sou · H3B362 · 2015-09-15 00:00:00 — I likhet med vad som anförts beträffande sanktionsavgifter för juridiska personer bör dock i detta sammanhang understrykas att belopp och beräkningsmetod är dimensionerade för att utgöra en tillräcklig sanktion för en överträdelse i något av de största euro- peiska förvaltningsbolagen och förvaringsinstituten, och att utgångs- 46Europarådets rekommendation nr R (91) om administrativa sanktioner, antagen , se vidare SOU 2014:46 s. 190. 2013/14:228 s. 239. punkten är att ett ingripande i första hand ska ske gentemot företagen. Detta talar för att sanktionsavgifter för fysiska personer i praktiken bör fastställas utifrån en nivå som är väsentligt lägre än den i lagen (och direktivet) angivna beloppsnivån eller beräknings- metoden. Sanktionen ska vara proportionell i förhållande till över- trädelsen i fråga. Den nya bestämmelsens ramar för fastställande av en sanktions- avgift bör gälla även för fysiska personer som ska påföras en sådan avgift på grund av att personen i fråga har drivit fondverksamhet utan att vara berättigad till det eller har åsidosatt tillstånds- eller underrättelseskyldigheten i 11 kap. lagen om värdepappersfonder (se avsnitt 8.2.3). Sanktionsavgiften ska tillfalla staten. 8.4Omständigheter som ska vara styrande vid beslut om sanktioner och andra administrativa åtgärder Förslag: I lagen (2004:46) om värdepappersfonder införs nya bestämmelser som tydliggör, genom en exemplifierande uppräk- ning, vilka faktorer som ska ligga till grund för valet av en sank- tion eller en annan administrativ åtgärd, liksom för sanktions- avgifters storlek. Vid valet ska överträdelsens allvarlighet och varaktighet vara utgångspunkten. Särskild hänsyn ska tas till graden av ansvar för den som har begått överträdelsen och skador som uppstått för tredje man. ska i försvårande riktning beakta om den som har begått överträdelsen har gjort sig skyldig till överträdelser. Vid denna bedömning ska särskild vikt fästas vid om överträdelserna är likartade och den tid som har förflutit mellan de olika överträdelserna. I förmildrande riktning ska beaktas om överträdelsen på grund av särskilda omständigheter kan anses som ursäktlig. Därutöver ska beaktas om den ansvariga (juridiska eller fysiska) personen i väsentlig mån genom ett aktivt samarbete har underlättat inspek- tionens utredning samt – när en anmälan görs, uppgifter lämnas till eller överträdelsen påtalats av – om den juridiska personen upphör eller upphör med överträd- elsen respektive om den fysiska personen snabbt har verkat för att överträdelsen ska upphöra. När sanktionsavgiftens storlek fastställs, ska särskild hänsyn tas till de angivna omständigheterna samt till den finansiella ställningen hos den som har begått överträdelsen och, om det går att fastställa, den vinst som har erhållits till följd av regel- överträdelsen eller de kostnader som har undvikits. Lagen om värdepappersfonder innehåller få anvisningar om vilka omständigheter som ska beaktas inför valet av sanktion. Det anges dock att i vissa fall får besluta om en varning i stället för att återkalla ett fondbolags tillstånd, förutsatt att ”det är tillräckligt” (12 kap. 1 § andra stycket och 4 § andra stycket). Även när det är fråga om att någon som ingår i ett fondbolags styrelse eller är dess verkställande direktör inte uppfyller uppställda krav, utgör varning ett alternativ till att återkalla bolagets tillstånd (3 § andra stycket). Utformningen av bestämmelsen ger uttryck för att valet av sanktion ska göras utifrån hur allvarlig överträdelsen är.48 har stöd i lag för att vid bestäm- mandet av sanktionsavgiftens storlek (9 §) ta hänsyn till överträd- elsens allvarlighet (och varaktighet). Enligt 2 § får Finansinspektio- nen avstå från ingripande enligt 1 §, bl.a. om överträdelsen är ringa eller ursäktlig. Även utan att det uttryckligen framgår av lagtexten får det också, såväl på detta område som på andra näraliggande områden, anses gälla en allmän proportionalitetsprincip, dvs. att