sou · H3B371d2 · 2015-08-04 00:00:00 — Bestämmelsen innebär att verksamhetschefen för den sjukhusenhet där barnet eller den unge vistas ska se till att socialnämnden eller SiS genast under- rättas, om barnet eller den unge önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen ska besluta att barnet eller den unge ska hindras från att lämna sjukhuset som behövs för att säkerställa att han eller hon kan föras över till ett ungdoms- hem. ska på begäran av verksamhetschefen vara skyldig att lämna biträde för att föra patienten till ett särskilt ungdomshem. Det förekommer att barn och ungdomar som vårdas med stöd av 3 § LVU initialt har behov av avgiftning. Det kan därför vara nödvändigt att låta vården inledas på sjukhus. Även under vård- tiden kan barnet eller den unge vara i behov av sjukhusvård. Sjukvårdspersonalen har inte någon möjlighet att hindra den som vårdas enligt LVU vid ett särskilt ungdomshem från att avvika vid sjukhusvård. Enligt 24 § tredje stycket LVM ska verksamhetschefen för den sjukhusenhet där missbrukaren vistas se till att socialnämnden eller SiS genast underrättas, om missbrukaren önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen ska vidare besluta att missbrukaren ska hindras från att lämna sjukhuset som behövs för att säkerställa att missbrukaren kan föras över till ett LVM-hem. I förarbetena till bestämmelsen påpekas att det inte är fråga om att hålla kvar patienten för behandling utan endast en åtgärd för att trygga att patienten inte avviker från LVM-vården. Verksamheten vid särskilda ungdomshem Verksamhetschefens rätt att hindra missbrukaren från att lämna sjukhuset har därmed inte ansetts utgöra något avsteg från principen om självbestämmande och frivillighet inom hälso- och sjukvården. Att låta patienten vårdas på sjukhuset under bevakning av personal från LVM-hemmet har i förarbetena förkastats, bl.a. med motiveringen att det skulle vara mer ingripande för patienten, riskera att störa övrigt vårdarbete på avdelningen och kräva ökade resurser. När det gäller dömda som är föremål för verkställighet av sluten ungdomsvård finns en bestämmelse som stadgar att den som behöver sjukvård utanför det särskilda ungdomshemmet ska stå under bevakning, om det finns anledning till det (19 § LSU). SiS har i en skrivelse till regeringen föreslagit att en motsvarande bestämmelse som den som finns i 24 § tredje stycket LVM bör införas när det gäller ungdomar vid de särskilda ungdomshemmen. Ur ett patientsäkerhetsperspektiv är det oacceptabelt att ett barn eller en ungdom riskerar att inte få tillgång till sjukhusvård på grund av risken för att han eller hon avviker därifrån. Utredningen föreslår därför att LVU kompletteras med en bestämmelse som innebär att verksamhetschefen för den sjukhusenhet där barnet eller den unge vistas ska se till att socialnämnden eller SiS genast underrättas, om barnet eller den unge önskar lämna eller redan har lämnat sjukhuset. Verksamhetschefen ska vidare vara skyldig att besluta att barnet eller den unge ska hindras från att lämna sjuk- huset som behövs för att säkerställa att han eller hon kan föras över till ett ungdomshem. Utredningen vill i samman- hanget erinra om att inga behandlingsinsatser eller åtgärder får vidtas i strid med barnets eller den unges uttryckliga vilja som han eller hon hålls kvar och hindras att lämna sjukhuset. Enligt 45 § LVM är polismyndigheten på begäran av verksam- hetschefen skyldig att lämna biträde för att föra patienten till ett LVM-hem. Utredningen föreslår att en motsvarande bestämmelse om biträde för att föra patienten till ett särskilt ungdomshem införs i den nya LVU. Av 24 § LVM framgår att om den enskilde behöver sjukhusvård , ska han eller hon ges tillfälle till sådan vård. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i LVU. Utredningen föreslår att den ovan föreslagna bestämmelsen i klargörande syfte inleds med att om barnet eller den unge behöver sjukhusvård ska han eller hon ges tillfälle till sådan vård. Verksamheten vid särskilda ungdomshem Motsvarande ändringar i LSU och LVM Som framgår ovan finns det redan bestämmelser i 19 § LSU och 24 § tredje stycket LVM som reglerar frågan om kvarhållande av patienter som är föremål för vård enligt LSU eller LVM. 17.6.20 Rätt att överklaga skyddsåtgärderna Utredningens förslag: Rätten att överklaga skyddsåtgärderna ska utökas så att även beslut om kroppsvisitation, ytlig kropps- besiktning, vård vid låsbar enhet, skyldighet att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov samt övervakning av brev och andra försändelser får överklagas till förvaltningsrätten. Dessutom ska de nya skyddsåtgärderna visitation av bostads- rum och avskiljning med öppen dörr få överklagas till förvalt- ningsrätten. Enligt 42 § första stycket LVU får SiS beslut överklagas hos förvalt- ningsrätten, om beslutet innebär inskränkningar i särskilt fall av rätten för den som vistas i hemmet att föra telefonsamtal eller ta emot besök, gäller vård i enskildhet, gäller hållas i avskildhet, eller avser förstörande eller försäljning av egendom. Övriga beslut får inte överklagas, dvs. beslut om vård vid låsbar enhet, förbud mot berusningsmedel m.m. och omhändertagande av egendom, kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning, skyldighet att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svett- prov, samt övervakning av brev och andra försändelser. Verksamheten vid särskilda ungdomshem Det är utredningens uppdrag att stärka rättssäkerheten för barnet eller den unge. En väsentlig del av rättssäkerhetsbegreppet är kontrollen av att reglerna iakttas. Det sker främst genom tillsyn, partsinsyn, insyn genom offentlighetsprincipen samt rätten till överprövning, normalt hos domstol. Enligt utredningen är det ett grundläggande krav att beslut om inskränkningar i fri- och rättigheter ska kunna prövas av en högre instans. Även om det kan anföras att en möjlighet att överklaga vissa av skyddsåtgärderna inte gör någon skillnad för den enskilda individen eftersom beslutet redan är verkställt, så har överklagandet ett värde i form av kontroll och vägledning. Det kan vidare tilläggas att samtliga tvångsåtgärder enligt LSU får överklagas till förvalt- ningsrätten. Utredningen föreslår således att även beslut om kroppsvisitation och ytlig kroppsbesiktning, vård vid låsbar enhet, skyldighet att lämna blod-, urin-, utandnings-, saliv- eller svettprov samt övervakning av brev och andra försändelser ska få överklagas till förvaltningsrätten. Dessutom ska de nya skyddsåtgärderna visitation av bostadsrum och avskiljning med öppen dörr få överklagas till förvaltnings- rätten. Motsvarande ändringar i LSU och LVM Som framgår ovan kan samtliga kontroll- och tvångsåtgärder enligt LSU överklagas till förvaltningsrätten. Utredningen har inte utrett behovet av en utökning av rätten att överklaga beslut om tvångs- åtgärder enligt LVM. Utredningen lämnar därför inte förslag till en motsvarande utvidgning av 44 § LVM. 17.6.21 Rätt till offentligt biträde Utredningens förslag: Barnet eller den unge ska ha rätt till offentligt biträde vid överklagande av beslut om skyddsåtgärder. Barn är inte behöriga att själva överklaga beslut om de särskilda befogenheterna. Om barnet är så är det den unges vårdnadshavare som har talerätt i dessa mål. Verksamheten vid särskilda ungdomshem därför institutioner som har ungdomar i sin vård utarbeta rutiner som säkerställer att vårdnadshavare utan dröjsmål delges beslut som får överklagas enligt 42 § LVU. SiS erfarenhet är att vårdnadshavaren inte alltid finns tillgänglig för de barn som vårdas vid de särskilda ungdomshemmen och de saknar därför den insyn som krävs för att kunna tillvarata barnets intressen. Den möjlighet som barn har att få ett beslut om de särskilda befogenheterna prövat av domstol är enligt SiS därmed mycket begränsad. Som ett led i utredningens målsättning att stärka barnets rätt i samband med tvångsvård, föreslår därför utredningen att barnet eller den unge ska ha rätt till offentligt