sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Slutligen åberopas det faktum att inte hade körkort och att han enligt flera samstämmiga vittnen inte kunde köra bil för mordet på . Denna omständighet var väl känd för utredarna, eftersom den utretts noga i ett annat ärende, men redovisades inte för tingsrätten i detta mål. Det innebär, i princip, att kan uteslutas som gärningsman. I vart fall kan inte erkännandet vara riktigt. presenterade därefter en stor mängd omständigheter som legat till grund för tingsrättens bedömning men som kunde ifrågasättas. Han redogjorde också för att erkännandena i huvudsak uppkommit som en följd av den terapi och medicinering han fått på Säters sjukhus. Slutligen presenterades ett antal fall i tiden efter det aktuella målet där hade lämnat falska erkännanden och även falskeligen tillvitat andra personer allvarlig brottslighet. åberopade omfattande bevisning. inkom tf. chefsåklagaren med ett yttrande, en så kallad förklaring, till resningsansökan och anförde att han ansåg att hovrätten borde bevilja resning till förmån för . Åklagaren anslöt sig till uppfatt- ning beträffande ett stort antal av de i resningsansökningen presen- terade omständigheterna. Även åklagaren åberopade omfattande bevisning. Åklagaren bifogade även en skrift från , där denne bemötte vissa uppgifter i resningsansökan. beviljade , hovrättsråden och samt tf. hovrättsassessorn , resning i såväl ansvarsdelen som skade- ståndsdelen och förordnade att målet i dess helhet skulle tas upp på nytt av . Som skäl för bedömningen i ansvarsfrågan beträffande mordet på anförde hovrätten följande. I vissa delar omfattade bedömningen såväl mordet på som mordet på . Av tillgängligt material framgår att under nu aktuella utredningar lämnat olika och motstridiga uppgifter om de mord han erkänt, bl.a. i fråga om mordvapen och tillvägagångssätt. Det framgår emellertid inte att tingsrätten fått materialet presenterat för sig i sådan utsträckning att det varit möjligt för tingsrätten att fullt ut bedöma omfattningen och karaktären av de ändrade uppgifterna. Tingsrätten synes med andra ord inte ha haft möjlighet att göra en fullständig analys av uppgifter. För att en domstol ska få möjlighet att bilda sig en egen uppfattning om vilka slutsatser som kan dras på grund av visst filmmaterial, t.ex. från en vallning, bör utgångspunkten normalt vara att åberopat film- material förevisas i oredigerat skick. Det kan dock i vissa fall, t.ex. om materialet är mycket omfattande, vara godtagbart att endast en bear- betad version spelas upp. En förutsättning är då att den bearbetade versionen ger en rättvisande bild av det ursprungliga materialet. Vid en jämförelse med det ursprungliga filmmaterialet kan det sättas i fråga om de bearbetade versionerna av vallningarna ger ett tillförlitligt underlag för de bedömningar som tingsrätten har gjort. Vad som framkommit ovan medför sammanfattningsvis att tillförlitlig- heten av uppgifter och då särskilt beträffande de centrala delarna av händelseförloppen kan ifrågasättas. Med beaktande av det bevisläge som förelåg kan det ifrågasättas om det skulle ha förelegat tillräcklig bevisning för att fälla till ansvar för brotten, om vad som framkommit i resningsärendet hade varit känt för tings- rätten. Med hänsyn också till att de brott dömts för är mycket allvarliga får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om ansvar får brotten. Resning bör därför beviljas i ansvars- delen. Hovrätten beviljade även resning i skadeståndsdelen. 10.5Falu tingsrätts frikännande dom Sedan resningsbeslutet meddelats beslutade åklagaren att lägga ned åtalet mot . Målsägandena valde att inte överta åtalet eller begära att skade- ståndstalan skulle handläggas i den för tvistemål stadgade ord- ningen. Som en följd av åklagarens beslut att lägga ned åtalet yrkade frikännande dom och att skadeståndsanspråken skulle lämnas utan bifall. I dom meddelade tingsrätten, rådmannen , att åtalet ogillades och skadeståndstalan avskrevs. 