sou · H3B394 · 2015-11-05 00:00:00 — Det handlar om att en sam- manräkning av ”unika” användare via dator/surfplatta eller mobil är förknippat med stor osäkerhet om i vad mån dessa medietekniker kan översättas till unika användare. Det kan vara mer än en person som använder samma dator för att ta del av en nyhetssajt, men det kan också vara en och samma person som använder flera datorer/surfplattor/mobiler. Därtill finns svårigheter att avgöra i vad mån digital trafik faktiskt genereras av människors beteenden, och i vad mån det genereras av robotar. I detta vägval har valt att exkludera problematisk passivdata från de analyser som presenteras i delbetänkandet. 1.4En ansats för att utreda samtid och framtid ska föreslå en mediepolitik för framtiden. Därför är det av stor relevans att försöka förstå inte endast sam- tiden men också hur framtidens medielandskap och medie- användning kommer att se ut. Ingen analys kan emellertid med säkerhet avgöra hur framtidens medieanvändning kommer att te sig. Prognoser är i bästa fall mer eller mindre väl grundade bedömningar. De tar naturligt sitt avstamp i hur medie- användningen ser ut i vilken riktning och med vilken hastighet denna utvecklas. I frånvaro av säkra bedömningar används även olika typer av scenarier och visioner för att ge en bild av hur en framtida utveckling kan komma att gestalta sig. Det är ytterst viktigt att notera att alla empiriskt grundade faktauppgifter som pekar ut en riktning i medieanvändning har minst två jämförelsepunkter . Dessa jämförelsepunkter är alltid bakåt i tiden (retrospektiva), och kan exempelvis utgöras av gårdagens och förra veckans tv-tittarsiffror, eller enkätresultat respektive 2013. Röster från mediebranschen kritiserar ofta data som är från föregående år med argumentet att resultaten inte gäller eftersom medieutvecklingen går så fort. Flera forskare argumenterar däremot för att djupgående och teoretiskt grundade Utgångspunkter för utredningens analys analyser av tidigare års data kan bidra med viktiga insikter, där- ibland att många användningsmönster är återkommande och likartade med sådant som skett tidigare. Det ska också under- strykas att viss förändring onekligen sker snabbt, men att en del mönster präglas av stabilitet. grundläggande ansats är att beskriva och förklara dagens medielandskap genom att peka ut områden där det pågår en förändringsriktning. Detta kan liknas vid att analysera trender, vilka i sin tur kan definieras som observerbara förändringar med en riktning. Utredningen diskuterar i vilka riktningar olika slags medieanvändning förändras i termer av förskjutningar. Detta ger insikter om huruvida ett eller flera medier och plattformar i relation till varandra ökar, minskar eller är oföränderliga. Kraftfulla osäkerhetsfaktorer för framtiden handlar om i vad mån det kommer ske påtagliga förändringar i de medier och plattformar som finns , och i vad mån nya medier och plattformar med helt nya användningsområden kommer att lanseras och spridas på ett framgångsrikt sätt. Kapitel 2–6 redogör för samtidens medieutveckling och medie- politik, och diskuterar riktningen i dagens utveckling samt vägval för framtiden. Dessa kapitel fokuserar främst på utvecklingen i , men inkluderar även vissa internationella utblickar. Kapitel 7 är däremot framåtblickande. I det kapitlet presenteras och diskuteras fyra scenarier för framtiden. Samtliga av dessa scenarier är möjliga, däremot görs ingen bedömning av vilket scenario som är mest sannolikt. Introduktion: Statens inflytande över medieområdet hyser något inneboende motsägelsefullt. Staten bygger sin legitimitet på de mänskliga rättigheterna, såsom informationsfriheten och yttrandefriheten. Alla inslag av statlig styrning kan därför tolkas som ingrepp i dessa grundläggande friheter. beror informations- och yttrandefriheten av en komplex sammansättning faktorer: från juridiska till ekono- miska och sociala. I dagens globaliserade och fragmentiserade medielandskap försvagas statens