sou · H3B3100 · 2015-11-30 00:00:00 — Dessa är att barnet bör vara fysiskt färdigväxt och psykiskt mogen och att det är svårt för en utförare att ta på sig ansvaret att göra en bedömning av om barnet förstått att ett ingrepp kan medföra allvarliga och oåterkalleliga konsekvenser för kroppen. En annan synpunkt har varit att det finns risk för ingrepp 1 (2012) Estetiska behandlingar – förslag till rättslig reglering m.m. i kvinnans könsorgan mot barnets vilja till följd av hederskulturer och att det i ett sådant läge kan vara svårt för barnet att få möjlighet att säga sin mening. Om medgivande ges kan det finnas risk för att barnet inte fått möjlighet att lämna informerat sam- tycke. Frågan om att barnet ska vara fysiskt färdigväxt inbegrips i utredningens rekommendation att följa utvecklingen, se avsnitt 12.5. Vi delar uppfattningen att det kan vara svårt att bedöma ett barns mognad och ta ansvar för att informationen har varit begriplig för barnet. En viktig utgångspunkt är att näringsidkaren tar sig tid att faktiskt göra denna bedömning. allmänna kommentarer kan vara relevanta att använda som väg- ledning.2 I syfte att underlätta för personal inom hälso- och sjuk- vården och tandvården har fått regeringens uppdrag att utarbeta ett kunskapsstöd om hur bedömningar av barns mognad ska göras när vård ges till barn.3 Kunskapsunderlaget ska redovisas och ska sedan spridas genom kommuner och landsting i samarbete med de professionella organisationerna. Detta kunskapsstöd skulle även kunna vara till nytta för utförare som erbjuder kroppsbehandlingar. När det gäller behandlingar i det kvinnliga könsorganet så finns det en förbudslag om kvinnlig könsstympning, Lag (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor. Utredningen avgränsar sig från att inbegripa denna lag, se vidare kapitel 4. Ingrepp i kvinnans inre könsorgan inbegrips i rekommendationen om uppföljning i avsnitt 12.5. 12.4Barnets skydd i gällande regler Utredningen gör sin bedömning utifrån 6 och 9 kap. (1949:381), 14 kap. socialtjänstlagen (2001:453) samt artiklarna 3 och 12 i . Vår utgångspunkt är att en kroppsbehandling är en konsument- tjänst som utförs till följd av ett personligt beslut. Även om många behandlingar kan innebära en betydande hälsorisk så är det 2Barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 12 (2009). 3Dnr S2014/6338/FST, Dnr S2014/6505/FS. individens och därmed konsumentens ansvar att ta ett väl genom- tänkt beslut. När det gäller barn, är det vårdnadshavarens ansvar att besluta om, med hänsyn till barnets synpunkter i förhållande till ålder och utveckling. Om barnet bör avrådas från en kropps- behandling, ska detta göras av vårdnadshavaren. Den anlitade utföraren kan utifrån sin erfarenhet och kompetens informera om sin bedömning av lämpligheten att genomföra kroppsbehandlingen. Ett barn är vidare omyndig att ingå avtal utan vårdnadshavarens samtycke vilket utföraren oavsett bör försäkra sig om att det finns. Om barnets föräldrar av olika skäl inte klarar av eller missbrukar sitt vårdnadsansvar finns regler i socialtjänstlagen (2001:453) som syftar till att skydda barnet. Personer står under vårdnadshavares eller motsvarandes vårdnadsansvar enligt 6 kap. 2 § (1949:381) (FB). Den som har vårdnaden har ett ansvar för barnets personliga för- hållanden och att barnets behov blir tillgodosedda. I takt med barnets stigande ålder och utveckling ska vårdnadshavaren ta allt större hänsyn till barnets vilja. I 6 kap. 11 § FB ges vårdnadshavaren rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter och också ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål i takt med barnets stigande ålder och mognad. 