10.6Kommissionens iakttagelser och bedömningar 10.6.1Brottsutredningens och förhörens genomförande har i förhören oftast varit knapphändig och inte lämnat någon längre och fritt berättad redogörelse för de mer centrala delarna av händelseförloppet. Merparten av de detaljupp- gifter som till slut kommit fram är i stället ett resultat av direkta och inte sällan upprepade frågor från . Frågorna har dock i huvudsak inte varit ledande. I vissa fall har hållit fast vid och gått vidare med en uppgift som från början varit mycket osäker på. Som exempel kan anges när efter rekonstruk- tionen berättade att han trodde att han gjort en löpsnara, men att han inte mindes det distinkt. Trots det ombads att visa hur han gjorde en löpsnara. Denna snara, som alltså från början inte gjorde för att visa hur han tagit livet av utan för att visa hur han gjorde en löpsnara, kom sedan att analyseras av och få betydelse vid tingsrättens bevisvär- dering. I tingsrättens protokoll är förfarandet dessutom felaktigt benämnt som ”rekonstruktionen av hur han anbringat runt hals”. har även korrigerat när han berättade på ett sätt som inte överensstämde med de faktiska förhållandena. Ett exempel är när i för- höret efter vallningen berättade att låg vid fyndplatsen med benen runt trädet. påminde honom då om att han tidigare hade jämfört placering med Yenon och berättade att denne hade legat på sidan. Därefter frågade om det var framsidan eller ryggsidan av kropp som låg mot trädet. Av dessa alternativ, som alltså inte inne- fattade det svar gett, valde att svara framsidan. Vid huvudförhandlingen förevisade åklagaren ett fotografi på Yenon döda kropp. Sent under förundersökningen genomfördes en förevisning av ett delvis övertäckt fotomaterial. Enligt protokollet skedde detta i avsikt att öka minnesförmåga. Det lämpliga i att visa fotografier från en brottsplatsundersökning för att öka minnes- förmågan hos en person som erkänt ett mord måste ifrågasättas. Särskilt olämpligt är det när det saknas teknisk bevisning och vittnes- uppgifter som binder personen till brottet. Trots den betydelse det hade för utredningen att lämnade så många kontrollerbara uppgifter som möjligt vidtog åklagaren inte några åtgärder för att förhindra till- gång till massmedia och externa kontakter. har vid möte med kommissionen uppgett att ett häktningsbeslut inte hade gynnat vilja att berätta och att det dess- utom, på grund av utredningarnas omfattning, hade blivit en allt för lång häktningstid. Med tanke på att redan var före- mål för tvångsvård och därigenom begränsad i sin rörelsefrihet ifrågasätter vi inte åklagarens beslut att inte begära häktad, men konstaterar att det därmed inte fanns några egentliga begränsningar i informationstillgång. Detta borde, liksom den omständigheten att det var känt att tog del av vad som rapporterades i massmedia, i högre grad än vad som tycks ha varit fallet ha påverkat åklagarens bedömning av vilken tilltro man kunde ha till uppgifter. har vid möte med kommissionen uppgett att han och hade en förtroendefull relation. Enligt upplevde han aldrig att han behövde oroa sig inför förhör eller vallningar eftersom han visste att han skulle få hjälp med att få uppgifterna rätt. Under pågående förundersökningar förmedlade dessutom , enligt , vid några till- fällen uppgifter till om gjorda fynd eller andra fak- tiska omständigheter som inte tidigare hade berättat om. Enligt hände det även att för- medlade sådana uppgifter till för att i terapin skulle kunna bearbeta uppgifterna där. har uppgett att hans uppfattning är att i grunden ville väl och att agerade i enlighet med instruktioner för hur utredningsarbetet skulle gå till. Såväl som har dock tillbakavisat påståendet att förmedlade uppgifter och har uppgett att han inte gav några sådana instruk- tioner. Inför vallningarna och rekonstruktionen ringde till för att få besked om kläder och föremål som kopplade till . Trots att berättade om en midjekort jacka eller kavaj och en ljus fyrkantig handväska, vilken enligt uppgift i