sou · H3B377 · 2015-09-04 00:00:00 — Sammantaget gör utredningen emellertid den bedöm- ningen att nackdelarna överväger de fördelar som kan vinnas med att införa en generell tillståndsplikt för inkassoverksamhet. Något sådant förslag lämnas därför inte. Inkassoverksamhet och factoring som ett led i fakturabedrägeri 8.8.3Det bör inte införas något krav på registrering hos Datainspektionen för att få bedriva inkassoverksamhet Utredningens bedömning: Ett krav på registrering för att få bedriva inkassoverksamhet skulle kunna leda till mer transpa- rens i inkassoverksamheten. Det skulle dock medföra ökade administrativa kostnader för företag och myndigheter. Ett krav skulle inte heller hindra oseriösa företag från att bedriva inkasso- verksamhet. Utredningen lämnar därför inte något sådant förslag. Skälen för utredningens bedömning Ett krav på registrering av de icke tillståndspliktiga företag som avser att bedriva inkassoverksamhet skulle, på samma sätt som ett tillståndskrav, leda till en större transparens på marknaden och möjliggöra en mer effektiv tillsyn av dessa företags verksamhet. Det är dock inte troligt att ett krav på registrering skulle avskräcka mindre nogräknade företag från att bedriva inkassoverksamhet, eftersom det endast skulle förutsätta en anmälan till registrering. Datainspektionen, som är den myndighet som i sådana fall skulle hantera registreringsförfarandet, skulle få avsätta omfattande resurser för att handlägga registreringsärendena. Datainspektionens tillsyns- verksamhet skulle också behöva omfatta en kontroll av att registre- ring skett. Utredningen bedömer att de administrativa kostnader som ett krav på registrering skulle innebära för företagen och myndigheterna inte står i proportion till de positiva effekter som skulle kunna uppnås med en sådan ordning. Något sådant förslag lämnas därför inte. Inkassoverksamhet och factoring som ett led i fakturabedrägeri 8.8.4Användningen av ordet inkasso bör inte vara förbehållet företag med inkassotillstånd Utredningens bedömning: Inkassoåtgärder ska följa god inkasso- sed oavsett om det företag som vidtar dem är tillståndspliktigt eller inte. Ordet inkasso bör få användas för inkassoåtgärder. Om inte alla inkassoåtgärder ska kräva tillstånd bör därför inte heller användningen av ordet inkasso begränsas. Det skulle inte heller vara möjligt att förhindra obefogad användning av ordet. Dessutom skulle andra ord kunna ha samma effekt på gäldenä- ren. Utredningen föreslår därför inte att det införs något krav på tillstånd för att få använda ordet inkasso. Skälen för utredningens bedömning Inledningsvis har anförts att användningen av ordet inkasso kan inge mottagaren av ett inkassokrav uppfattningen att det rör sig om en verksamhet som är godkänd och kontrollerad av myndigheterna, trots att så inte alltid är fallet. Syftet med en inkassoåtgärd är givet- vis att utöva påtryckning på mottagaren av kravet för att få denne att betala sin skuld. Påtryckningen får emellertid inte vara så stark att mottagaren av kravet betalar trots att det inte finns någon skuld, dvs. att han eller hon avstår från sin lagliga rätt att invända mot kravet. Som utgångspunkt kan det därför finnas skäl att låta rätten att använda ordet inkasso vara förbehållet de inkassoföretag som har tillstånd att bedriva inkassoverksamhet och som därmed står under starkare kontroll från myndigheterna. har utredningen gjort bedömningen att även icke till- ståndspliktig inkassoverksamhet bör få bedrivas. Även i dessa fall ska inkassokraven följa god inkassosed och de krav på inkasso- åtgärder som ställs upp i inkassolagen. Det skulle därför kunna vara missvisande om ordet inkasso inte fick användas när ett sådant krav framställdes. För det fall man anser att inkassoåtgärder bör få vid- tas av samma krets som framstår det därför som ologiskt att ordet inkasso inte skulle få användas i företagsnamnet eller i kravet utan särskilt tillstånd. Det finns dessutom ett antal andra liknande ord som i stället skulle kunna användas och som skulle ha samma påverkan på mottagaren av kravet. Mindre nogräknade företag skulle Inkassoverksamhet och factoring som ett led i fakturabedrägeri knappast heller avstå från att använda ordet inkasso bara därför att det förutsatte tillstånd. Sammantaget gör utredningen bedömningen att ett krav på tillstånd för att få använda ordet inkasso inte skulle minska risken för obefogade inkassokrav. Utredningen föreslår därför inte att något sådant krav införs. 