sou · H3B399d2 · 2015-12-04 00:00:00 — Hushållningsfrågor kan komma upp, men endast indirekt genom att remittering till andra myndigheter. KBV gör alltså inte något självständig bedömning men innehållet i remissyttranden kan komma att utgöra villkor i KBVs tillstånds- beslut. Parallella processer kan leda till avvaktan på beslut, får bedömas efter tillfälle. Enligt KBV har inga ärenden överklagats med hänvisning till grunder som kan härledas till hushållnings- bestämmelserna. fattar beslut om biotopskyddsområden i enlighet med 7 kap. 11 § . har , 2012–2014 i genomsnitt beslutat inrätta drygt 220 st. biotopskyddsområden . Vid urval och prioritering av områden för biotopskyddsområden utgår från den Tillämpning vid planering och beslut av och gemensamt fastställda Nationella strategin för formellt skydd av skog (samt beslut den 24 respektive , dnr. NV 310-419-04 samt SKS 194/04 4.43) jämte länsvisa strategier. anger inte i det enskilda beslutet att prövning skett i förhållande till 6 kap. 19 § . Däremot inhämtar Skogs- styrelsen yttrande från berörd länsstyrelse och kommun i enlighet med 25 c § förordningen om områdesskydd innan beslut. Skogs- styrelsen får härigenom svar på om inrättandet av biotopskydds- området är en lämplig markanvändning och hur det förhåller sig till översiktsplaner etc. Samråden med fungerar väl och i huvudsak fungerar även samråden bra med kommunerna. har genom en enkät till tre kommuner i olika delar av landet och av olika storlek begärt in ett underlag för att utvärdera hur kommunerna tillämpar hushållningsbestämmel- serna vid beslut enligt och PBL. Det är tjänstemän i respektive kommun som har lämnat svaren och svaren kan alltså inte ses som kommunernas officiella ställningstagande. Sammanfattningsvis har följande uppgifter och synpunkter lämnats. Hushållningsbestämmelserna tillämpas främst i ärenden enligt PBL. Det gäller arbete med översiktsplanering samt annat plan- arbete i kommunen, främst arbete med detaljplaner. Det gäller även i ärenden om lov och förhandsbesked. Hushållningsbestämmel- serna tillämpas också i viss utsträckning i ärenden enligt 7 och 9 kap. . Vid planering och beslut i enskilda ärenden är riksintresse- myndigheternas och länsstyrelsernas underlag viktigt. Kommunen stämmer av med om de statliga myndigheternas riks- intresseanspråk är aktuella. Kommunerna gör även omfattande egna utredningar. Det viktigaste beslutsunderlaget utgörs av över- siktsplanen. Även miljökonsekvensbeskrivningar (MKB) är ett bra verktyg för att väga samman konsekvenserna av olika motstridiga intressen. Tillämpning vid planering och beslut görs inte någon egen bedömning i det enskilda ärendet om det angivna riksintresset är ett riksintresse vilket beror på att anspråken har pekats ut av en central ansvarsmyndighet. är de underlag som riksintressemyndigheterna lämnar för otydliga. Underlaget ger t.ex. inte tillräcklig information om vad som kan påtagligt skada värdena i riksintresseområdet. I vissa fall är avgränsningarna helt obegripliga. Eftersom kommunerna gör en egen bedömning av om den prövade anläggningen, verksamheten eller åtgärden kommer att påtagligt skada ett angivet riksintresse är det en stor brist att underlaget är otydligt. Två av de tre svarande kommunerna uppger att det inte före- kommer någon typ av kompensationstänkande vid tillämpningen av hushållningsbestämmelserna. Kommunerna anser att ett system med riksintressen i grunden är bra. De områden som har bedömts att vara av riksintresse är dock för många och för stora. I många fall upplevs det som otydligt varför staten har pekat ut ett område som riksintresse och varför avgränsningen ser ut som den gör. Fördelar med hushållnings- bestämmelserna är att de manar till eftertanke för att uppnå en god hushållning med mark- och vattenresurser i längre perspektiv. Nackdelen med riksintressebeskrivningarna är att de är inaktuella, dåligt motiverade, har en alltför allmän beskrivning och därmed ger för dåligt stöd i