möjligheter att påverka. ligger det i mediepolitikens uppgift att verka möjliggörande för att åstad- komma ett så fritt samhälle som möjligt, där en mångfald av medier kan tillvarata alla medborgares intressen och rättigheter. Där ingen enda medborgare utestängs och där staten på olika sätt verkar för att ge medborgare de kunskaper och förmågor som krävs för att fullt ut delta. I av så kraftig omvälvning som den digitaliseringen driver fram är denna uppgift viktigare än . I regeringens direktiv till framträder två ut- gångspunkter för den statliga mediepolitiken. Den första är de demokratiska utmaningar som följer av medieutvecklingen och den förändrade medieanvändningen. Det handlar om att tillgodose allmänhetens behov av allsidig information och individens möjlig- het att vara demokratiskt delaktig oavsett var i man bor. Den andra utgångspunkten handlar om utformningen av medie- politiska verktyg som ska främja allmänhetens möjligheter att ta del av en journalistik som präglas av mångfald, allsidig nyhetsför- medling, kvalitet och fördjupning. Enligt direktiven ska utredningen dra slutsatser om vilken roll staten kan ha. och individens möjlighet att vara demokratiskt delaktig hänger nära samman. En väl fungerande demokrati bygger på såväl oberoende medier, som medborgarnas samhällsengagemang. Utan kritisk granskning av maktutövningen i kommuner, landsting, regioner, riksdag, regering och EU med flera organ sjunker kvaliteten och måluppfyllelsen. Det kan även uppstå misskötsel, maktmissbruk och korruption. Utan kvalitativ, allsidig och fördjupande nyhetsförmedling hämmas medborgarnas möjlig- heter att tillvarata sina rättigheter. finns det inga garan- tier för att den informerade individen också väljer att vara demo- kratiskt delaktig eller accepterar demokratins grundläggande värde- ringar och spelregler. Det är en mediepolitisk utmaning att förhålla sig till. I detta kapitel redovisar sin tolkning av statens mediepolitiska ansvar när det gäller att garantera informations- och yttrandefriheten och att främja en kvalitativ journalistik i hela landet (avsnitt 2.2). Det handlar om ett brett åtagande som inte är begränsat till ett politikområde och som omfattar flera utmanings- områden. I ett följande avsnitt (2.3) diskuteras medborgarnas rät- tigheter respektive möjligheter att ta del av en kvalitativ nyhets- förmedling och hur det i sin tur påverkar individens möjligheter att vara demokratiska delaktig. Avslutningsvis redovisas några sam- manfattande slutsatser (2.4). Medieområdet omgärdas av en mängd lagar och regelverk som ofta har sina rötter i en predigital era som ännu inte fullt ut har anpas- sats för att möta upp det rådande medielandskapets nya utma- ningar. Dessutom har att förhålla sig till digitala agenda.1 Enligt bedömning är det statens ansvar att övervaka pågående skeenden och modernisera i takt med tiden 1 Europeiska unionens digitala agenda har som huvudsakligt mål att utveckla en digital inre marknad för att styra mot en smart och hållbar tillväxt för alla. Se KOM(2010) s. 245. så att väsentliga delar av samhällsbygget inte går förlorade. Det är även statens ansvar att översätta det analoga samhällets grundvalar till samtidens krav och framtidens möjligheter, en analog och digital värld, med medborgarnas bästa för ögonen. Målen för den nuvarande politiken på medieområdet är att stödja yttrandefrihet, mångfald, massmediernas oberoende och tillgänglighet samt att motverka skadlig mediepåverkan. Medielandskapets snabba förändring kan dock inte betraktas fristående från en lång rad andra sektorer. För att uppnå de medie- politiska målsättningarna om å ena sidan informations- och yttrandefrihet och å andra sidan medborgarnas möjligheter att utnyttja sina rättigheter, är det enligt av yttersta vikt att olika politikområden samverkar med varandra. Flera områden är berörda, inte enbart kulturpolitiken: –Infrastrukturpolitiken, som kan skapa tillgång till neutrala, möjliggörande höghastighetsnät, i hela