1981/82:168 framgår att avsikten är att vårdnadshavaren ska ha ett tydligt ansvar och en skyldighet att ingripa i beslut som barnet inte är moget för eller om barnet kan komma till skada. De frågor som barnet själv ges rätt att få besluta är enkla och vardagliga frågor. För att stärka barnets utveckling och självständighet, ska barnets åsikter i stor utsträckning tas hänsyn till. Vårdnadshavaren kan dock inte överlåta ansvaret på barnet utan är skyldig att ta beslut i förhållande till angelägenhetens beskaffenhet och barnets individuella förut- sättningar.4 I 9 kap. 1 § FB är utgångspunkten att barn inte kan ingå avtal eller råda över sin egendom. Om ett barn ingått avtal utan sam- 4 Regeringens proposition 1981/82:168 Om vårdnad och umgänge m.m., s. 23–25. tycke från föräldrarna är avtalet ogiltigt och prestationerna ska återgå (9 kap. 7 § FB). En försvårande situation med detta för- farande kan uppstå i händelse av att behandlingen redan utförts, en tatuering t.ex. Barnets rätt att ingå avtal om anställning regleras i 6 kap. 12 § FB i vilken det också stadgas om ett samtyckte från vårdnadshavaren. I 9 kap. 3 § FB ges barn rätt att själv råda över de pengar som intjänats. får barn ingå avtal om anställning om ett motsvarande avtal ingåtts tidigare med vårdnadshavarens samtycke. Om ett föregående avtal har sagts upp med omedelbar verkan med hänsyn till barnets hälsa, utveckling eller skolgång så får inget nytt avtal träffas om arbete av liknande art. ratificerade 1990 vilket innebär att svensk rätt måste tolkas på ett sätt som är förenligt med åtaganden enligt konventionen. Varje barn, i konventionen liksom föräldra- balken avses personer , ska respekteras och tillförsäkras de rättigheter som anges i . Det pågår ett arbete med att göra till svensk lag.5 Tolkningen av artiklarna styrs av fyra grundläggande och själv- ständiga principer: icke-diskriminering (artikel 2), barnets bästa (artikel 3), rätten till liv och utveckling (artikel 6) och rätten att komma till tals (artikel 12). Artikel 3 befäster att barnets bästa alltid ska komma i främsta rummet. I allmänna kommentarer förtydligas ”barnets bästa” med att det innebär att säkerställa både fullt och faktiskt åtnjutande av alla de rättigheter som erkänns i konventionen och barnets helhetsutveckling. Utvecklingen åsyftar barnets fysiska, psykiska, andliga, moraliska och sociala utveckling.6 Artikel 12 innebär att barnets åsikter ska tillmätas betydelse i förhållande till ålder och mognad. I allmänna kommentarer betonar man att artikel 12 inte har någon angiven åldersgräns för barnets rätt att uttrycka sina åsikter och 5Dir 2013:35 översyn av barnets rättigheter i svensk rätt samt Dir 2014:86 och Dir 2015:17 Tilläggsdiektiv till (S 2013:08). 6Barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 14 (2013). avråder även till att sätta åldersgränser i frågor som begränsar barnets rätt att bli hörd i alla frågor som rör barnet.7 Det är inte bara ålder som avgör betydelsen av ett barns åsikter utan även barnets mognad, dvs förmåga att bilda och uttrycka sina åsikter på ett rimligt och självständigt sätt. Barnets åsikter måste därför bedömas i varje enskilt fall och hänsyn måste även tas till hur frågan påverkar barnets liv. Alla har ett ansvar för att uppmärksamma barn som far illa. I kap. 14 socialtjänstlagen (2001:453) finns regler om att myndig- heter och vissa yrkesverksamma är skyldiga att anmäla till social- nämnden om de i sin verksamhet får kännedom om eller miss- tänker att ett barn far illa medan det för allmänheten endast är en rekommendation. Vad ”fara illa” innebär varierar beroende på barnets ålder och omständigheter i övrigt.8 Frågan om ett barn får göra en kroppsbehandling är ur ett konsumentperspektiv främst en fråga mellan vårdnadshavaren och barnet. Vårdnadshavarens ansvar för barnet är omfattande och även om barnets synpunkter ska tas hänsyn till bedömer utredningen att beslut om en kroppsbehandling faller inom vårdnadshavarens ansvar att ta beslut om. Det är ett beslut som kan medföra risker som kan påverka barnets hälsa och barnet är troligtvis inte kapabelt att inse konsekvenserna i ett längre perspektiv. Vårdnadshavaren och barnet kan båda behöva stöd i att förstå vilka risker en kropps- behandling kan innebära. Det är enligt vår uppfattning vårdnadshavaren som är skyldig att informera sig om vad den givna kroppsbehandlingen innebär till fullo i syfte att skydda barnet. Utföraren har ingen rättslig skyldig- het att ta hänsyn till en kunds ålder annat än att barn inte får ingå avtal och att köpet av behandlingen därav kan återkallas. Detta kan som sagt bli problem om behandlingen redan genomförts. 