sou · H3B36 · 2015-02-04 00:00:00 — Ett krav på att sådan information trycks på förpackningen strider därför inte mot tryckfrihetsförordningen och inte heller textens innehåll. Hälsovarningen ska täcka en yta om av förpackningens fram- och baksida. Denna ytstorlek är, i enlighet med det 1 Groman, , Blauensteiner, Kunze, A harmful aid to stopping smoking, ;353(9151), s. 466 f. resonemang som förts i avsnitt 5.2, förenlig med tryckfrihetsförordningens bestämmelser. Sammanfattningsvis finns det alltså inte några tryckfrihetsrättsliga hinder mot att införa den aktuella hälsovarningen. Den närmare utformningen av regelverket bör följa den lagstiftningsteknik som använts för motsvarande hälsovarning på tobaksvaror. Den närmare föreskrifterna om hälsovarningens utseende bör därför införas i tobaksförordningen. Vårt förslag: Bestämmelserna i tobakslagen om produktpresentation av tobaksvaror ska, i den utsträckning som krävs enligt tobaksproduktdirektivet, även omfatta örtprodukter för rökning. Örtprodukter för rökning omfattas inte av alla de bestämmelser i artikel 13 i tobaksproduktdirektivet om produktpresentation som gäller för tobaksvaror. Detta innebär exempelvis att märkningen av styckförpackningar och eventuella ytterförpackningar till örtprodukter för rökning, till skillnad mot vad som gäller för tobaksvaror, får innehålla hänvisning till smak, doft, eventuella smaktillsatser eller andra tillsatser eller avsaknaden därav samt antydning om att produkten har förbättrad biologisk nedbrytbarhet eller andra miljöfördelar. Det har inte framkommit några skäl för att bestämmelserna i tobakslagen om produktpresentation av örtprodukter för rökning borde gå utöver vad tobaksproduktdirektivet kräver. Endast de bestämmelser om produktpresentation som tobaksproduktdirektivet kräver ska därför omfatta örtprodukter för rökning. 12.3.5Rapportering av ingredienser i örtprodukter Vårt förslag: Tillverkare och importörer av örtprodukter för rökning ska lämna uppgifter till om ingredienser och kvantiteter av dessa i örtprodukter för rökning. Enligt artikel 22.1 i tobaksproduktdirektivet ska medlemsstaterna kräva att tillverkare och importörer av örtprodukter för rökning till sina behöriga myndigheter lämnar in en förteckning över alla ingredienser som används vid tillverkningen av sådana produkter, uppdelad på varumärke och sort, med uppgift om kvantiteter. Bestämmelser om detta bör därför införas i tobakslagen enligt motsvarande modell som gäller för tobaksvaror. Vårt förslag: Tillsynen av örtprodukter för rökning ska ske på motsvarande sätt som gäller för tobaksvaror. Detta innebär att kommunen ska ansvara för den omedelbara tillsynen, medan ska ansvara för den centrala tillsynen. Försäljning till konsumenter av örtprodukter för rökning som saknar, eller har en felaktig hälsovarning ska inte vara förknippat med straffansvar. Som angetts ovan har örtprodukter för rökning och tobaksvaror stora likheter med varandra, både vad avser det sätt de används på och tobaksproduktdirektivets materiella reglering av produkterna. Det finns följaktligen även stora fördelar om örtprodukter för rökning, i den utsträckning det är möjligt, kan inordnas i det system för tillsyn som gäller för tobaksvaror. Fördelarna består bl.a. dels i att det inom systemet för tobakstillsynen finns stor kunskap och erfarenhet av hur sådana här frågor ska hanteras, dels att det kan finnas effektivitetsvinster om tillsyn på försäljningsställen kan ske av både tobaksvaror och örtprodukter. Vi föreslår därför att tillsynen av örtprodukter för rökning bör ske på motsvarande sätt som gäller för tobaksvaror. Det har inte framkommit tillräckliga skäl att därutöver införa en straffbestämmelse som, på det sätt som gäller för tobaksvaror, straffbelägger försäljning till konsumenter av örtprodukter för rökning som saknar, eller har en uppenbart oriktig hälsovarning. Vårt förslag: Lagändringarna ska träda ikraft . Vår bedömning: Genomförandet av tobaksproduktdirektivet kräver inga övergångsbestämmelser i tobakslagen. Lagförslagen innebär att tillsynsmyndigheterna får delvis nya uppgifter och att deras nuvarande tillsynsverksamhet måste anpassas och förberedas utifrån dessa. Som närmare utvecklats i kapitel 6–9, 11 och 12 bör inför ikraftträdandet i flera delar utarbeta närmare föreskrifter som införlivar tobaksproduktdirektivet. behöver få tid på sig för att utfärda de föreskrifter som behövs. Även tillsynsmyndigheterna behöver få tid på sig för att anpassa sig till de nya reglerna. Artikel 29.1 i tobaksproduktdirektivet sätter emellertid en yttre gräns för när lagändringarna senast ska träda ikraft. Enligt artikeln ska direktivet vara genomfört . Lagändringarna bör därför träda ikraft detta datum. Behovet av en övergångsreglering Om en tobaksvara eller en örtprodukt för rökning har tillverkats eller övergått till fri omsättning före och är märkt i enlighet med märkningsdirektivet ges i artikel 30 en möjlighet att tillåta att varan släpps ut på marknaden till och med trots att varan inte uppfyller kraven i tobaksproduktdirektivet. Utformningen av närmare krav som avser tillverkning och märkning är i stort sett helt delegerade till regeringen och . Någon särskild övergångsbestämmelse i tobakslagen är därför inte behövlig. Särskilt vad gäller de bestämmelser som omfattas av straffansvar är det givetvis av vikt att det är klart vilka regler som gäller vid vilket tillfälle, exempelvis beträffande bestämmelserna om hälsovarningar. Det finns därför skäl att närmare överväga om det i tobaksförordningen finns ett behov av övergångsbestämmelser; den frågan är delvis beroende av hur antagandet av de delegerade akterna på detta område hanteras. Utredningen avstår därför från att föreslå sådana bestämmelser . 14.1Kraven på redovisning av förslagens konsekvenser Av kommittédirektiven framgår endast att utredaren ska beakta de krav på konsekvensbeskrivningar som finns i 14–15 a §§ kommitté- förordningen (1998:1474) samt att utredaren ska beräkna och redovisa kostnaderna för de åtgärder som föreslås och även lämna förslag på finansiering av eventuella offentliga åtaganden. Om förslagen i ett betänkande påverkar kostnaderna eller intäkterna för staten, kommuner, landsting, företag eller andra enskilda, ska en beräkning av dessa konsekvenser redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt, ska dessa redovisas. När det gäller kostnadsökningar och intäktsminskningar för staten, kommuner eller landsting, ska kommittén föreslå en finansiering (14 § kommittéförordningen). Om förslagen i ett betänkande har betydelse för den kommunala självstyrelsen, ska konsekvenserna i det avseendet anges i betänkandet. Detsamma gäller när ett förslag har betydelse för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet, för sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags, för jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen (15 § kommittéförordningen). Om ett betänkande innehåller förslag till nya eller ändrade regler, ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges på ett sätt som motsvarar de krav på innehållet i konsekvensutredningar som finns i 6 och 7 §§ förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning (15 a § kommittéförordningen). En konsekvensutredning ska innehålla följande: en beskrivning av problemet och vad man vill uppnå, en beskrivning av vilka alternativa lösningar som finns för det man vill uppnå och vilka effekterna blir om någon reglering inte kommer till stånd, uppgifter om vilka som berörs av regleringen, uppgifter om vilka kostnadsmässiga och andra konsekvenser regleringen medför och en jämförelse av konsekvenserna för de övervägda regleringsalternativen, en bedömning av om regleringen överensstämmer med eller går utöver de skyldigheter som följer av anslutning till Europeiska unionen, och en bedömning av om särskilda hänsyn behöver tas när det