biträde vid överklagande av beslut om skyddsåtgärder. Motsvarande ändringar i LSU och LVM Utredningen bedömer inte att det finns samma behov av offentligt biträde vid överklagande av beslut om tvångsåtgärder enligt LVM. Utredningen har inte utrett behovet av offentligt biträde vid över- klagande av beslut om tvångsåtgärder enligt LSU. Utredningen lämnar därför inte förslag till motsvarande ändringar i LSU och LVM. 17.6.22Systematiskt kvalitetsarbete för att minska behovet av skyddsåtgärder Utredningens förslag: Det ska införas en ny bestämmelse som innebär att SiS kvalitetssäkringsarbete särskilt ska omfatta åtgärder som syftar till att minska behovet av skyddsåtgärder. I departementspromemorian Delaktighet och rättssäkerhet vid psykiatrisk tvångsvård (Ds 2014:28) lämnas en rad förslag för att stärka patientsäkerheten och rättssäkerheten för den som vårdas med stöd av LPT och lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård (LRV). För att understryka vikten av ett fortgående arbete med att minska användningen av tvångsåtgärder inom ramen för tvångs- vården föreslås att det i respektive tvångslag ska införas en kompletterande bestämmelse som tydliggör att det kvalitets- säkringsarbete som vårdgivare är ålagda enligt hälso- och sjuk- Verksamheten vid särskilda ungdomshem vårdslagen (1982:763, HSL) ska omfatta åtgärder som syftar till att minska behovet av tvångsåtgärder. Utredningen anser att en motsvarande koppling mellan det systematiska förbättringsarbetets innehåll och minskning av tvångs- åtgärder även bör införas inom tvångsvård. Som redovisas i kapitel 5 ska kvaliteten i verksamhet inom systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras (3 kap. 3 § SoL). Enligt föreskrifter och allmänna råd definieras även den verksamhet som SiS bedriver som socialtjänst. Utredningen föreslår därför att det ska införas en bestämmelse i den nya LVU om att det kvalitetssäkringsarbete som avses i 3 kap. 3 § SoL särskilt ska omfatta åtgärder som syftar till att minska behovet av skyddsåtgärder. Motsvarande ändringar i LSU och LVM Utredningen har inte utrett behovet av motsvarande bestämmelser i och LVM. 18Utslussning och stöd efter avslutad placering Vårdens upphörande vid avslutad placering uppmärksammas i direktiven utifrån behovet av samverkan när barn och unga ska avsluta sin tid på institution. kan olika former av vård och behandling ha förekommit som också kan behöva fort- sätta efter institutionstiden för att ge långsiktiga effekter. Sam- verkan mellan berörda aktörer, såsom föräldrar, skola, institution och socialtjänst är i dessa fall av avgörande vikt. Utredningen ska pröva behovet av åtgärder för att utveckla samverkan inför upp- hörande av vård på institution. Utredningen har, utifrån uppdraget, valt att i detta kapitel behandla frågor om utslussning och stöd efter avslutad placering för unga i övergången till vuxenlivet. Allmänna frågor om social- nämndens beslutsunderlag och planering behandlas i kapitel 9 medan övergripande frågor om samverkan tas upp i kapitel 15. 18.2.1Stöd och hjälp efter avslutad placering – en avgörande del av det samlade stödet Forskning har visat att stöd och hjälp till barn och unga efter en avslutad placering har stor betydelse för att vården ska leda till goda resultat. Främst är det situationen för unga som lämnar institutions- vård som har uppmärksammats. De behöver få möjlighet att tackla utmaningarna i övergångsfasen mellan placering och självständig vuxentillvaro gradvis , men förväntas i stället stå Utslussning och stöd efter avslutad placering på egna ben snabbare än jämnåriga ungdomar. Vad som avgör hur det går har samband med kvaliteten på den vård ungdomarna har fått, hur övergången från vården ser ut och vilket stöd de får efter att de lämnat vården.1 Enligt en kunskapsöversikt som och skrivit för Forte förefaller utebliven behandling efter institutionsvården vara ett av de största hindren för att de resultat som uppnåtts under vården ska bestå. Betydelsen av en