sou · H3B331 · 2015-03-30 00:00:00 — Det är tydligt att Säkerhetspolisen är mer orolig för ett specifikt uppdrag, med de krav och förväntningar som det innebär, än att någon låter sig inspireras efter att ha varit i eller på annat sätt. I ett ärende angavs att det fanns ett behov av att ”utröna eventuell terrorverksamhet med koppling till ”. I ett annat ärende ställdes frågan: ”Kommer han att stödja eller begå terrordåd riktade mot eller svenska intressen?” Det gällde en person som bedömdes ha avsevärd förmåga till terrorbrott. Vad dessa uppdrag består i är för det mesta oklart. Gäller upp- draget terror eller något terrorrelaterat? Uppgifterna är för vaga och oprecisa för att exempelvis kunna leda till förundersökning. Inte ens preventiva tvångsmedel är möjliga till följd av de oklara upp- gifterna. Därför återstår uppföljning genom underrättelseverksam- het, och det är där IHL kommer in i bilden enligt intervjupersonerna. I något fall finns också uppgifter om finansiering av terrorism. Finansiering räknas till stödverksamhet som även innefattar rekry- tering av personer till stridande förband och att ordna resor och andra praktiska arrangemang för att ta sig till stridszonerna. Säkerhetstänkandet i miljön ligger generellt på en hög nivå. Personer som tillhör al-Qaidamiljön har ofta ett högt säkerhetstänkande och agerar på ett sådant sätt att de ska undgå upptäckt. Av IHL-ären- dena framgår en rad metoder för att hemlighålla verksamhet och kommunikation. Redan av den information som kommer fram genom en IHL-operation, ibland i kombination med iakttagelser från infor- matörer och spaning, kan säkerhetsmässiga mot- och försiktighets- åtgärder framgå. Personerna byter ofta telefon eller . Det kan också vara påfallande lite telefontrafik vilket tyder på andra kommunikationssätt. När personer träffas vid bestämda tider och platser utan att först ha ringt varandra tyder det på alternativa kommunikationskanaler som också kan vara hemliga telefoner som används enbart för vissa samtal. Den kunskap som finns från telefon- avlyssning visar att personerna är förtegna i samtal, bestämmer träff vid på förväg angivna mötesplatser och uppträder konspiratoriskt genom att försäkra sig om att de inte är skuggade. Andra tecken på säkerhetsmedvetande är att bostaden är larmad, datorns bildskärm är vinklad på ett sådant sätt att ingen utomstående kan se. I ett IHL-ärende betraktade personen en av de aktuella telefonerna som hemlig. Flera Syrienresenärer har obemärkt lyckats ta sig dit och sedan tillbaka till . Först senare har Säkerhetspolisen fått känne- dom om vistelsen utomlands. I sådana situationer räknar Säkerhets- polisen med att personerna fått hjälp av facilitators som gett dem råd om hur de ska resa och i övrigt förfara. En central uppgift för våldsbejakande extremism är att radikali- sera och rekrytera. Hemliga möten och kontakter sker bland annat i lokaler bakom en front av legal verksamhet. En person beskrivs ha hemliga möten bakom stängd dörr i en moské. I ett annat ärende kom fram att aktiviteterna kopplade till extremism döljs bakom en front av legal föreningsverksamhet. Den legala verksamheten skulle till och med understödjas genom bidrag från det allmänna. ”Det är ett välfungerande maskineri”, berättar en handläggare. Som nämnts är åtskilliga personer som Säkerhetspolisen följer upp genom IHL kända och ingår i miljöer och nät- verk med terroranknytning. I Säkerhetspolisens promemorior anges miljöer eller al-Shabaab miljöer på vissa bestämda platser i . För personer i dessa kretsar är terrorverksamhet i hög grad en realitet. Flera känner personer som stupat i strid i och på andra håll. Det är personer som uppfattas som martyrer och inspira- tionskällor. Det är vanligt att personer i dessa grupper dessutom bor nära varandra eller att de är inneboende hos andra anhängare. Många åker själva ner till framför allt och har vänner som redan är på plats. Dessa miljöer kännetecknas av mycket annor- lunda värderingar och erfarenheter