7Barnrättskommitténs allmänna kommentar nr 12 (2009). 8Regeringens proposition 2012/13:10 Stärkt stöd och skydd för barn och unga, s. 137. finns dock utförare som är medlemmar i en branschorganisation och som har vissa rekommenderade åldersgränser för givna kropps- behandlingar. stärker och kompletterar reglerna om barnets bästa och rätten att bli hörd vilket understryker betydelsen av att lyssna till barnets synpunkter. Beaktande av barnets synpunkter bör av vårdnadshavaren vägas mot de risker kroppsbehandlingar kan medföra. Reglerna om anmälan till om ett barn far illa kan göras gällande i de fall när barn kan behöva skydd från sina föräldrar som av någon anledning inte kan fullgöra sitt vårdnads- ansvar. Denna regel vill vi inkludera i bedömningen då det också kan finnas barn i utsatta livssituationer vilka i sig kan påverka beslutet att göra en kroppsbehandling. Såväl näringsidkare som allmänhet uppmanas med denna bestämmelse att anmäla till social- tjänsten om misstanke uppstår om att ett barn skulle fara illa. Såväl som det finns behandlingar som kan vara särskilt riskfyllda för personer , finns det behandlingar som, om det skulle vara en generell åldersgräns , barnet eventuellt skulle lida mer av att inte få göra. Det kan handla om exempelvis utstående öron, missprydande ärr eller andra påfrestande upplevelser av avvikande utseende. 12.5.1Utredningens förslag stärker skyddet för barn som vill göra en kroppsbehandling Utredningen har med sina förslag om en lag om kroppsbehand- lingar och en informationstjänst, ambitionen att stärka förutsätt- ningarna för konsumenten att känna förtroende för att det finns regler i syfte att göra kroppsbehandlingar trygga och säkra samt öka möjligheten till att vara en aktivare och mer medveten konsument. I förslaget om en informationstjänst framgår också betydelsen av att informationen riktas särskilt till ungdomar, se vidare kapitel 11. Utredningens förslag om en lag om kroppsbehandlingar föreslår att en kroppsbehandling får utföras på barn under vissa förut- sättningar, bl.a. krävs det ett dokumenterat samtycke från barnet och ett medgivande från föräldrarna, se vidare kapitlen 1 och 10. 12.6Uppföljning av utvecklingen rekommenderas Utredningens rekommendation: Det kan finnas kropps- behandlingar som av medicinska eller kulturella skäl kan motivera en särskild åldersgräns. Lämplig myndighet bör bevaka frågan om en åldersbegränsning såväl utifrån den vetenskapliga utvecklingen som utvecklingen i samhället. Med stöd i de gällande allmänna bestämmelserna som redovisats anser utredningen att det ur ett konsumentperspektiv inte är moti- verat att införa särskilda regler om åldersgräns. Utredningen rekommenderar dock att lämplig myndighet följer utvecklingen och bedömer närmare vilka kroppsbehandlingar som på grund av medicinska hälsorisker eller av kulturella skäl kan behöva ett krav på eller rekommendation om åldersgräns samt om några undantag ska göras.. 12.6.1Åldersgränser i andra sammanhang Utgångspunkten i svensk rätt är att barnets bästa ska sättas i främsta rummet vid alla åtgärder som berör barn.9 I förarbeten till konsumenttjänstlagen (1985:716), hälso- och sjukvårdslagen (1982:763) och (1962:700) finns det inga specifika åldergränser för barn. I 5 kap. patientsäkerhetslagen (2010:659) finns det en begränsning i rätten för andra än hälso- och sjukvårds- personal att undersöka eller behandla barn . Enligt 7 § tandvårdslagen (1985:125) ska Folktandvården svara för att ge tandvård till barn och ungdomar till och med det år de fyller . Lag (2001:499) om omskärelse av pojkar tillämpas på pojkar . Omskärelse får enligt 3 § ske på begäran eller efter medgivande av vårdnadshavare men ska så långt det är möjligt beakta pojkens inställning till ingreppet. I sammanhanget kan även nämnas att utredningen om ålders- gränsen för fastställelse för ändrad könstillhörighet överlämnade sitt betänkande Juridiskt kön och medicinsk könskorrigering (SOU 2014:91) till regeringen . 