande till varandra är en svår, om inte omöjlig, uppgift. Direkt- investeringar kan motiveras av många och komplexa villkor och inkluderar faktorer rörande företagsplanering, ekonomiska faktorer och skillnader i styrmedel mellan länder och inom länder. Det är också viktigt att skilja mellan kort- och långsiktiga faktorer. Principiella överväganden – konkurrenskraft har visat sig att vissa ekonomiska och politiska faktorer hjälper till att förklara långsiktiga globala trender beträffande typen av och nivån på direktinvesteringar. Andra faktorer påverkar mer kort- siktigt, bl.a. tidpunkten för investeringen och det geografiska valet, mellan och inom länder, av platsen för investeringen. Från ett makroekonomiskt perspektiv anses direktinvesteringar vara en motor för bl.a. ökad sysselsättning och produktivitet. Från ett mikroeko- nomiskt perspektiv förklaras direktinvesteringar utifrån investe- rarens ställningstaganden. Den eklektiska teoribildningen förklarar direktinvesteringar utifrån tre olika aspekter: 1.Fördelar av ägandet. För att motivera investeringar på en utländsk marknad måste ett företag ha vissa fördelar som upp- väger en ökad kostnad för att verka på en främmande marknad. Dessa fördelar, kopplade till ägandet, ger företaget högre margi- nalvinst eller lägre marginalkostnad jämfört med konkurrenter. Det finns tre typer av specifika fördelar: (i) monopol på insats- varor, patent eller varumärken; (ii) tekniska och innovativa för- delar och; (iii) stordriftsfördelar, skalekonomi och inlärnings- effekter. Olika länders eller regioners lokaliseringsfördelar är bland de viktigaste faktorerna för att avgöra var direktinveste- ringen görs. Lokaliseringsfördelarna kan delas in i tre kategorier: (i)ekonomiska faktorer som produktions- och transportkost- nader, marknadsstorlek, telekommunikation m.m., (ii) politiska faktorer som generella eller specifika policyn och styrmedel, (iii) sociala faktorer som kulturella skillnader, attityder och sociala normer. 3.Internalisering utvärderar olika sätt som företaget kan utnyttja sina fördelar på. Dessa skiljer sig mellan företag och är beroende av sammanhang som reflekterar ekonomiska, politiska och soci- ala förhållanden i värdlandet. Därmed kommer företagets mål- sättning, dess strategi och produktionsval att bero på de utman- ingar och möjligheter som erbjuds i valbara länder att investera i. Analysramen kan användas för att förstå vilka skatter som bör stu- deras för de olika beslutstyperna. Företagets lokaliserings- och investeringsbeslut baseras på vinstmaximering efter skatt. Detta innebär att det i första hand inte är de formella skattesatserna som Principiella överväganden – konkurrenskraft är avgörande för företagets beslut utan vad företaget faktiskt be- talar i skatt efter möjligheter till olika avdrag och avskrivningar (den s.k. effektiva skattesatsen). Forskningen skiljer på effektiva genomsnittliga och effektiva marginella skattesatser. Eftersom de två första investeringsbesluten handlar om val mellan två alternativ – att investera eller inte – anses den genomsnittliga effektiva skattesatsen vara av störst betydelse. Hur mycket som ska inve- steras när företaget väl har valt sin lokalisering är däremot ett be- slut på marginalen och därför anses den marginella effektiva skatte- satsen ha större inverkan på detta val. Beslutet var vinsten ska tas ut kan däremot förväntas bero på skillnader i formella bolagsskatte- satser, eftersom alla möjligheter att utnyttja avdragsmöjligheter då antas vara uttömda. är det också viktigt att betona att företagens verksam- het även påverkas av andra faktorer. Ur ett policyperspektiv kan det vara speciellt intressant att se på teorin för ekonomisk geografi. Denna teoribildning, som baseras på modeller med imperfekt kon- kurrens och handelskostnader, betonar hur företagens lokaliserings- beslut beror på närheten till stora marknader. Detta ger upphov till koncentration av produktionen vilken förstärks av länkar mellan såväl olika företag (till exempel mellan producenter av insatsvaror respektive färdigvaror) som mellan företag och konsumenter och arbetare. De krafter