än vad som gäller för samhället i övrigt och uppfattas vara en grogrund för radikalisering och understöd för att ta sig ut ur för jihad. Konflikten i har dock fått stor spridning och uppfattas som en historisk händelse även utanför dessa kända lokala och al-Shabaab miljöer eller nätverk i . Följaktligen innebär det en lockelse att få vara delaktig i något stort, ”den stora striden”. Det gäller inte minst personer som aldrig tillhört något känt nät- verk utan låtit sig inspirerats genom kamrater och sociala medier. De har följaktligen inte rekryterats på vanligt sätt genom att ha befunnit sig i eller nära de kända miljöerna. Dessa personer i peri- ferin som dras till terrorism kan uppfattas som mer oberäkneliga än de som ingår i en miljö. Det är mycket enklare att följa upp personer som tillhör en tydlig krets, menar flera intervjupersoner. Samma problem kommer upp för de ensamagerande (se nästa avsnitt). Frånvaron av en miljö gör att det för åtskilliga Syrienresenärer finns begränsade möjligheter att använda andra källor än IHL. Skälet är att informatörer eller information från andra ärenden förut- sätter att personerna befinner sig i ett sammanhang och inte som mer eller mindre solitärer. Dessutom är förutsättningarna goda att använda IHL. För många av de unga män som åker till för att strida är nämligen säkerhetsmedvetandet inte särskilt högt ut- vecklat. Det har rimligtvis att göra med att de inte fostrats i en miljö där säkerhet är en viktig del av gemenskapen och verksam- heten. Omständigheter som gjorde att IHL sattes in Den information som gör att Säkerhetspolisen sätter in IHL på terrorområdet kommer från egna källor, det vill säga informatörer, uppgifter från samverkande utländska säkerhets- och underrättelse- tjänster och signalspaning, både genom FRA och utländska mot- svarigheter. Särskilt utländska tjänster spelar en stor roll för Säker- hetspolisens uppföljning. Det föreligger därför alltid indikationer på brottslig verksamhet i IHL-ärendena, men problemet är att det inte är Säkerhetspolisens egna källor (utan utländska tjänster) eller att det inte går att dra alltför stora växlar på information från egna informatörer. Dessa personer kan befinna sig i periferin, ha en fragmentarisk insyn och följaktligen inte ha hela bilden klar för sig. Källans placering och möjlighet att ge första- eller andrahandsinformation är därför en central fråga för Säkerhetspolisens handläggare. Det går inte heller att alltid lita på källor. Informatörer kan ha egna agendor. Särskilt om felaktig information kommit tidigare i ett ärende ökar behovet av att kontrollera uppgifter, exempelvis genom IHL. Ett vanligt svar från handläggare är dock att IHL ”bekräftade andra källor”. En underrättelsehandläggare förklarar med att ”allt handlar om att triangulera, att använda så många källor som möjligt”. Det är mot den bakgrunden IHL ska ses som en av flera källor, och dessutom ett mindre integritetskänsligt tvångsmedel än exempelvis avlyssning. Även om IHL är en av flera källor betonar intervjupersonerna sam- stämmigt hur viktigt det är med IHL, inte minst genom att det både är effektivt och resurssnålt. ”När vi inte kunde använda IHL var det en katastrof”, menade en handläggare och syftade på turbulensen kring EU-domen (se avsnitt 4.3). I ett ärende där personen deltagit i träningsläger utomlands och hade kontakter med våldsbejakande personer var syftet med IHL att kunna identifiera särskilda möten och kontakter i syfte att kunna sätta in fysisk spaning. ”IHL är kostnadseffektivt och ger en tydlig bild av kontakter, frekvens och geografisk dygnsrytm. Det blir en mindre höstack att leta i”, förklarade en handläggare. En belysande argumentation för att använda IHL och inte i för hög grad förlita sig på andra källor, eller ha tillgång till andra säkra källor, är hämtad från en promemoria i ett ärende: ”Säkerhets- polisen saknar förmåga att med andra medel inhämta egen information för att klargöra [namn] avsikter och kopplingar till