9 Detta synsätt genomsyrar även artikel 3 i . slogs att det ska bli möjligt för den som har fyllt att ansöka om ändring av juridiskt kön. Den som har fyllt föreslås kunna ansöka tillsammans med vårdnadshavaren. Avgörande för förslaget om en nedre åldersgräns för att få möjlighet att erhålla till- stånd till operation av könsorganen eller avlägsnandet av köns- körtlar, var vetenskap och beprövade erfarenhet vid dessa kirur- giska ingrepp. Nya studier kan ge skäl till åldersgräns för vissa kroppsbehandlingar En orsak till att utredningen inte föreslår en åldersgräns är brist på studier om kroppsbehandlingars inverkan på barn. Det är därför viktigt att följa utvecklingen för att kunna identifiera om vissa ingrepp är särskilt riskabla för barn. Genom utredningens förslag om tillståndsplikt enligt lagen om kroppsbehandlingar, skulle det bli möjligt att via tillståndsregistret närmare kunna följa utveck- lingen av olika behandlingar, se vidare kapitel 10. Ett exempel på en åldersgräns som utarbetats till följd av nya kunskaper är de nordiska myndigheternas gemensamma rekommendation om ett förbud mot solariesolning för personer . Rekom- mendationen förespråkades utifrån det faktum att WHO:s cancer- forskningsinstitut (IARC) klassificerade solariesolning som cancerogent för människan (den högsta riskgruppen) samt att de senaste metaanalyserna som genomförts (där man studerat solarie- användning och risk att få malignt melanom) visar en riskökning att använda solarier . Eventuella lagändringar föreslås träda i kraft i fråga om förbudet och föreslagna skyldig- heter och i övrigt . Föreslagna förordnings- ändringar ska träda i kraft den 1 januari 2016.10 Medicinska solarier omfattas inte. 10 myndigheten/Aktuellt/Pressmeddelanden/Pressmeddelande-De-nordiska- stralsakerhetsmyndigheterna-rekommenderar-ett-forbud-mot-solariesolning-for-personer- under-18-ar-/ (151030) och for-solarier/ (151030). 12.6.2Särskilt riskfyllda behandlingar för barn ur ett medicinskt perspektiv Även om vårdnadshavaren ska ha det fulla ansvaret så kan det finnas behandlingar som kan innebära sådana risker att det är medicinskt försvarbart att undanta dessa från vårdnadshavarens ansvar. Eftersom det inte finns några kompetenskrav för utförare av kroppsbehandlingar kan det finnas skäl att frångå jämförande allmän praxis inom hälso- och sjukvården och göra särskilda bedömningar om olika behandlingar för barn. Det finns behand- lingar som kan innebära en betydande hälsorisk och som är förenade med konsekvenser som för en vårdnadshavare kan vara svåra att överblicka. Vårdnadshavaren är då utlämnad åt utförarens erfarenhet och kompetens som i vissa fall kan vara begränsad. Det kan också vara svårt att bedöma ett barns mognad och besluts- kompetens. Det kan vidare finnas behandlingar som inte är lämpliga att genomföra på personer som inte är fysiskt eller psykiskt mogna att genomgå ett givet ingrepp. 12.6.3Risk för att ingrepp utförs mot barns vilja till följd av kulturella sedvänjor Som utredningen tidigare nämnt så finns det en förbudslagstiftning när det gäller behandlingar av det kvinnliga könsorganet. Utred- ningen inbegriper ej detta område i sitt uppdrag, se vidare kapitel 4. Lagen innefattar de yttre kvinnliga könsorganen och förbjuder ingreppet oavsett om samtyckte finns eller ej (1 §). Utredningen är medveten om att det finns utförare som erbjuder intimkirurgi som motsvarar de behandlingar som förbjuds enligt lagen om kvinnlig könsstympning. Att dessa behandlingar kan erbjudas och genom- föras, uppfattar utredningen främst vara en tillsynsfråga för ansvarig myndighet än en fråga om lagstiftad åldersgräns. När det gäller ingrepp i kvinnans inre könsorgan