8.8.5Det bör inte krävas att det av inkassokravet framgår med vilken rätt avsändaren kräver in betalningen Utredningens bedömning: Ett krav på information om med vilken rätt en inkassoåtgärd vidtas kan bidra till att pressen på den som får kravet minskar. Det skulle dock förutsätta att mot- tagaren av kravet är insatt i reglerna kring inkasso, vilket i allmänhet inte är fallet. De administrativa kostnader som ett krav på information skulle medföra för företag och myndigheter står inte i proportion till de positiva effekter som ett sådant krav kan förväntas få. Utredningen lämnar därför inte något sådant förslag. Skälen för utredningens bedömning måste ett inkassokrav innehålla information bl.a. om vilken fordran det avser och vem som är borgenär, samt om det avser en överlåten fordran. Det finns dock inget krav på att det ska framgå med vilken rätt avsändaren vidtar inkassoåtgärden, dvs. om avsän- daren har föreskrivet tillstånd eller om omständigheterna är sådana att det inte behövs något tillstånd. För inkassoföretag med inkasso- tillstånd, eller som på grund av sin verksamhet är generellt undan- taget från tillståndsplikten, skulle sådan information enkelt kunna ges genom ett förtryckt sidhuvud eller sidfot i kravhandlingen, i likhet med hur uppgift om F-skatt ges på fakturor. Upp- gifterna skulle vara kontrollerbara mot befintliga register. I de fall rätten att vidta en inkassoåtgärd beror på relationen mellan borgenä- ren och avsändaren av inkassokravet skulle informationen i stället kunna ges tillsammans med övrig information om fordringen. Det finns dock ingen möjlighet att kontrollera riktigheten av en påstådd Inkassoverksamhet och factoring som ett led i fakturabedrägeri uppgift om att rätt att vidta inkassoåtgärd föreligger på grund av ägandeförhållandena mellan två bolag. Det är möjligt att information av det slag som har diskuterats skulle kunna bidra till att mottagaren av ett krav som denne anser vara felaktigt känner sig mindre pressad att betala när det framgår av inkassokravet att det kommer från borgenären själv eller från ett företag som är närstående till borgenärsföretaget. En förutsättning för att ett krav på att ange information av detta slag ska få de posi- tiva effekter som har nämnts är dock att mottagarna av kraven i allmänhet förmår att ta till sig och förstå innebörden av informa- tionen. Enligt utredningens mening är det ytterst tveksamt. Även om de administrativa kostnaderna för att föra in uppgifterna inte skulle vara så betungande för företagen måste det krävas att man åtminstone förväntar sig goda resultat för att det ska vara motiverat att införa ett krav på ytterligare information vid inkassokrav. För att ett sådant krav ska bli verkningsfullt måste det dessutom krävas någon form av tillsyn över att kravet följs och någon sanktion för det fall kravet inte följs. Sammantaget gör utredningen bedöm- ningen att de administrativa kostnader som ett krav på information om med vilken rätt ett inkassokrav vidtas skulle medföra för före- tagen och myndigheterna inte står i proportion till de positiva effekter som kravet kan förväntas få. Utredningen lämnar därför inte något sådant förslag. 9Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel vid ogrundade krav 9.1Rädsla för betalningsanmärkning utnyttjas vid fakturabedrägeri Den kartläggning av fakturabedrägerier som utredningen har låtit göra visar att många av dem som betalar gör det för att undvika en betalningsanmärkning eller för att undvika att en ansökan om betalningsföreläggande ges in mot dem. Att hota med att ansökan om betalningsföreläggande kommer att ges in om betalning inte sker kan alltså vara ett effektivt sätt att pressa den drabbade att betala en påstådd skuld. Att de flesta av dem som har betalat har gjort det redan inom den angivna förfallotiden eller efter att de har fått en betalningspåminnelse tyder på att fakturautställaren i många fall inte ens behöver framställa något hot om rättsliga åtgärder – rädslan för att det kan bli följden är tillräcklig för att framkalla betalning. Kartläggningen visar emellertid också att det är ovanligt att en ansökan om betalningsföreläggande verkligen ges in i de fall den som har utsatts för fakturabedrägeri vägrar att betala. De upp- gifter som utredningen har fått från och kreditupplysningsföretaget talar i samma riktning. är det således fråga om tomma hot och rädslan för att bli föremål för den summariska processen hos Kronofogdemyndig- heten på grund av en bluffaktura eller ett liknande krav är i de flesta fall obefogad. En fysisk person som inte är näringsidkare riskerar inte heller att få någon betalningsanmärkning om han eller hon bestrider kravet i vederbörlig ordning i de fall en ansökan trots allt görs. I praktiken löper inte heller näringsidkare som är fysiska personer någon sådan Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … Vi återkommer till det. För juridiska personer kan det där- emot vara riskfyllt att låta kravet gå så långt som till en ansökan om betalningsföreläggande eftersom redan en sådan ansökan kan leda till att företaget drabbas av en betalningsanmärkning. I det följande redogörs närmare för de bakomliggande faktorer som lett till denna ordning, samt för en del andra omständigheter som gör det möjligt att utnyttja den summariska processen som påtryckningsmedel vid indrivning av oriktiga krav. En betalningsanmärkning är en notering i en kreditupplysning En betalningsanmärkning är en notering om att en fysisk eller juri- disk person inte har betalat sina skulder . Noteringen kan grun- das t.ex. på ett utslag i ett mål om betalningsföreläggande hos . Noteringen visas i den kreditupplysning rörande personen som under vissa förutsättningar kan beställas hos något av kreditupplysningsföretagen. Den som har fått en betal- ningsanmärkning kan få svårt att få kredit och kan till och med nekas att teckna telefonabonnemang eller hyresavtal. En betalnings- anmärkning kan alltså få mycket stor inverkan på den enskildes liv eller på företagets verksamhet. En kreditupplysning innehåller uppgifter om den omfrågades ekonomiska situation Med kreditupplysning avses uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till ledning för bedömning av någon annans kreditvärdighet eller vederhäftighet i övrigt i ekonomiskt hänseende. Uppgifter, omdömen eller råd som lämnas till någon för att användas i dennes kreditupplysningsverksamhet anses dock inte som kreditupplys- ning enligt 2 § kreditupplysningslagen (1973:1173). Kreditupplysningslagen reglerar sådan kreditupplysning som innebär att någon lämnar kreditupplysningar mot ersättning eller som ett led i näringsverksamhet, och annan kreditupplysningsverk- samhet som är av större omfattning. I lagen finns bestämmelser bl.a. om vem som får bedriva kreditupplysningsverksamhet, vad en kreditupplysning får innehålla och till vem den får lämnas. Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … Det krävs tillstånd för att få bedriva kreditupplysningsverksamhet För att få bedriva kreditupplysningsverksamhet behövs i regel ett särskilt kreditupplysningstillstånd från Datainspektionen. På sin hemsida offentliggör Datainspektionen namnen på alla de företag som har sådant tillstånd. Listan uppdateras regelbundet och () finns 18 företag i med ett sådant tillstånd. Kreditupplysningsverksamhet får också bedrivas av svenska kredit- institut och vissa utländska kreditinstitut, under förutsättning att företagen har ett grundläggande tillstånd som