terrorism.” Vad som också avses är att det inte är möjligt eller realistiskt att använda sig av fysisk spaning. Utan trafikdata kan det vara svårt att fysiskt lokalisera personer. Det kan också vara ett problem att smälta in i miljön utan upptäckt. Ett skäl som ofta kommer upp i samtalen med handläggare är hur resurskrävande det är med fysisk spaning. Ofta måste flera spanare användas i ett uppdrag. I vissa situationer åtskilliga spanare, särskilt om operationen pågår . Det är tydligt att Säkerhetspolisen prioriterar mycket hårt i hur spaningsresurserna får användas. Dessa går knappast att räkna med i en normal uppföljning. Som nämnts är det vanliga skälet till att IHL sätts in att en person kommit hem till efter att ha deltagit i träningsläger och strid i länder där terrorism förekommer. En typisk kortfattad handläggarkommentar är, ”hade kommit hem, vi behöver kolla vilka kontakter de har”. Som nämnts är den stora frågan om de har något fortsatt uppdrag i . Ett annat mindre vanligt skäl är att personen utomlands har en ställning inom och följaktligen har en rad sådana kontak- ter. Att vara initierad innebär också att ha detaljerad kännedom om tidigare terrorattentat. En person som hade sökt asyl i misstänktes ha kontakt med en medlem i , dessutom med kunskap om bombtillverkning. Den fråga som ställdes var om den asylsökande skulle hjälpa till med någon form av uppdrag. Det gällde därför att lokalisera den asylsökande och undersöka om han hade kontakt med kända attentatspersoner. Ett annat ärende gällde en person med stark koppling till och som vistades i . ”Varför ?”, frågade handläggaren, och ”vad har han för kontakter?” I ett fall menade handläggaren att det hade kommit in så mycket information i inkorgarna att han blev prioriterad. Uppgifterna var så allvarliga att Säkerhetspolisen lade ner extra resurser. Samma sak gällde i ett annat ärende där graverande uppgifter kommit från olika håll. En källa var Säkerhetspolisen dessutom osäker på, och det var därför viktigt att kunna bekräfta eller avfärda källuppgiften. Vad räknade man med att få för information? IHL betraktas av intervjupersonerna som en inledande form av hemliga tvångsmedel och, i förhållande till löpande inhämtnings- korgar som registerslagningar och uppgifter från informatörer, en stegrad form av löpande inhämtning. Det finns graverande upp- gifter om brottslig verksamhet, men som nämnts är dessa för vaga för att nå upp till kraven för preventiva tvångsmedel eller att inleda förundersökning och använda de tvångsmedel som då står till buds. Beroende på vilka uppgifter som kommer fram genom en IHL kan Säkerhetspolisen gå vidare. Av flera intervjuer framgår att hand- läggarna tänker att de inhämtade uppgifterna skulle kunna leda till att ytterligare steg tas, och att det till och med kan sluta med för- undersökning. Vilka kontakter har han och finns det något som tyder på aktivi- tet? Har han tät kontakt med den region i vilken han varit? Har han med sig ett uppdrag? Kan kontakter tolkas som att personen har ett uppdrag, eller har han lämnat terrorn bakom sig? Det är frågor som Säkerhetspolisen hoppas få svar på genom att analysera trafikdata. Som nämnts handlar IHL väldigt mycket om kontakter. Säkerhets- polisen ”börjar lite försiktigt med att utröna vilka kontakter de har”, beskriver en handläggare. Finns det kopplingar till kända nummer? Kommer det upp okända nummer som bör följas upp? Säkerhetspolisen räknar möjligen med att genom kända kontak- ter få uppgifter om kopplingar till internationell terrorism. Det kan även vara möjligt att se om telefonen används på ett ovanligt men regelbundet sätt, exempelvis att den är i bruk , men inte vid andra. Även personens rörelsemönster kan ge vägledning, exempelvis genom att det tyder på att han eller hon deltar i vissa möten. kan sådana möten kretsa kring en ”väldigt viktig person”, som var fallet i ett ärende. Resor till andra städer och följaktligen möten där är centrala frågor i flera IHL-operationer. När