landet. –Skattepolitiken, som kan skapa likvärdiga konkurrensförut- sättningar för de olika aktörerna på den svenska medie- marknaden. –Utbildningspolitiken, som kan bidra till ökad kompetens i syfte att stärka såväl medborgarnas som de förtroendevaldas och mediernas kunskaper. –Näringspolitiken, som kan bidra till långsiktigt hållbara och bärkraftiga verksamheter inom medieområdet, över hela landet. –Utrikespolitiken, som kan bidra till att intentionerna bakom den svenska, snart , pressfrihetslagstiftningen, samt de övriga intentionerna i den nationella mediepolitiken, speglas i arbetet framåt i utrikespolitiken; de fria mediernas roll i arbetet med demokratiutveckling samt pågående globala processer om regler och normbildning för internet. –Försvars- och beredskapspolitiken, som kan säkra alla med- borgares tillgång till tillförlitlig information, bland annat genom ett strukturerat arbete med informationssäkerhet, som bl.a. omfattar åtgärder mot bristande informationssäkerhet hos myndigheter och andra samhällskritiska funktioner. –Kulturpolitiken, som kan främja en mångfald av uttrycksformer och röster i det offentliga rummet – det analoga såväl som det digitala – och verka för demokratisk delaktighet och kompetens, särskilt när det gäller barn och unga. uppdrag omfattar primärt möjligheten att lämna förslag inom det kulturpolitiska området. Det pågår dock flera parallella utredningar på andra politikområden med tydliga kopplingar till mediepolitiken och kommer att följa dessa även i nästa fas av utredningsarbetet. För att uppnå en hållbar och framåtsyftande mediepolitik är det även viktigt att det löpande arbetet i och i hög grad präglas av ett sektorsövergripande perspektiv samt att alla som företräder det allmänna verkar för en god offentlighetskultur i allmänhet och en stärkt öppenhet i synnerhet. Medan och andra statliga utredningar arbetar med sina uppdrag är det flera konkreta utmaningar med mediepolitisk betydelse som diskuteras inom olika samhällsområden. Det handlar i många fall om utmaningar där staten enligt har ett betydande inflytande och därmed ett vidhängande ansvar. Som i alla komplicerade samhällsfrågor är det även i dessa fall flera intressen inblandade, med skiftande perspektiv och med olika syn på lösningar. När beskriver dessa utmaningar i kommande kapitel av detta delbetänkande görs det utifrån ett mediepolitiskt perspektiv, väl medveten om att det finns flera aspekter att ta hänsyn till och att det inte alltid är enkla frågor att lösa. Syftet är att tydliggöra mediepolitikens bredd och att peka på frågornas stora betydelse. Utredningens förslag till statliga åtgärder kommer att redovisas i det kommande slutbetänkandet. 2.3Medborgarnas rättigheter och möjligheter Engagerade medborgare är en nödvändig förutsättning för en väl fungerande demokrati; alla medborgare ska ha möjlighet att orien- tera sig i vad som händer och kunna överblicka konsekvenserna av det som sker. beskrivs detta förhållande som att medborgarna har rättigheter och skyldigheter men även möjlig- heter och ansvar att hålla sig informerade. Om människor inte tar del av nyheter och annan samhällsrelevant information ökar klyf- torna i samhället: vissa medborgare riskerar att hamna utanför såväl det sociala livet som de demokratiska processerna.2 Kopplingen mellan medier och engagemang har belagts i flera forskningsstudier, här en mani- festation på i . Foto: Djurens rätt. Huruvida nyhetsanvändning leder till politiskt deltagande, eller huruvida de politiskt intresserade söker sig mer till nyheter, har länge diskuterats inom forskningen. Det finns ett starkt statistiskt samband mellan informerade medborgare och demokratiskt och politiskt deltagande även om det inte är fastställt vad som är orsak och vad som är verkan.3 I sammanhanget är det intressant att väcka frågan hur långt mediepolitikens ansvar kan sträcka sig. Som redan framgått ska de statliga åtgärderna på medieområdet främja möjligheterna för med- borgarna ”att ta del av journalistik som präglas av mångfald, allsidig nyhetsförmedling, kvalitet och fördjupning, oavsett var i 2Se t.ex. Blekesaune, ; Elvestad, Eiri & Aalberg, . (2012). Tuning out the World of News and Current Affairs – An Empirical Study of Europe’s Disconnected Citizens, , 28(1), s. 110–126. 