sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Efter en muntlig framställan från om en jämförelse mellan obduktionsfynden och uppgifter om utövat våld mot Yenon lämnade , över- läkare vid , Rättsmedicinska avdelningen , ett utlåtande. Som underlag för bedömningen hade han bland annat obduktionsprotokoll med foton, protokoll, videofilm och foton från rekonstruktionen samt protokoll och foton från förhör med . Han hade även fått muntlig information inför upprättandet av yttrandet vid ett möte med och och ett fax med komplette- rande förklaringar till förhörsuppgifterna från av . Enligt utlåtandet hade underläkaren deltagit i beredningen av ärendet. och hade dock dessför- innan upprättat ett annat rättsmedicinskt utlåtande som är daterat . Det utlåtandet hade bland annat och fått ta del av vid ett möte och lämnat synpunkter på. Även det utlåtandet till- kom efter en framställan av som hade be- gärt ett utlåtande rörande samstämmigheten mellan uppgifter och fynden vid obduktionen av Yenon . Underlaget för bedömningen i det utlåtandet var mer omfattande och skilde sig från det senare utlåtandet bland annat på sådant sätt att samtliga förhör som dittills hade hållits med i ärendet, proto- koll och videofilmer från rekonstruktionerna och samt information som erhållits av fanns med och beaktades. när- varade dessutom personligen vid rekonstruktionen . Slutsatsen i de båda utlåtandena skiljer sig delvis åt, särskilt vad gäller samstämmigheten mellan fynden på Yenon kropp och uppgifter om utövat våld. I det första utlåtandet konstaterades att olika versioner av händelseför- loppet inte alltid stämde medicinskt och att en del versioner inte stämde med skadorna på Yenon kropp. Det är bara utlåtandet som finns med i förundersökningsprotokollet och som presenterades för tingsrätten. I det sista utlåtandet, från , sammanfattades först de fynd som gjorts vid obduktionen och upp- gifter om våldsanvändningen från rekonstruktionen och vid förhör . Därefter framgår bland annat följande. De löpande hänvisningarna till obduktionsproto- kollet, förhöret och rekonstruktionen har tagits bort. Överväganden avseende Quicks uppgifter i relation till fynden vid obduktionen av den döda kroppen efter Yenon Den döda kroppen efter har företett hudskador uppkomna genom trubbigt våld, vilka är förenliga med att de kan ha uppkommit i sam- band med handgemäng, och detta överensstämmer med Quicks upp- gifter om ett slagsmål, sparkar och slag med händer. brott som den döda kroppen efter har företett kan ha uppkommit i samband med slag och/eller sparkar, vilket överensstämmer med Quicks uppgifter. Den döda kroppen efter har vidare företett skador på händerna och på underarmarna, vilka kan representera s.k. avvärjningsskador, och detta överensstämmer med Quicks uppgifter om att ynglingen värjt sig och gjort motstånd. Quicks uppgifter om att ynglingen hade smärtor i den högra axeln kan motsvaras av skador på den högra axelns ovansida på den döda kroppen efter . Det går dock inte att bedöma om dessa skador har gett upphov till smärtor eller inte. Skadornas lokalisation på axelns ovansida kan tala för att skadorna har uppkommit genom ett slag sna- rare än genom ett fall. De inre bukskador den döda kroppen efter har företett kan ha uppkommit på det sätt som Quick har uppgett, i form av stampning mot buken då ynglingen låg på rygg och/eller genom stöt/stötar med slagträ/träpåk. En stöt som Quick uppger att han har utdelat med slagträet/trä- påken mot den högra sidan av ynglingens bål kan ge upphov till rev- bensbrott, vilket den döda kroppen efter har företett på höger sida. En stöt som Quick beskriver att han har utdelat mot ynglingens bål strax till höger om medellinjen och nedom ett plan genom naveln kan ha förorsakat en ytlig hudavskrapning och rödbrun missfärgning i detta område på den döda kroppen efter . Några skador på ryggen har den döda kroppen efter inte företett. Quicks uppgifter om våld mot ynglingens rygg är dock inte sådana att man otvetydigt