tillämpningen. Systemet skulle kunna förbättras genom att stryka inaktuella och för allmänna riks- intressen. Värdebeskrivningarna måste bli bättre. Regelverket är i och för sig en naturlig följd av att staten behöver ha ett inflytande över vissa frågor. Bestämmelserna är dock fel utformade eftersom de inte tillåter en avvägning med hänsyn till andra intressen som är väsentliga för långsiktigt hållbar samhällsutveckling. Det är sällsynt att avvägningsbestämmelsen i 3 kap. 10 § tillämpas. samordningsansvar behöver bli tydligare. har genom en enkät till länsstyrelserna begärt in ett underlag för att kunna utvärdera hur länsstyrelserna tillämpar hushållningsbestämmelserna vid beslut enligt . Svaren berör främst tillämpningen av 7, 9 och 11 kap. . Tillämpning vid planering och beslut Sammanfattningsvis har följande uppgifter och synpunkter läm- nats. I ärenden som gäller beslut om reservatsbildning och andra skyddsformer enligt 7 kap. används framförallt det kartunderlag som finns i länsstyrelsernas webbGis, t.ex. VICNatur1 som underlag för bedömningen av frågor som rör 3 och 4 kap. . Det saknas dock beskrivningar av riksintressena i VicNatur. Vid prövning enligt 9 och 11 kap. används länsstyrelsernas webbGIS och kommunernas översiktsplan. Någon aktualitetsprövning av underlaget görs inte. I besluten anges alltid om ärendena går att förena med en från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och vattenresurserna samt den för området gällande regionplanen eller den kommunala översiktsplanen. För att kunna göra en bedömning kring intressena i 3 och 4 kap. vid beslut enligt 7 kap. är översiktsplanen viktigast. För beslut om bildande av naturreservat är även detaljplaner och områdesbestämmelser viktiga eftersom ett naturreservat med dess föreskrifter inte får motverka syftena med berörd detaljplan eller områdesbestämmelser. Riksintressemyndigheternas förklaring att ett område ska vara av riksintresse är också av betydelse. är riksintressena och övriga intressen enligt 3 och 4 kap. otydligt beskrivna i de underlag som ligger till grund för besluten. Länsstyrelserna gör inte någon egen bedömning i varje enskilt fall om det angivna riksintresset är ett riksintresse eller inte. Läns- styrelserna gör dock en egen bedömning om den prövade anlägg- ningen, verksamheten eller åtgärden kommer att påtagligt skada ett angivet riksintresse. Denna bedömning motiveras i det enskilda beslutet. Det är sällsynt att länsstyrelserna tillämpar avvägningsbestäm- melsen i 3 kap. 10 § . Det är främst vid prövningar enligt 9 kap. 8 § (vindkraft) som bestämmelsen tilläm- pas. De motstående intressena viktas mot varandra och det bedöms om det går att utforma villkor som gör att de går att förena. Det sker inte någon form av kompensationstänkande. 1 En kartbaserad databas gemensam för länsstyrelserna, och Lantmäteriet. Tillämpning vid planering och beslut Länsstyrelserna anser att det är viktigt att beslutsunderlagen är bra annars kan hushållningsbestämmelserna vara svåra att tillämpa. Det leder till att ytterligare underlag måste tas fram i enskilda ären- den. Länsstyrelserna efterlyser förtydligande instruktioner, bättre handböcker och vägledning samt höjd kompetensutveckling, bland annat om översiktsplanens roll. Enligt uppgifter från varierar det men uppskattningsvis rör det som om mellan 2–4 ärenden där 3 och 4 kap. tillämpas. Regeringen behöver ta ställning till väldigt få överklagade och överlämnade miljöbalksärenden. De vanligaste ärendetyperna där frågan om tillämpning av 3–4 kap. blir aktuell är inte överklaganden utan ansökningar om tillstånd eller tillåtlighet som ges in direkt till . I ansökan för dessa ärenden ska en miljökonsekvensbeskrivning i enlighet med kraven i 6 kap. ingå. Av miljökonse- kvensbeskrivningen ska förenligheten med bl.a. 3 och 4 kap. miljö- balken framgå. Uppgifterna ska vara aktuella. Om underlaget brister i något avseende begär in kompletteringar. 