omfattar även kredit- upplysningsverksamhet och att företaget har gjort en anmälan till Datainspektionen om att det avser att bedriva sådan verksamhet. Datainspektionen utövar tillsyn över att kreditupplysningslagen följs (15 § kreditupplysningslagen). Vissa uppgifter får inte finnas med i en kreditupplysning Kreditupplysningarna kan se olika ut beroende på från vilket kredit- upplysningsföretag de kommer och hur ingående information den som beställer upplysningen vill ha. Grunduppgifter om privatperso- nen eller företaget brukar finnas med. I regel finns också uppgifter om betalningsförsummelser och uppgifter från register, t.ex. om näringsförbud och konkurser. I princip är det kreditupplysnings- företaget som avgör hur deras kreditupplysningar ska utformas och vilka uppgifter som ska finnas med. Det finns dock vissa begräns- ningar av vilka uppgifter en kreditupplysning får innehålla. Vissa typer av uppgifter får överhuvudtaget inte behandlas i kreditupp- lysningsverksamhet medan en del andra uppgifter får behandlas endast under vissa förutsättningar. I 6 och 7 §§ kreditupplysningslagen stadgas att det inte är tillåtet att behandla uppgifter om någons ras, etniska ursprung, politiska uppfattning, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Uppgifter om lagöverträdelser som innefattar brott, domar i brottmål, straffprocessuella tvångsmedel eller administrativa fri- hetsberövanden får inte utan medgivande av Datainspektionen behandlas i kreditupplysningsverksamhet. Sådant medgivande får lämnas bara om det finns synnerliga skäl. har inget sådant medgivande lämnats. Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … Kreditupplysningar om fysiska personer som inte är närings- idkare får inte heller omfatta uppgifter om andra betalningsförsum- melser än sådana som har slagits fast genom en domstols eller annan myndighets avgörande eller åtgärd eller har lett till inledande av skuldsanering eller till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord. För kreditupplysningar avseende juridiska personer eller fysiska personer som är näringsidkare finns inga motsvarande begränsningar när det gäller uppgifter om betalningsförsummelser. Redan en ansökan om betalningsföreläggande hos Kronofogde- myndigheten får därför redovisas som en form av betalnings- anmärkning när kreditupplysningsföretagen lämnar en kreditupp- lysning om en näringsidkare. I register görs emellertid bara skillnad på fysiska personer och juridiska personer, eftersom registreringen utgår ifrån personnummer respek- tive organisationsnummer. I den information som skickas till kredit- upplysningsföretagen, och som ligger till grund för kreditupplys- ningarna, framgår därför inte om en ansökan om betalningsföre- läggande har gjorts mot en fysisk person som bedriver närings- verksamhet. Även om det inte är något som hindrar att uppgiften tas med är det alltså i praktiken bara juridiska personer som riskerar att drabbas av en betalningsanmärkning redan på grund av att en ansökan har gjorts. Uppgift om att en ansökan har gjorts finns kvar efter utgången av det år då ansökan gjordes, såvida inte Kronofogde- myndigheten gör en rättelse av uppgiften i myndig- hetens register, se vidare nedan. Avvägning mellan flera intressen bakom reglerna om vad kreditupplysningar om näringsidkare får innehålla Redan den omständigheten att en ansökan om betalningsförelägg- ande har gjorts mot ett företag eller en enskild näringsidkare får alltså tas med i kreditupplysningsföretagens kreditupplysningar. Skillnaden mellan vad som gäller för företag och privatpersoner i detta avseende är ett resultat av den avvägning mellan olika intressen som gjordes under lagstiftningsarbetet med kreditupplysningslagen. Mot kreditgivarens – och kreditsökandens – intresse av att bilden av kreditsökandens situation skulle vara fullständig och rättvisande ställdes skyddet för den personliga integriteten. Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … frågan om uppgifter om betalningsförsummelser som inte blivit föremål för rättslig prövning utföll avvägningen så att sådana upp- gifter föreslogs få ingå kreditupplysningar avseende företag men inte avseende privatpersoner. menade att det kunde vara av visst värde för bedömningen av ett företags ekonomiska ställning om det förekom flera ansökningar mot före- taget. Ställningstagandet vilade på en undersökning som visade att en stor andel av de ansökningar om betalningsföreläggande som inte ledde till utslag riktade sig mot en mindre grupp företag. Enligt utredningen tydde detta på att en del företag hade satt i system att betinga sig förlängd kredit genom att fördröja betal- ningen till ansökningsstadiet, för att därefter betala och på så sätt undgå registrering i kreditupplysningsverksamheten. De ansök- ningar om betalningsföreläggande som riktades mot privatpersoner och som inte ledde till utslag hade däremot, enligt utredningen, ofta sin grund i tvistiga förhållanden och var därför inte av samma betydelse för bedömningen av den enskildes kreditvärdighet (SOU 1972:79 s. 82). Regeringen var i huvudsak av samma uppfattning som utredningen i nu nämnda frågor och föreslog därför att personupplysning (dvs. kreditupplysning om fysiska personer som inte är näringsidkare) inte skulle få innehålla uppgift om annan betalningsförsummelse än sådan som fastslagits genom domstols eller annan myndighets avgörande eller åtgärd eller som lett till betalningsinställelse, konkursansökan eller ackord (prop. 1973:155 s. 4 och s. 94 ff.). En slutsats som kan dras av resonemanget ovan är att ansök- ningar om betalningsföreläggande mot företag bedömdes i de flesta fall motsvara en verklig skuld. Risken för att oseriösa aktörer skulle använda ansökan om betalningsföreläggande som påtrycknings- medel för att driva in påhittade skulder måste därmed ha ansetts vara liten. Kreditupplysning rörande privatpersoner får bara lämnas till dem som har ett legitimt skäl för att vilja ha upplysningen När det gäller kreditupplysningar om fysiska personer som inte är näringsidkare krävs att den som begär ut upplysningarna har ett legitimt skäl för det. Enligt 9 § kreditupplysningslagen (1973:1173) får sådana kreditupplysningar inte lämnas ut om det finns anled- Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … ning att anta att upplysningen kommer att användas av någon annan än den som på grund av ett ingånget eller ifrågasatt kredit- avtal eller av någon liknande anledning har behov av upplysningen. Att genom oriktiga uppgifter uppsåtligen föranleda att någon som bedriver kreditupplysningsverksamhet lämnar ut en kreditupplys- ning utan att ha grund för det är också straffbart enligt 19 § andra stycket kreditupplysningslagen. För att begära ut kreditupplysning om en juridisk person eller en fysisk person som bedriver närings- verksamhet behövs inget sådant legitimt skäl. Ansökningar om betalningsföreläggande från kända blufföretag tas inte med i kreditupplysningarna Uppgift om att en ansökan har gjorts redovisas under en särskild rubrik i kreditupplysningen, om den överhuvudtaget tas med. Att en kreditupplysning får innehålla uppgift om att en ansökan om betalningsföreläggande har gjorts betyder nämligen inte att upp- giften måste tas med. samarbetar kredit- upplysningsföretaget med intresseorganisationen och avstår från att registrera uppgifter om betalningsföre- lägganden mot juridiska personer när sökanden finns med på Svensk Handels varningslista över oseriösa företag. Sedan fjärde kvartalet 2011 tillämpas samma princip inom hela kreditupplys- ningsbranschen (bet. 2013/14:CU20, s. 24). Av de ansökningar om betalningsföreläggande som fick uppgift om via Kronofogdemyndig- hetens elektroniska upplysningstjänst kom från så- dana företag som fanns listade på Svensk Handels varningslista. Dessa uppgifter om ansökningar ledde alltså inte till någon regi- strering i UC AB:s register. En del kreditupplysningsföretag redovisar också svarandens in- ställning till ansökan om betalningsföreläggande. Har ansökan be- stritts kan det tyda på att den uteblivna betalningen beror på att fordran är tvistig och ansökan säger i dessa fall ingenting om svaran- dens betalningsförmåga. Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … 9.3Något om den summariska processen hos Sökanden behöver inte styrka sin fordran för att ansökan om betalningsföreläggande ska tas upp Den summariska processens huvudsakliga syfte är att snabbt och enkelt klargöra om svaranden har någon invändning mot sökandens krav och att möjliggöra snabb verkställighet i sådana fall där det inte föreligger någon tvist mellan parterna (prop. 1989/90:85 s. 39). För att ansöka om betalningsföreläggande hos Kronofogdemyndig- heten krävs att sökanden har en dispositiv penningfordran som är förfallen till betalning, 2 § lagen (1990:746) om betalningsförelägg- ande och handräckning (lagen om betalningsföreläggande). Sökan- den måste skriftligen ange sitt yrkande och grunden för det (9–10 §§ lagen om betalningsföreläggande). Eftersom processen är summarisk krävs emellertid inte att sökanden kan styrka sin fordran eller över- huvudtaget presentera någon bevisning för sin sak. Kan det antas att sökandens yrkande är ogrundat eller obefogat ska det dock be- handlas som om svaranden bestritt det. Det innebär att sökanden ges möjlighet att begära att målet överlämnas till tingsrätt och att, om ingen sådan begäran kommer in , ansökan skrivs av (33 och 36 §§ lagen om betalningsföreläggande). Om Kronofogdemyndig- heten tar upp målet ska svaranden föreläggas att yttra sig. Svaran- den har då möjlighet att bestrida ansökan, vilket i så fall ska göras skriftligen (31 § lagen om betalningsföreläggande). Bestrider svaran- den ansökan kommer målet att skrivas av såvida inte sökanden inom föreskriven tid begär att det ska överlämnas till tingsrätt för prövning i sak (26–27 §§ lagen om betalningsföreläggande). Ansökningsavgiften behöver i regel inte betalas i förskott Till skillnad från vad som gäller i mål vid de allmänna domstolarna behöver den som ansöker om betalningsföreläggande hos Krono- fogdemyndigheten inte betala någon ansökningsavgift i förskott. Enligt uppgift från företrädare för skickar man i stället ut en faktura på beloppet efter omkring . Ansökningsavgiften är f.n. enligt 1 § förordningen (1992:1094) om avgifter vid . Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … som inkassoföretag, kan ansöka om att få en särskild ombudskod. Alla ansökningsavgifter inom vissa intervaller kan då faktureras . Enligt uppgift från betalas ansökningsavgiften i nästan alla fall. I de fall ansökningsavgiften inte betalas skickas en betalningspåminnelse. Om sökanden inte heller därefter betalar ansökningsavgiften förs denne upp på en spärrlista. Målet tas dock upp oavsett om ansökningsavgiften betalas eller inte. Enligt uppgift från företrädare för förekommer att myndigheten förelägger sökanden att betala ansök- ningsavgiften i förskott. Den rättsliga grunden för ett sådant före- läggande kan utläsas ur 20 § andra stycket lagen om betalnings- föreläggande, där det framgår att ansökan ska avvisas om sökanden inte följer ett föreläggande om att betala avgiften i förskott. Vid bedömningen av om avgift ska begäras i förskott tillämpas 4 § för- ordningen om avgifter vid analogt. En bedömning görs alltså av om det kan befaras att sökanden inte betalar avgiften frivilligt eller om det annars finns särskilda skäl att begära förskottsbetalning. Har sökanden underlåtit att betala ansökningsavgiften finns det i regel skäl att befara att avgiften inte heller kommer att betalas fri- villigt. Har sökanden hemvist eller säte i ett annat land brukar man, enligt uppgift från företrädare för , i regel anse att det föreligger särskilda skäl att begära förskottsbetalning. beslutades om förskottsbetalning av avgiften i 1 652 mål, dvs. i omkring en procent av målen. Uppgift om att ansökan har gjorts är offentlig och skickas automatiskt till kreditupplysningsföretagen