kan dra den slutsatsen att denna vålds- utövning måste ha lett till någon skada. Det antal slag (två) som Quick har uppgett att han har utdelat med slagträet/träpåken mot ynglingens huvud överensstämmer med antalet skadeområden på huvudet av den döda kroppen efter . Lokalisationen av den skada som enligt Quick har uppkommit på ynglingens huvud efter det första slaget med slagträet/träpåken över- ensstämmer med lokalisationen av en skada på den döda kroppen efter , även om Quick placerar skadan något högre upp på hjässan än vad fallet var på den döda kroppen efter . Även Quicks beskrivning av den skada som uppkom efter det första slaget med slagträet/träpåken mot ynglingens huvud överens- stämmer med utseendet av skadan baktill på hjässan på den döda kroppen efter . Lokalisationen av den skada som enligt Quick har uppkommit efter det andra slaget med slagträet/träpåken mot ynglingens huvud över- ensstämmer med fynd på den döda kroppen efter vad avser sido- lokalisationen, det vill säga lokalisation till vänster om medellinjen. Dock placerar Quick skadecentrum något längre fram mot pannan än vad fallet var på den döda kroppen efter . Quicks uppgift om att det andra slaget utdelats framifrån överensstämmer med fynden på den döda kroppen efter , medan Quicks uppgift om att ynglingens ”pannben” krossas inte är anatomiskt korrekt i förhållande till de fynd som gjordes på den döda kroppen efter . Quicks uppgift om hörbara ljud när ynglingens skalle krossades framstår som trovärdiga i relation till de skador som den döda kroppen efter företedde. Quicks uppgifter om att ynglingen dör sedan det sista slaget har utdelats mot ynglingens huvud överensstämmer med att den döda kroppen har företett dödliga skallskador. Den döda kroppen efter har även företett dödliga inre bukskador, men dessa skador var inte dödande. Våld mot huvudet kan ge upphov till kramper i kroppen, vilket överensstämmer med Quicks uppgifter. Quicks uppgifter om att ynglingen har tilldelats knivstick mot halsen och bröstet bekräftas inte av fynden på den döda kroppen efter , där några skador som kan associeras till skarpt våld inte kunnat påvisas. Det måste dock noteras att den ursprungliga karaktären av skadorna i huden vid den vänstra delen av underkäken inte kan be- dömas p.g.a. angrepp av fluglarver efter döden. Den döda kroppen av har företett överhudsavskrapningar i höftregionerna, men inga sårskador som kan ha gett upphov till mer än obetydlig blödning, vilket inte överensstämmer med Quicks uppgifter om en blödning från den ena höften. Den döda kroppen efter har företett en intorkad missfärgning på den högra handledens lillfingersida, vilket kan överensstämma med Quicks uppgift om en inte närmare beskriven skada på den ena hand- leden. Den döda kroppen efter har inte företett några skador på hals- ens framsida över strupen, vilket inte överensstämmer med Quicks uppgifter om en skada i det här området. På grund av förruttnelse går det inte att bedöma om den döda kroppen efter har företett skador uppkomna efter dödens inträde, förutom de av fluglarver åstadkomna skadorna, varför Quicks uppgift om att medgärningsmannen sparkar mot den döda kroppen inte kan bedömas. Quicks uppgift om att ynglingens ansikte var blodigt överensstäm- mer med fynd av intorkat blod i ansiktet på den döda kroppen efter . Quicks mer detaljerade beskrivning av blodbesudlingar över den nedre delen av ansiktets vänstra halva överensstämmer med det blod- flöde som kan förväntas vid den typ av våld mot skallen som utsatts för och från de skador som den döda kroppen efter upp- visat, liksom med den typ av våldsutövning som Quick beskrivit. Här- vid kan nämligen förväntas ett blodflöde ur den vänstra yttre hörsel- gången. Quicks uppgift att ynglingen inte har ätit någonting överensstämmer med den nästan totala frånvaron av mag- säcksinnehåll hos den döda kroppen efter . Quicks uppgift om att den döda kroppen var tung och stel överens- stämmer med den likstelhet som inträder efter att en kropp