3Se t.ex. Aalberg, . & Curran, (2012). How Media Inform Democracy – A Comparative Approach. man bor”. Det är i huvudsak samma mål som gäller för det nuvarande presstödet.4 Därutöver har det funnits ett underliggande antagande om att så länge den goda journalistiken är tillgänglig kommer människor att ta den till sig och vilja ikläda sig rollen som informerad och engagerad medborgare. Det finns visserligen ingen garanti för att den informerade medborgaren verkligen utnyttjar sin röst i allmänna val eller på annat sätt engagerar sig i demokratin, men det finns ett statistiskt samband mellan medieanvändning och demokratiskt deltagande. Digitaliseringen innebär såväl möjligheter som utmaningar och uppdrag är att utveckla medborgarnas möjlig- heter att tillgå och använda medier för att på så sätt öka förut- sättningarna för demokratisk delaktighet. Detta kommer också att ligga till grund för utformningen av nya mediepolitiska verktyg.5 Det digitala medielandskapet skapar dock helt nya förutsätt- ningar, med sänkta trösklar till det demokratiska deltagandet för flertalet, inte minst för grupper och individer som på grund av funktionsnedsättning eller av språkskäl tidigare varit utstängda från medieanvändning. 4De grundläggande motiven och målsättningarna för den statliga presspolitiken beskrivs i slutbetänkande (SOU 2013:66), s. 325–333. 5Demokratiutredningen har i uppdrag (dir. 2014:111) att analysera behovet av och utarbeta förslag till åtgärder för att öka och bredda engagemanget inom den representativa demokratin och för att stärka individens möjligheter till delaktighet och inflytande mellan de allmänna valen. Digitaliseringen innebär stora möjligheter men också en risk att vissa grupper hamnar utanför. finns risken att andra grupper, inte minst de äldre, kommer att alieneras än mer i den digitala miljön. En annan risk är uppkomsten av digitalt aktiva minoriteter som inte godtar demokratins spelregler. Statens ansvar för demokratin och dess utveckling är brett och mångfacetterat. I av hastiga omvälvningar är det en särskild utmaning att hålla jämna steg med förändringarna, så att inga demokratiska landvinningar går förlorade. är det inte önskvärt med en alltför hög grad av statlig styrning. Alldeles särskilt inom informations- och yttrandefrihetsområdet. Tillgång till en mångfald av fria, oberoende medier som i allmänhetens tjänst sprider information och granskar makten är en rättighet. Medborgarna har dessutom, med digitaliseringen, fått utökade möjligheter att själva utöva sina demokratiska rättigheter, som att fritt uttrycka en åsikt, utan att behöva passera via medierna. Med detta följer ett utökat ansvar. Utan medie- och informationskunniga, aktiva, engagerade, konstruktiva medborgare, ingen hälsosam demokrati. Introduktion: Ständigt ny teknik och nya former för innehålls- distribution ställer medborgarna inför en mängd medieval. Då de dessutom rör sig mellan analoga och digitala rum är bilden svårgenomtränglig. Inte minst för medborgarna själva. När människor tar upp mobilen minns få exakt vilka val de gjort och användardata blir särskilt värde- full. Den ger detaljerad återkoppling kring vad medborgarna gör, var och när. Trender som slår igenom är mobilen som förstahandsval och mer tid i sociala medier. Men data kan inte avslöja valen vi aldrig fick göra, för att alternativen inte fanns. Designen av de befintliga plattformarna styr användarna, att enkom följa data leder därför tanken fel. konkurrerade medier om vår uppmärksamhet. konkurrerar alla om vår tid och vårt engagemang. Det, för demokratin, värdefulla medieinnehållet ställs därför mot en mängd andra aktiviteter. Här behövs medvetandegörande. Om medieaktörernas algoritmer