en sanktion ska stå i proportion till överträdelsens natur. Enligt den nya artikeln 99c ska medlemsstaterna, när de fast- ställer typen av administrativa sanktioner och andra administrativa åtgärder samt nivån på sanktionsavgifter, beakta alla relevanta om- ständigheter. Vidare specificeras vissa omständigheter som, ”om lämp- ligt”, ska beaktas särskilt. Dessa är följande. a)Överträdelsens allvarlighetsgrad och varaktighet. b)Den grad av ansvar hos den person som gjort sig skyldig till över- trädelsen. c)Den finansiella ställningen hos den person som är ansvarig för över- trädelsen, som den indikeras genom exempelvis, i fråga om en juri- 2007/08:57 s. 95 f. disk person, dess totala omsättning, eller, i fråga om en fysisk per- son, dennes årsinkomst. d)Omfattningen av erhållna vinster eller undvikna förluster för den för överträdelsen ansvariga personen, den skada som orsakats andra personer och, i tillämpliga fall, skadan avseende hur marknaderna eller ekonomin i allmänhet fungerar, i den mån de kan bestämmas. e)Den för överträdelsen ansvariga personens vilja att samarbeta med den behöriga myndigheten. f)överträdelser som den för överträdelsen ansvariga perso- nen har gjort sig skyldig till. g)Åtgärder som har vidtagits av den för överträdelsen ansvariga per- sonen efter överträdelsen för att förhindra att den upprepas. Bestämmelsen överensstämmer i stort med artikel 70 i kapitaltäck- ningsdirektivet (och motsvarande bestämmelse i artikel 72.2 i MiFID II). I likhet med vad som anförts i tidigare lagstiftningsärenden bör således, vid val av sanktion eller annan administrativ åtgärd, utgångs- punkten vara omständigheter som är hänförliga till överträdelsen som sådan, dvs. dess allvarlighet och varaktighet (artikel 99c.1.a). Det bör vid denna bedömning tillmätas vikt om det är fråga om överträdelser av framför allt regler som har till syfte att upprätthålla stabiliteten i företaget (eller i det finansiella systemet som helhet).49 Sådana överträdelser bör även leda till de mest ingripande sanktionsåtgärderna. Till mindre allvarliga överträdelser räknas bl.a. överträdelser som är mer av ordningskaraktär, såsom försenad rapportering. I fråga om varaktighet gäller att en överträdelse som pågått är mer klandervärd än den som varat endast tillfälligt. Effekten får dock inte bli att det regelmässigt påförs en lindrigare sanktion än vad som annars hade varit fallet endast till följd av att överträdelsen upptäckts tidigt och därmed upphört. Vid bedömningen av själva överträdelsen bör även beaktas de i den nya artikeln 99c.1.d omnämnda omständigheterna, bl.a. att andra personer orsakats skada av överträdelsen. Så kan vara fallet om fondandelsägarna drabbas. Det kan även handla om en regelöver- 49 Jfr prop. 2002/03:139 s. 382. trädelse som medför att allmänhetens förtroende för de finansiella marknaderna skadas allvarligt. Vidare ska hänsyn tas till omständigheter som inte är hänförliga till själva överträdelsen, såsom graden av ansvar hos den som gjort sig skyldig till överträdelsen (artikel 99c.1.b). UCITS-direktivet anger inga närmare anvisningar om vad som avses härmed. Motsvarande bestämmelse i andra EU-rättsakter har bedömts medföra en möj- lighet för att i lindrande riktning beakta om en överträdelse beror på ett beteende som av särskilda omständigheter är att betrakta som mindre klandervärt än annars.50 I förmildrande riktning bör också beaktas om en juridisk eller fysisk person i väsentlig utsträckning genom ett aktivt samarbete har underlättat utredning (artikel 99c1.e; jfr 99c.1g). En uttrycklig bestämmelse med möjlighet att beakta hur väl ett kreditinstitut eller ett värdepappersinstitut samarbetar med inspektionen under utredningen har införts i lagen om bank- och finansieringsrörelse och i lagen om värdepappersmarknaden.51 Mot- svarande möjlighet såvitt avser fysiska personer har också före- slagits.52 I förarbetena anförs följande. För att en juridisk eller fysisk person ska erhålla sanktionslindring på denna