legat död den tid som Quick uppgett. Av tillgängliga fotografier på den döda kroppen efter kan inte någon säker skäggväxt ses, varför Quicks uppgift om att ynglingens skägg skall ha vuxit efter döden är svårbedömd. Quicks beskrivning att den döda kroppen var gulblek kan överens- stämma med utseendet på en död kropps hudfärg. Quicks uppgift om att ynglingen var omskuren överensstämmer med fynden på den döda kroppen efter . Samtliga skador som den döda kroppen efter har företett har upp- kommit genom inverkan av trubbigt föremål och kan överensstämma med Quicks uppgifter om användandet av ett slagträ/träpåk, sparkar och slag. De skallskador den döda kroppen efter har företett med krosskador och brott i skall- och ansiktsben talar starkt för att gär- ningsmannen har använt ett tillhygge, vilket stämmer överens med Quicks uppgifter. Quick har uppgett precisa lokalisationer för två skador på huvudet, vilka i huvudsak stämmer överens med två skadeområden på huvudet av den döda kroppen efter . Vidare har Quick preciserat två områ- den på ynglingens bål som har tilldelats slag med slagträet/träpåken, vilka överensstämmer med revbensbrott på höger sida och hudskador på buken på den döda kroppen efter . Skadelokalisationerna över- ensstämmer också med de inre skador i buken som företett, medan arten och graden av dessa inre skador bättre överensstämmer med Quicks uppgifter om ”stampning”. Dessutom har Quick precise- rat en skada på den ena handleden, vilken överensstämmer med en skada på den högra handleden på den döda kroppen efter . Quick har också preciserat lokalisationen av smärtor i den högra axeln, som ynglingen skall ha ådragit sig efter ett fall. Det fanns skador på den högra axeln på den döda kroppen efter , men det kan inte avgöras i vilken utsträckning har upplevt smärtor. Skador på händer och underarmar på den döda kroppen efter kan representera s.k. av- värjningsskador, vilket överensstämmer med Quicks uppgifter om att ynglingen har värjt sig. Quicks beskrivning av blodbesudlingar i ansiktet på ynglingen överensstämmer med fynden på den döda kroppen efter . Detalj- beskrivningarna av blod till synes kommande från den vänstra yttre hörselgången överensstämmer med att sådana blödningar kan förvän- tas vid den skadebild som den döda kroppen efter företett. Quicks uppgift om att våld mot skallen har lett till kramper fram- står som rimlig, liksom hans uppgift om att det andra slaget mot huvu- det skulle ha lett till döden. Quick har beskrivit våld mot ryggen på ynglingen, men det fanns inga skador på ryggen på den döda kroppen efter . Det av Quick beskrivna våldet mot ynglingens rygg behöver dock inte ha gett upp- hov till skador. Quicks uppgift om blödning från den ena höften mot- svaras inte av någon blödande skada på den döda kroppen efter . Quick har inte övertygande redogjort för något våld som skulle kunna ha förorsakat brottet i den högra tarmbensvingen på den döda kroppen efter . Quick har, förutom uppgifter om skador orsakade av trubbigt våld, också uppgett att ynglingen åsamkats skador genom inverkan av kniv. Några skador orsakade av eggvassa föremål har inte kunnat påvisas på den döda kroppen efter , men det finns skador i huden i anslut- ning till den vänstra delen av underkäken, vars ursprungliga karaktär inte kan avgöras. Av en promemoria upprättad av polisinspektör , polismyndigheten , framgår att inte ägde någon bil vid tiden för gärningen men att han hade köpt en mörkblå som han senare sålde till MA:s mor . Av förhör med BA framgick att måste ha skrivit över bilen på henne utan hennes vetskap. drev en kioskrörelse i tillsammans med BA. Av en promemoria av framgår att BA uppgett att man inte av bok- föringen med säkerhet kunde veta om den som bokfört dagskassan var den som arbetade den aktuella dagen. Vid en genomgång av kioskrörelsens bokföring redovisade i en prome- moria att det var som hade fört in dagskassorna för perioden 3–7, 9 och i bokföringen. Enligt verifikat undertecknade av lämnade han dags- kassorna till en servicebox i banken som hade registrerat kassorna dagen efter inlämnadet. var det BA som bokförde kassan och lämnade den till banken. 