6.2.2Plan- och bygglagen (2010:900), PBL Enligt 2 kap. 2 § PBL ska bestämmelserna i 3 och 4 kap. miljö- balken tillämpas vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhandsbesked. Denna hänvisning är utformad på samma sätt som hänvisningarna till 3 och 4 kap. i de andra lagarna, men undantag för att denna bestämmelse hänvisar endast till kap. och 4 kap. 1–8 §§ Dessutom finns det regler om bl.a. till- godoseende av riksintressen i bl.a. 3 kap. 4, 5, 10 och 16 §§, 4 kap. 42 §, 5 kap. 14 och 22 §§, 11 kap. 10, 13 och 14 §§ PBL. I propositionen Följdlagstiftning till m.m. (prop. 1997/98:90 s. 159) underströks att det fanns en stark koppling mellan hushållningsbestämmelserna i 2 och 3 kap. NRL och PBL. Det förhållandet att bestämmelserna i arbetades in i miljö- Tillämpning vid planering och beslut balken ställde inte krav på några omfattande ändringar i PBL utav den anledningen. I fråga om tillämpningen enligt PBL av bestäm- melserna i 3 och 4 kap. om områden av riksintresse anfördes i propositionen översiktsplanering enligt m.m. (prop. 1994/95:230, 54–59): Vid en prövning enligt någon av de lagar som är kopplade till 3 och 4 kap, av ett område med värden och kvaliter som är värda att bevaras pga. dess natur- eller kulturvärden, ska en bedömning göras om åtgär- den innebär påtaglig skada på områdets värden eller om åtgärden går att förena med riksintressevärdena. Vid en prövning av ett exploate- ringsriksintresse ska vid prövning avgöras om området kan tas i anspråk för redovisat ändamål eller om det finns motstående allmänna intressen som bör beaktas. Gällande Plan- och bygglagens förhållande till , prop. 1997/98:90 s. 157, uttalades: och gäller parallellt. Inga begränsningar införs i möjligheten att ingripa med stöd av miljö- balken. I betänkande (SOU 2009:45, s. 107) kom utredningen fram till att det svårt att utvärdera hushållnings- bestämmelsernas betydelse för planeringsprocesserna utan att utreda kommunernas arbete med översiktsplaner och detaljplaner, men att det inte finns anledning att anta annat än att de uppgifter som lämnas av de centrala förvaltningsmyndigheterna om områ- dena av riksintresse vidarebefordras till kommunerna och finns till- gängliga i planarbetet samt att det heller inte finns någon anledning att anta annat än att områden av riksintresse redovisas i såväl över- siktsplaner som detaljplaner. PBL:s regelsystem är inriktat på den del av kommunernas plane- ring som rör användningen av mark och vatten samt bebyggelse- miljön, dvs. styrningen av bebyggelseutveckling m.m. genom plan- läggning, tillståndsprövning och tillsyn i övrigt. Lagens bestäm- melser anges syfta till att främja en samhällsutveckling med jämlika och goda sociala levnadsvillkor, både på kort och på lång sikt. Genom en lagändring i ÄPBL 1993 gjordes tillägget att lagen även har till syfte att främja en god och långsiktigt hållbar livsmiljö (prop. 1992/93:180, 1992/93:JoU14). Tillägget gjordes för att Tillämpning vid planering och beslut tydliggöra miljö- och kretsloppsfrågornas betydelse för den fysiska planeringen. I 2 kap. 4 § PBL anges att vid planläggning och i ärenden om bygglov eller förhandsbesked enligt denna lag får mark tas i anspråk för at bebyggas endast om marken från allmän synpunkt är lämplig för ändamålet. Den i bestämmelsen föreskrivna lämplig- hetsprövningen genom planläggning eller tillståndsbeslut tar sikte på åtgärder som innebär en förändring av markanvändningen. ”Planläggning” syftar främst på detaljplaner och områdesbestäm- melser. Eftersom en översiktsplan inte är bindande, se 3 kap. 3 §, kan redovisning i sådan plan i fråga som paragrafen avser inte inne- bära något slutligt avgörande. Det framgår dock av 3 kap. 5 § 3 att till det obligatoriska innehållet i översiktsplanen hör en redovisning av hur kommunen avser att tillgodose riksintressen enligt miljö- balken. Det är alltså förutsatt att den närmare avgränsningen och skyddet av de riksintressanta områdena ska komma till uttryck i den kommunala planeringen. Som framgår av 2 kap. 2 § PBL