sou · H3B371 · 2015-08-04 00:00:00 — En bestämmelse infördes i SoF om att social- nämnden regelbundet och minst en gång vid sammanträde informellt ska överväga om vård enligt lagen fortfarand behövs.60 I och med den nya LVU fördes bestämmelsen över till LVU och tidsgränsen ändrades från minst en gång till minst en gång var sjätte månad. Skälet till att tätare överväganden påbjöds var behovet av ökad insyn från socialnämndens sida. Med den strävan som finns om återförening behövdes, enligt för- arbetena, tätare kontroller av hur man inom har lyckats upprätthålla kontakten mellan föräldrarna och barnen och vilket stöd som dessa har fått.61 fördes en bestämmelse in i SoL om överväganden även vid frivilliga placeringar. Enligt allmänna råd bör övervägandet göras med utgångspunkt i vårdplanen, innehålla information om hur vården bedrivs samt hur barnets och föräldrarnas förhållanden utvecklar sig. Vid vård enligt LVU är det också viktigt att redovisa vårdnads- havarens inställning till fortsatt vård och om det är tänkbart att fortsätta vården med samtycke.62 Övervägandet har nära samband med socialnämndens ansvar att noga följa vården enligt 6 kap. 7 b SoL och 13 a § LVU. Denna regelbundna uppföljning ger underlag till övervägandet.63 1979/80:1 del A s. 501 ff. 1989/90:28 s. 75. 62SOSFS 1997:15 s. 67. 63Socialstyrelsen (2012d) s. 222. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.10.2 Inget formellt förfarande Ett övervägande är inget formellt förfarande utan endast en information till socialnämnden. Detta förenklade förfarande motiverades i förarbetena med att en obligatorisk prövning i miljö- fallen varje halvår skulle kunna skapa en oro och otrygghet hos barnet, de biologiska föräldrarna och familjehemsföräldrarna. Det skulle kunna motverka syftet med placeringen, nämligen att skapa trygga och stabila förhållanden för barnet.64 Det finns inget krav på att övervägandet ska vara skriftligt men enligt bör det finnas ett skriftligt underlag, även om det inte behöver vara så omfattande.65 vid sitt övervägande att det finns anledning att ifrågasätta om vården ska fortsätta bör nämnden ta upp frågan till formell omprövning. Då ska nämnden ta initiativ till att en utredning görs som senare föreläggs nämnden med förslag till beslut. Förvaltningslagens bestämmelser om kommunicering m. m. blir då tillämpliga.66 13.10.3 Övervägandet ska även vara framåtsyftande infördes ett tillägg i de aktuella bestämmelserna om att socialnämnden också ska överväga hur vården bör inriktas och utformas. Enligt regeringen var syftet ökad förutsägbarhet och öppenhet kring de bedömningar som görs och därigenom bidra till att uppnå långsiktiga och stabila lösningar utifrån barnets bästa. Frågan om barnets framtida boende bör regelbundet föras på tal så snart det står klart att barnet behöver stanna kvar och växa upp i familjehemmet. I vissa fall kan den långsiktiga planeringen göras på ett tidigt stadium, t.ex. om det kan antas att föräldrarna inom överskådlig tid inte kommer att kunna utöva den praktiska vården av barnet. I andra fall kan det ta och sammanfalla med treårsregeln för övervägande av vårdnadsöverflyttning eller . Det är förutsättningarna i det enskilda fallet som avgör när en sådan diskussion ska inledas och hur den ska 1989/90:28 s. 76 och SOSFS 1997:15 s. 62. 65SOSFS 1997:15 s. 67. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Det påverkas exempelvis av allvarlighetsgraden i den problematik som har föranlett placeringen, föräldrarnas inställning, deras tillgång till adekvat behandling etc. En annan aspekt är barnets situation och bedömningen av hur det enskilda barnet på- verkas av den ovisshet som finns när det gäller frågan om att stanna kvar i familjehemmet eller återvända hem.67 Inom ramen för ett pågående regeringsuppdrag om uppföljning av lagändringarna fr.o.m. kommer att följa upp de nya bestämmelserna om övervägande av vården samt i vilken mån barn och unga kommer till tals i planeringen av vårdens inriktning och