8.2.4Särskilt om advokaten, den sakkunnige och vården under förundersökningen närvarade vid samtliga förhör med undantag för förhören och . Han närvarade även vid vallningen och rekonstruktionerna. när- varade inte vid telefonsamtalen mellan och . Det framgår dock att inför vissa telefon- samtal hade pratat med som kände till att tänkte kontakta . upprättade det rättsmedicinska utlåtandet av och medverkade vid flera möten med bland annat och inför upprättandet av det utlåtandet. De lämnade dessutom synpunkter till både muntligen och skriftligen som antecknade att han beaktade inför upprättandet av det slutliga utlåtandet. medverkade även vid upprättandet av det första rätts- medicinska utlåtandet daterat , som byggde på ett delvis annat underlag. Vidare framgår av förundersökningsmaterialet att han hade varit inblandad i diskussioner med bland annat utredarna om förekoms- ten av falska erkännanden och att han även på annat sätt synes ha varit involverad löpande i utredningen på ett sätt som inte har haft direkt koppling till hans kompetens som rättsläkare. har vid möte med kommissionen uppgett att det första utlåtandet som han och upprättade var ett arbetsmaterial som diskuterades vid ett möte där bland annat , och han själv del- tog. Syftet med mötet var att kontrollera om yttrandet baserades på korrekta uppgifter och att de inte hade missförstått uppgifter. Mötet mynnade ut i att bad dem upprätta ett nytt yttrande baserat på uppgifterna från slutförhöret med . Enligt är detta inte ett ovan- ligt tillvägagångssätt, det förekommer att en rättsläkare antingen skriver ett nytt yttrande eller kompletterar det befintliga yttrandet. medverkade vid vallningen och rekonstruktionerna. Hennes deltagande synes främst ha skett som stöd för . Hon närvarade vid förhöret och berättade då bland annat om svårigheter med att vilja berätta men hindras att berätta och om MA:s symboliska innebörd. I enlighet med vad som redovisats närmare i redogörelsen för , se avsnitt 6.2.4, har såväl som och vid möten med kommissionen uppgett att det inte fanns något samröre mellan brottsutredningen och terapiarbetet och att samtliga var noga med att upprätthålla skiljelinjen mellan dessa båda delar. Under samma avsnitt framgår vidare att vid möte med kommis- sionen har förmedlat en motsatt uppfattning och berättat att det förelåg ett nära samarbete och informationsutbyte mellan polis, åklagare och terapeuter. meddelades domen rörande och . Förundersökningen i det nu aktuella ärendet hade då redan inletts. Beträffande innehållet i journalanteckningarna från hänvisas till redogörelsen för och , avsnitt 7.2.4. Av journal- anteckningarna för tiden därefter framgår bland annat följande. beskrev att er- höll fortsatt terapi och att det dessutom före- kom ytterligare täta kontakter av stödjande funktion. Det pågick en gradvis självutveckling som enligt innebar att det gick att arbeta vidare både terapeutiskt och med utredningarna. Avdelningsföreståndaren antecknade i journalen att det hade genomförts vallningar i [bland annat ] vilket hade varit mycket jobbiga dagar för med stundvis starkt ångest och regression. noterade i journalen att rekon- struktionen inte hade medfört några ångestattacker eller regressioner. Enligt en journalanteckning av fortsatte terapin med . antecknade skötaren i journalen att innan polisförhöret den dagen hade mått väldigt dåligt och att förhöret fick avbrytas. beskrev att terapin fort- satte och att det efter semesteruppehållet hade skett en kvalitativ förändring och att terapin till sin karaktär var mycket intensiv. I terapin behandlades ett svårt material. Hon upp- levde att hade ökad verklighetskontakt och att han hade bättre möjligheter att uttrycka äkta känslor kring sin tidiga och nuvarande situation. Hon beskrev att efter re- konstruktionen befann sig i en tung existentiell