sou · H3B325 · 2015-03-18 00:00:00 — Rådets säkerhetsbestämmelser antogs med stöd av arti- kel 207.3 i fördraget om upprättandet av europeiska gemenskapen,9 enligt vilken rådet i sin arbetsordning ska utarbeta villkoren för allmänhetens tillgång till rådets handlingar. Dessa säkerhetsbestämmelser gällde enligt artikel 2.2 i bestämmelserna enbart för rådet och de decentraliserade EU-myndigheterna och omfattade därför inte alla EU-byråer och organ. 8Wienkonventionen om traktaträtten, SÖ 1975:1. 9Numera fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd bestämmelserna ingick det emellertid också bestämmelser som var riktade mot medlemsstaterna. En del medlemsstater, bl.a. , genomförde bestämmelserna i nationell lagstiftning, medan andra medlemsstater som t.ex. ansåg att bestämmelserna som avsåg medlemsstaterna var vägledande. Nya bestämmelser och ett mellanstatligt säkerhetsskyddsavtal tas fram Coreper godkände ett mandat (dok. 14762/07) enligt vilket Europeiska unionen bör bereda en enhetlig och heltäckande allmän ram för skydd av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter inom EU. Strävan var att förenkla och uppdatera bestämmelserna om säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter mot bakgrund av god internationell praxis. Utifrån mandatet började rådets säkerhets- kommitté (, CSC) se över säkerhets- bestämmelserna och kom fram till att genom rådets säkerhets- bestämmelser rådets institutioner, men inte medlemsstaterna, kan förpliktas att skydda säkerhetsskyddsklassificerade EU-uppgifter. Det var därför nödvändigt med andra åtgärder utöver säkerhets- bestämmelserna för att skyddet av säkerhetsskyddsklassificerade EU-uppgifter skulle vara heltäckande. Vidare fanns det en vilja att förbättra skyddet i medlemsstaterna av säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter som EU erhållit från internationella organi- sationer och tredjeländer. Som ett nytt element ville man upprätta ett system för att skydda nationella säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som utbyts medlemsstater emellan i EU:s intresse. För att uppfylla dessa målsättningar föreslog att ett avtal skulle ingås mellan EU:s medlemsstater, församlade i rådet, om skydd av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som utbyts i Europeiska unionens intresse. Starten för detta arbete skedde i feb- ruari 2008 i genom att bjöd in representanter från medlemsstaterna att delta i en diskussion om möjliga lösningar. Begreppet Europeiska unionens intresse definieras inte. I prakti- ken kommer därför medlemsstaterna att själva avgöra i vilka fall som de utbyter nationellt säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter inom ramen för avtalet. Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd Med rådets beslut om säkerhetsbestämmelser för skydd av säkerhetsskyddsklassificerade EU-uppgifter fastställs grund- läggande principer och miniminormer för säkerhet för att skydda säkerhetsskyddsklassificerade EU-uppgifter. Dessa grundläggande principer och miniminormer ska gälla för rådet och rådets general- sekretariat och iakttas av medlemsstaterna i enlighet med deras nationella lagar och andra författningar. I praktiken möjliggör detta att nationell lagstiftning tillämpas, förutsatt att miniminormerna för rådets säkerhetsbestämmelser iakttas. Rådets nya säkerhets- bestämmelser syftar till att göra bestämmelserna enklare och användarvänligare samt till att eliminera otydligheter i de äldre bestämmelserna. Avsikten är att hanteringen av säkerhetsrisker ska bli bättre. Beslutet om rådets nya säkerhetsbestämmelser omfattar 18 artiklar, sex bilagor och fyra tillägg. Beslutet innehåller bl.a. bestämmelser om tillämpningsområde, definitioner och säkerhets- skyddsklassificering, regler för säkerhetsskyddsklassificeringen, personalsäkerhet, fysisk säkerhet, administrativ säkerhet, informa- tionssystemssäkerhet, och industrisäkerhet. Vidare finns det bestämmelser om utbyte av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter med tredjestater