utformning. Uppföljningen ska senast redo- visas den 1 december 2015.68 I de kontakter som utredningen har haft har det framkommit att den regelbundna information till nämnden som övervägandena innebär anses värdefull. I praktiken ser man inte övervägandet som en kontroll av hur återföreningsprincipen efterlevs, även om det var intentionen när förfarandet infördes. Övervägandena är i praktiken en rapport till nämnden om vad som har framkommit vid den löp- ande uppföljningen av barnet. En återkommande invändning mot övervägandena är att de kan innebära en oro för alla inblandade, inte minst för barn som är medvetna om att det sker någon form av avstämning varje halvår. I praktiken uppfattas nämligen överväg- andet ofta som en omprövning. Den ändrade bestämmelsen om att övervägandet också ska vara framåtsyftande verkar ännu inte fått genomslag. Det finns som tidigare nämnts en osäkerhet kring det lagliga stödet för att ha dialog med vårdnadshavaren om att barnet kan behöva växa upp i familjehemmet. Vissa anser att övervägandena skulle kunna göras mer sällan när vården pågått , t.ex. en gång , medan andra menar att en negativ konsekvens därmed skulle kunna bli att upp- följningsbesöken också blir glesare. 2012/13:10 s. 81 f. 68Socialdepartementet S2013/6265/FST (delvis). Tryggheten för långsiktigt placerade barn Enligt 21 § LVU ska socialnämnden besluta att vården ska upphöra när vård med stöd av lagen inte längre behövs. Nämnden ska noga förbereda den unges återförening med den eller dem som har vård- naden om honom eller henne. Vård med stöd av 2 § LVU ska upp- höra senast när den unge fyller och vård med stöd av 3 § LVU ska upphöra senast när den unge fyller . I lag och förarbeten förutsätts att vården i miljöfallen huvudsak- ligen upphör på socialnämndens initiativ eller i samförstånd med vårdnadshavaren. Det finns ingen särskild bestämmelse om att en begäran från vårdnadshavare eller processbehöriga barn måste utredas och leda till ett beslut av socialnämnden. Inte heller har i sina allmänna råd om tillämpningen av LVU berört det som går under namnet hemtagningsbegäran. En begäran om att vården ska upphöra innebär att det uppkommer ett förvaltningsrättsligt ärende som ska utredas och avgöras med ett formellt beslut.69 Parterna har rätt till offentligt biträde och beslutet kan överklagas. 13.11.2Bedömningen ska relateras till det ursprungliga vårdbehovet ska pröva om tvångsvården kan upphöra när det finns skäl till det. Enligt förarbetena är det en viktig uppgift för nämnden att se till att vård enligt LVU inte pågår än vad som är nödvändigt med hänsyn till omständigheterna. Bedöm- ningen av när vård enligt LVU kan och bör upphöra ska relateras till det vårdbehov som ursprungligen föranledde omhändertagan- det. Enligt förarbetena ska vården förklaras avslutad så snart det inte längre finns behov av att utöva de särskilda befogenheter som 69 (2012d) s. 251. Tryggheten för långsiktigt placerade barn lagen ger nämnden. Det är den unges behandlingsbehov som ska vara bestämmande för hur vården ska bestå.70 HFD har uttalat att det förhållande att ett barn känner oro inför att lämna sitt familjehem och eventuellt kan ta skada av en förflytt- ning inte är en fråga som ska beaktas inom ramen för bedömning av om vård med stöd av LVU ska upphöra eller ej. HFD har hänvisat till att sådana omständigheter i stället får beaktas i prövningen av flyttningsförbud och vårdnadsöverflyttning.71 Denna strikta tolkning har ifrågasatts utifrån de övergripande strävandena efter stabilitet och kontinuitet som framhålls i olika förarbeten.72 Problematiken med den bristfälliga samordningen av rättspro- cesserna när det gäller vårdens upphörande, flyttningsförbud och vårdnadsöverflyttning behandlas längre fram i detta kapitel under rubriken och stabilitet i tre olika processer. 