ger oss mer av det vi redan aktivt valt och förstärker dessa val behöver vi förstå hur det påverkar oss. Precis som det finns livsmedel som påverkar vår hälsa och samhällets ekosystem, påverkar medier, såväl individer som samhället i stort. Om vår ”mediediet” avgör vilka medieaktörer som överlever behöver vi få djupare kunskap om mediernas förutsättningar, innehåll och konsekvenser. Vi behöver alla fundera igenom vilka medier vi vill investera vår tid och vårt engagemang i. Detta kapitel söker beskriva medborgarnas medieanvändning. I kapitel 2 beskrivs hur statens mediepolitiska ansvar och individens möjlighet att vara demokratiskt delaktig hänger nära samman. En mångfald av fria, oberoende medier som sprider information och granskar makten är en rättighet. I och med digitaliseringen om- fattar medborgares lika rättigheter på medieområdet två viktiga faktorer, dels tillgänglighet till digital infrastruktur och medie- tekniker, dels de kompetenser som omfattas av medie- och informationskunnighet. Dessa båda faktorer beskrivs i nästa avsnitt av detta kapitel (3.2). intresserar sig särskilt för medieanvändning som knyter an till journalistik och digitalt deltagande. I nästa avsnitt (3.3) ligger fokus därför på nyhetsanvändningen, som blir allt mer komplex. klassades nyhetsanvändning som läsning av papperstidning, lyssnande till nyhetssändningar i radio samt tittande på tv-nyhetssändningar, kan den digitala nyhetsanvändningen definierats i en uppsjö av former. Utöver de klassiska formerna återfinns exempelvis nu att skanna, bevaka, checka, söka, klicka och rekommendera.1 har företrädelsevis sökt analysera och redo- göra för förändringar , för att fastlägga mönster som ger en indikation om framtida utveckling. I kapitlet analyseras därför en rad olika förskjutningar, förändringar i en specifik riktning. Det handlar exempelvis om ökningar och minskningar i specifika beteenden – bland olika grupper – och kan knytas till s.k. ersättande och komplementerande effekter. En ersättande effekt uppstår när två eller fler medier är i direkt konkurrens med varandra om människors tid, pengar etc., och där dessa människor ersätter det ena med något annat. En komplementerande effekt uppstår när två eller fler medier används som komplement till varandra. I det följande avsnittet (3.4) redovisas förskjutningar i nyhets- användning bland olika grupper. Särskilt ingående diskuteras skill- nader och likheter beroende på ålder, samhällsintresse, bostadsort 1 Costera , , (2014). Checking, Sharing, Clicking and Linking, Digital Journalism, : 10.1080/21670811.2014.937149 samt födelseort (inrikes- eller utrikesfödda medborgare). Såväl internationell som svensk forskning behandlas, med särskilt fokus på svenska, empiriska resultat. Därefter följer ett avsnitt (3.5) med en rad problematiserande och framåtblickande avsnitt kring nyhets- användning och . Det presenteras skattningar av framtida upplagefall, konsekvenser av digitala brytpunkter, liksom diskussion av den fortsatt snabba utvecklingen för mobila- och sociala medier. Därtill nyanseras diskussionen kring s.k. filter- bubblor och nyhetsundvikare, och i vad mån olika nyhetsmedier har ett informativt värde. Avslutningsvis redovisas några samman- fattande slutsatser (3.6). Förmågan att tillgodogöra sig medier handlar både om mediers tillgänglighet för samtliga människor, däribland utifrån specifika funktionsnedsättningar och på olika språk, och att medborgare har nödvändiga kunskaper och förmågor. Denna indelning i tillgäng- lighet respektive medie- och informationskunnighet liknar det så kallade ICT Development Index () som International Tele- communications Union (ITU) sammanställer . väger samman tillgång till infrastruktur med människors förmåga att hantera informations- och kommunikationsteknik (ikt), samt hur dessa påverkar användning.2 I det första avsnittet behandlas digital tillgänglighet, med en genomgång av bredbandstäckning, aktörerna på bredbands- marknaden samt spridning av medietekniker till svenska allmän- heten. Det andra avsnittet introducerar och diskuterar medie- och informationskunnighet i en digital tidsålder. 