ska 3 och 4 kap. tilläm- pas vid planläggning och i ärenden om bygglov och förhands- besked. Detaljplanen reglerar i första hand hur mark- och vatten- områden och bebyggelse ska användas, utvecklas och bevaras och innefattar ett i princip uttömmande ställningstagande till de all- männa intressena enligt 2 kap. PBL och 3 och 4 kap. (prop. 2009/10:170 s. 191). Om detaljplanen avviker från översiktsplanen ska avvikelsen och skälen till detta redovisas i planbeskrivningen (4 kap. 33 § 5 PBL). Detaljplanen antas av kommunfullmäktige, eller av kommun- styrelsen eller när planen inte är av stor vikt eller har stor principiell betydelse. När detaljplanen har antagits ska kommunen skicka ett meddelande om detta bl.a. till . får därigenom möjlighet att överpröva kommunens beslut att anta detaljplanen om beslutet kan antas innebära att beslutet innebär att de intressen som ska bevaka inte tillgodosetts. ska över- pröva kommunens beslut bl.a. om beslutet kan antas innebära att Tillämpning vid planering och beslut ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. inte tillgodoses. Detaljplanen kan upphävas helt eller, om kommunen medger det, i en viss del (11 kap. 11 § PBL). Statliga markintressen som inte har sådan dignitet att de ryms under någon av bestämmelserna om riksintressen i ges inte någon särställning i prövningen enligt PBL. Dessa intressen får alltså vägas in i planeringen på mot- svarande sätt som alla andra intressen. beslut enligt 11 kap. 11 § att helt eller delvis upp- häva kommunens beslut om detaljplan får överklagas hos rege- ringen (13 kap. 4 § PBL). Som huvudregel gäller att kommunen själv ansvarar för att riks- intressen enligt 3 och 4 kap. tillgodoses i ärenden om lov eller förhandsbesked, dvs. de besluten är i normalfallet inte underkastade ett statligt inflytande. I 11 kap. 12 § PBL föreskrivs dock att eller regeringen, om det finns särskilda skäl, för ett visst geografiskt område får besluta att 10 och 11 §§ ska tillämpas även beträffande beslut att lämna lov eller förhands- besked. Systemet bygger på att i förväg måste ange vissa geografiska områden där beslut i ärenden om lov och för- handsbesked ska expedieras till (se 9 kap. 42 § PBL). Bakgrunden till ett sådant beslut av kan t.ex. vara att kommunen inte har följt granskningsyttrande enligt 3 kap. 16 § och alltså antagit en översiktsplan som i något väsentligt avseende inte är godtagbar enligt uppfattning. Genom en bestämmelse i 18 § förordningen (1998:1252) om områdesskydd enligt m.m. har regeringen förordnat att bestämmelserna i 11 kap. 10 och 11 §§ PBL ska tillämpas på beslut om lov eller förhandsbesked i fråga om verksamheter eller åtgärder som kan påverka miljön i ett naturområde som avses i 7 kap. 27 § första stycket 1 eller 2 . Med detta åsyftas de särskilda skydds- och bevarandeområden som omfattas av två EU-direktiv, nämligen fågeldirektivet samt art- och habitatdirektivet. beslut enligt 11 kap. 11 § att upphäva kommu- nens beslut om lov eller förhandsbesked får överklagas hos rege- ringen (13 kap. 4 § PBL). Tillämpning vid planering och beslut Tillämpning av hushållningsbestämmelserna vid planering och beslut enligt PBL Som framgår av ovanstående ska 3 och 4 kap. tillämpas vid planläggning och i ärenden om lov och förhandsbesked. Det är i första hand kommunerna som ansvarar för tillämpningen av hus- hållningsbestämmelserna vid planering och beslut enligt PBL. Vid planläggning ska dock staten, genom , verka för att riksintressen enligt 3 och 4 kap. tillgodoses. Källa: plan- och byggenkät –2014. Genom länsstyrelsernas svar på den enkät som utredningen skickat ut till länsstyrelserna kan sammanfattningsvis följande anges som beskrivning av hur hushållningsbestämmelserna tillämpas i ärenden enligt PBL. Se även ovanstående redogörelse för kommunernas tillämpning i avsnitt 6.2.1. Det viktigaste instrumentet för att bearbeta hushållnings- bestämmelserna vid planering och beslut enligt PBL är att kommu- Tillämpning vid planering