och internationella organisationer samt om över- trädelse av säkerhetsbestämmelserna. Bilagorna rör personalsäkerhet, fysisk säkerhet, hantering av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter, skydd av säkerhetsskydds- klassificerade EU-uppgifter som hanteras i kommunikations- och informationssystem, industrisäkerhet och utbyte av säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter med tredjestater och internationella organisationer. Tilläggen innehåller definitioner, en jämförelse- tabell över medlemsstaternas informationssäkerhetsklassificering, en förteckning över nationella säkerhetsmyndigheter samt en förteckning över förkortningar. Det multilaterala säkerhetsskyddsavtalets syfte Syftet med avtalet mellan Europeiska unionens medlemsstater om skydd av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som utbyts i Europeiska unionens intresse är att ålägga medlemsstaterna att följa Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd Avtalet förutsätter att parterna vid- tar alla lämpliga åtgärder i enlighet med sina respektive nationella lagar och andra författningar för att säkerställa att den säkerhets- nivå som ges säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter når upp till minst kraven i Rådets säkerhetsbestämmelser. Därmed är det avta- lets målsättning att skyddet av säkerhetsskyddsklassificerade EU- uppgifter och uppgifter som EU har mottagit från tredjeländer på detta sätt ska bli bättre i medlemsstaterna. En vidare målsättning är att upprätta ett system för skydd av nationella säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som utbyts i EU:s intresse när medlemsstaterna inte sinsemellan har ingått bila- terala informationssäkerhetsavtal. Ambitionen är att avtalet ska utgöra en enhetlig reglering av säkerhetsskyddsklassificerade EU- uppgifter inom EU. Innehållet i det multilaterala säkerhetsskyddsavtalet Enligt artikel 3.1 i avtalet ska parterna vidta alla lämpliga åtgärder i enlighet med sina respektive lagar och andra författningar för att säkerställa att den säkerhetsnivå som ges säkerhetsklassificerade uppgifter som omfattas av avtalet är likvärdig med den som ges enligt rådets säkerhetsbestämmelser. I fråga om principen om upphovsmannens medgivande anges dock i artikel 3.2 att ingenting i avtalet ska påverka parternas nationella lagar och andra författningar när det gäller allmänhetens tillgång till handlingar, skyddet för personuppgifter eller skyddet av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter (se avsnitt 6.1). Denna skrivning kom till som en kompromiss efter krav från främst Stor- och utifrån nationella krav på offentlighet. I artikel 5 i avtalet finns bestämmelser om säkerhetsklarering. Bland annat föreskrivs att endast personer som genomgått lämplig säkerhetsklarering eller som på annat sätt i kraft av sina arbetsupp- gifter vederbörligen bemyndigats i enlighet med nationell lagstift- ning får ges tillgång till säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter på nivån EU CONFIDENTIAL eller högre. I avtalet finns också bestämmelser t.ex. om ändring av säkerhetsskyddsklassificerings- nivåer. Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd Inom ramen för avtalet får medlemsstaterna erkänna andra medlemsstaters säkerhetsprövning av personal och säkerhetskon- troll av anläggningar. Ett sådant förfarande är avsett att underlätta för företag i medlemsstaterna att delta i säkerhetsskyddsklassifice- rade projekt i andra EU-länder. Medlemsstaterna kan på begäran och i enlighet med nationell lagstiftning bistå varandra vid säkerhetsutredningar i samband med säkerhetsgodkännande. Avtalet träder i kraft när samtliga medlemsstater slutfört de interna förfaranden som är nödvändiga för att avtalet ska kunna träda i kraft. 