3.2.1Digital infrastruktur och spridning i samhället har de senaste två decennierna tillhört den internationella frontlinjen vad gäller digital tillgänglighet. Tidiga statliga satsningar på internetinfrastruktur och subventionering av hemdatorer 2 ITU (2014). Measuring the Report 2014. innebar att internetanvändning snabbt spreds bland medborgare. Spridning av och 4G samt smarta mobiler har bidragit till att i flera internationella rankingar har hamnat bland de främsta. Så är exempelvis fallet i de årliga sammanställningar har gjort 2009–2014. placerade sig på tredje plats i världen och 2014, efter och . har dock halkat ner från andra- platsen som vi innehade åren 2010–2012. Trots det, i internationell jämförelse, gynnsamma utgångsläget finns faktorer som verkar hindrande på utvecklingen mot en hel- täckande, möjliggörande digital infrastruktur. I följande avsnitt behandlas bredbandstäckningen, för att identifiera var nödvändig infrastruktur saknas eller har brister. Detta krävs för att alla med- borgare ska få tillgång till fria medier, kunna delta i åsiktsbildning och på andra sätt bidra till en välmående demokrati, oavsett bostadsort. Därefter följer ett avsnitt om bredbandsmarknaden, dess beskaffenhet samt brister som undergräver eller riskerar att undergräva medborgarnas rätt till fria medier. Avslutningsvis följer ett avsnitt som introducerar faktauppgifter kring spridning av medietekniker till svenska hem . När allt större del av demokratins processer och dialoger digitali- seras blir tillgången till snabb bredbandsuppkoppling till över- komliga priser i hela landet avgörande för det som direktiven benämner som ”möjligheten att vara demokratiskt delaktig oavsett var i man bor”. I den digitala eran är höghastighets- uppkoppling lika centralt för tillgänglighet som vägar på vilka distributionsföretagen förr körde ut dagstidningarna. Bredband utgör en nödvändig infrastruktur, inte bara för det nya medie- och demokratilandskapet utan för den framväxande av upp- kopplad samhällsservice samt för att skapa goda förutsättningar för företagande i hela landet. Regeringens mål är att av befolkningen ska ha till- gång till /sekund . Liknande målsättningar finns inom Europeiska unionens (EU:s) digitala agenda. Där är målet att varje europisk medborgare ska ha tillgång till /sekund samt att hälften av alla hushåll ska ha tillgång till /sekund 2020. Men även om eller när dessa målsättningar uppfylls återstår arbete. Alla medborgare har inte möjlighet att få en bredbandsuppkoppling med den kapacitet som behövs för att kunna ta del av mediernas ständigt växande utbud. Mobilnät med hög hastighet existerar som komplement men de bygger på upp- koppling till ett fibernät. Om kapaciteten i fibernätet brister, påverkas således även medborgare som ansluter sig via mobil- uppkoppling. Som framgår av kartbilderna i figur 3.1 har bredbandskartan många områden, där ingen eller begränsad uppkoppling finns. Framför allt i glesbygd, men som framgår av kartorna har den nationella bredbandstäckningen stora brister även på andra håll. Om en kommun eller region redovisar en viss täckning innebär det inte att täckningen är likadan överallt inom området. Vid en djupare kontroll visar det sig att många områden saknar eller har ytterst begränsad uppkoppling.3 Det är också viktigt att känna till att av all mobilkommunikation sker inomhus. Nya, energieffektiva bygg- nader hindrar mobilsignaler och gör det svårt att få bra mottagning inomhus. Det pågår flera forskningsprojekt kring hur det ska kunna förbättras. 3 Bredbandskartan har utformats av (). Bredbandstillgången varierar över riket, på avstånd kan det framstå som om inga områden har lägre täckning än . Källa: PTS Bredbandskartan. Vid en närmare granskning blir det tydligt att det existerar fläckar där tillgången är lägre än . Källa: PTS Bredbandskartan.