gäller tidpunkten för ikraftträdande och om det finns behov av speciella informationsinsatser (6 § förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning). Kan regleringen få effekter av betydelse för företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt ska konsekvensutredningen, utöver vad som följer av 6 § och i den omfattning som är möjlig, innehålla en beskrivning av följande: antalet företag som berörs, vilka branscher företagen är verksamma i samt storleken på företagen, vilken tidsåtgång regleringen kan föra med sig för företagen och vad regleringen innebär för företagens administrativa kostnader, vilka andra kostnader den föreslagna regleringen medför för företagen och vilka förändringar i verksamheten som företagen kan behöva vidta till följd av den föreslagna regleringen, i vilken utsträckning regleringen kan komma att påverka konkurrensförhållandena för företagen, hur regleringen i andra avseenden kan komma att påverka företagen, och om särskilda hänsyn behöver tas till små företag vid reglernas utformning (7 § förordningen (2007:1244) om konsekvensutredning vid regelgivning). 14.2Konsekvenser av utredningens förslag Betänkandet innehåller förslag som syftar till att genomföra och Rådets direktiv /40/EU av om tillnärmning av medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillverkning, presentation och försäljning av tobaksvaror och relaterade produkter (tobaksproduktsdirektivet) och om upphävande av direktiv /37/EG (märkningsdirektivet). I betänkandet föreslås att tobaksproduktdirektivet till stor del genomförs genom att med stöd av tobakslagen (1993:581) och tobaksförordningen (2001:312) meddelar föreskrifter i enlighet med direktivets stadganden. I den mån de nya reglerna innebär ökade kostnader belastar detta i första hand dels de aktörer som träffas av regleringen – främst tillverkare och importörer av tobaksvaror – samt . Vad gäller myndighetens verksamhet har redan uppdraget att ansvara för tillsyn och föreskrifter i enlighet med vad som anges i tobakslagen och tobaksförordningen. Många av de regler som införs har bara ändrats så i förhållande till Märkningsdirektivets regler att de nu blir mer detaljerade. som myndigheten får någon ytterligare uppgift i förhållande till återkallas i förslagen delegationen av reglerna om märkning och hälsovarningar, vilket torde innebära en avlastning av myndighetens verksamhet. Våra förslag innebär också att ska ha möjlighet att ta ut en avgift från tillverkare och importörer för viss del av tillsynen. Med hänsyn särskilt till den möjligheten får bedömas klara uppgifterna som följer av utredningens förslag utan anslagsförstärkningar. Med det sagt är prövningen av innehållet i tobaksvaror en ny uppgift och det kan förväntas att det inledande arbetet med att få en ordning på plats för en sådan prövning och för tillsyn av smaker och tillsatser kan bli relativt omfattande. Detsamma gäller bestämmelserna om utsläppsmätning. För de myndigheter som bedriver omedelbar tillsyn – kommun och i viss utsträckning polis – utvidgas med de nya bestämmelserna tillsynsobjekten till att avse frågan om nya typer av tobaksprodukter och örtprodukter för rökning. Dessutom förändras reglerna om märkning och produktpresentation på visst sätt. Vad gäller tillsynens praktiska utförande förändrar enligt utredningens uppfattning de nya tillsynsobjekten inte förutsättningarna för att bedriva sådan tillsyn. Den nya regleringen ställer alltså inte några krav på myndigheterna att förändra sin tillsynsorganisation. Utöver den inledande utbildningsinsats beträffande det nya regelinnehållet som rimligen kan komma att krävas får enligt vår bedömning förslagen ingen nämnvärd betydelse för de myndigheter som har att bedriva omedelbar tillsyn. Den nya regleringen av tillsatser och karakteristiska smaker kan komma att leda till beslut av om förbud eller förelägganden. Sådana beslut kan överklagas i enlighet med regleringen i