13.11.3 Förhållandena bör vara stabilt förbättrade har i sina allmänna råd om tillämpningen av LVU gjort en tolkning av när vården kan upphöra som kan uppfattas mindre strikt än den rättspraxis som har redovisats ovan. Enligt ska socialnämnden vid bedömningen beakta om de förhållanden som låg till grund för vårdbeslutet har upphört och om den aktuella situationen i hemmet är tillfredsställande. Andra missförhållanden än de ursprungliga kan ha tillkommit, vilka i sig kan utgöra skäl för fortsatt vård. Hemmiljön måste även ha hunnit stabiliseras. Det understryks att enbart förbättringar i hemför- hållandena som kan antas vara mer varaktiga och genomgripande bör föranleda vårdens upphörande. Förändringarna av föräldrarnas situation ska vara av mer permanent karaktär.73 Enligt allmänna råd kan barnet också ha ett sär- skilt behov av vård och behandling till följd av sina upplevelser före placeringen. Detta särskilda vårdbehov kan kvarstå även sedan för- hållanden i hemmet har förbättrats. För att vården ska kunna upp- 1979/80:1 del A s. 587 f. 71RÅ 1987 ref. 123 och HFD 2012 ref. 35. 72Leviner P (2014). 73SOSFS 1997:15 s. 80 f. hänvisar angående kravet på att föräldrarnas situation ska vara stabil till en dom i , serie A no. 130, § 76, där var part. Tryggheten för långsiktigt placerade barn höra måste hemmet även kunna tillgodose dessa behov eller acceptera att den unge får nödvändig behandling. Det förutsätter en insikt om den unges behov. Ett önskemål om att mycket abrupt få hem den unge kan tyda på en oförmåga att se den unges behov och att sätta dem före sina egna. En bedömning av om vården med stöd av LVU behöver fortsätta måste enligt utgå från det enskilda barnet, dess behov och vårdnadshavarens möjligheter att tillgodose dem. menar att nya missförhållanden kan ha tillkommit som i sig kan utgöra skäl för fortsatt vård.74 Även hävdade att förbättringen i föräldrarnas situation ska vara stabil och bestående innan vården kan upphöra för att undvika att barnet återigen ska behöva placeras. Utredningen menade att ett sådant synsätt har accepterats av i bl.a. första målet 1 mot (2/1987/125/176).75 13.11.4 förslag till förändring ifrågasatte, beträffande tillämpningen av nu- varande 21 § LVU, om en bedömning som så ensidigt beaktar föräldrarnas förhållanden utan hänsyn till barnets eller den unges egen situation står i överensstämmelse med barnkonven- tionen. Barn och unga som får vård enligt LVU är sårbara, eftersom de innan omhändertagandet har levt under otrygga förhållanden och varit med om svåra upplevelser och därtill en separation från sina föräldrar. Stora ansträngningar bör därför göras för att skydda dem från ännu en separation om denna bedöms bli svår och uppslitande. För att säkerställa att de rättigheter som barnet har enligt också förankras i LVU föreslogs att bestäm- melsen skulle ändras så att beslut om att vården ska upphöra inte får fattas om det strider mot barnets bästa. Enligt förslaget skulle hänsyn tas till den tid som barnet vårdats utanför det egna hemmet, barnets anknytning till den eller dem som vårdar det och hur umgänget mellan barnet och vårdnadshavaren har varit. Barnets vilja skulle tillmätas allt större betydelse ju äldre barnet 74SOSFS 1997:15 s. 80 f. 75SOU 2000:77 s. 147. Tryggheten för långsiktigt placerade barn är.76 Se även avsnitt 13.13.4 när det gäller förslag från olika utredningar om hur bestämmelserna om vården upphörande och flyttningsförbud kan samordnas bättre. 13.11.5 Hemflyttning ska vara noga förberedd I 21 § LVU stadgas att socialnämnden noga ska förbereda den unges återförening med den eller dem som har vårdnaden om honom eller henne. framhåller i sina allmänna råd vikten av en medveten planering som leder fram till hem- flyttning. Det är av stor vikt att umgänget fungerar och alla berörda parter måste vara införstådda med planeringen, inte minst barnet. Förberedelserna måste utgå från det enskilda barnet, dess situation, behov och inställning. Generellt sett bör en successiv ökning av umgänget ske och tidpunkten för hemflytt- ningen väljas med hänsyn till vad som är lämpligt för barnet, t.ex. med tanke på skolgången.77 Tilläggas kan att resone- mang utgår ifrån