det finns allvarliga uppgifter räknar vissa handläggare med att IHL ska ge ”massiv materia” i betydelsen värdefull information. erkänner man att IHL kan vara ett trubbigt verktyg, med många in- och utgående nummer. Vilken information fick man fram? ”Personen uppträdde normalt, men hade vissa intressanta kontak- ter”, beskriver en intervjuad handläggare. I ett annat ärende kom det fram nya för Säkerhetspolisen tidigare okända kontakter som visar att personen ingår i ett nätverk. Som nämnts är det ett ganska vanligt resultat i ärendena att ytterligare kontakter avslöjas. I ett ärende kom ”högintressant” information fram om terrorism. Informationen indikerade en omfattande kontaktverksamhet inom den våldsförespråkande islamistiska miljön. I en operation menade handläggaren visserligen att personen inte hade några fortsatta kon- takter i , men väl ett större kontaktnät än vad Säkerhetspolisen hade räknat med. En IHL-operation bekräftade andra källor om att personen med bil hade rest till en stad och deltagit i ett viktigt möte där en syn- nerligen inflytelserik person skulle ha medverkat. Det var tvetydiga uppgifter som kom fram i ett ärende. Det var inget som ”stod ut”. En källa kunde dock avfärdas. Även i ett annat ärende var det inget som ”stack ut”, även om personen använde sina telefoner flitigt. Säkerhetspolisen menade dock att det var en ”intressant” person och uppföljningen fortsatte därför, men utan att utökas. kom dock uppgifter fram att han varit mer aktiv med terrorrelaterad aktivitet än vad IHL:n hade visat. I ett ärende som i hög grad byggde på uppgifter från utländska tjänster kom fram att personen inte hade de kontakter som han borde ha haft om informationen hade varit korrekt. Det fanns inte heller några andra besvärande uppgifter, exempelvis att en asyl- sökande i företog ”konstiga resor”. För en person som Säkerhetspolisen fortfarande har uppföljning på kom inte några alarmerande uppgifter fram genom IHL. Per- sonen reste en hel del till under förespegling av att det var av humanitära skäl. Säkerhetspolisen misstänker dock att det finns en dold agenda. Därför fortsätter uppföljningen. ”Personen kunde avföras eftersom han inte bedömdes som ett säker- hetshot”, konstaterar en handläggare i ett ärende. En av Säkerhets- polisens källor kunde ifrågasättas vilket har betydelse för fram- I ytterligare ett fall visade det sig att uppgifterna inte stämde och att han kunde avföras. I något fall kunde Säkerhetspolisen sätta in vissa stödjande insatser eftersom personen befann sig i en utsatt position i en radikal miljö. Efter IHL visade sig att de tidigare uppgifterna var överdrivna och därför gick den fortsatta uppföljningen ned i intensitet: ”Situa- tionen var inte så akut som vi trodde.” Längre fram kom dock uppgifter fram som gjorde att uppföljningen återigen gick upp i ett högre läge. Den vanliga situationen är dock att Säkerhetspolisen fortsätter att följa upp personen. Redan IHL innebär en ökad uppföljning, och sedan kan man fortsätta med de instrument som står till buds, exempelvis spaning och att rikta informatörers uppmärksamhet mot personen. Även andra tvångsmedel kan sättas in, men först efter domstolsbeslut. Den stora frågan efter en IHL-operation är vad som ska ske härnäst: ”Ska vi avskriva det här, eller gå vidare?” Vilka uppgifter som kommit in i kombination med tillgängliga resurser bestämmer den fortsatta inriktningen. Ett IHL-ärende betecknades som ”oerhört framgångsrikt”. Säkerhetspolisen fick därmed ett intressant rörelseschema för per- sonen som ledde vidare till intressanta platser för boende och upp- slag till ”samlingshubbar”. Dessutom kom det fram telefonnummer till kända våldsförespråkare i nätverket. I ett annat ärende beskrevs en intressant person bli ännu mer intressant. Säker- hetspolisen prioriterade och satte in fysisk spaning som är mer resurskrävande. Även om en person efter en IHL-operation fortfarande beskrivs som ”högaktuell”, kan uppföljningen gå ner i intensitet till