tobakslagen. Omfattningen av antalet överklaganden är svår att förutse men eftersom det rör sig om beslut som riktar sig mot tillverkare och importörer och inte mot detaljistledet är det rimligt att anta att det rör sig om endast ett fåtal mål som kan komma under förvaltningsdomstolarnas prövning. Regleringen kan därför inte beräknas får vare sig ekonomiska eller andra konsekvenser för domstolarnas verksamhet. Något förslag att utvidga tobakslagens kriminaliserade område lämnas inte av utredningen. Bestämmelserna i tobaksproduktdirektivet riktas sig inte i första hand till detaljistledet utan till tillverkare och importörer av tobaksvaror. Även om det förekommer enstaka undantag rör det sig således i hög grad om stora företag, som har att rätta sig efter ett relativt omfattande regelverk, vilket baseras på EU-direktiv. Genom införandet av tobaksproduktdirektivet bedriver samtliga medlemsländer ett parallellt arbete, vilket innebär att företag med verksamheter i flera medlemsländer i stor utsträckning kan samordna sina rutiner för exempelvis inrapportering av olika uppgifter. Detta kan antas verka i en mindre betungande riktning. kostnader för branschen som reglerna kan komma att innebära får också vägas mot de folkhälsoskäl som ligger till grund för regleringen. Vår bedömning är att detaljister endast i begränsad omfattning och på ett sätt som knappast kommer att innebära ökade kostnader kommer att påverkas av de förslag som läggs fram. Reglerna blir inte heller mer komplexa för detaljistledet. Från att ha ingått i en av flera varningstexter ska nu alla förpackningar för tobaksvaror för rökning förses med rökavvänjningsinformation. Vi föreslår en hänvisning till Sluta röka-linjen (se avsnitt 9.3.2). Det är svårt att beräkna om och i så fall i vilken omfattning denna förändring ökar belastningen på Sluta rökalinjen, som också marknadsförs på annat sätt, exempelvis genom sin webbplats. Den frågan får bevakas i det fortsatta arbetet. De förslag till reglering som tobaksproduktdirektivet föranleder bedöms uppfylla de krav som tobaksproduktdirektivet ställer upp och vad som i övrigt följer av anslutning till Europeiska unionen. Förslagen bedöms inte få någon nämnvärd effekt för företags konkurrensförmåga, arbetstillfällen eller på annat sätt som utredningen har att beakta. 15.1Förslaget till lag om ändring i tobakslagen (1993:581) Paragrafen beskriver innehållet i tobakslagen i form av en katalog. Katalogen har anpassats till de förändringar i tobakslagen som lagts fram. Hänvisningen till bestämmelserna om innehållsdeklaration tas bort och begreppet varningstexter ersätts med en reglering av hälsovarningar (se kommentaren till 9 §). En hänvisning förs in till de nya reglerna om innehållsreglering (se kommentaren till 18 §). Bestämmelsen är ny. Tobakslagens bestämmelser avser enligt 1 § bruk av tobak. Genom införandet av denna paragraf klargörs att lagen även omfattar bestämmelser som avser örtprodukter för rökning, dvs. produkter som inte innehåller tobak. Genom stadgandet får också sådana produkter en definition i tobakslagen. Definitionen av örtprodukter för rökning är: produkter som är baserade på växter, örter eller frukter, kan förbrukas via förbränning och som inte innehåller tobak. Denna definition har sin förebild i direktivets definition av örtprodukter för rökning. Definitionen av örtprodukter för rökning är vid och omfattar t.ex. rökbara örter som är klassade som narkotika eller andra rökprodukter som kan klassificeras som hälsofarliga varor. Om en produkt innehåller både rökbara örter och tobak är det inte en örtprodukt enligt definitionen, eftersom örtprodukter inte får innehålla tobak. Liksom narkotikastrafflagstiftningen har företräde framför tobakslagstiftningen avseende produkter där narkotika, exem- pelvis cannabis, blandats med tobak bör annan speciallagstiftning som träffar örtprodukter för rökning gå före tobakslagens bestämmelser om örtprodukter