grund bör det vara fråga om ett samarbete av väsentlig betydelse. Att endast inställa sig till förhör och svara på frågor bör inte vara tillräckligt. Det bör för regelns tillämpning krävas att personen självmant för fram viktig information som inte själv redan förfogar över eller med lätthet kan få fram.53 En bestämmelse av detta slag bör vidare kräva att det är företaget som genom ställ- företrädare eller ombud anmäler överträdelsen. Det är alltså inte fråga om den situation då en enskild befattningshavare vid ett före- tag eller någon annan anmäler överträdelsen. Vidare bör, i likhet med vad som gäller för nedsättning av konkurrensskadeavgift, krävas att fondbolaget eller förvaringsinstitut när anmälan görs eller upp- gifter lämnas har upphört eller upphör med överträdelsen (3 kap. 14 § konkurrenslagen, 2008:579). För fysiska personers vidkommande bör i detta avseende krävas att personen – när anmälan har gjorts, uppgifter har lämnats eller 2014/15:57 s. 54. 2013/14:228 s. 241 f. 2014/15:57 s. 52 ff. 2001/02:167 s. 99. överträdelsen påtalats av inspektionen – snabbt har verkat för att överträdelsen ska upphöra. En sådan rättelse bör, för att den ska tillmätas betydelse, ske kort efter det att personen blivit uppmärk- sammad på överträdelsen. Bestämmelsen i fråga bör ta sikte på samtliga överträdelser i lagen om värdepappersfonder som kan för- anleda administrativa sanktioner för fysiska personer. Den bör dessutom endast tillämpas i lindrande riktning och således inte få åberopas i syfte att skärpa en sanktion. Därigenom kan den före- slagna ordningen anses vara förenlig med svensk rätt.54 I försvårande riktning får beaktas tidigare överträdelser som den ansvariga juridiska eller fysiska personen gjort sig skyldig till (arti- keln 99c.1.f). Förekomsten av tidigare överträdelser bör ses som särskilt försvårande om en person fortsätter med eller upprepar en identisk eller liknande överträdelse. Även i andra fall bör det finnas utrymme för att beakta tidigare överträdelser. Den tid som förflutit mellan olika överträdelser bör också tillmätas betydelse. Vid fastställande av sanktionsavgifters storlek bör hänsyn tas till den juridiska och den fysiska personens finansiella ställning för att avgiften ska ha tillräckligt avskräckande effekt. Hänsyn bör tas till erhållna fördelar eller undvikna förluster. Avgiften bör exempelvis kunna höjas för att överstiga erhållna vinster eller sänkas med hän- syn till utdömda skadestånd. Sådana hänsyn bör dock bara påverka avgiftens storlek och inte valet av sanktion. Med en fysisk persons finansiella ställning avses enligt direktivet t.ex. personens årsinkomst. I denna bör, enligt utredningens mening, såväl fast som rörlig ersättning och kapitalinkomster ingå. Har överträdelsen pågått bör även inkomster under hela beaktas. 8.5Offentliggörande av beslut om sanktioner och andra administrativa åtgärder Förslag: Skyldigheten att publicera beslut om sanktioner och andra administrativa åtgärder genomförs genom föreskrifter på förordningsnivå. 54 Se prop. 2014/15:57 s. 55. I den nya artikeln 99b (jfr artikel 99.6.a) ställs det upp ett krav på offentliggörande av beslut och andra åtgärder med anledning en regelöverträdelse. Den fråga som uppkommer är om ett sådant offentliggörande är tillåtet enligt bestämmelserna om sekretess i 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Dessa bestämmelser innebär sekretess för vissa uppgifter som före- kommer i tillståndsgivnings- och tillsynsverk- samhet. Sekretessen enligt 30 kap. 4 § offentlighets- och sekretesslagen gäller för beslut. Bestämmelsen innebär att sekre- tess gäller för uppgift om affärs- eller driftförhållanden hos den som myndighetens verksamhet avser, om det kan antas att han eller hon lider skada om uppgiften röjs. Det föreligger alltså en pre- sumtion för att får offentliggöra uppgifter om åtgärder eller sanktioner, men sekretess råder om det kan antas att den berörde lider skada om uppgiften röjs. Den nya bestämmelsen i UCITS-direktivet