och beslut nerna bedriver en aktiv översiktsplanering med tillräcklig kvalitet. Tydliga ställningstaganden i översiktsplanen om hur riksintressen är mycket viktiga för att länsstyrelserna ska kunna bedöma om riksintressen blir tillgodosedda. I planeringen sker en kontinuerlig dialog mellan kommunerna och . I dialogen prioriterar länsstyrelserna riksintresse- frågorna. I samrådsskedet är diskussionen öppen medan det som kommunen sedan väljer att redovisa i översiktplanen, tillsammans med länsstyrelsernas granskningsyttranden gäller . Det kan leda till missvisande kartor och underlag i översiktsplanen och kan få följdverkan i den efterföljande detaljplaneringen. I många fall tar kommunerna inte upp dialogen kring avgränsningen av riksintressen i översiktsplanen. Om och kommu- nen inte är överens om avgränsningen leder det ofta till fortsatt diskussion i det efterföljande detaljplanearbetet med risk för för- längd handläggningstid och eventuell överprövning av länsstyrel- sen. Ett problem är att många av de områden som har bedömts vara av riksintresse saknar aktuella och pedagogiskt upplagda värde- beskrivningar. En aktualisering och bättre förankring av riks- intresseunderlagen skulle vara mycket värdefullt för att minska osäkerheterna och därigenom spara tid i kommunernas och myn- digheternas handläggning. De brister som finns i kommunernas behandling av riksintressefrågorna hänger i första hand samman med en otillräcklig dialog och kunskapsöverföring. Riksintressen som grundas på äldre beslut med kortfattade värdebeskrivningar och där grunder för vad som kan innebära påtaglig skada saknas är svåra att hantera i den fysiska planeringen. Riksintressen med ut- vecklade värdebeskrivningar och beskrivningar för vilka aspekter som kan medföra påtaglig skada underlättar vid bedömningar för såväl kommuner som exploatörer. En av länsstyrelserna anger att de mark- och vattenhushållnings- intressen enligt 3 kap. som inte utgör riksintressen ofta glöms bort eller kommer i skymundan för riksintressediskussion- en. Behovet att aktivera och avhjälpa hanteringsbrister av dessa regler är därför minst lika stort som för riksintressen. Tillämpning vid planering och beslut Regeringen fick in 3 respektive 6 överklagade ärenden där 3 och 4 kap. tillämpades. Under fick regeringen in 29 respektive 6 överlämnande ärenden enligt PBL där hushållningsbestämmelserna behövde tillämpas. I ärendena används det underlag som följer med den akt som hör till över- klagandeskrivelsen. begärs kompletteringar från någon part, förutom från Försvarsmakten eftersom myndighetens överklagan- den inte alltid motiverar sitt överklagande tillräckligt tydligt. När det gäller detaljplaner (sammanlagt 3 stycken) skickas dessa regelmässigt på remiss till och i vissa fall även till annan berörd myndighet. Efter yttrandets inkommande sker kommunicering med berörd part. Även i övriga fall förekom- mer ofta kommunicering med motparter osv. Därefter sker gemen- samberedning med de departement som är berörda av sakfrågan samt med Statsrådsberedningen. 6.2.3Lagen (1966:314) om kontinentalsockeln Enligt 3 a § lagen (1966:314) om kontinentalsockeln (kontinental- sockellagen) ska 3 och 4 kap. tillämpas vid prövning av tillstånd att utforska eller utvinna naturtillgångar från kontinental- sockeln. Enligt 4 § kontinentalsockelförordning (1966:315) fattar rege- ringen beslut om tillstånd till utvinnande av andra naturtillgångar än sand- grus och stentäkt, till exempel olja eller gas. geologiska undersökning (SGU) har genom 5 § konti- nentalsockelförordningen bemyndigats att besluta om tillstånd till sand- grus och stentäkt på allmänt vattenområde i havet. SGU:s beslut överklagas till regeringen enligt 15 § tredje stycket kontinen- talsockellagen. Av 5 § femte stycket kontinentalsockelförordningen framgår att om den täkt som avses med ansökningen är av större omfattning eller kan medföra betydande skadeverkningar eller om Naturvårds- verket eller Havs- och vattenmyndigheten