att det går att nå samförstånd om en sådan succes- siv hemflyttning. Det är inte alltid fallet när vården upphör efter domstolsbeslut. En allmän uppfattning som framförts vid de kontakter som utred- ningen har haft är att det finns behov av att begränsa vårdnads- havarens möjlighet att begära att vården ska upphöra i de s.k. miljö- fallen. Även om det är ett begränsat antal vårdnadshavare som åter- kommande begär att vården ska upphöra utan att något har för- ändrats sedan senaste prövningen är det ett problem. Upprepade hemtagningsutredningar och rättsprocesser ger upphov till oro för barnet och familjehemmet. I något fall ges exempel på att förvalt- ningsrätten inte tagit upp överklagandet eftersom det gått . Ett argument som framförs för en begränsning av möjligheten till omprövning är att kan hinna 77SOSFS 1997:15 s. 81. Tryggheten för långsiktigt placerade barn arbeta med föräldrarna för att minska konfliktnivån och försöka nå en samsyn kring barnets behov. Vid de kontakter som utredningen har haft har det varit en allmän uppfattning att det behöver finnas möjligheter att förhindra att vården upphör då ett barn har placerats i familjehem i tidig ålder och familjehemsföräldrarna har blivit barnets ”psykologiska föräld- rar”. Eventuellt bör en sådan möjlighet kopplas till ett krav på underlag av någon utomstående expert exempelvis för att bedöma anknytningen. Enligt 24 § LVU får förvaltningsrätten, efter ansökan av social- nämnden, eller tills vidare förbjuda den som har vård- naden om en underårig att ta denne från ett hem som avses i 6 kap. 6 § första stycket SoL. Förutsättningen är att det finns en påtaglig risk att den unges hälsa och utveckling skadas om han eller hon skiljs från hemmet. får under vissa förutsättningar besluta om tillfälligt flyttningsförbud (27 § första stycket LVU) i avvaktan på domstolens prövning. Flyttningsförbud får endast tillämpas vid stadigvarande placering i ett annat enskilt hem än det egna, dvs. reglerna kan endast tillämpas vid placering i familjehem eller s.k. privatplacering.78 13.12.1 Bakgrund till bestämmelsen Förbud mot att flytta barn från det hem där det vistas infördes barnavårdslag. Det framställdes i förarbetena som ett pro- visorium i avvaktan på en mer genomgripande lagstiftning eftersom det ansågs vara en omstridd och komplicerad fråga.79 Flyttningsför- budsbestämmelserna lyftes dock oförändrade in i SoL. framhölls att flyttningsförbud inte skulle tillämpas så restriktivt som motsvarande bestämmelse i gamla barnavårdslagen. Barnets bästa skulle tillvaratas på ett tydligare sätt. 78SOSFS 1997:15 s. 90. 79Nordin H (2003) s. 33. Tryggheten för långsiktigt placerade barn havaren behöll sitt vårdnadsansvar var avsikten att ett flyttnings- förbud skulle kunna bli bestående tills barnet blev myndigt.80 Bestämmelserna flyttades över till LVU 1990. Beslutanderätten flyttades till dåvarande länsrätten och barnet fick en partställning. kunde dock som tidigare fatta beslut om tillfälligt flyttningsförbud. En bestämmelse fördes också in om att beslut om flyttningsförbud skulle övervägas . Motiveringen till förändringarna var bestämmelsernas ingripande karaktär. Flytt- ningsförbud fick nu en uttalat tillfällig karaktär mot bakgrund av att det fanns en möjlighet att flytta över vård- naden till familjehemsföräldrar.81 Det antogs att antalet flyttningsförbud skulle sjunka som en följd av kravet på att överväga vårdnadsöverflyttning i samma familjehem. Det finns dock inte någon statistik över antalet flyttningsförbud som kan verifiera hypotesen. En undersökning som refereras i det följande redovisar siffror som gällde . förekom tolv ärenden om flytt- ningsförbud i domstol. 