förutsätter offentliggörande men tillåter att be- sluten offentliggörs anonymiserat, bl.a. om ett offentliggörande skulle utgöra en oproportionerlig åtgärd eller bedömas orsaka en opro- portionell skada för berörda bolag eller personer (artikel 99b.1 andra stycket b). Det finns också en möjlighet att i vissa fall inte offent- liggöra beslutet alls (artikel 99b.1 andra stycket c) eller senarelägga offentliggörandet (artikel 99b.1 andra stycket a). Mot denna bakgrund finns det skäl för att dra slutsatsen att bestämmelserna om sekretess i 30 kap. 4 § offentlighets- och sekre- tesslagen inte utgör hinder för att offentliggöra beslut på det sätt som föreskrivs i nya artikel 99b. Samma bedömning gjordes när det gäller motsvarande regler om offentliggörande av beslut i kapital- täckningsdirektivet.55 I det lagstiftningsärendet gjorde regeringen även bedömningen att bestämmelserna om skyldigheten att offentlig- göra beslut om sanktioner och administrativa åtgärder borde ske genom föreskrifter på förordningsnivå. Detsamma bör gälla för genomförandet av den nya artikeln 99b i UCITS-direktivet. 2013/14:228 s. 233 f., jfr även SOU 2015:2 s. 581–584. Förslag: ska även fortsättningsvis besluta om sanktioner och andra administrativa åtgärder vid regelöver- trädelser enligt lagen (2004:46) om värdepappersfonder i fråga om juridiska personer, dvs. fondbolag och – genom ett tillägg i 12 kap. 1 § – förvaringsinstitut. Befogenheten ska gälla också vid överträdelser av lagens bestämmelser om tillståndsplikt och åsido- sättande av tillstånds- och underrättelseskyldigheterna för pröv- ning av ägares lämplighet. ska genom sanktionsföreläggande pröva frågor om ingripanden mot ansvariga fysiska personer vid över- trädelser från fondbolags eller förvaringsinstituts sida. Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom utsatt tid, får ansöka hos allmän förvaltningsdom- stol om att sanktion ska beslutas. En sådan ansökan ska ske hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut om ingripande mot fondbolaget eller överträdelse. Handläggningen av sanktionsärenden har behandlats i flera lagstiftningssammanhang, t.ex. vid genomförandet av kapital- täckningsdirektivet men även på andra områden.56 Som framgår av det följande är det framför allt frågan om hur beslut om sanktioner ska fattas mot fysiska personer i finansiella företags ledning som har diskuterats, se vidare avsnitt 8.6.2. 8.6.1Beslutsordning i fråga om fondbolag och förvaringsinstitut m.fl. När det gäller beslut om sanktioner och andra administrativa åtgär- der mot fondbolag och förvaringsinstitut samt mot andra juridiska personer förutsätter de nya bestämmelserna i inte någon ändring av gällande svensk rätt. Sanktionsavgifterna en- ligt artikel 99.6.e och 99.6.g kan dock komma att uppgå till högre 56 Se t.ex. prop. 2012/13:143 Effektivare sanktioner för arbetsmiljö och arbetstidsreglerna, och Sanktionsavgifter på trygghetsområdet (SOU 2011:3). belopp än tidigare (se avsnitt 8.3.1), vilket kan vara ett skäl att över- väga en annan ordning. Vid genomförandet av motsvarande regler i kapitaltäckningsdirektivet förordade Lagrådet att det av rättssäker- hetsskäl borde vara en uppgift för domstol att pröva sanktions- avgiften också för juridiska personer, just av den anledningen att avgifterna kunde komma att uppgå till mycket höga belopp. Rege- ringen fann dock inte skäl att frångå den nuvarande ordningen, som alltså innebär att fattar beslut om sanktioner och sanktionsavgifter som kan överklagas till allmän förvaltnings- domstol.57 Med beaktande av den utgångspunkt för genomförandet av de ändrade och nya ingripandebestämmelserna som utredningen valt att arbeta från (se avsnitt 4.4) finns det inte anled- ning att föreslå en annan beslutsordning för fondbolag och för- varingsinstitut än den som regeringen bestämt sig för i fråga om genomförandet av motsvarande bestämmelser enligt kapitaltäck- ningsdirektivet. bör därför, i likhet med tidi- gare, fatta det första rättsligt bindande