begär det, ska Tillämpning vid planering och beslut geologiska undersökning med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för prövning. Enligt 3 a § kontinentalsockellagen ska en miljökonsekvens- beskrivning ingå i en ansökan om tillstånd att genom borrning eller sprängning utforska kontinentalsockeln eller att utvinna naturtill- gångar från den. I fråga om förfarandet, kraven på miljökonse- kvensbeskrivningar samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. . Att bestämmelsen om att hushållningsbestämmelserna skulle tillämpas vid prövning av tillstånd att utforska kontinentalsockeln eller att utvinna naturtillgångar fanns inte med i 1 kap. 2 § NRL när lagstiftningen infördes. Kopplingen infördes , i samband med en större översyn av bl.a. minerallagstiftningen, genom (SFS 1991:46) efter förslag i prop. 1988/89:92, s. 135–136. Genom propositionen infördes även en motsvarande ändring i 3 § i lagen om kontinentalsockeln (SFS 1991:49). Genom förarbetena (prop. 1997/98:90 s. 334) ändrades lagen om kontinentalsockeln i samband med att naturresurslagens grund- läggande och särskilda hushållningsbestämmelser arbetades in i 3 och 4 kap. MB. Enligt rör det senaste ärendet om utvinnande av andra naturtillgångar än sand, grus och sten, ett undersökningstill- stånd avseende olja i södra ingivet av (). Regeringen beslutade att avslå OPABs ansökan om förlängning. De ärenden som kommer in till regeringen är relaterade till anläggande av vindkraftparker och utläggande av rör och ledningar på havsbotten. Enligt har inga överklagade ärenden inkommit som rör kontinentalsockellagen som rör hushållningsbestämmel- serna. Tillämpning vid planering och beslut Enligt SGU handläggs cirka ett ärende där 3 och 4 kap. ska tillämpas vid beslut enligt kontinentalsockellagen. I beslutet anges om åtgärden går att förena med allmän synpunkt lämplig användning av mark- och vattenresurserna samt med den för området gällande regionplanen eller kommunala översikts- planen. Ansökan remitteras till berörda myndigheter som genom detta förfarande tillhandahåller relevant underlag i de frågor som ligger utanför SGU:s eget kompetensområde, vilket kan sägas vara en aktualitetsundersökning. Det viktigaste underlagsmaterialet anser SGU vara berörd länsstyrelses sammanfattning av bl.a. aktu- ella översikts- och detaljplaner. Även MKB:n är viktiga besluts underlag. 6.2.4Väglagen (1971:948) Beslut och beslutande myndighet Enligt 3 a § väglagen (1971:948) ska 3 och 4 kap. tillämpas vid beslut att fastställa vägplan. Vad vägplanen ska inne- hålla framgår av 16 a § väglagen. Enligt 18 § väglagen ska Trafik- verket pröva frågan om att fastställa en vägplan efter samråd med berörda länsstyrelser. Av bestämmelsens andra stycke framgår att ska överlämna frågan om att fastställa planen till rege- ringen för prövning om och en länsstyrelse har olika uppfattning. beslut kan överklagas hos regeringen (75 § väglagen). En miljökonsekvensbeskrivning ska uppfylla kraven i 6 kap. 7 § (16 b § väglagen). Miljökonsekvensbeskrivningen ska godkännas av berörda länsstyrelser innan den kungörs enligt 17 § väglagen. Enligt 16 c § väglagen behövs det dock ingen miljökonse- kvensbeskrivning som är särskilt upprättad för vägplanen om vägplanen enbart gäller åtgärder som också har prövats eller ska prövas genom detaljplan enligt (2010:900), och miljökonsekvensbeskrivningen i detaljplaneärendet tas in i väg- ärendet och är aktuell och tillräcklig för det ärendet. Tillämpning vid planering och beslut Redan vid tillkomsten av NRL stadgades det i 1 kap. 2 § NRL att 2 och 3 kap. skulle tillämpas enligt vad som var föreskrivet i väglagen. I förarbetena (prop. 1985/86:3, s 149) uttalade departementschefen bl.a. att ”en naturresurslag av det slag som jag nu har förordat är naturligtvis mest användbar i sådana fall där man kan styra lokalise- ringen av en verksamhet eller besluta mera i detalj om de verk- ningar som en viss verksamhet får medföra för omgivningen.