för rökning. Exempelvis gäller även bestämmelserna i lagen om förbud mot vissa hälsofarliga varor (1999:42) framför bestämmelserna om örtprodukter för rökning i tobakslagen för sådana varor, t.ex. vissa rökmixar, som klassificerats som hälsofarliga. I bestämmelsen anges att det i lagen finns bestämmelser om örtprodukter för rökning. Innebörden av detta är att det inte är samtliga bestämmelser i tobakslagen som gäller för örtprodukter för rökning. Endast de bestämmelser där örtprodukter för rökning särskilt nämns gäller för dessa produkter. Den allmänna motiveringen till utformningen av regleringen av örtprodukter för rökning redovisas i kapitel 12. I paragrafen reglerades tidigare skyldigheten att förse tobaksvaror med varningstexter. I första stycket första punkten har begreppet varningstexter ersatts med begreppet hälsovarningar för att överensstämma bättre med direktivets terminologi och innehållet i de nya bestämmelserna. Begreppet hälsovarning omfattar både varningstexter, en kombination av varningstext och bild – så kallade kombinerade hälsovarningar – och allmänna varningar och informationstexter. Kravet på att förpackning till tobaksvara ska förses med innehållsdeklaration tas bort i första stycket andra punkten (se den allmänna motiveringen i avsnitt 9.3.5). Denna bestämmelse ersätts av det stadgande som tidigare fanns i första stycket tredje punkten. Genom ändringar i första stycket införs även bestämmelser om hälsovarningar för örtprodukter för rökning. Örtprodukter för rökning ska förses med hälsovarning. Till skillnad mot vad som gäller för tobaksvaror omfattar inte första stycket andra punkten örtprodukter för rökning. Örtprodukterna behöver alltså inte förses med uppgifter för att säkerställa identifikation av platsen och tiden för produktens tillverkning. Regeringen får meddela närmare föreskrifter om hur hälsovarningar ska utformas, se 6–11 §§ i förslaget till tobaksförordning. Dessa regler följer av de detaljerade bestämmelser om hälsovarningar som återfinns i tobaksproduktdirektivet. Den tidigare möjlighet som fanns i andra stycket att delegera den frågan till en myndighet () tas bort. Däremot ska regeringen fortsatt ha möjlighet att överlämna åt en myndighet att meddela föreskrifter enligt första stycket andra punkten. Den allmänna motiveringen till förslagen och övervägandena bakom regleringen återfinns i avsnitt 5.2, 9.3 och 12.3.3. Paragrafen, som förbjuder användandet av vissa texter och uttryck på förpackningar för tobaksvaror, har utvidgats till att avse även örtprodukter för rökning. Förbudet gäller härutöver alla tobaksvaror, dvs. såväl tobaksvaror för rökning som rökfria tobaksvaror, exempelvis tuggtobak och snus. Bestämmelsens omfång ska tolkas i ljuset av reglerna i artikel 13 och 21.4 i tobaksproduktdirektivet. Av dessa regler framgår att märkningen på förpackningar till tobaksvaror eller örtprodukter för rökning inte får innehålla någon beståndsdel eller något inslag som: 1.marknadsför produkten eller uppmuntrar till konsumtion av produkten genom att skapa en felaktig uppfattning om produktens egenskaper, hälsoeffekter, risker eller utsläpp, 2.antyder att en viss produkt är mindre skadlig än andra eller syftar till att minska effekten av något skadligt ämne i rök eller har vitaliserande, energigivande, läkande, föryngrande, naturliga, ekologiska egenskaper eller andra hälsomässiga eller livsstilsmässiga fördelar, och 3.liknar ett livsmedel eller en kosmetisk produkt. Förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning får inte heller innehålla något påstående om att produkten saknar tillsatser eller smaktillsatser. Etiketter får vidare inte innehålla någon information om innehållet av nikotin, tjära eller kolmonoxid i produkten. Detta innebär att förpackningar till tobaksvaror och örtprodukter för rökning inte får innehålla någon information om halterna av nikotin, tjära eller kolmonoxid. emellertid inte att det på