situation, att hans berättande behövdes för att han själv skulle er- hålla liv men att berättandet också innebar att han såg ”en hel hög med lik framför sig”. noterade i journalen att hade glidit in i olika personligheter, bland annat , och pratat engelska. skrev i journalen att terapin fortsatte och att upplevde sig själv som passiv. Skälet till passivi- teten var att det fanns så mycket som han behövde uttrycka men att det innebar svårigheter eftersom berättande ledde till att fler mord utreddes och avslutades. Det antecknades senare att hade berättat att polisen letade efter saker i terrängen som hade med brottsutredningen att göra men att han hoppades att polisen inte skulle göra några fynd [troligen avses ]. Vid en behandlingskonferens noterade i journalen att den kommande rättegången var av central betydelse för det fortsatta terapeutiska arbetet. I journalen sammanfattades senare rättegångs- dagarna och det noterades att till och från hade haft stark ångest. Eftersom MA tidigare varit medmisstänkt för mordet på hade tingsrätten förordnat en offentlig försvarare för honom. När beslutade att lägga ned förundersök- ningen mot honom underrättades tingsrätten om det. nedläggningsbeslutet angav åklagaren att brott inte kunde styrkas eftersom MA förnekade inblandning och teknisk bevisning eller annat som visade att han hade varit delaktig saknades. åtalade för mordet på vid . Det framkom i en skrivelse från åklagaren att Yenon föräldrar önskade fram- ställa skadeståndsanspråk mot men något sådant in- kom aldrig till tingsrätten. Tingsrätten, tf. rådmannen , förordnade den av åklagaren som vittne åberopade rättsläkaren som domstolssakkunnig i målet. Tingsrätten, , förelade chefsöverläkaren vid Säters sjukhus att avge utlåtande enligt 4 § [3 §] andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning om de medicinska förutsättning- arna för att överlämna till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Någon ny rättspsykiatrisk undersök- ning inhämtades inte av tingsrätten. höll huvudförhandling i målet den 5–. Domare vid rättegången var . Vid huvudförhandlingen hördes, utöver , som vittnen , och . Som domstolssakkunnig hördes . Av domen och huvudförhandlingsprotokollet framgår väsent- ligen följande. framställde sina yrkanden och uppgav att han erkände gärningen. Åklagaren utvecklade sin talan. Efter en redogörelse för Yenon förehavanden innan försvinnandet och när han påträffades uppgav han följande. tog kontakt med polis för att lämna upp- lysningar. Detta blev inledningen till att han kom att erkänna ett femtontal mord, bland dem det nu aktuella. Av dessa har utredningar avseende fem personer slutförts. Ett av dem, nu preskriberat, skall ha begåtts i . […] Inledningsvis delgavs i denna utred- ning misstanke om brott också mot MA, utpekad av som medgärningsman. Förundersökningen mot MA lades emellertid ned och åklagaren har förklarat, att ett förhör med MA i detta mål inte skulle tillföra något av betydelse. Åklagaren visade bland annat foton av Yenon på fyndplatsen, foton av hans kläder, obduktionsfoton och foton från den sista re- konstruktionen samt föredrog delvis bland annat platsundersök- ningsprotokollet, sakkunnigutlåtanden från SKL rörande under- sökning av träpåk, skor, kläder, säkrade spår och glasögonen samt obduktionsprotokollet och dödsbeviset. Tingsrätten tittade på trä- påken och armbandsuret. ingav och föredrog delar av ett yttrande date- rat som han hade inhämtat från , chefs- överläkaren vid Rättspsykiatriska kliniken vid Säters sjukhus. I yttrandet uttalade bland annat att det efter en genomgång av sjukhistoria rådde full samstämmighet mellan de gärningar han hade tillstått och hans tidigare symtombild, bland annat grav personlighetsstörning sedan tonåren och att han hade begått ett lustmordförsök som 19-åring.3 Förhör hölls med både före och efter förhöret med . Vad han sade vid det första respektive andra förhörstillfället framgår inte. I domen redovisades hans uppgifter enligt