sou · H3B377 · 2015-09-04 00:00:00 — Att i efterhand hävda att någon viljeförklaring att ingå avtal aldrig har lämnats eller att man har blivit vilseledd att ingå avtal är inte alla gånger framgångsrikt. Den som har uttalat sig på ett sätt som utåt sett framstår som en viljeförklaring att ingå avtal eller som har skrivit under en bekräf- telse av ett avtal kan ha ett svårt bevisläge. Information om lämp- liga rutiner vid t.ex. fakturahantering och kontakter med telefon- försäljare kan minska risken att drabbas. För att undvika att fler betalar av misstag eller hamnar i oönskade avtalssituationer eller svåra bevislägen krävs följaktligen förebyggande information. förekommer varningar, t.ex. för olika tillvägagångssätt eller för enskilda företag som ägnar sig åt fakturabedrägeri i form av bl.a. inslag i nyhetsprogram och artiklar i dagspress. Det är dock oftast fråga om korta inslag och de förekommer knappast i en Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri sådan omfattning att de täcker behovet av förebyggande informa- tion hos allmänheten. Förebyggande information, framförallt i form av varningslistor, finns också på Svensk Handels och Förenade bolags hemsidor. Den information som finns på för konsumenter kan förhoppningsvis leda till att färre konsumenter drabbas. För att höja beredskapen krävs dock ytterligare informationsinsatser. Det gäller särskilt i förhållande till företagen som inte omfattas av samma skyddsregler som konsu- menterna och som därför har ett sämre rättsläge och för vilka det inte heller finns någon motsvarande upplysningstjänst. Informationen måste anpassas till den målgrupp den riktar sig till Fakturabedrägeri drabbar såväl privatpersoner som företag, myndig- heter, kommuner och landsting. Kunskapsnivån i samhället behöver därför höjas generellt. Hos myndigheter, kommuner och landsting finns goda förutsättningar för intern förmedling av information. Det är framförallt en fråga om att förbättra informationsflödet inom myndigheten. De informationsinsatser som kan vara nöd- vändiga att vidta i förhållande till andra delar av den offentliga sektorn bör därför kunna koncentreras till ledningen hos respek- tive aktör. Utredningen lämnar dock inget förslag till informations- insatser i förhållande till myndigheter, kommuner och landsting. För konsumenter gäller delvis andra regler än för företag. Infor- mationsbehovet kan också av andra skäl se olika ut för de olika kategorierna, och även hos olika grupper inom respektive kategori. Vissa former av fakturabedrägeri riktar sig framförallt till närings- idkare. Det gäller bl.a. skriftliga erbjudanden om att uppdatera företagsinformation på en hemsida eller erbjudanden per telefon om att ingå avtal om annonsering via en webbplats. Utskick av vissa typer av obeställda produkter, såsom kosttillskott och liknande, kan i stället främst drabba konsumenter. Innehållet i den informa- tion som lämnas måste anpassas till den grupp eller kategori infor- mationen riktar sig till. Informationen måste också göras lättill- gänglig för personer med olika förutsättningar och behov. Vid ut- formningen av informationen måste hänsyn tas till att personer inom företag, liksom enskilda konsumenter, kan ha varierande språk- kunskaper, utbildning och erfarenhet, vilket påverkar deras möjlig- heter att tillgodogöra sig informationen. De personer som är svaga Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri i dessa sammanhang kan löpa större risk än andra att drabbas eftersom de kan ha svårare att avgöra t.ex. om en handling verkligen kommer från en myndighet eller inte. Andra grupper som kan vara svaga i det sammanhanget är t.ex. yngre, som kan ha be- gränsad erfarenhet, eller äldre som inte i samma utsträckning använ- der sig av internet som en naturlig informationskälla. Informa- tionen bör också utformas så att den ger vägledning för drabbade från andra länder, i synnerhet från andra delar av , som också är måltavlor för fakturabedrägeri utförda av aktörer i . 11.6.2Konsumentverket, och bör dela det huvudsakliga ansvaret för att samordna och vidarebefordra information Utredningens bedömning: Förebyggande information bör till- handahållas av de myndigheter som företagen respektive konsu- menterna främst vänder sig till för att söka efter samhällsinfor- mation som angår dem. För konsumenter framstår Konsument- verkets upplysningstjänst för konsumenter som en naturlig infor- mationskanal. bör därför få i uppdrag att även ansvara för information rörande fakturabedrägeri i förhållande till konsumenterna. För företag finns ingen motsvarande informationstjänst. Till- växtverket har dock i uppdrag att bl.a. erbjuda företagen samlad myndighetsinformation och tillhandahåller i det syftet en webb- plats som riktar sig till företagen. framstår därför som den myndighet som är bäst lämpad att ansvara även för information rörande fakturabedrägeri i förhållande till företagen. För dem som redan har drabbats, eller som redan har viss kunskap om fakturabedrägeri, framstår det också som naturligt att söka efter mer information hos . Polis- myndigheten kan genom sin brottsbekämpande verksamhet också förväntas få information om nya förfaringssätt på ett tidigt stadium och bör därför, förutom att vara informations- myndighet i förhållande till och Konsument- verket, ha ett självständigt ansvar för att lämna relevant informa- tion till allmänheten rörande fakturabedrägeri. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Skälen för utredningens bedömning Information om fakturabedrägeri, såväl förebyggande information som information till dem som redan har drabbats, måste finnas där det är naturligt för konsumenterna och företagen att söka efter den. Konsumenter kan hitta relevant information om faktura- bedrägeri på den tidigare nämnda webbplatsen . Upplysningstjänsten nås via , vars hemsida torde vara välbekant för många konsumenter. Den information som finns på webbplatsen framstår som tillräckligt utförlig för att kon- sumenterna ska kunna hantera de vanligaste formerna av faktura- bedrägeri. Informationen kan dock behöva ses över och komplette- ras bl.a. med exempel på olika former av fakturabedrägeri och tips på hur man kan undgå att bli vilseledd. Den information som tillhandahåller riktar sig till konsumenter och bygger på de regelverk som specifikt gäller för dem. Informationen saknar i många delar relevans för före- tagen. För företagen finns ingen motsvarande upplysningstjänst. Det finns inte heller någon myndighet som på motsvarande sätt som har till uppgift att tillgodose företagens behov av råd och stöd. Företagen är i stället hänvisade till sina bransch- eller intresseorganisationer, eller till privata tjänsteutövare. kan visserligen antas ha kompetens att även tillhandahålla information som är relevant för företagen, framförallt när det gäller de marknadsrättsliga reglerna. Det framstår emeller- tid inte som naturligt att företagen skulle söka efter information om sina rättigheter hos en myndighet som tydligt riktar sig till konsumenter. Det gäller särskilt förebyggande information, t.ex. i form av råd och tips vid kontakter med telefonförsäljare eller var- ningar för vanligt förekommande fakturabedrägerimetoder. Ur användarperspektiv synes det därför vara mindre lämpligt att ge i uppdrag att också tillhandahålla företagen information rörande fakturabedrägeri. Viss risk finns dessutom att informationen till konsumenterna skulle bli mindre tydlig om det också fanns information som inte gällde dem på upplysningstjänstens webbplats. arbetar brottsförebyggande till förmån för alla aktörer i samhället och skulle kunna få ett mer utökat ansvar för informationsinsatserna i förhållande till företagen. Polismyndig- heten får regelbundet kännedom om nya former av fakturabedrägeri Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri genom sin brottsutredande verksamhet och arbetar med att informera om bl.a. fakturabedrägeri. Det framstår därför som naturligt att också bör ha ett tydligt ansvar för att lämna relevant information till allmänheten. För att Polismyndig- heten ska kunna ge relevant information även i de fall som rör sig i gråzonen mellan vad som är brottsligt och vad som endast kan an- gripas med civilrättsliga sanktioner kan myndigheten dock behöva förstärkas med bl.a. avtalsrättslig kompetens. till företagens behov och möjligheter att få tillgång till före- byggande information framstår det emellertid inte som tillräckligt att låta och stå för informa- tionsinsatserna. För att förebyggande information om faktura- bedrägeri ska fylla sitt syfte krävs att den finns samlad på en plats där den kan komma även dem till del som inte specifikt söker efter den. Informationen bör därför också finnas på en central webbplats som många företag besöker av olika skäl och som tillhandahållas av en myndighet med ett mer generellt informationsansvar i förhåll- ande till företagen. Ur användarperspektiv framstår som den myndighet som ligger närmast tillhands att ansvara för förebyggande information om fakturabedrägeri i förhållande till företagen. har bl.a. till uppgift att på ett enkelt, behovsanpassat och samordnat sätt erbjuda myndighetsinformation som är relevant för företagen och även att vägleda blivande och redan etablerade företagare till information hos andra offentliga aktörer som främjar företagsutveckling. tillhanda- håller, tillsammans med och , webbplatsen , som är en gemensam kontaktpunkt enligt tjänstedirekti- vet (2006/123/EG av om tjänster på den inre marknaden). Webbplatsen bör vara känd för många företagare. Informationen på webbplatsen syftar till att göra det enklare att starta och driva företag. På webbplatsen finns bl.a. e-tjänster som den som driver eller ska starta företag kan använda för att t.ex. registrera företag, ändra företagsnamn, ansöka om godkännande för F-skatt och skapa en personlig affärsplan. ansvarar för informationen på webbplatsen där inget annat anges. De olika e-tjänsterna ansvarar respektive myndighet för. Webbplatsen före- faller vara ett lämpligt forum för att tillhandahålla företagen samlad information om fakturabedrägeri i förebyggande syfte. Viss informa- tion rörande bluffakturor finns dessutom på webbplatsen. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri 11.6.3Varifrån bör informationen hämtas och vilka myndigheter bör ansvara för den? Utredningens bedömning: Information om olika former av fakturabedrägeri kan inhämtas från framförallt Polismyndig- heten och , dit många anmäler förfarandena. Information kan också inhämtas via sociala medier. Polismyndig- heten, , , , och har också sakkunskaper på områden som är av betydelse för att kunna hantera faktura- bedrägeri. Myndigheterna bör därför bidra med dessa sak- kunskaper. Myndigheterna bör ha informationsansvar för den information de lämnar till , och . , och bör också sträva efter samverkan med andra aktörer. Myndigheterna kan också behöva anlita experter för att inhämta viss sakkunskap. Skälen för utredningens bedömning Information om olika former av fakturabedrägeri behöver inhämtas På webbplatserna bör finnas information om bl.a. vilka former av fakturabedrägeri som förekommer. Det behövs tydliga och aktuella varningar med exempel på förfaranden och lättillgängliga beskriv- ningar av tillvägagångssätt. Nödvändig kunskap för att kunna ge sådan information finns i första hand hos dem som utsätts för för- farandena, förutsatt att de inser att de är drabbade. En del av dem som drabbas vänder sig till , /Kon- sumentombudsmannen, eller till en branschorganisation för att göra en anmälan eller söka råd. och kan också få kännedom om olika fakturabedrägerimetoder som en följd av att ett företag utreds på grund av en misstanke om något annat brott, t.ex. skattebrott. Emellanåt kan drabbades erfarenheter också fångas upp av i de fall de drabbade inte betalar och fakturautställarna går vidare med sina krav. Även Data- inspektionen kan genom klagomål på inkassoföretags hantering av inkassoärenden göras uppmärksamt på olika former av faktura- Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri kan bidra med information om t.ex. hur man kontrollerar ett företag mot myndighetens register. , och kan också få tillgång till information om t.ex. aktuella förfaranden genom att ta del av enskildas erfarenheter när dessa delas via sociala medier. Myndigheterna kan också använda dessa informations- kanaler till att nå ut med information. är aktiv på detta sätt och använder sig bl.a. av Facebook. Det är dock viktigt att information som på detta sätt kommer myndig- heterna till del behandlas med försiktighet. För att kunna ge handfasta råd beträffande alla former av faktura- bedrägeri krävs kompetens inom bl.a. rättsområdena avtalsrätt, konsumenträtt, marknadsrätt, straffrätt, näringsrätt och insolvens- rätt. Den samlade kompetensen inom , Skatte- verket, , , och täcker de flesta av dessa rättsområden. Avtalsrätten faller emellertid utanför myndigheternas verksamhets- områden. Det kan vara problematiskt eftersom det krävs goda kun- skaper i avtalsrätt för att kunna hantera många former av faktura- bedrägeri. I den mån den kunskapen inte redan finns t.ex. inom eller , måste den därför inhäm- tas på annat håll, t.ex. genom att experter anlitas. Ansvaret för innehållet i informationen bör i möjligaste mån ligga på den myndighet som har den sakliga kompetensen För att den information som lämnas genom och av respektive Polismyndig- heten ska bli så fullständig som möjligt bör myndigheterna först och främst utbyta relevant information med varandra. Dessutom bör , , och Data- inspektionen tillföra dessa tre myndigheter relevanta sakkunskaper och erfarenheter inom sina respektive verksamhetsområden. Myndig- heterna bör vara informationsansvariga i förhållande till den infor- mation som de tillhandahåller. , och bör i samverkan med informationsansvariga myndigheter ansvara för att samordna informationen. Konsument- verket, och bör också sträva efter samverkan med andra aktörer, såsom olika bransch- och intresse- Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri organisationer och gruppen Samverkan mot fakturabedrägerier, för att få så bred kunskapsbas som möjligt. , och bör ansvara för den information som de tillhandahåller på sina respek- tive webbplatser, i den mån ingen annan myndighet har det ansvaret. Det gäller bland annat information om avtalsrättsliga regler. Konsu- mentverket bör på samma sätt som gäller ha det redaktionella ansvaret för den information som finns på den webbplats som verket tillhandahåller. På motsvarande sätt bör allt- jämt ha redaktörsansvar för den information som finns på webb- platsen och för den information som finns på myndighetens hemsida. 