sådana förpackningar anges att produkten innehåller dessa ämnen, utan att det närmare anges i vilka halter ämnena förekommer. För tobaksvaror gäller, utöver vad som angetts ovan, att märkningen på förpackning till varan inte heller får antyda att en viss tobaksvara har förbättrad biologisk nedbrytbarhet eller andra miljöfördelar. Av artikel 13 i tobaksproduktdirektivet följer också ett förbud mot att på förpackningarna till tobaksvaror hänvisa till smak, doft, eventuella smaktillsatser eller andra tillsatser eller avsaknaden därav. Paragrafen har utvidgats till att omfatta direktivets reglering i den delen. Hänvisningsförbudet är inte heller i denna del begränsat till att gälla endast vissa tobaksvaror. Även om förbud mot karakteristisk smak som utgångspunkt endast kan komma att gälla för cigaretter och rulltobak (se kommentaren till 18 §) omfattar alltså hänvisningsförbudet till smaker på förpackningen även sådana tobaksvaror där smaksättningen i och för sig är tillåten, som piptobak eller snus. I paragrafen har termen varningstext ersatts med termen hälsovarning. Vidare har enligt de överväganden som gjorts i avsnitt 9.3.5 kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska innehålla en innehållsdeklaration tagits bort. Slutligen har skyldigheten för tillverkare och importörer att se till att produkten förses med en hälsovarning även gjorts tillämplig på örtprodukter för rökning. Att paragrafen gjorts tillämplig på örtprodukter för rökning innebär att det för dessa produkter, i likhet med vad som gäller för tobaksvaror, är tillverkaren eller importören som svarar för att förpackningarna förses med hälsovarning. Som framgår av regleringen av hälsovarningar i tobaksförordningen ska texten i en sådan hälsovarning vara avfattad på svenska för att kravet ska anses uppfyllt. Även i övrigt ska de närmare krav som uppställs i tobaksförordningen på hälsovarningarnas utformning vara uppfyllda. Införandet av örtprodukter i paragrafen innebär att , genom hänvisningen i 19 § första stycket 2 c tobakslagen, får ett centralt tillsynsansvar för att örtprodukter förses med hälso- Vidare får , till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. De allmänna övervägandena bakom bestämmelserna redovisas i avsnitten 9.3.5, 12.3.3 och 12.3.6. I paragrafen har termen varningstext ersatts med termen hälsovarning. Vidare har enligt de överväganden som gjorts i avsnitt 9.3.5 kravet på att förpackningar till tobaksvaror ska innehålla en innehållsdeklaration tagits bort. Slutligen har paragrafen även gjorts tillämplig på örtprodukter för rökning. Att paragrafen gjorts tillämplig på örtprodukter för rökning innebär att dessa produkter, i likhet med vad som gäller för tobaksvaror, inte i näringsverksamhet får tillhandahållas konsumenter inom landet, om produkten saknar hälsovarning eller om denna är uppenbart oriktig. Införandet av örtprodukter i paragrafen innebär att , genom hänvisningen i 19 § första stycket 2 c tobakslagen, får ett centralt tillsynsansvar över bestämmelsen och att kommunen, med stöd av hänvisningen i 19 a § första stycket 2 b, får ansvar för den omedelbara tillsynen på försäljningsställen. Vidare får och kommunen, till följd av hänvisningen i 20 § tobakslagen, meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bestämmelsen ska följas. De allmänna övervägandena bakom bestämmelserna redovisas i avsnitten 9.3.5, 12.3.3 och 12.3.6. I paragrafens första stycke återfinns det förbud som redan tidigare funnits mot att sälja eller på annat sätt tillhandahålla lösa cigaretter. I andra stycket har regleringen ändrats så att en styckförpackning med cigaretter ska innehålla minst 20 cigaretter. Med en styckförpackning avses den minsta enskilda förpackning för tobaksvaror eller relaterade produkter som är avsedda att i näringsverksamhet tillhandahållas konsumenter. Bestämmelsen innebär alltså att cigaretter inte får säljas i förpackningar om färre än 20 cigaretter.