följande. Alltsedan barndomen har han lidit av ångest. Enligt ett av honom känt mönster stegras denna ångest ibland, något som kan beskrivas som en annalkande fara. Denna försöker han fly undan som han medvetet eller omedvetet vill se vari faran består. Faran utgörs av en fantasi att döda eller en lust att begå mord. Genom sådana gärningar kan han, utan att använda ord, berätta om upplevelser han tidigare varit med om eller i närheten av. När han dödade första gången genomled han sin barndoms trauma. återupplevde han dessutom det första mordet. […] kände han av denna ångeststegring och beslöt sig för att resa till ett ”gömsle” i för att där avvärja den annalkande faran. Han vill inte närmare beskriva detta gömsle, men det finns i en tanke, i en fantasi mellan honom och MA. Med sig på resan hade han MA, som då var . Denne hade vistats hos honom . […] De reste med hans bil, en fyrdörrars […] till , där de långtidsparkerade bilen mittemot stationsbyggnaden[…]. Vid resor till brukade de ställa bilen där. Det var fortfarande förmiddag när de kom fram till i , varifrån de avsett att med pendeltåg fortsätta färden till . Vid ett cirkelformat räcke i stationens entréhall uppmärksammade de den för dem obe- kante Yenon . Dennes späda figur och sydländska utseende väckte 3 Se angående tidigare brottslighet i avsnitt 4.2. Vidare noterade han att Yenon var på resande fot. Bilden av ett tänkbart offer växte fram och ökade lusten att döda. De funderade på om Yenon var homosexuell och kunde på avstånd se att Yenon löste biljett till , varvid de beslöt sig för att följa efter. På perrongen i gick de ifatt Yenon och började tala med denne på olika språk. De erbjöd sig att visa , men Yenon var avvisande. Gående på var sin sida om Yenon slöt de upp allt tätare med följd att denne hamnade i en tvångssitua- tion. Där man korsar spåren tvingade de Yenon att följa med […] i riktning mot parkeringen. Han har inga egna minnesbilder om eller när en kniv därvid skulle ha använts. Yenon påkallade inte någon uppmärksamhet. Framme vid bilen hade Yenon inget val. De satte Yenon i höger framsäte. Yenon packning lade de i baksätet eller i bagageutrymmet. Han körde och MA satte sig bakom Yenon . Resan gick mot en fritidsfastighet i Ölsta[…]. Ingen av dem åt under färden[…]. Under resan förekom ljudlig och tyst kommunika- tion mellan honom och MA. Innebörden av denna var att de hade ett tänkbart mordoffer. MA hade en kniv framme och förde den mot Yenon hals och haka. Framme i Ölsta ville han […] dämpa den mycket starka rädsla Yenon gav uttryck för. talade om svenskarnas friare syn på sex. Uppenbarligen insåg Yenon att han var homosexuell och sade sig ha samma läggning. Om det var sant eller om det sades på grund av rädsla vet han inte. De gick i alla fall in i köket och onanerade tillsammans. Därvid noterade han att Yenon var omskuren. […] Ute på gården igen var Yenon mycket rädd och gjorde ett försök att fly […] han hann snart ifatt Yenon , som föll omkull i en spiralrörelse och slog i axel och huvud; pannan blödde. När Yenon låg på rygg stampade han kraftigt med foten mot dennes buk. Han upplevde att sparken träffade särskilt hårt, eftersom det var fast mark under Yenon . Denne föreföll livlös […] de bestämde sig för att föra den till Jungfruberget i . De lade Yenon i baksätet under en filt med huvudet bakom föraren. Yenon packning, som hade tagits ur bilen i Ölsta, togs med på resan. […] började Yenon ge ljud ifrån sig och […] röra sig. […] Vid en vägskylt som det stod eller möjligen Garpen- berg på tog de av från riksvägen i syfte att gena mot . Yenon rörde sig alltmer och hade uppenbart ont. De följde vägen mot Stjärn- sund och beslöt sig för att stanna vid första bästa skogsbilväg. Relativt snart fann de en lämplig skogsväg. […] De stannade bilen längs med vägen. När de drog ut Yenon hade dennes medvetenhetsgrad ökat betydligt. Yenon stod på benen i en fällknivsliknande ställning. Stämningen var aggressiv och riktad mot Yenon , som rörde sig försiktigt.