förhör hade remmar av skinn, köptes inte detta in. I stället införskaffades bland annat kläder och väska som i det närmaste helt överensstämde med de faktiska förhållandena, vilka inte hade känt till. Detta är en olämplig metod vid rekonstruktioner, inte minst med en misstänkt som erkänt ett allvarligt brott och när det saknas teknisk bevisning och vittnesuppgifter som binder per- sonen till brottet, se avsnitt 3.2.1. Vid vallningen i nämnde och Kongens gata som ett intressant område när han skulle visa den plats där han hade mött . Vid tycks också den bil ha parkerats som skulle hjälpa att minnas. Trots det sade speakerrösten i vallningsfilmen att hade pekat ut ett annat närliggande område. Det är svårt att frigöra sig från tanken att detta skedde eftersom det område som angavs i vallningsfilmen låg närmare den affär som antogs ha varit på väg till innan hon försvann. Av vallningsdokumentationen framgår att inte kunde visa vägen till fyndplatsen. Vid två olika tillfällen fick därför instruktioner om nya platser att utgå från. Vid i vart fall ett av tillfällena lämnades instruktionen av . När till slut hittade rätt väg finns det skäl att tro att detta berodde på att minst en vägskylt visade rikt- ningen mot Svartskog. hade visserligen inte nämnt ortsnamnet Svartskog i förhör. Vid en genomgång av de tidnings- artiklar som finns i förundersökningen kan man dock se att Svartskog ofta nämndes i samband med försvinnande. har själv i förhör före vallningen berättat att han fått en artikel om skickad till sig av en journalist. besked till tingsrätten, att under bilfärden kunde visa vägen praktiskt taget ända fram till fyndplatsen, kan mot bakgrund härav inte anses rättvisande. felaktiga uppgiften fick stor betydelse vid tingsrättens bevisvärde- ring. Inte heller när de kommit till Svartskog kunde visa rätt väg genom skogen till fyndplatsen. bad då en tekniker att anvisa platsen för . Förutom att under rekonstruktionen gav ett desorienterat intryck lämnade han felaktiga besked om hur hade hanterats och använts, han kunde inte visa hur han bundit handleder hårt med väskan, han angav felaktig döds- orsak och berättade inte heller att vissa av kläder var avtagna. I den del av rekonstruktionen som inte finns med på den redigerade filmen berättade till slut för att kroppen var avklädd till viss del och bad honom säga vilka plagg som var avtagna. gav då visserligen rätt svar, men lämnade de felaktiga beskeden att tröjan var sönderriven och behån uppsprättad. 10.6.3Vad fick tingsrätten veta? Den information som vi har om vad som framkom under huvud- förhandlingen baseras i huvudsak på vad som framgår av tingsrät- tens dom, huvudförhandlingsprotokoll och övrigt aktmaterial. Vi har därtill fått viss information vid våra möten med de olika aktö- rerna. som , och har vid kommissionens möten med dem påtalat att mycket kom fram vid huvudförhandlingarna som inte kan utläsas av tingsrättens dom och protokoll. har dessutom varit av uppfattningen att domstolarna inte tillräckligt väl i domarna redovisade alla omständigheter som lades fram. Även om så varit fallet kan vi vid en genomgång av materialet inte dra någon annan slutsats än att tingsrätten fick en bristfällig och ensidig information om vad som förekommit under förundersökningen. Tingsrätten tycks inte heller ha informerats om att det funnits uppgifter i förundersökningen som talade mot som gärningsman. Information som hade kunnat få betydelse för rättens bedömning av skuld har med andra ord inte förmedlats vid huvudförhandlingen. Under huvudförhandlingen gav åklagaren in och åberopade som bevisning en sammanställning av uppgifter som hade lämnat i förhör samt vid vallningarna och rekonstruktionen avseende mordet på . I avsnitt 1 av sammanställningen redovisades ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan”. Dokumentet ger intryck av att vara en sammanhängande berättelse lämnad av . En genomgång av förhör, vallningarna och rekonstruktionen ger dock vid handen att uppgifterna i redo- görelsen