11.6.4Bör myndigheterna varna för oseriösa företag? Utredningens bedömning: Näringslivets varningslistor för oseriösa företag används även av myndigheterna. För att öka rättssäkerheten skulle en sådan varningslista kunna administre- ras av en myndighet. En myndighetsadministrerad lista skulle kunna användas i fler sammanhang än en privat lista. Hand- läggningen riskerar dock att bli långsam och listan skulle där- med inte ge samma möjlighet till tidig varning som de privata listorna. De förfaranden som kan utgöra skäl för varning faller dessutom inom olika myndigheters kompetensområden. Det gör att det finns en risk för motstridiga beslut och att instans- ordningen skulle bli komplicerad. De administrativa kostnader som en myndighetsadministrerad varningslista skulle vara för- knippad med framstår inte heller som motiverad utifrån den nytta som en sådan lista kan göra. Utredningen föreslår därför inte att någon myndighetsadministrerad varningslista införs. Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri Skälen för utredningens bedömning De privata varningslistorna har fått stort genomslag Som har redogjorts för finns varningslistor som admi- nistreras av näringslivet och som varnar för företag som använder sig av bluffakturor eller andra oseriösa försäljningsmetoder och erbjudanden och utskick som kan uppfattas som vilseledande. administrerar en varnings- lista med färre företag jämfört med varningslista. Båda listorna används i olika sammanhang, både av andra företag och av myndigheter. Som exempel kan näm- nas att de företag som förekommer på listorna kan bli föremål för särskild granskning av . använ- der sig också av Svensk Handels varningslista, bl.a. vid bedöm- ningen av om den som söker rättelse kan ha fog för sitt påstående om att det framställda kravet har sin grund i fakturabedrägeri. Vidare finns hänvisningar till Svensk Handels varningslista på Polis- myndighetens, och hem- sidor. Kreditupplysningsföretagen har träffat en branschöverens- kommelse enligt vilken man inte registrerar ansökningar om betal- ningsföreläggande som kommer från ett företag som finns med på Svensk Handels varningslista. UC ägda företaget har också ett samarbete med Förenade Bolag och använder sig av den information som finns på nätverkets varningslista i sina upplys- ningstjänster. Företaget använder sig av informationen på varningslistorna för att varna sina kunder innan de genomför en betalning. Varningslistorna, och den information om företag som finns där, har alltså fått stort genomslag i samhället. Det sagda ger upphov till funderingar. Den information som ges på listan är uppenbarligen av stor betydelse för såväl företag som för myndigheter vars verksamhet kommer i kontakt med fakturabedrägeri av olika slag. Det ligger således i det allmännas intresse att informationen alltjämt finns till- gänglig för så många som möjligt. Även om det inte har framkommit något som tyder på att eller Förenade Bolag skulle upphöra med att administrera listorna måste den risken beaktas. Administrationen är förknippad med kostnader som i dags- läget bärs av aktörerna själva. Ju större betydelse informationen på listorna får för myndigheterna och samhället i stort, desto viktigare Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri är det också att informationen är korrekt. Ur det perspektivet kan det vara problematiskt att de olika aktörerna hanterar sina varnings- listor på olika sätt. Det kan också ifrågasättas om myndigheternas hänvisning till Svensk Handels varningslista inte kan anses innebära att de berörda myndigheterna ställer sig bakom listan, vilket kan vara tveksamt ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Det kan därför finnas skäl att överväga förutsättningarna för en myndighetsadministrerad lista. Det finns fördelar med en myndighetsadministrerad lista Genom en myndighetsadministrerad varningslista skulle informa- tion från olika myndigheter kunna sammankopplas och göras till- gänglig för andra myndigheter. Sådana uppgifter som framgår av offentliga register, såsom att konkurs- eller likvidationsförfarande har inletts, att behörig företrädare saknas eller att företaget har ändrat firma, att företaget inte är registrerat för mervärdesskatt eller F-skatt, att deklaration inte har getts in osv. skulle kunna framgå beträffande de företag som myndigheten beslutat utfärda varning för. En lista av nu angivet slag skulle kunna vara till stor nytta för de myndigheter