som leder till s.k. agglomeration (koncentra- tion) leder till inlåsningseffekter som gör det möjligt för vissa länder eller regioner (ofta centralt belägna) att ha högre skatter än andra mer perifert belägna länder. Sammanställningen visar att skatter har en betydande effekt på företags lokaliserings- och investeringsbeslut. Mest relevant för ut- redningens del är hur en förändrad energiskatt på el påverkar direktinvesteringar i . Denna fråga rör lokaliseringsvalet och de politiska faktorerna. Utan en empirisk analys är det svårt att vikta de olika faktorer som påverkar ett företags direktinveste- ringar. Men en viktig slutsats från teorin är att politiska faktorer och beslut, som energiskatten på el ytterst är ett resultat av, är en av många faktorer. För elintensiva branscher eller företag blir givet- vis skatten viktigare än för icke elintensiva sådana. 9Kartläggning av elanvändningen i I utredningsdirektivet beskrivs att utredaren ska ta fram ett be- slutsunderlag genom att bland annat kartlägga elanvändningen i olika sektorer i den svenska ekonomin. I detta avsnitt presenteras den statistik utredningen använt för att analysera och kartlägga elanvänd- ningen i . Den statistik som utredningen använt för att göra analyser av el- användning och för skattemodellsberäkningar kommer från flera källor. För det första används offentlig statistik från (). Där finns statistik över elanvändning men även statistik för andra ekonomiska variabler. SCB:s statistik har dock begränsningar varför den behöver kompletteras. Kunskapen om industrins elanvändning (inklusive jordbruk) är relativt god genom den offentliga statistiken. För sektorer utanför industrin är däremot kunskaperna om elanvändningen inte lika bra. Den offent- liga statistik som samlas in för tjänstesektorn samlas in på hög aggregeringsnivå (tvåsiffrig SNI-nivå).1 Aggregeringsnivån gör det 1 Standarden för svensk näringsgrensindelning, SNI, är främst en statistisk standard som används för att klassificera enheter som företag och arbetsställen efter deras ekonomiska aktiviteter. SCB ansvarar för SNI-klassificeringen. SNI-strukturen har fem nivåer; avdelning, huvudgrupp, grupp, undergrupp och detaljgrupp. Det finns 821 SNI-koder på detaljgrupps- nivå. SNI är en viktig klassifikation för bland annat ekonomisk statistik. I utredningen an- vänds SNI 2007, den standard som varit gällande . Kartläggning av elanvändningen i svårt att analysera tjänstesektorns olika delar, eftersom olika före- tag inom samma grupp kan skilja sig åt avsevärt vad gäller såväl verk- samhet som elanvändning. För att få en bättre bild av elanvändningen i olika sektorer an- vänds statistik som (Ei) samlar in inom ramen för sitt tillsynsuppdrag. I den statistik som Ei samlar in från elnätsföretagen finns bl.a. information om alla uttagspunkters SNI- kod och mängden överförd energi i varje uttagspunkt. Statistik från kompletterar den övriga statistiken med information om hur skatteintäkter av energiskatt på el fördelar sig mellan olika skattenivåer. All statistik som använts gäller , dvs. för ett enskilt år. Det innebär att det finns begränsningar i statistiken så till vida att elanvändningen i är konjunkturlägeskänslig och tempera- turkänslig. Att utredningen endast har tillgång till ett enskilt års statistik bör beaktas när resultaten av statistikanalysen görs. styrs av ; föreskrifter och allmänna råd om skyldighet att rapportera elavbrott för bedömning av leve- ranskvaliteten i elnäten. I 2 § anges att den som är innehavare av nätkoncession för område eller linje är redovisningsskyldig enligt föreskriften. Det finns två undantag för redovisningsskyldigheten. Det första undan- taget är de ledningar för vilka innehar nätkoncession. Det andra undantaget är sådana uttagspunkter som omfattas av sekretess enligt 15 kap. 2 § offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400). För varje uttagspunkt som inte omfattas av undantag ska mängd överförd energi redovisas. Saknas överförd energi i uttagspunkten ska noll kWh anges. Enligt 10 § ska varje uttagspunkt också klassi- ficeras. Klassificering ska ske per typ av kund motsvarande