består av ett medvetet urval av uppgifter som och tillfällen har lämnat under utredningen. Enbart sådana uppgifter som stämt med de faktiska förhållandena har valts ut. Uppgifterna har därefter systematiserats i en logisk tidsföljd. Inte har sammanhäng- ande berättat på det sätt som redovisas i dokumentet. Dokumen- tets innehåll är därför missvisande och tingsrätten har fått en fel- aktig bild av berättelse. Avsnitt 2 i sammanställningen bestod av olika korta citat och sammanfattningar från förhören, vallningarna och rekonstruktionen. Sammanställningen gav visserligen tingsrätten kännedom om att under förundersökningen hade ändrat sina uppgifter . Ett flertal felaktiga uppgifter saknas dock. Som exempel kan anges att det under rubriken ”Skadebild” inte återfinns att dog av kraftigt våld mot bakre delen av huvudet (förhöret ), att det fanns omfattande skador på benen (förhöret ) och att ströp till döds innan han bar henne till fyndplatsen (rekon- struktionen ). Vissa av dessa uppgifter redo- visas dock i slutet av dokumentet, men då med förklaringen att vid de aktuella tillfällena lämnade uppgifter om ett flertal olika offer varför det kunde handla om en sammanblandning. Av den redigerade vallnings- och rekonstruktionsfilm som spela- des upp vid huvudförhandlingen framgår den osäkerhet som präg- lade under vallningen till fyndplatsen och vid rekon- struktionen. Till exempel framgår det av filmen att tycktes desorienterad, att han under vandringen i terrängen inte hittade fram till fyndplatsen, att han vid fyndplatsen var osäker på hur låg och att han inte berättade vare sig att han tagit loss väskans handtag eller att han försökt strypa med . Vad som inte framgår av den redigerade filmen är bland annat osäkerhet när han skulle peka ut var han hade träffat , att de gator han till slut nämnde var andra än de som markerats på kartan i filmen, att inledningsvis hade mycket svårt att visa rätt väg i bilen, att under rekon- struktionen visade att han hade strypt med händerna så att hon dog och att han därefter bar henne till fyndplatsen, att hans verkliga minnesbild var att han hade använt mot benen samt att han uppgav att tröjan var sönderriven och behån upp- sprättad. Det framgår inte heller av filmen att informerade om att var delvis avklädd. Det går inte att utifrån dokumentationen från huvudförhand- lingen avgöra om tingsrätten fick kännedom om att under förundersökningen fick se fotografier från fyndplatsen. Efter- som det inte särskilt är omnämnt i tingsrättens överväganden finns det dock skäl att tro att tingsrätten inte kände till det. Slutligen har en avgörande faktor för att skulle kunna begå mordet på det sätt han berättat varit att han kunde köra bil. Av förundersökningen framgår att han tog körkort först , det vill säga efter mordet på . Av dokumenta- tionen från huvudförhandlingen framgår det inte att tingsrätten informerades om det. Däremot har uppgett att så skedde. I förundersökningen återfinns inte det förhör i som höll med syster 1993, i vilket hon berättade att hon inte sett köra bil . Av det material som vi har haft tillgång till har vi inte kunnat utläsa annat än att under förundersökningen och huvud- förhandlingen, och under huvudförhandlingen, var relativt passiva. De framförde inga invändningar mot förunder- sökningens genomförande, påtalade skäl till varför erkännande kunde vara falskt eller gjorde rätten uppmärksam på omständigheter eller bevis som åklagaren under huvudförhand- lingen inte presenterade för rätten. rättat att han under huvudförhandlingen var både aktiv och ifråga- sättande, något som även har bekräftat. I enlighet med vad som redovisats ovan (avsnitt 3.2.3) är advo- katens främsta skyldighet att visa trohet och lojalitet mot sin klient och att tillvarata dennes intressen, utan att främja orätt. Den nega- tiva sanningsplikt som en offentlig försvarare har gentemot dom- stolen innebär inte annat än att advokaten inte får lämna eller stödja en uppgift som han eller hon med säkerhet vet är