förändrad hemmiljö har dokumenterats i många undersökningar. För ung- domar med emotionella problem är det som händer efter institu- tionsvistelsen viktigast för att resultaten ska bli positiva.2 Enligt en annan kunskapsöversikt, utgiven av Välfärds- center, visar så gott som all internationell forskning att det går bättre för barn i fosterhem som får eftervård, jämfört med de som inte får det. Det finns dock bara ett fåtal utvärderingar som har genomförts på ett sådant sätt att det går att fastställa orsakssamband. beskrivs eftervårdsprogram därför som ”lovande” men inte som ”evidensbaserade” i interna- systematiska kunskapsöversikter.3 För svensk del har forskare konstaterat att eftervårdstanken är närvarande i ungdomsvården. Insatserna kan dock variera mellan en sporadisk stödkontakt med socialsekreterare till omfattande öppenvårdsinsatser och olika boendeformer.4 Det finns inte några etablerade program för ungdomar som lämnar samhällsvården i motsvarande de som finns i andra länder. Området anses inte heller ha fått mycket uppmärksamhet.5 Ett sätt att beskriva de utmaningar som ligger i väl fungerande stöd och hjälp efter avslutad placering är att utgå från situationen för unga vuxna som varit placerade i social dygnsvård. I kapitel 15 refererades resultat från forskning och andra studier som visar att barn och unga som varit placerade i dygnsvård har större risk än jämnåriga för ohälsa och flera andra problem efter att placeringen avslutats. Utöver det är det också känt att barn och unga som 1Stein M (2006). 2Forte (2015) s. 5. 3Nordens Välfärdscenter (2015) s. 20. 4Andersson (2012) s. 18. 5Höjer I & (2010) s. 118–127. Utslussning och stöd efter avslutad placering tidigare varit placerade i större utsträckning saknar aktivitet och har fått ekonomiskt bistånd. Av de 25-åringar som hade varit utan aktivitet som förvärvsarbete eller studier under de närmast föregående två åren hade tidigare varit placerade i HVB eller i familjehem inom barn- och ungdomsvården. –ökade antalet tidigare placerade 25-åringar i den situationen med . När det gäller ekonomiskt bistånd hade av de unga vuxna i åldrarna 18–24 som fick bistånd tidigare varit placerade i familjehem och i HVB. Bland de som fick långvarigt ekonomiskt bistånd 2011 – det vill säga ekonomiskt bistånd under ett kalenderår – hade ungefär en tredjedel varit placerade i familjehem som barn och unga och en ungefär lika stor andel i HVB.6 Ett annat sätt att närma sig utmaningarna är att utgå från vad ungdomar som lämnat samhällsvården säger om sina erfarenheter och farhågor. I har ungdomar som intervjuats uttryckt en stor oro för hur de ska hantera frågor som ekonomi, arbete och möjlighet att ordna bostad efter samhällsvårdens upphörande. De har också uttryckt oro för att bli isolerade och utan emotionellt och praktiskt stöd, eftersom de sällan har familj och nätverk att återvända till som kan ge dem nödvändigt stöd.7 Behovet av väl fungerande stöd och hjälp efter avslutad placering har betonats . Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén ansåg att det är ett stort problem för det enskilda barnet när eftervården inte fungerar. I värsta fall kan en omfattande behandlingsinsats omintetgöras. Med en väl fungerande eftervård eller utslussning skulle antalet barn och unga som återplaceras för vård kunna minska. Det finns, enligt kommittén, flera grupper som kan ha ett särskilt behov av långsiktigt stöd. Ett exempel är ungdomar som vuxit upp i familje- hem och fått sin största känslomässiga anknytning där, 6Socialstyrelsen (2013f) s. 17 ff. 7Höjer I & (2009). Utslussning och stöd efter avslutad placering som de förlorat kontakten med sina anhöriga. Dessa ungdomar kan ha behov av stöd i form av boende och personligt eller ekonomiskt stöd.8 Efter förslag från Sociala barn- och ungdomsvårdskommittén förtydligades socialnämndens skyldighet att i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det egna hemmet upphört (5 kap. 1 § SoL, se nedan). har konstaterat att det