SNI- kod enligt Svensk näringsgrensindelning 2007. För uttagspunkt med blandad verksamhet ska den del som svarar för huvuddelen av elanvändningen vara styrande för klassificeringen. Kartläggning av elanvändningen i utan SNI-kod, så som hushållskunder, redovisas i stället med kod angiven av Ei. 21 § ställer krav på statistikkvalitet och säger att nät- koncessionshavaren ska utforma sina system och rutiner på ett sådant sätt att rapporterade uppgifter, aggregerade till genomsnitts- värden för 100 uttagspunkter respektive gränspunkter, inte avviker med från det verkliga värdet. Den statistik som Ei samlar in är per uttagspunkt och på femsiffrig SNI-nivå (detaljnivå). Jämfört med är Ei:s data på lägre SNI-kodsnivå. För att besvara utredningsdirektivets frågor är tillgången till Ei:s statistik viktig. Lägre SNI-kodsnivå innebär en bättre beskrivning av vad de företag som finns under koden verkligen gör. En analys av statistik på SNI på huvudgrupps- nivå innebär att företag som i verkligheten gör olika saker aggre- geras samman. Exempelvis ingår i SNI-kod 30 både byggande av fartyg och byggande av cyklar. Ju lägre SNI-kodsnivå desto homo- genare är produkterna i kodsegmentet.2 Nackdelen med statistiken är att den bygger på att uppgifts- lämnaren lämnar korrekta uppgifter. Primärt finns tre problem med statistiken. För det första har de insamlingsansvariga nätägarna inte uppgifter om alla kunders SNI-koder. Det betyder att det finns en del fel som behöver rättas till. Utredningen har i kontakt med nät- ägare justerat statistiken så långt det varit praktiskt möjlig. För det andra kvarstår osäkerhet om företagens branschtill- hörighet även om SNI-koden finns. Detta eftersom den redovisade SNI-koden beskriver huvudverksamheten, finns flera olika verk- samheter vid uttagspunkten kommer det inte att synas. Ett tredje bekymmer med statistiken, som inte härrör till upp- giftslämnandet, är att all elanvändning inte samlas in. Ei samlar in mängden överförd el i en uttagspunkt. Det innebär att egenpro- ducerad el, t.ex. industriell kraftvärme, egenproducerad vindkraft eller solkraft, som inte levererats via en nätägare, inte heller kom- mer att synas i statistiken. Särskilt tydligt blir detta för pappers- 2 En annan fördel med den högupplösta statistiken är att det går att härleda spridningen (variansen) inom respektive kodsegment. Med lägre SNI-kodsnivå blir företagen mer homo- gena och spridningen inom segmentet mer relevant för utredningens syfte. Kartläggning av elanvändningen i och massaindustrin som har stor egenproduktion av el. Inte heller sekretessbelagda SNI-koders elanvändning kommer med i stati- stiken. Sammantaget gör det att Ei:s statistik inte helt kommer att matcha SCB:s, varken när det gäller total elförbrukning eller för- brukningen i olika SNI-koder. Ei:s och SCB:s statistik kommer också att skilja sig mot uppgifter, eftersom Skatte- verket enbart hanterar el som på något sätt påverkas av energiskatt på el. Den statistik som Ei samlar in är per uttagspunkt. Det innebär att informationen om elanvändning är per uttagspunkt. Varje uttags- punkt har ett abonnemang där SNI-koden bestäms av vad abonne- mangsägaren använder huvuddelen av elen i uttagspunkten till. Det innebär att företag som har fler än ett abonnemang kommer att förekomma i datasetet. Ett exempel är kommuner som kan stå som abonnent på alla uttagspunkter i verksamheten, totalt hundratals uttagspunkter/abonnemang. För att beräkna den totala elanvändningen behöver därmed elanvändningen för alla deras abonnemang summeras. Ei:s statistik ger inte möjlighet att koppla ihop ett företags alla abonnemang, eftersom enskilda företag inte kan identifieras i datamaterialet. Ett problem med det är om genomsnittsanvändning av el ska beräknas för företag. Utredningen följer , vilket innebär att vissa uppgifter kanske inte kan redovisas på grund av statistiksekretess. Dessa uppgifter är i stället markerade med två prickar. Det finns tydliga regler för hur sekretessregler ska behandlas i statistikredovisningen: •En redovisningscell måste innehålla minst tre objekt (dvs. svar- ande företag) för att kunna publiceras.