beslutet om sanktioner eller andra administrativa åtgärder gentemot fondbolag. Motsvarande bör gälla även vid regelöverträdelser av förvaringsinstitut, liksom för beslut om ingripande mot den (fysiska eller juridiska person) som driver verksamhet utan tillstånd och mot ägare (fysiska eller juridiska personer) som underlåter att hos inspektionen ansöka om tillstånd för ett förvärv eller en ökning av ett kvalificerat innehav i ett fondbolag enligt 11 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder eller låter bli att göra en underrättelse om en minskning eller en avyttring av ett sådant innehav enligt 4 § samma kapitel. 8.6.2Beslutsordningen i fråga om fysiska personer i ledningen av fondbolag och förvaringsinstitut De nya bestämmelserna i om ingripanden inne- bär, som nämnts, att sanktioner och andra administrativa åtgärder ska kunna vidtas inte bara mot juridiska personer utan även mot personer i ett fondbolag eller ett utsett förvaringsinstituts lednings- organ. Enligt bestämmelserna ska medlemsstaterna bl.a. fastställa 2013/14:228 s. 236 f. respektive a. prop. (bilagedel) s. 636. regler om sanktioner samt säkerställa att sådana fysiska personer kan påföras sanktioner vid företagens regelöverträdelser. De nya bestämmelserna ställer således inte upp några krav på en viss utform- ning av förfarandet vid beslut om sanktioner utan medlemsstaterna kan själva välja beslutsordning i enlighet med respektive rättsord- ning (se artikel 98.158). Som framgått beslutar om ingripandeåtgärder och sanktioner på finansmarknadsområdet, både avseende finan- siella företag och fysiska personer. Även på andra områden före- kommer att en förvaltningsmyndighet utreder misstänkta överträd- elser och, som första instans, fattar beslut i ärenden om att påföra t.ex. sanktionsavgifter. Det är fallet även beträffande skattetillägg (49 kap. skatteförfarandelagen), i fråga om miljösanktionsavgifter (30 kap. 1–3 §§ ), inom tullområdet (8 kap. 2–8 §§ tullagen, 2000:1281) och inom plan- och bygglagstiftningen (11 kap. 4–11 §§ , 2010:900). Gemensamt för samtliga angivna områden är att sanktionsavgifterna inte förutsätter något subjektivt rekvisit utan ansvaret är mer eller mindre strikt. Det är alltså fråga om regler som är relativt enkla att tillämpa och där beslutsfattandet är förhållandevis schabloniserat.59 De nya bestämmelserna i om sanktioner mot fysiska personer vid fondbolags och förvaringsinstituts regelöver- trädelser, vilka utredningen föreslår ska införas i lagen om värde- pappersfonder, skiljer sig dock väsentligt från tidigare bestämmel- ser om administrativa sanktioner som de flesta andra förbud och skyldigheter är förenade med. I likhet med andra lagstiftningsären- den som rör genomförande av EU-rättsakter på finansmarknads- området (t.ex. det s.k. öppenhetsdirektivet60 och MiFID II) vilka innehåller motsvarande bestämmelser, aktualiseras frågan om besluts- ordning. Kapitaltäckningsdirektivets regler om ingripanden mot fysiska personer i kreditinstituts och värdepappersinstituts lednings- 58Enligt artikeln ska behöriga myndigheter ges alla tillsynsbefogenheter som de behöver för att utföra sina uppgifter enligt direktivet och utövandet får ske direkt, i samarbete med eller genom delegering till andra myndigheter och organ eller efter ansökan till behöriga rättsliga myndigheter. 59För en närmare beskrivning av beslutsordningen för sanktionsärenden inom andra rätts- områden samt rättssäkerhets- och lämplighetsaspekter som bör beaktas vid beslutsord- ningens utformning, se SOU 2014:46 s. 330–337 och SOU 2015:2 s. 602–608. 