följd av vistelse utomlands. I det ärendet kom information även in om per- soner som rest till , vilka som kunde tänkas resa dit och i vilka kluster rekrytering förekommer. I några ärenden bedömdes personerna vara fortsatt intressanta och därmed prioriterade, men på grund av resursbrist sker inte den följande uppföljningen på den nivå som handläggarna önskar. kan det bero på att personen inte var så central som man inledningsvis hade trott. Återigen kan bristande resurser tala sitt tydliga språk. Ett ärende ledde till frihetsberövande. Det var dock främst annan information än från IHL som användes som underlag. polisen hade i stället ”god källtäckning”, som en handläggare uttryckte det. Även i ett annat ärende hade intresset ökat från Säkerhetspolisens sida, men det berodde inte primärt på IHL utan andra uppgifter. IHL är ett integritetskänsligt tvångsmedel som syftar till att före- bygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet. En avvägning görs därför i varje ärende mellan nyttan av IHL och intrånget i den personliga integriteten. kommer särskilda frågor om integri- tet upp i ett ärende. I ett sådant fall visade det sig att abonne- tillhörde en vän till den aktuella personen. Det var en viktig fråga som diskuterades internt på Säkerhetspolisen, hur man skulle göra. I övrigt är integritetsfrågorna inte särskilt komplicerade i ären- dena mot bakgrund av de intresseavvägningar som görs i ärendena. Den vanliga situationen är att mobiltelefon och abonnemang tillhör den aktuella personen och det är också den personen som är användare. Följaktligen är det knappast några utomstående som använder den telefon som omfattas av IHL. Integritetsintrånget är därmed begränsat till brukaren av mobiltelefonen och givetvis de som har kontakt med det aktuella telefonnumret. En udda grupp personer kallar Säkerhetspolisen för ensamagerande. Deras inriktning ligger inom terrorbrott. Det som skiljer dem från andra som Säkerhetspolisen följer upp under rubriken terrorbrott är att de ensamagerande så vitt känt inte tillhör någon grupp och inte heller befinner sig i en miljö med likasinnade. De är helt enkelt ensamagerande. Den omständigheten att de saknar grupptillhörighet, inte finns i någon särskild miljö och ganska ofta inte heller har några kontakter med för Säkerhetspolisen kända personer gör dem svåra att upp- täcka. Vissa av dem kan också ha en mycket långsiktig agenda. I tysthet och med stor beslutsamhet förbereder de sina dåd. genomgången av 60 IHL-ärenden framstår de ensamagerande som den största utmaningen för Säkerhetspolisen i fråga om att upp- täcka och möjlighet att fånga upp, låt vara att de rimligtvis är väsentligt färre till antal än exempelvis de talrika Syrienresenärerna. kan det givetvis vara svårt att bedöma deras förmåga och vilja att utföra terrorbrott. Samtliga ärenden om ensamagerande som undersökts kan, jäm- fört med de tydliga mönster som finns framför allt inom de beskrivna terrorärendena med koppling till kända miljöer samt spionagefallen i avsnitt 9.2.2.5, beskrivas som ovanliga, udda, över- raskande och ibland sensationella. Ett ärende som ändå är särskilt ovanligt i denna heterogena samling, gällde en person med en bak- grund både i militanta islamistiska nätverk och traditionella krimi- nella grupperingar. Utomlands hade han tidigare deltagit i både träning och strid. Vad som föresvävade Säkerhetspolisen var risken för ett attentat utan koppling till hans tidigare förflutna med islamistisk inriktning. Ett annat särskilt ovanligt ärende gällde en person med säregna kontakter. De frågor som Säkerhetspolisen ställde var om personen skulle utföra ett attentat och vilka kontakter denne haft för att skaffa förberedelsematerial? Indikationer på brottslig verksamhet På samma sätt som för de tidigare terrorärendena finns indika- tioner på brottslig verksamhet. Det gällde bland annat inköp av material av udda slag som kan tyda på attentatsförberedelser och att ett telefonnummer kunde knytas till en