finns det ingen särskild reglering och det finns därför anledning att följa upp i vilken utsträckning sådana ingrepp sker. Om ingreppen sker av kulturella orsaker kan det bli svårare att bedöma barnets samtycke till ingreppet och det kan bli en inskränkning i barnets rätt till att själv bestämma över sin kropp. Av kommittédirektivet framgår att utredaren, med beaktande av gällande EU-rätt, ska ta ställning till om en försäkringslösning bör införas för personskador vid estetiska och därmed jämförliga behandlingar och i så fall lämna förslag på hur den ska utformas. Utredningens bedömning: Det saknas förutsättningar för att införa krav på en obligatorisk försäkring för näringsidkare som omfattas av lagen om kroppsbehandlingar. Patientskadelagen (1996:799) ger patienter rätt att, under vissa förutsättningar, få patientskadeersättning för personskada som uppkommer i samband med hälso- och sjukvård i . Enligt 5 § avses med hälso- och sjukvård sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen1, HSL, tandvårdslagen2, TVL, eller lagen om omskärelse av pojkar3, annan liknande medicinsk verksamhet samt verksamhet inom detaljhandeln med läkemedel, allt under förutsättning att det är fråga om verksamhet som utövas av personal som omfattas av 1 kap. patientsäkerhetslagen4, PSL. innefattas bl.a. den som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården. Patientskadelagen omfattar också skador som uppkommit vid användningen av medicintekniska produkter inom vården. Ersättningen finansieras genom att alla vårdgivare i , såväl offentligt finansierade som privata, är skyldiga att teckna patientförsäkring. Om förutsättningarna i lagen är uppfyllda betalas ersättning ut till patienten oavsett om patientförsäkring finns i det enskilda fallet. Patientskadelagen gäller skador som har uppkommit i samband med hälso- och sjukvård i (3 §). Till skillnad från skadeståndslagen5 betalas ersättning ut oavsett om patienten kunnat visa att behandlaren vållat skadan. Det handlar alltså om en s.k. ”no fault” försäkring. För ersättning krävs att det finns övervägande sannolikhet för att skadan är orsakad t.ex. av undersökning, vård, behandling eller liknande åtgärd. Man har således inte rätt till ersättning enbart av det skälet att behandlingen inte lett till önskat resultat eller att det uppstått en komplikation under behandlingen. 13.1.4Kroppsbehandlingar med syfte att förändra utseendet Som tidigare nämnts är utredningens utgångspunkt att kropps- behandlingar som primärt syftar till att förändra utseendet utgör en konsumenttjänst oavsett vem som utför åtgärden. Det innebär att patientskadelagen inte är tillämplig. Den skadelidande som drabbas av personskada är därmed hänvisad till att begära ersättning enligt allmänna skadeståndsrättsliga och kontraktsrättsliga principer eller, i förekommande fall, från en försäkring som utföraren har tecknat. Utredningens erfarenheter är att flera typer av verksamheter som erbjuder kroppsbehandlingar bedöms av försäkringsbolagen vara sk högriskverksamheter och nekas därför försäkring. Exempel på sådana är tatuerings-, injektions- och laserverksamheter. Mot denna bakgrund menar vi att det bedöms vara orimligt att införa en försäkringsplikt för näringsidkare som erbjuder sådana kropps- behandlingar som omfattas av lagförslaget. Även om den föreslagna lagen inte innehåller något krav på försäkringsplikt för närings- idkare menar vi att lagen i sig i ger ett ökat konsumentskydd 5 SFS 1972:207. genom att det blir tydligare vilka krav en konsument kan ställa på en tjänst. I sammanhanget ska beaktas att utredningen har fått signaler om att ifall en reglering kommer till stånd kan försäkringsbolagen bli mer benägna att försäkra fler typer av kroppsbehandlingar. Utifrån förda resonemang bedömer utredningen att det saknas förutsättningar för att införa ett krav på obligatorisk försäkring för näringsidkare som omfattas av lagförslaget. 