6.3Nationella funktioner i det internationella säkerhetsskyddsarbetet I huvudelen av internationella säkerhetsskyddsåtaganden finns krav på en samverkansfunktion som vanligtvis benämns Authority (NSA10). Ursprunget till denna funk- tion torde ha varit relativt tidiga säkerhetsbestämmelser i som föreskrev att varje medlemsland skulle utpeka en myndighet som hade ett nationellt ansvar för säkerhetsskyddsfrågor och som dess- utom skulle vara kontaktorganisation i internationella säkerhets- skyddsärenden inom Nato. Modellen började därefter även använ- das bilateralt mellan Natos medlemsländer som begrepp för den eller de myndigheter som parterna i generella säkerhetsskyddsavtal (GSA) utpekar som kontaktorganisationer. Även begreppet Authority (DSA) har sitt ursprung i Nato och det används för att beskriva den nationella myndighet som i ett land har det praktiska säkerhetsansvaret med fokus på industri- säkerhetsfrågor i internationella säkerhetskänsliga materielprojekt. Utöver dessa roller, som får anses vara de mest centrala funk- tionerna, har ytterligare specialiserade roller växt fram. En sådan roll är Authority11 (NCSA) som rör internationella krypto- och signalskyddsfrågor samt de därtill 10Akronymen NSA används även av den amerikanska signalspaningsmyndigheten . Den har inga likheter med NSA-funktionen i detta sammanhang. 11Inom EU används i stället begreppet Crypto Approval Authority, CAA. Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd hörande funktionerna Authority (KPA) och National Distribution Authority (NDA), vilka är kopplade till pro- duktion och distribution av signalskyddsnycklar. Information Authority () är en funktion som representerar ett land från ett it-säkerhetsperspektiv, särskilt i frågor som rör ackreditering och säkerhetsgodkännanden kring internationella säkerhetskänsliga informationssystem. Tempest Authority (TA), slutligen, hanterar frågor om krav på skydd mot röjande signaler (RÖS). Eftersom många medlemsstater i Nato även är EU-medlemmar blev det naturligt att huvuddelen av begreppen kom att användas i EU:s säkerhetsarbete där arbetet leds av medlemsstaternas NSA- funktioner tillsammans med säkerhetskontoret i general- sekretariatet i Europeiska unionens råd. Begreppen har även inar- betats i många länders lagstiftning. Ofta är huvuddelen eller samt- liga av rollerna kopplade till samma organisation. Enligt EU:s och Natos säkerhetsbestämmelser12 är en NSA en myndighet (eller myndighetsfunktion) som har ett nationellt ansvar för skyddet av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter och att bedöma hoten mot dessa uppgifter, att utfärda bestämmelser om skyddet av informationen samt att utföra tillsyn över myndig- heter som hanterar sådan information. Myndigheten ska vidare utgöra ett rådgivande organ till myndigheter som hanterar den säkerhetsskyddsklassificerade informationen och samordna natio- nella register för att kunna redovisa en spårbarhet när det gäller hantering av informationen. I arbetsuppgifterna ingår även att delta i internationella arbetsgrupper på säkerhetsskyddsområdet och att representera säkerhetsskyddsfunktionen i internationell samverkan. De flesta länderna i Nato och EU har lagt denna uppgift på militära eller civila säkerhetstjänster eller ibland skapat särskilda säkerhets- skyddsmyndigheter med NSA-rollen som utgångspunkt. 12 Rådets beslut av om säkerhetsbestämmelser för skydd av säkerhetsskyddsklassificerade EU-uppgifter (2013/488/EU) samt Security within the (Nato), C-M(2002)49. Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd I ansvarar för NSA-funktionen gentemot EU och Nato samt även gentemot WEU som dock torde vara obsolet . När det gäller NSA-rollen i förhållande till så innehar även denna roll utan att detta har formaliserats i författningstext. I ett regeringsbeslut13 uppdrog regeringen åt ett antal myndigheter, bl.a. Försvarsmakten och Säkerhetspolisen, att ställa expertis till förfogande för det arbete som NSA-funktionen vid (Utrikes- departementet) ska utföra. För bilateral samverkan är Försvarsmakten utpekad som NSA- funktion. Denna roll grundar sig inte på någon författningsregle- ring utan följer av bestämmelser i de generella säkerhetsskyddsavtal som har ingått med ett trettiotal länder. I en skrivelse från till Europeiska