osann. Såväl som har vid möte med kommissionen uppgett att deras uppfattning var att var skyldig till mordet. I utförandet av försvararuppdraget hade de därmed att utgå från erkännande och företräda med utgångspunkt i dennes önskan att bli dömd. Även om det finns utrymme för diskussion i fråga om hur lojali- tetsplikten kan hanteras i de fall som klienten är exempelvis psy- kiskt sjuk, saknas det därför skäl att kritisera och agerande under förundersökningen och huvud- förhandlingen. När en advokat är ombud i en rättegång är han eller hon även skyldig att iaktta vad och andra författningar om processen föreskriver. Advokaten bör därutöver tillse att gällande regler och föreskrifter följs under förundersökningen och huvud- förhandlingen så att klientens rättigheter tillvaratas på bästa sätt. Det har således funnits utrymme för och att bland annat invända mot att , i vart fall delvis, hördes först efter det att dokumentet ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan” hade lästs upp och vallnings- och rekonstruktionsfilmen visats. Även det faktum att åklagaren tilläts åberopa sammanställningen av uppgifter, i vilken bland annat ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan” in- gick, som bevisning hade kunnat föranleda invändningar från för- svaret. Detsamma gäller förordnandena av och som domstolssakkunniga på grund av gällande jävsregler, se avsnitt 3.2.4 och 10.6.5. Några sådana invändningar tycks inte ha gjorts, vilket visserligen även det kan ha varit en följd av överväganden utifrån lojalitetsplikten. borde slutligen ha kontrollerat att innehållet i det av honom ingivna yttrandet av var riktigt innan han gav in det till tingsrätten. Av yttrandet framgår bland annat att som 19-åring hade begått ett lustmordsförsök. Efter- som det avsedda åtalet, försök till dråp, ogillades av domstolen stämde inte uppgiften om lustmordsförsöket. hördes som domstolssakkunnig i målet. Tillsammans med upprättade hon på åklagarens begäran ett utlåtande över samstämmigheten mellan förhörs- uppgifter och gjorda fynd. Till stöd för vad hade be- rättat i förhören fick de ett dokument upprättat av . I utlåtandet redovisades uppgifter från det dokumentet. Uppgif- terna företer stora likheter med de som återfinns i ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan”. Inför utlåtandets slutliga utform- ning förekom även andra kontakter med utredarna, vilket ledde till smärre förändringar i utlåtandet. åtog sig därefter, efter framställan från åklagaren, uppdraget som domstolssakkunnig. Mot bakgrund av att hon på uppdrag av åklagaren tidigare hade av- gett ett utlåtande i målet kan det lämpliga i ett sådant förordnande ifrågasättas, se avsnitt 3.2.4. Även , som initierade förordnandet, borde ha uppmärksammat det olämpliga i förordnandet. hördes som domstolssakkunnig i målet. Han var under förundersökningarna anlitad som rådgivare åt polis och åklagare och närvarade även vid rekonstruktioner och vall- ningar. Inom ramen för den egna forskningen hade han dessutom egna samtal med . Redan dessa förhållanden är ägnade att inge vissa betänkligheter kring risken för sammanblandning med de olika roller han påtagit sig. Trots detta åtog han sig upp- draget som domstolssakkunnig, vilket måste anses strida mot jävs- reglerna för domstolssakkunniga, se avsnitt 3.2.4. Även , som initierade förordnandet, borde ha uppmärk- sammat jävssituationen och insett det olämpliga i förordnandet. Av resultatet från det test som presente- rade vid huvudförhandlingen kan utläsas att till fördel bland annat valde att beakta att var den enda som hade berättat om behå, halsband och väska, att hon endast hade haft tröja och behå på sig när hon hittades, att kroppen varit symboliskt täckt med kvistar och att det hade funnits en gren vid vägen vars riktning gick mot fyndplatsen. Huruvida även kände till att dessutom felaktigt hade berättat bland annat att så- väl behån som tröjan var trasig och att väskan var mer fyrkantig än avlång framgår inte. möjlighet att berätta