som arbetar med att förebygga eller mot- verka bl.a. fakturabedrägeri. Bankerna skulle kunna använda infor- mationen vid sin bedömning av vilka kunder som det är befogat att ta reda på mer om för att uppfylla sina skyldigheter enligt penning- tvättslagen, vilket i sin tur skulle kunna leda till att en anmälan om misstänkt penningtvätt kan göras i fler fall. Tillsynsmyndigheterna skulle också kunna använda listan som grund för att inleda tillsyns- ärenden i de fall klagomålen rör en verksamhet som faller inom deras respektive tillsynsområde. Informationen på listan skulle också kunna användas för att utveckla varningstjänster eller spärrar i olika ekonomisystem hos företag och myndigheter. Rättsliga förutsättningar för en myndighetsadministrerad varningslista Att lämna negativ information om ett företag, en förening eller annat samfund, en stiftelse eller annan sådan inrättning är som utgångs- punkt inte straffbelagt. Om informationen lämnas så att någon be- stämd person pekas ut kan förfarandet dock vara straffbart som för- Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri tal enligt 5 kap. 1 § , (se rättsfallet NJA 1950 s. 250). En sammanställning av namn på juridiska personer i en lista utgör inte heller sådana personuppgifter som avses i personuppgiftslagen, under förutsättning att informationen inte direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet, 3 § personuppgiftslagen (1998:204). Under vissa förutsättningar kan det visserligen vara otillåtet att lämna nedsättande information om företag i samband med marknadsföring, men det är det knappast fråga om i dessa fall. Enligt utredningens bedömning är de nuvarande varningslistorna därmed som utgångspunkt tillåtna. Tillhandahålls eller godkänns informationen av det allmänna aktualiseras emellertid andra frågeställningar. Att föra upp ett före- tag på en varningslista skulle kunna anses innebära en anklagelse för brott. I vart fall om grunden för att lista företaget är att det har använts i fakturabedrägerisammanhang. För det enskilda företag som förs upp på listan innebär det i regel också stora ekonomiska konsekvenser, syftet med varningen är ju just att förhindra att andra gör affärer med det listade företaget. Det sagda innebär emellertid att en myndighetsadministrerad lista skulle kunna anses strida mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Såväl oskyldighets- presumtionen (artikel 6.2) som rätten till en rättvis rättegång (art 6.1) skulle kunna anses ha överträtts om myndigheterna förde upp ett företag på en varningslista på det sätt och på de grunder som tillämpas inom näringslivet. Det är också möjligt att ett sådant förfarande skulle anses strida mot artikel 1 i första tilläggsproto- kollet till konventionen. Enligt artikeln ska varje fysisk eller juri- disk person ha rätt till respekt för sin egendom. Eftersom det före- tag som förs upp på listan med all sannolikhet inte längre skulle kunna bedriva sin verksamhet skulle förfarandet vid en vidsträckt tolkning kunna anses strida mot skyddet för egendom. Såväl egen- domsskyddet som kravet på domstolsprövning och de särskilda garantierna vid anklagelser för brott i artikel 6 tillämpas även med avseende på juridiska personer (, Juridiska personer som bärare av mänskliga rättigheter – ett möte mellan näringsrätt och förvaltningsrätt, JP 2010 s. 85). För att säkerställa att rättigheterna enligt konventionen respek- teras skulle det vara nödvändigt att utforma förfarandet så att de företag som fördes upp på listan gavs möjlighet att begära domstols- Informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri prövning av besluten. Vidare skulle, enligt utredningens mening, krävas att företagen gavs möjlighet att yttra sig över de uppgifter som tillfördes ärendena och som besluten grundades på. Det skulle också krävas att företagen underrättades om besluten och de skäl som motiverat dem samt om hur besluten överklagas. Som vi ska se i det följande riskerar ett förfarande som utformas enligt dessa krav att bli långsamt och därmed inte särskilt effektivt. Färre kriterier skulle kunna ligga till grund för beslut om varningslistan administrerades av en myndighet En del av de kriterier som tillämpas av skulle kunna ligga till grund för bedömningen även om varningslistan skulle administreras av en myndighet. Av rättssäkerhetsskäl skulle de omständigheter som skulle kunna utgöra skäl för att föra upp ett företag på listan dock behöva definieras i lag. Anmälningar om att företaget tillämpar marknadsföringsmetoder som strider mot reglerna i marknadsföringslagen skulle rimligtvis vara de vanligast förekom- mande skälen till att företagen förs upp på listan. Andra uppgifter som inhämtats från offentliga register skulle också kunna läggas till grund för beslut om varning.