unionens råd 2007 meddelades att säkerhetskontoret vid den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten har rollerna som NCSA och NDA i Sverige.14 Det finns bestämmelser i nuvarande säkerhetsskyddslagstiftning som behandlar internationella relationer, bl.a. när det gäller - Säkerhetspolisens uppgift att svara på begäran om registerkontroll från andra länder. Detta är en typisk NSA-uppgift internationellt sett. Vidare är möjlighet att genomföra säkerhetsskyddad upphandling med säkerhetsskyddsavtal med företag för som ska delta i internationella säkerhetskänsliga projekt som rör utveckling eller produktion av försvarsmateriel, en typisk DSA-uppgift.15 Försvarsmakten och Säkerhetspolisen har bemyndi- gats att meddela föreskrifter och att utöva tillsyn vilket är uppgifter som normalt hör till en NSA-funktion. NSA-roll är reglerad i förordningen (1996:1515) med instruktion för . Enligt den ska vara den nationella säkerhetsmyndighet som ansvarar för att upprätthålla säkerheten för sekretessbelagda upp- gifter enligt Europeiska rådets säkerhetsföreskrifter samt enligt åtaganden om detta i överenskommelser med Västeuro- 13Uppdrag att biträda den nationella säkerhetsmyndigheten (NSA), UD2003/126/SSSB, . 14Response from concerning identification of NDA and NCSA, , A19E. 1517 § säkerhetsskyddsförordningen. Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd peiska unionen och Nato inom ramen för samarbetet Partnerskap för fred.16 Enligt arbetsordning ska chefen för besluta i dessa ärenden.17 Det framgår dock inte närmare i dessa bestämmelser hur uppgiften ska lösas. Försvarsmakten bemyndigas regelbundet i regeringsbeslut att förhandla generella säkerhetsskyddsavtal med andra länder. Det anges inte uttryckligen att Försvarsmakten gör detta i sin NSA- roll, men uppgiften tillkommer NSA-funktioner i andra länder, och motparten i avtalsförhandlingarna har uteslutande varit respektive lands NSA. Efter avrapportering beslutar regeringen att avtalen ska ingås. I avtalen regleras hur samverkan ska genomföras mellan parternas NSA-funktioner och vilka ärenden som dessa funktioner ska hantera. Vid minst ett tillfälle har frågan om vilka myndigheter som skulle vara NSA och DSA varit föremål för diskussion. Det gällde förhandlingen om ett säkerhetsskyddsavtal med med anledning av ett säkerhetsforskningssamarbete mellan och . I det fallet utfärdade Försvarsdepartementet en instruktion att Försvarsmakten skulle vara nationell säkerhetsmyndighet och verkställande säkerhetsmyndighet i det aktuella fallet.18 Som tidigare beskrivits är NSA-rollen i många länder kopplad till nationella säkerhetstjänster eller civila eller militära underrättelse- och säkerhetstjänster. Så är fallet i t.ex. , , Spa- nien och . Andra länder som t.ex. , och har inrättat en särskild säkerhetsmyndighet under premiärministerns kansli. Ytterligare en grupp länder har inrättat en särskild säkerhetsskyddsmyndighet med Natos och som grund. Till dessa länder hör , , , , och . 1620 § 8 förordningen (1996:1515) med instruktion för . 175 § 8 föreskrifter om ändring i föreskrifter med arbetsordning för (RKF 2014:2). 18Utpekande av NSA och DSA inom säkerhetsforskningsavtal med , Fö2007/2637/MIL, . 19En mer omfattande internationell utblick finns i kapitel 8. Folkrättsliga förpliktelser avseende säkerhetsskydd I är funktionen delad mellan Forsvarets Efterrett- ningstjenste (FE) och på Politiets Efterrettningstjenste (PET). FE har även rollen som och . deltar inte i verk- samhet som rör EU:s försvarspolitik. Genom att den största delen av EU:s säkerhetsskyddsklassificerade information hanteras inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken är FE:s roll när det gäller säkerhetsarbetet inom EU ytterst begränsad. FE fokuse- rar därför främst på säkerhetssamarbetet inom Nato och bilateralt. I är utpekad som NSA. Rollen gäller såväl NSA-funktionen bilateralt som gentemot mellanfolkliga organisationer. NSA-funktionen lyder under statssekreteraren och består av ett kansli. En stor del av arbetet samordnas med stöd från Skyddspolisen, Huvudstabens utredningsavdelning och Försvars- ministeriet vilka även aktivt deltar i NSA-arbetet. Dessa är formellt utpekade som DSA. är det enda landet som inte använder begreppet DSA för en myndighet som utpekats särskilt för indu- strisäkerhetsfrågor. Vidare är utpekat som NCSA. I är Nasjonal utpekad som NSA och fungerar även som DSA, NCSA och . Myndigheten har såväl ett nationellt som ett internationellt ansvar för säkerhets- skyddsfrågor. 