särskilda stödet till samhällsvårdade barn och unga ofta upphör i samband med att de slutar gymnasiet enligt den praxis som har utvecklats. Utredningen ansåg att samhället bör se till att ungdomar i sam- hällsvård får samma stöd som ungdomar i allmänhet får av sina föräldrar när de är på väg ut i vuxenlivet. bör ha ansvar för att det före utskrivningsfasen görs upp en långsiktig planering över det stöd som kan behövas och som utgår från ungdomens specifika behov. Utredningen ansåg vidare att det finns skäl att överväga införandet av en uttalad skyldighet för placeringskommunen att ansvara för eftervård fram till . Det ansågs också angeläget att tydliggöra vad stödet ska omfatta och vilken kommun som ska vara ansvarig. Att ansvaret är tydligt berör inte minst de ungdomar som inte själva efterfrågar stöd och där det kan behövas information och ett visst motivationsarbete.9 konstaterade att upplevelserna hos de som varit placerade inte alltid handlar om vanvård utan också om den ensamhet och ofta bristfälliga rustning inför vuxen- livet som många unga vuxna måste brottas med, efter att ha till- bringat stora delar av sin uppväxt i familjehem och på institution. Även där samhällsvården har fungerat bra är ungdomar som lämnar samhällsvården och går ut i vuxenlivet ofta ensammare och mer utlämnade, jämfört med andra ungdomar. lyfte fram behovet av stöd till föreningar som vänder sig till ungdomar och unga vuxna som är eller har varit placerade.10 8SOU 2005:81 s. 240 och 317 f. 9SOU 2009:68 s. 91 f. 10SOU 2011:9 s. 182 f. Utslussning och stöd efter avslutad placering Utredningens bedömningar och förslag om samverkan kring pla- cerade barn och unga i kapitel 15 är av betydelse också för den samverkan som kan behövas vid utslussning och om stöd och hjälp efter avslutad placering. Det gäller inte minst förslaget om överens- kommelser mellan landsting och kommuner om samverkan om placerade barn. Som framgår av kapitel 15 bör överenskommelserna också omfatta samverkan vid planeringen inför avslutandet av en placering, t.ex. om stöd och vård vid psykisk ohälsa hos de barn och unga som lämnar samhällsvården. Samordnad individuell plan är också ett viktigt verktyg för att säkerställa ett samlat stöd när en placering avslutas och efter att den har avslutats. Pågående utvecklingsarbete refereras också i kapitel 15, bl.a. det uppdrag som regeringen gett (SiS) och Specialpedagogiska skolmyndigheten (SPSM) att utveckla och pröva en modell för obruten skolgång och stärkt skolförankring för de ungdomar som vårdas i ett statligt ungdomshem. Projektet ska slutredovisas senast den 1 april 2016.11 En vanlig term i dessa sammanhang är ”eftervård”. Utredningen har dock valt att i sina beskrivningar, överväganden och förslag tala om stöd och hjälp efter avslutad placering. Sådant stöd och sådan hjälp kan planeras inom ramen för samhällsvården, men stödet och hjälpen behöver också bestå av andra insatser och kontakter. I detta kapitel används termen ”eftervård” i referat av texter där den används. övrigt används benämningen ”stöd och hjälp efter avslutad placering”. 11 S2012/4969/FST. Utslussning och stöd efter avslutad placering 18.3Förberedelse inför vårdens upphörande och successiv utslussning Enligt 21 § LVU ska socialnämnden noga förbereda den unges åter- förening med den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne. Det finns ingen bestämmelse som på motsvarande sätt särskilt berör förberedelserna inför upphörande av en SoL-placering. Vid en placering i familjehem eller HVB ska en särskilt utsedd socialsekreterare ansvara för kontakten med barnet eller den unge (6 kap. 7 c § SoL). I ansvaret ligger bl.a. att ha huvudansvaret för att placeringen fungerar enligt vårdplan och genomförandeplan.12 Genom reglerna om genomförandeplan finns en fungerande struktur för att planera och följa upp insatser under vårdens genomförande i dialog med barnet, föräldrarna, personal eller familjehemsföräldrar. Genomförandeplanen är ett lämpligt redskap