13.12.2 Syfte och förutsättningar Flyttningsförbudet syftar till att tillgodose barnets bästa då en separation från familjehemmet är skadlig för barnet. Det ska förhindra en hemtagning eller alltför snabbt. Förbudet ger socialnämnden möjlighet att förbereda barnets hemflyttning så att den kan ske så skonsamt som möjligt.82 Enligt senare tids rättspraxis från HFD83 är syftet med ett flyttnings- förbud att säkerställa att barnets bästa tas tillvara i situationer då barnet vistats i ett familjehem och hunnit få så starka band till detta hem att det måste sättas i fråga om inte barnet bör bo kvar där. Enbart en övergående störning eller annan tillfällig olägenhet är inte tillräckliga skäl för att meddela ett flyttningsförbud. Flytt- ningsförbud kan inte heller beslutas för ”säkerhets skull” utan 1979/80:1 del A s. 311 ff. och s. 541; allmänna råd 1981:2 s. 44. 81Nordin H (2003) s. 60. 82SOSFS 1997:15 s. 89. 83HFD 2011 ref. 13. Tryggheten för långsiktigt placerade barn vårdnadshavaren måste ha uttryckt en avsikt att flytta barnet från familjehemmet. Grunden för flyttningsförbudet är att själva flytt- ningen är skadlig. Hemförhållandena hos vårdnadshavaren kan i sig vara utan anmärkning.84 Bland de omständigheter som ska beaktas vid beslut om flytt- ningsförbud är den unges ålder, utvecklingsgrad, egenskaper och känslobindningar. Vidare måste beaktas den tid barnet har vårdats på annan plats än hos föräldrarna, de levnadsförhållanden barnet har respektive skulle komma till. Föräldrarnas kontakter med barnet som de har varit åtskilda bör också kunna vägas in. En annan viktig faktor vid bedömningen av om det före- ligger behov av att meddela ett förbud mot flyttning är barnets egen vilja. Har barnet fyllt bör dess vilja inte frångås utan vägande skäl. Men även yngre barns inställning bör beaktas.85 Enligt allmänna råd bör den unges vilja, om den unge fyllt , inte frångås utan vägande skäl.86 beslutar om umgänget mellan barn och föräldrar för ett flyttningsförbud. Ett sådant beslut kan över- klagas till förvaltningsrätten.87 Det är den enda åtgärden under ett pågående flyttningsförbud som socialnämnden kan vidta utan samtycke från vårdnadshavaren.88 13.12.3 En temporär åtgärd – dock utan tidsgräns Flyttningsförbudet kan vara tidsbegränsat eller gälla tills vidare. I undantagsfall kan tänkas att flyttningsförbudet behöver kvarstå till dess den unge fyller . Står det dock från början klart att en hemflyttning är otänkbar bör, enligt allmänna råd, som regel en överflyttning av vårdnaden tas under övervägande.89 HFD har i två domar prövat om flyttningsförbud ska tidsbe- gränsas. I den första domen uttalade HFD att om det vid med- delandet av förbudet kan bedömas att risken för skada inte förelig- ger , bör förbudet begränsas till denna tidpunkt. 84SOSFS 1997:15 s. 88 med ref. till RÅ 83 2:109. 1979/80:1 del A s. 541. 86SOSFS 1997:15 s. 89. 1989/90:28 s. 80 ff. 88SOSFS 1997:15 s. 90 f. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Är det däremot osäkert när den unge kan flytta hem till föräldrarna bör förbudet gälla tills vidare.90 I den senare domen fann HFD där- emot att det fanns skäl att ange hur länge flyttningsförbudet skulle gälla. Rätten ansåg i detta fall att en tidsgräns behövdes för att få till stånd förberedelser för barnens hemflyttning och för att und- vika ytterligare processande kring barnen. Den tid som angavs i detta fall var 13 månader.91 Av en dom i framgår att flyttningsförbudets tidsram beror på hur dess syfte kan uppnås på bästa sätt. Målet rörde en flicka som hade placerats i familjehem . När hon var upphörde omhändertagandet enligt LVU och följdes av ett beslut om flyttningsförbud. Flyttningsförbudet hade varat . Domstolen ansåg dock inte att rätten till familjeliv hade kränkts. Längden på flyttningsförbudet motiverades av att flickan hade vistats i familjehem . Under dessa år hade flickan fått starka känslomässiga band till familjehemmet. Med hänsyn till flickans ålder och mognad behövde hennes relation till den biologiska föräldern utvecklas gradvis.92 är skyldig att minst en gång överväga om ett flyttningsförbud fortfarande behövs (26 § LVU). När vårdnadshavaren eller den unge, om denne fyllt , begär att ett flyttningsförbud som gäller tills vidare ska upphöra ska nämnden pröva frågan. Detta beslut kan överklagas. 