7Myndigheter med uppgifter enligt säkerhetsskydds- lagstiftningen Vissa myndigheter har särskilda uppgifter i fråga om säkerhets- skydd. Det gäller framför allt Säkerhetspolisen och Försvarsmakten som har det huvudsakliga ansvaret för att utföra tillsyn och med- dela tillämpningsföreskrifter (se avsnitt 7.1.1 och 7.1.2). Vidare fyller en viktig funktion för skyddet av enskildas integritet vid säkerhetsprövning (se avsnitt 7.1.3). har vissa uppgifter i fråga om säkerhetsskyddsavtal som syftar till att underlätta för leverantörer som ska delta i ett internationellt samarbete på försvarsmateriel- området (se avsnitt 7.1.4).1 Några myndigheter har ett sektorsbestämt ansvar för att i fråga om säkerhetskänslig verksamhet hos vissa bolag, föreningar och stiftelser och enskilda verksamhetsutövare besluta om placering i säkerhetsklasser och registerkontroll och för att kontrollera säkerhetsskyddet (se avsnitt 7.2). Därutöver finns ett antal myndigheterna och samarbetsorgan som inte har något i säkerhetsskyddslagstiftningen utpekat ansvar men som har uppgifter och verksamhet som det i sammanhanget ändå finns anledning att redovisa (se avsnitt 7.3 och 7.4). 1 I fråga uppgifter till följd av internationella säkerhetsskyddsåtaganden se även redo- visningen i kapitel 6. Myndigheter med uppgifter enligt säkerhetsskyddslagstiftningen 7.1Myndigheter med särskilt ansvar blev Säkerhetspolisen en egen myndighet från att tidigare ha varit en del av . Säkerhetspolisen har till uppgift att skydda demokratiska system, med- borgarnas fri- och rättigheter och den nationella säkerheten. Säkerhetspolisens verksamhet kan i huvudsak delas in i fem områden (kontraspionage, kontraterrorism, författningsskydd, säkerhetsskydd och personskydd). Säkerhetspolisen ansvarar enligt 3 § förordningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen för att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet samt utreda och beivra bl.a. brott mot rikets säkerhet och brott mot lagen (2003:148) om straff för terroristbrott. Säkerhetspolisen ansvarar också för personskyd- det av den centrala statsledningen. Säkerhetspolisen får, utöver vad som följer av 47 § säkerhetsskyddsförordningen, ge råd om säkerhetsskydd. Säkerhetspolisen får även i övrigt ge råd för att förebygga brott mot rikets säkerhet eller andra särskilt viktiga sam- hällsintressen. Säkerhetspolisen får även efter medgivande av rege- ringen i särskilda fall bedriva uppdragsverksamhet när det gäller säkerhetsskydd och annat säkerhetsarbete. Säkerhetspolisen ska vidare enligt 18 § i sin instruktion till- handahålla Registerkontrolldelegationen vid sammanträdes- och kontorslokaler, kanslistöd och föredragande. Av säkerhetsskyddsförordningen framgår att Säkerhetspolisen har flera olika funktioner när det gäller säkerhetsskyddet. Om en hemlig uppgift kan ha röjts, ska det skyndsamt anmälas till Säkerhetspolisen, om röjandet kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte endast är ringa (10 §). Vidare ska en myndighet som avser att inrätta ett register som ska föras med hjälp av automatisk databehandling innehållande uppgifter av betydelse för rikets säkerhet i vissa fall samråda med Säkerhetspolisen (12 §). Säkerhetspolisen ska också besluta om registerkontroll när en framställan om det har gjorts från en annan stat eller en mellan- folklig organisation (22 §). Myndigheter med uppgifter enligt säkerhetsskyddslagstiftningen Säkerhetspolisen beslutar vidare om registerkontroll av person till skydd mot terrorism såvitt avser verksamhet vid statschefens