14Konsekvenser av införandet av lag om kroppsbehandlingar Konsekvenser av utredningens förslag ska redovisas enligt kommittéförordningen (1998:1474) och förordning (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning. Utifrån givna förutsättningar och med stort stöd från den expertgrupp som varit kopplad till utredningen såväl som andra branschföreträdare och kommunala miljöinspektörer har det ändå varit svårt att få fram ett heltäckande underlag, delvis på grund av att det är ett nytt område som ska regleras. Vi har med befintligt underlag gjort en så heltäckande konsekvensanalys som möjligt. 14.1.1 Konsekvenser för staten, kommunerna och landstingen samt förslag på finansiering Myndigheternas uppdrag och kostnader med gällande regelverk Kommunen är, enligt gällande lagstiftning1, behörig tillsynsmyndighet för hälsoskyddet i respektive kommun. Hälsoskyddet har en vid- sträckt betydelse i . När begreppet hälsoskydd omnämns i detta betänkande avses endast det hälsoskydd som rör kropps- behandlingar som omfattas av lagförslaget. –handläggning av anmälningspliktig verksamhet2 –tillsyn av anmälningspliktig verksamhet 2Stickande och skärande tjänster, jfr förordning (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd Konsekvenser av införandet av lag om kroppsbehandlingar –tillsyn av icke anmälningspliktig verksamhet3 –upplysa och informera om risker genom s.k. tillsynsträffar. Varje kommun arbetar på det sätt som passar den kommunen enligt principen om det kommunala självstyret.5 Det går därför inte att beskriva ett enhetligt upplägg för hantering av ärenden som omfattas av hälsoskyddsbestämmelserna i , MB. I det följande görs ett försök att redovisa huvuddragen i kommunernas arbete med hälsoskyddet som det ser ut . Hygienisk verksamhet som innefattar stickande eller skärande metoder ska anmälas till kommunen. Det saknas krav på att verk- samheten ska avanmälas.6 Vi bedömer att det innebär svårigheter för kommunerna att ha fullständig kontroll över alla aktiva verksamheter som finns inom kommunen. Verksamhet som inte innefattar stickande eller skärande verksamhet omfattas inte av anmälningsplikt men omfattas av tillsyn. Hanteringen och handläggningen finansieras i huvudsak via en handläggnings- respektive en tillsynsavgift. I det följande ges ett exempel på hur mycket tid som en genom- snittskommun7 lägger ned på en anmälningspliktig verksamhet. Handläggning av en anmälan inklusive registrering tar enligt uppgift i anspråk. I tillägg tas en årlig basavgift ut mot- svarande . kommuner och landsting har gett ut en taxa där timtaxan uppgår till . Tillsyn utförs vart 3–. Intervallet varierar beroende på ändringar i lagstiftning, nationella tillsynsprojekt eller om det kommer ”larmrapporter” exempelvis om brister i tatueringsfärger som ska rapporteras till Rapex.8 För att underlätta tillsynen använder kommunerna checklistor som getts ut av Miljösamverkan , som är ett samverkansorgan kring tillsyn och tillsyns- 3Här avses hudvårdssalonger som erbjuder bland annat laser- och IPL-behandlingar. 4Avser beslut om förbud och förelägganden. 514 kap. regeringsformen. 6Förordning om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. 7Avser en kommun med knappt 93 000 invånare per . 8Rapex är ett informations- och varningssystem som länder inom EU använder för att informera varandra om produkter med allvarliga risker som har återkallats. Konsekvenser av införandet av lag om kroppsbehandlingar vägledning inom miljöbalksområdet. Ett tillsynsärende tar i genomsnitt förutsatt att det inte har konstaterats några brister hos verksamhetsutövaren.9 Tillsyn omfattar följande moment –Inläsning av gällande lagstiftning, domar, produkter och behand- lingsformer –förbereda inspektion (genomgång av checklistor för att det ska råda samsyn i gruppen, ta fram informationsbrev, öppna ärenden, genomgång av tidigare inspektioner, avstämning inom gruppen, med andra kommuner eller tillsynsmyndigheterna) –uppföljning av eventuella brister –skriva slutrapport och skicka till miljönämnden. –rörliga kostnader (bil, dator, telefon, webb)