60Europaparlamentets och rådets direktiv /109/EG om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptanga till handel på en reglerad marknad och om ändring av direktiv /34/EG, EUT L 390, 31.12.2004, s. 38–57. organ, som föranlett nya bestämmelser i lagen om bank- och finan- sieringsrörelse och lagen om värdepappersmarknaden, bygger på en modell med sanktionsföreläggande.61 ges däri- genom möjlighet att utfärda ett sanktionsföreläggande, men för det fall ett sådant inte godtas måste inspektionen ansöka hos domstol om att sanktion ska utdömas.62 Som skäl för denna ordning anges bl.a. följande: Regeringen anser att det genom ett förfarande med sanktionsföre- läggande går att kombinera fördelarna med att kunna använda dom- stolarnas process för bevisföring med det snabbare förfarande som ett beslut av innebär. Den kompetens om finansmark- naderna som finns hos inspektionen kommer till sin rätt, och på samma sätt som när bindande beslut fattas kan inspektionen utforma rätts- bildande praxis. En ordning med sanktionsföreläggande är därför att föredra när det gäller överträdelseärenden mot fysiska personer i före- tagens ledningsorgan. Därmed är prövning i domstol nödvändig enbart i de fall då ett sådant föreläggande inte godtas.63 Anförda omständigheter och skäl är av relevans även beträffande de nya bestämmelserna i om ingripanden mot per- soner i ledningen för fondbolag och förvaringsinstitut, eftersom dessa bestämmelser i sak överensstämmer med dem i kapitaltäck- ningsdirektivet. En sammantagen bedömning leder till att ingrip- anden mot fysiska personer för sådana företags överträdelser bör prövas av genom sanktionsföreläggande som, om det godkänns, blir att jämställa med en lagakraftvunnen dom. Därmed är prövning i domstol nödvändig enbart i de fall då ett sådant föreläggande inte godtas. Om denna ordning införs också på fondområdet ökar förutsättningarna för ett likformigt sanktions- förfarande på finansmarknadsområdet. 61Modellen lades fram i tidigare nämnd Promemoria om sanktioner enligt CRD IV, som ett alternativ till den beslutsordning som föreslogs i SOU 2013:65. 62De nya bestämmelserna om ingripande mot fysiska personer i ledningen av kreditinstitut och värdepappersinstitut trädde i kraft . 2013/14:228 s. 48. Se även SOU 2014:46 och SOU 2015:2. 8.6.3Prövning i allmän domstol eller i allmän förvaltningsdomstol? beslut om sanktioner vid överträdelser av de skyldigheter som följer av lagen om värdepappersfonder överklagas enligt gällande rätt till allmän förvaltningsdomstol. Även enligt annan finansmarknadsrättslig lagstiftning överklagas beslut om ingripanden till allmän förvaltningsdomstol. En sådan instansordning gäller som regel även utanför finansmarknadsområ- det vid överklagande av en förvaltningsmyndighets beslut om admi- nistrativa sanktioner.64 Som påpekats av bl.a. värdepappersmarknadsutredning har processordningen för förvaltningsdomstolar historiskt skilt sig från den i allmänna domstolar genom att oftast ha varit en enparts- process samt inte ha präglats av muntlighets- omedelbarhets- och koncentrationsprinciperna. är dock även förvalt- ningsprocessen helt kontradiktorisk (7 a § förvaltningsprocesslagen, 1971:291) och efter senare tids reformer har processordningarna alltmer närmat sig varandra. De skillnader som finns torde därmed i sig inte utgöra tillräckliga skäl för att i detta fall välja allmän dom- stol framför allmän förvaltningsdomstol eller vice versa. Däremot kan samma skäl som talar emot en generell sanktionsbefogenhet för anföras till stöd för att talan ska väckas i allmän domstol; bedömning av subjektiva rekvisit ingår regelmässigt i brottmål, som prövas i allmän domstol. Vid sidan av att den föreslagna ingripandebestämmelsen för fysiska personer innehåller subjektiva rekvisit har de aktuella sanktionerna som sådana en tydligt bestraffande karaktär, även om det bakomliggande syftet främst är att förebygga nya överträdelser. Sanktionsavgifternas högsta nivåer är så höga att de torde vara att jämställa med brotts- påföljd. Det talar också för att det är lämpligt att de beslutas i den ordning som är föreskriven för prövning av brottmål. I Prome- om sanktioner enligt CRD IV framfördes att anförda om- ständigheter sammantaget talar för att prövningen bör ske i allmän domstol, trots de handläggningsproblem som förutsågs vid pröv- ning av överträdelser i skilda domstolsslag för juridiska respektive