och tronföljarens residens och bostäder samt statsministerns bostäder och statens egendom (26 § och 27 § 2). I det sammanhanget kan även nämnas att Säkerhetspolisen har vissa uppgifter enligt lagen (2014:514) om ansvar för vissa säkerhets- frågor vid statsministerns tjänstebostäder. Ytterligare uppgifter enligt säkerhetsskyddsförordningen följer av att regeringen kan överlåta åt Säkerhetspolisen att besluta om registerkontroll vid större evenemang, statsbesök eller andra liknande händelser som särskilt behöver skyddas mot terrorism (26 a §). Vidare ska den som har beslutat om registerkontroll göra en framställan om utlämnande av uppgifter hos som bereder ärendet inför beslut av Säkerhets- och integritetsskydds- nämnden (29 §). Det innefattar också att Säkerhetspolisen ska göra en särskild personutredning i de fall en anställning eller annat deltagande i verksamhet har placerats i säkerhetsklass 1 eller 2 och när framställan om registerkontroll har gjorts av en annan stat eller mellanfolklig organisation (34 §). Säkerhetspolisen ska också när det gäller placeringar i säkerhetsklass 1 hålla ett personligt samtal med den som säkerhetsprövningen gäller och till därefter redovisa de uppgifter som kommit fram (36 och 37 §§). Säkerhetspolisen kontrollerar säkerhetsskyddet vid myndigheter utom de myndigheter som hör till Försvarsdepartementet och , Försvarshögskolan samt Justitiekanslern (39 §).2 Säkerhetspolisen kan även utföra kontroll av säkerhets- skyddet hos sådana bolag, föreningar och stiftelser över vilka sta- ten, kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande samt enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism, eller enskilda som omfattas av ett säkerhetsskyddsavtal. Kontrollen ska i dessa fall utföras i samråd med de myndigheter som enligt 31 § säkerhetsskyddslagen eller 40 eller 41 § säkerhetsskyddsförord- ningen primärt ska kontrollera säkerhetsskyddet i dessa fall (42 §). 2 39 § säkerhetsskyddsförordningen återspeglar ännu inte den ändring i förordningen (1996:1515) med instruktion för som gäller från och som innebär att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap och Statens haveri- kommission numera hör till . Myndigheter med uppgifter enligt säkerhetsskyddslagstiftningen Säkerhetspolisen får meddela närmare föreskrifter om verkställigheten av säkerhetsskyddslagen i fråga om förfarandet vid registerkontroll samt meddela ytterligare föreskrifter om verk- ställigheten av säkerhetsskyddslagen (43 och 44 §§). Säkerhets- polisen ska på begäran lämna råd om säkerhetsskydd till , och dess myndigheter samt Justitiekanslern (47 §). har beslutat föreskrifter och allmänna råd om säkerhetsskydd (RPSFS 2010:03). Denna föreskriftsrätt ankommer på Säkerhetspolisen. Försvarsmakten är en statlig myndighet med ansvar för att upprätt- hålla och utveckla ett militärt försvar. Försvarsmakten ska enligt 2 § förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten kunna försvara och främja svensk säkerhet genom insatser nationellt och internationellt. Vidare ska Försvarsmakten kunna upptäcka och avvisa kränkningar av det svenska territoriet samt värna suveräna rättigheter och nationella intressen utanför det svenska territoriet. Försvarsmakten ska kunna lämna stöd till civil verksamhet. Enligt 3 b § förordningen med instruktion för Försvarsmakten ska Försvarsmakten bl.a. särskilt bedriva verksam- het enligt lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet, leda och bedriva militär säkerhetstjänst samt leda och samordna signalskyddstjänsten, inklusive arbetet med säkra kryptografiska funktioner som är avsedda att skydda skyddsvärd information. Liksom när det gäller Säkerhetspolisen har Försvarsmakten en- ligt säkerhetsskyddsförordningen flera olika funktioner när det gäller säkerhetsskyddet. Som exempel kan nämnas att en myndig- het som avser att inrätta ett register som ska föras med hjälp av automatisk databehandling innehållande uppgifter av betydelse för rikets säkerhet i vissa fall ska samråda med Försvarsmakten (12 §).