även för förberedelserna inför vårdens upphörande och förutsätter samverkan med andra huvudmän och verksamheter.13 Enligt allmänna råd bör genomförandeplanen innan vården upphör kompletteras med uppgifter om hur barnet eller den unge ska förberedas för tiden efter placeringen i familjehem eller HVB.14 18.3.2Stödmaterial inom ramen för BBIC har, inom ramen för handläggnings- och doku- mentationssystemet Barns behov i centrum (BBIC), tagit fram ett stödmaterial för arbetet med unga som ska lämna HVB eller familjehem. Materialet kallas ”På väg” och syftar till att uppmärk- samma behovet av insatser och förbättra stödet när ungdomar lämnar vården för att leva ett eget vuxenliv. Det består av enkäter, fördjupningsmaterial och formulär. Enkäterna (till den unge, föräldrar, personal vid HVB och familjehemsföräldrar) är en form av screening för att bedöma om den unge behöver insatser. Om så är fallet kan den unge ansöka om stöd och då blir det aktuellt att 2012/13:10 s. 79. 1311 kap. 3 § andra och tredje styckena SoL. 5 kap. 1 a § andra stycket SoF och 7 kap. 2 och 3§§ SOSFS 2012:11. 148 kap. SOSFS 2012:11. Utslussning och stöd efter avslutad placering använda de särskilt anpassade formulär som finns för denna grupp avseende utredning, genomförandeplan respektive uppföljning av pågående insatser. Det betonas att arbetet ska påbörjas och att erbjudande om hjälp kan behöva upprepas eftersom många ungdomar vill klara sig utan hjälp.15 18.3.3Placering med stöd av LVU i det egna hemmet I utslussningsskedet kan det också bli aktuellt att använda möjligheten till en placering med stöd av LVU i det egna hemmet. Vård med stöd av LVU ska alltid inledas utanför den unges eget hem. Enligt 11 § andra stycket LVU får socialnämnden därefter medge att den unge vistas i sitt eget hem, om detta kan antas vara bäst ägnat att främja vården av honom eller henne. Så länge beslutet gäller kan den unge återigen flyttas från sitt hem, om det visar sig nödvändigt. Hur länge vård i det egna hemmet kan pågå har inte behandlats i förarbetena. Enligt allmänna råd måste den tid som LVU i hemmet kan pågå vara en bedömningsfråga i varje enskilt fall, med beaktande av bl.a. barnets ålder, den tid barnet varit omhändertaget och förhållandena i det egna hemmet. Vården i det egna hemmet bör dock inte fortgå mer än någon kortare tid.16 var 300 barn och unga placerade i det egna hemmet, vilket innebär av de LVU-placerade. av dessa var eller äldre.17 18.4Stöd och hjälp efter avslutad placering – regler och tillämpning 18.4.1Ansvar för stöd och hjälp Enligt 5 kap. 1 § SoL har socialnämnden en skyldighet att i sin omsorg om barn och ungdom tillgodose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan vård och fostran utanför det 15Information på webbplats (). 16SOSFS 1997:15 s. 62 f. 17Socialstyrelsen (2014c) tabell 12 och 15. Utslussning och stöd efter avslutad placering egna hemmet upphört. Enligt förarbetena kan en väl planerad och fungerande eftervård minska antalet barn och unga som behöver placeras för vård upprepade gånger och underlätta unga människors etablering i samhället. Regeringen bedömde att arbetet med hur barn och unga får stöd inför, under och efter utslussning och upp- följning behöver utvecklas i . Hänvisning gjordes till och där det finns program för utslussning och uppföljning. Bestämmelsen gäller oavsett om placeringen varit kort- eller långvarig och oavsett om barnet eller den unge återförenas med föräldrarna eller flyttar till eget boende. Den preciserar inte vad stödet kan omfatta eller hur länge ungdomar som lämnar samhälls- vården kan påräkna samhällets stöd. I förarbetena hänvisas till att LVU kan ges till unga som inte fyllt . Det sägs också att ungdomstiden numera ofta sträcker sig förbi myndighets- åldern och att berörda ungdomar efter att skolgången har avslutats kan ha behov av stöd i form av boende och personligt eller ekonomiskt stöd.18 I detta sammanhang kan också nämnas kommunernas aktivitets- ansvar enligt 29 kap. 9 § skollagen.