13.12.4 Studie om flyttningsförbud har i en avhandling studerat samtliga ärenden i landet om flyttningsförbud som överprövades i domstol –. Det rörde sig under dessa om 30 ärenden och 29 barn.93 Barnen i studien hade placerats tidigt och vistats i familjehem när socialnämnden beslutade om flyttningsförbud. De hade sin anknytning i familjehemmet och hade uttalat eller på annat sätt visat att de inte ville flytta hem. I 16 av ärendena beslutades om 90RÅ 84 2:78. 91RÅ 1988 ref. 79. 92Rieme mot 1992, refererad i (2006) s. 210. 93Nordin H (2003) s. 60. Det saknas senare uppgift om antalet beslut om flyttningsförbud. Tryggheten för långsiktigt placerade barn flyttningsförbud tills vidare, i 11 ärenden upphävdes socialnämn- dens beslut om flyttningsförbud och i 3 fall beslutades om tidsbe- gränsat flyttningsförbud.94 hade i de aktuella fallen anlitat experter som, efter utredning, rekommenderade att barnet inte skulle flyttas. Enligt ignorerades helt eller delvis innebörden i experternas utlåtanden med hänsyn till lagstiftningen tillfällighets- och återför- eningssyfte. Domstolarna hade, enligt , inte sett varje barn som ett individuellt fall.95 I över hälften av besluten har domstolen visserligen lyft fram relevanta aspekter för att tillvarata barnets intresse, men eftersom man tolkat lagen som att barn och föräldrar ska återförenas har frågan enbart handlat om tidpunkten. slutsats av studien var att om barnets intresse och bästa ska kunna tillämpas kan lagstiftningen inte ha ett schablonmässigt återföreningssyfte. Processen av otydlighet i de aktuella fallen startade redan när LVU upphävdes (flertalet var nämligen tvångs- omhändertagna). hävdade att ett upphävt LVU inte nöd- vändigtvis är en indikation på att föräldrarna vill eller kan ta hand om barnet.96 I praktiken kom flertalet barn att kvarstanna i familjehemmet, oavsett domstolens beslut. För några av barnen flyttades senare vård- naden över till familjehemsföräldrarna. Barnen följdes som vuxna upp . Resultatet av uppföljningen visade att barn som stannat kvar i familjehemmet efter domstolens beslut haft stabila och varaktiga uppväxter i detta hem. De flesta som intervjuades som vuxna hade fått ett psykologiskt hem för livet i det familjehem där de placerades som små. Även som vuxna vände de sig till familje- hemsföräldrarna i med- och motgångar. De barn som flyttat hem och bott hemma en del av sin uppväxt berättade som vuxna om separationen från familjehemsföräldrarna som det mest smärtsamma som de varit med om. För de barn där domstolen gav föräldrarna tillåtelse att ta hem barnen försämrades barn–föräldrarelationen, medan den förbättrades när domstolen beslutade om ett flyttnings- förbud.97 94Fördelningen avser de slutliga besluten. 95Nordin H (2003) s. 237. s. 183 och s. 230. s. 184 och s. 230. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.13Återförening och stabilitet i tre olika rättsprocesser 13.13.1Tidigare utredningar om sambandet mellan vårdens upphörande och flyttningsförbud Flera utredningar har berört behovet av att uppnå samordning av bestämmelserna om vårdens upphörande och flyttningsförbud. Socialberedningen framhöll att processerna som kan följa efter varandra ofta leder till stor osäkerhet hos barn, föräldrar och familje- hemsföräldrar och att motsättningarna mellan föräldrarna och socialnämnden skärps. Processandet är också oekonomiskt och tar tid. Socialberedningen föreslog en kompletterande bestämmelse i LVU som skulle möjliggöra att man redan vid prövningen av LVU- vårdens upphörande kunde göra en prövning som motsvarar den som kan göras vid flyttningsförbud. Tillägget till bestämmelsen om upphörande av vården löd enligt följande: Omhändertagande för vård skall dock inte upphöra, om det finns en stor risk för skada på den unges hälsa eller utveckling, om han skiljs från det hem där han vistas. Som underlag för nämndens beslut bör det utöver den sociala utredningen ligga en barn- och ungdomspsykiatrisk, psykologisk eller därmed jämförlig bedömning i ärendet.