gärningsperson i omedelbar anslutning till ett utfört terrordåd utanför . I ett ärende kom informationen från en utländsk tjänst. I ett annat fall var det ett tips från en myndighetsperson som hade gjort vissa iakttagelser. Ett fall gällde en person som hotade med att utföra ett spräng- attentat i . Han hade också kontakter med personer utom- lands som var knutna till en terrororganisation. Kontakt hade också tagits med en annan person, en mycket känd terrorist. Även om det initialt saknades indikationer på brottslig verksamhet var kontakten med terroristen tillräckligt uppseendeväckande för att Säkerhets- polisen skulle agera. Ett ärende gällde en person med tidigare stridserfarenhet och kunnande om sprängmedel. Enligt hade en avsikt vuxit fram eftersom han hyste agg mot samhället. När han sedan gjorde några uppseendeväckande inköp befarade Säkerhetspolisen att han planerade ett sprängdåd. I ett annat ärende hade personen uttryckt att måltavlan för terror- dåd borde vara moskéer och regeringar. Även om ensamagerande i hög grad håller sig för sig själva, har flera av dem ett behov att på något sätt manifestera sig ”offentligt”. Det kan ske via sociala medier eller konversationer på Flashback. Som framgått är det vanligt att, när uppgifter kommer in till Säker- hetspolisen om en potentiell ensamagerande, han eller hon är tidi- gare okänd. Skillnaden är därför stor mot de personer som Säker- hetspolisen i vanliga fall arbetar mot i terrorsammanhang. Det är som om de ensamagerande kommer från ingenstans. När personer som i de flesta undersökta ärenden om ensam- agerande kommer från ”ingenstans” är det givetvis särskilt svårt för Säkerhetspolisen att bedöma förmåga och avsikt. Det är mycket enklare att komma fram till en slags grundbedömning för personer som tillhör kända miljöer. är personerna udda och kan uppfattas som särlingar, och för Säkerhetspolisen är det en kompli- cerad uppgift att skilja fantasier och överdrifter från realiteter. Flera av de ensamagerande finns inte i kriminalregistret. De finns inte heller på ”myndigheternas radar”. Ett träffande omdöme från en intervjuad handläggare är att personen är ”helt blank”. Ett fall gällde dock en för Säkerhetspolisen känd person efter- som han hade ett förflutet som tilldragit sig myndigheternas upp- märksamhet. Säkerhetstänkandet är högt utvecklat. ”De arbetar under radarn”, som en intervjuad chef uttryckte det. Norrmannen som utförde terrordådet i och Utøya 2011 har i ett manifest beskrivit hur man undgår upptäckt från myndigheternas Manifestet innehåller också en checklista. Av några under- sökta ärenden förefaller det också som om ensamagerande har ett intresse för säkerhetsfrågor. Det har förmodligen att göra med deras läggning, målmedvetenhet och uthållighet. Hemlighetsmake- riet är en del av personligheten och livsföringen. En ensamagerande i ett ärende beskrivs som mycket skicklig att hemlighålla vad han håller på med. Begränsad användning av telefon tyder på andra vägar för kommunikation. Krypterad kommunika- tion sker på internet. En annan strategi är att vara skriven på en adress men i realiteten bo på en annan, hemlig adress. För att upptäcka ensamagerande utgår Säkerhetspolisen inte från ideologisk inriktning eller politisk uppfattning utan från personer- nas beteende. Personerna beskrivs som mycket avvikande. Ofta är de något av enstöringar. Som nämnts har de trots få sociala kontakter ett behov av att föra fram sina uppfattningar. Lyhörda mottagare som rätt kan tolka och värdera dessa signaler kan identi- fiera en möjlig ensamagerande. I läggningen ligger också i att vara försiktig, långsiktigt och väl planera det som ska åstadkommas. För att referera till Breivik igen förberedde han sig . En intervju- person menade därför att det knappast är möjligt att spana på ensam- agerande eftersom ”de inte gör någonting”, deras tidshorisont är ofta lång. Den enda möjligheten för Säkerhetspolisen kan därför ofta vara IHL, i vart fall som ett inledande tvångsmedel.