om detaljer var naturligtvis avsevärt bättre redan av det skälet att han hade fått detaljerade frågor vid många förhör samt varit på plats under vallningarna och rekonstruktionen och då bland annat sett grenen vid vägen. Någon hänsyn till det tycks inte ha tagit vid utvär- deringen av testet. I samband med resningsprocessen har testet även kritiserats av , docent i medicinsk psykologi. har vid möte med kommissionen berättat att det hände att under deras samtal förmedlade uppgifter från förundersökningarna till honom. har även uppgett att i sin rådgivande roll gente- mot polis och åklagare förespråkade metoden att låta få kännedom om uppgifter från förundersökningen. Detta har dock tillbakavisats av . närvarade vid förhöret när förevisa- des fotomaterial samt vid vallningarna och rekonstruktionen. ringde hon dessutom upp och återgav vad hade berättat för henne om mordet under tera- pin. Samtalet skedde efter rekonstruktionen och de nya uppgifter hon lämnade – att hade slitit upp på väskan och därefter strypt med den – fick stor betydelse för utredningen eftersom de överensstämde helt med vad den tekniska utredningen utvisade. När hördes under rättegången vittnade hon om att hon inte hade överfört någon information under terapisamtalen. I enlighet med vad som redovisats ovan, avsnitt 10.2.4, har , och uppgett att det fanns en tydlig skiljelinje mellan brottsutredningen och terapin. Deras uppgifter motsägs av vad har berättat om bland annat hur uppgifter från förundersökningen förmedlades till honom via terapin. Ord står därmed mot ord. Mot bakgrund av innehållet i journalanteckningarna och det faktum att ringde upp för att lämna uppgifter om vad hade berättat under terapin är det dock svårt att dra någon annan slutsats än att det i vart fall tycks ha förekommit kontakter mellan vården och brottsutredningen. Den information som fördes mellan brottsutredningarna och psyko- terapin tycks emellertid i stor utsträckning ha förmedlats av själv. 10.6.7Tingsrättens processledning och bevisprövning Vid huvudförhandlingen tillät tingsrätten åklagaren att, på ett sätt som torde stå i strid med såväl muntlighetsprincipen som princi- perna om det bästa bevismaterialet och bevisomedelbarhet, åberopa en skriftlig sammanställning av uppgifter under förundersökningen, se avsnitt 10.6.3. Även om tingsrätten, på grund av målets speciella karaktär, behövde få kännedom om i vilken utsträckning uppgifter redan från början överensstämde med faktiska fynd och omständigheter borde bevis- ningen inte ha tillåtits. Däremot hade sammanställningen kunnat föredras sakframställningsvis. Av sammanställningen fick tingsrät- ten en allt för tillrättalagd bild av uppgifter, efter- som de i sammanställningen framstod som mer sammanhängande, logiska och korrekta än vad de egentligen var. Om tingsrätten, i samband med genomgången, hade begärt att få granska bakgrunds- materialet till vissa för bevisvärderingen betydelsefulla uppgifter hade tingsrätten inte enbart behövt förlita sig på uppgifterna i sam- manställningen. Någon sådan granskning tycks dock inte ha skett. Vid huvudförhandlingen tillät tingsrätten dessutom åklagaren att, i vart fall delvis, höra först efter det att samman- ställningen hade lästs upp och vallnings- och rekonstruktions- filmen visats. Även detta förfarande strider mot de nämnda principerna. Det faktum att tycks ha närvarat under framställningen riskerade dessutom att påverka innehållet i det efterföljande förhöret med honom. Inför huvudförhandlingen förordnade tingsrätten, efter hem- från åklagaren, och som domstolssakkunniga i målet. Som påpekats ovan, avsnitt 10.6.5, måste i vart fall förordnandet av anses strida mot jävsreglerna för domstolssakkunniga. Även lämp- ligheten i förordnandet av kan ifrågasättas av samma skäl. Av det tillgängliga materialet framgår inte om tingsrätten, vid tiden för förordnandet, kände till rådgi- vande roll under förundersökningen eller det faktum att denne inom ramen för sin forskning hade haft egna samtal med .