sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Han hittade ett kraftigt trästycke av vedkaraktär utan bark, varmed han utdelade ett hårt slag mot Yenon huvuds högra sida. Av detta blev Yenon än ostadigare och han stöttade Yenon när denne ”raglade” omkring på platsen. Yenon gjorde härefter någon form av flyktförsök och gick över vägen i en halvcirkelformad rörelse. Han utdelade då ett par stötar med träpåken mot Yenon Yenon föll därefter ned på marken och när denne låg ned, blödande och ”krampande”, utdelade han ett nytt slag mot väns- ter sida av Yenon huvud med kraftigt blodflöde från vänster öra som följd. Yenon krampade ytterligare en gång, varefter han avled. Då kroppen efter Yenon låg alltför synligt, bar han och MA den en bit in i skogen. Kroppen kom att hamna i en hukande ställning. Han lade då kroppen i det ”bekväma” läge som man senare skulle finna den. […] När MA gick mot bilen och hämtade en domkraft kände han att han var i MA:s kropp. En känsla av rädsla att förlora Yenon uppstod, och han sade åt MA att de skulle stycka kroppen. MA blev då mycket upprörd och skrek åt honom att han var sjuk. De lämnade platsen efter det att de anlänt och under resan hem till gjorde han allt för att överbrygga den spricka som uppstått mellan honom och MA. Framkomna möttes de av MS. […] Hon såg sannolikt att de bar ned Yenon packning i källaren. Packningen öppnades aldrig helt, men han har minnesbilder av att ha visat MS ett par kängor. Yenon hade ett par knivar på sig, en av dem i sameslöjdstil. Dessa förvarade han under ett badkar. Under en senare resa, till , tog han dem med sig. Kameran som Yenon skulle ha haft med sig minns han inte. […] han återvände till skogsbilvägen påföljande morgon. Att döda är att ge liv. […] Som ett resultat av föregående dags strid var offrets tröjor uppdragna ur byxorna. Där kände han med handen på den döda kroppen under tröjan ned mot magtrakten, över fotanklarna och på Yenon armbandsur. Det sistnämnda fångade hans intresse, stort och klumpigt som det var när det hängde långt ned på Yenon smala handled. […] bodde han i i när- heten av och drev en kiosk […] tillsammans med MA:s mor. […] Av bokföring kunde inte utläsas hur man arbetat, eftersom de manipulerade med dagskassor och redovisning […] Efter dådet kände han ett starkt kontrollbehov och läste mycket om det inträffade. Där- vid upprördes han bl.a. av att journalister skrev att kroppen slängts ut från en bil. […] Han har inte sett de avsnitt av TV-programmet lyst som behandlade denna händelse. Anledningen till att han angav brottsplatsen till fel sida av vägen och att han inledningsvis talade om att han slagit med en sten och en domkraft är att han har svårt att närma sig dessa händelser. Han väljer en taktik – medvetet eller omed- vetet – att kalla saker vid annat namn, ett sätt att undvika kollaps. […] En del fakta har han med avsikt låtit bli att berätta om av det skälet att han inte vill agera åklagare gentemot MA. De glasögon som fanns på platsen köpte han eller MA sannolikt på en bensinstation. Dessa användes som ett slags förklädnad. Att han nu berättar om det som inträffat beror på att han vill ta ansvar för det som gjorts. En redigerad videoinspelning från vallningen och rekonstruktionen visades. Vittnesförhör hölls med som berättade att han hade lett förhören med och att inte hade varit aktuell i utredningen kring mordet på förrän han själv erkände. I domen har redovisats att han beträffande förundersökningens genomförande berättade följ- ande. hade förhållandevis väl utpekat platsen under förhör. I Rörshyttan pekades platsen ut under stora ångestsymptom men fel sida vägen angavs. Yenon skada på vänster sida huvudet har beskrivit på samma sätt under alla förhör. Den på höger sida berättade om vid förhör hållet . Ordningsföljden mellan slagen har varit densamma . Också bukskadan samt axelskadan föranledd av fallet har beskrivits . har talat om knivstick mot hals men haft olika versioner om vilka skador dessa orsakat. Inledningsvis talade om att slagen utdelades med en domkraft. Fälgkors, kofot och sten har också nämnts. antyddes att det var ett föremål av trä och talades endast om trä. Han fick in- trycket av att vetat om att det var en träpåk men av ångest avstått från att berätta[…]. Vid det sista förhöret […] berättade att Yenon var omskuren. Yenon klädsel beskrevs väl. sade att Yenon bar en beige- färgad t-tröja, en för årstiden alltför varm stickad tröja samt ytterligare en tröja; att Yenon bar tre tröjor nämndes tidigt i utredningen. Byxorna skulle ha varit sand- eller kakifärgade med vida byxben ned- till. talade om att det var en glipa mellan byxa och tröjor. Jackan skulle ha varit av poplintyg, fodrad och med glatt yta[…]. I en annan utredning har omnämnt en ljus slidkniv av sameslöjd. beskrev en kamera i fod- ral och att satt i kameran och inte i fodralet. Felaktigt talade om att det var en systemkamera. be- skrev kängorna och berättade vidare att man på brottsplatsen kastat ut Yenon tillhörigheter, däribland penna och mynt[…]. Vid rekon- struktion skulle en av deltagarna lägga ifrån sig sina glasögon. uppmärksammade dessa och berättade att ”de fanns här”. förevisades tio par nya glasögon. Denne pekade då ut det par som var likadant som det på platsen funna. sade att de skulle kontrollera vilket slags armbandsur Yenon bar. beskrev armbandsuret som för stort till Yenon handled. Man visade […] tio olika armbandsur, däribland Yenon . När de lagt dem framför såg han att ett av uren gick, det som hade tillhört Yenon . noterade direkt att ett av uren var i gång och sade sig störas av det. Efter att ha känt på dem valde ut en s.k. Rolex- kopia och sade att den var mest lik av de tio. var av fabrikat Citizen. Både den och Rolex-kopian hade vit urtavla och armband av stål. […] Under arbetets gång har rått förundersök- ningssekretess. har fått kännedom endast om att MS nämnt något om skor och att han vid utpekande av platsen var på rätt plats men fel sida vägen. har ändrat uppgifter under utredningens gång, men dessa ändringar har han gjort utan påverkan. Således kan inte ”felaktigheter” ha stått klara för genom att man enträget upprepat samma fråga eller genom att man frågat om han varit säker på sina svar. brottades under förhören med svår ångest; det blev ibland nödvändigt med minutlånga pauser. […] Genomgående hade lättare att beskriva centrala moment. I fråga om ej så ”laddade” händelser kunde minnes- bilderna vara mer diffusa. Vittnesförhör hölls med som berättade att han var med vid den ursprungliga platsundersökningen och att relativt väl hade kunnat visa på en trädstam hur grov träpåken var. I samband med förhöret föredrogs och visades delar av platsunder- sökningsprotokollet och foton. Sakkunnigförhör hölls med överläkaren , som förevisade bilder över skadorna och redogjorde för innehållet i sitt sakkunnigutlåtande. Därutöver uppgav han att det inte hade gått att fastställa exakt dödsdatum. Kroppen hade legat på platsen två– . Efter det andra slaget mot huvudet hade hjärnan upphört att fungera och hjärtat kan därefter ha slagit i tre minuter. Vittnesförhör hölls med . Förhöret åberopades av till belysande av att han inte i terapin fått någon information, direkt eller indirekt, som han sedan hade kunnat an- vända för att lämna felaktiga och sanningslösa uppgifter om den åtalade gärningen. berättade bland annat att hon hade varit noga med att skilja mellan brottsutredningarna och terapin och att hon inte heller hade känt till innehållet i brotts- utredningarna som pågått parallellt. Hon hade närvarat vid en vall- ning och ett förhör. Uppgiften från Yenon mor om att Yenon i present till föräldrarna hade köpt två knivar lästes upp. Åklagaren avstod från det vittnesförhör med MS som han hade åberopat. hördes om sina levnadsomständigheter. Ett ut- drag ur belastningsregistret föredrogs. Vidare föredrogs yttrande av överläkaren vid Säters sjukhus som tingsrätten med stöd av 4 § [3 §] andra stycket lagen om rättspsykiatrisk under- sökning inhämtat för bedömning av om det fanns förutsättningar för att överlämna till rättspsykiatrisk vård. uttalade bland annat att hade begått den åtalade gärningen under påverkan av en allvarlig psykisk stör- ning som han alltjämt led av. Det var fortsatt påkallat att var intagen för rättspsykiatrisk vård . Parterna slutförde sin talan och förhandlingen förklarades av- slutad. Tingsrätten, tf. rådmannen med nämnd, med- delade dom . Tingsrätten inledde med att konsta- tera att i ett mål om så här grov brottslighet gjorde sig kravet på fullständig utredning starkt gällande, och ett erkännande kunde inte läggas till grund för en fällande dom om inte åtalet fick stöd av andra omständigheter. Tingsrätten konstaterade vidare att det inte hade förebringats någon bevisning som direkt band till gärningen. Tingsrätten prövade först om det skulle kunna finnas skäl för att lämna ett oriktigt erkännande. Tings- rätten kom sammantaget fram till att det inte fanns något som tydde på att så var fallet och skrev följande. Ett motiv kunde vara att han skulle vilja skydda någon. Såvitt fram- kommit hade utredningsarbetet mer eller mindre avstannat vid tiden för erkännande. Det fanns således ingen misstänkt att skydda. Hade han haft för avsikt att hjälpa någon, hade han sannolikt inte som medgärningsman utpekat MA, vilken förnekat all kännedom om händelsen. Utredningen om personliga förhållan- den har varit omfattande. Inget i denna talar emellertid för att han skulle ha svårt att skilja mellan fantasi och verklighet. Inte heller finns det beaktansvärda skäl att anta att han skulle vilja uppnå någon form av herostratisk ryktbarhet. Mot bakgrund av vad och berättat – rätten saknar anledning att ifrågasätta riktigheten av deras uppgifter – är det inte troligt att erkännandet skulle ha motiverats av en i och för sig rimlig längtan att då och då komma bort från sjukhusmiljön. Tingsrätten prövade därefter vad erkänt och berättat och jämförde det med vad som kommit fram genom annan bevis- ning i målet. Tingsrätten skrev följande. Genom vittnesmålet med är utrett att förhören hållits på ett föredömligt sätt utan inslag av t.ex. ledande frågor eller enträgna upprepningar. Förundersökningssekretess har rått. Det finns inte skäl att anta att han under terapin skulle ha kunnat ta del av fakta beträff- ande polisens olika fynd. Nämnas skall dock att han inte varit under- kastad något slags restriktioner under sin vistelse på Säters sjukhus. berättelse inför rätten har varit väl sammanhäng- ande och fri från direkta motsägelser. Han har dock varit något vag beträffande ändamålet med resan till och därtill ovillig att närmare förklara vari ”gömslet” bestod. Uppgiven resväg kan förefalla något märklig om än inte orimlig vid en resa från till Söder- tälje, när man har tillgång till bil. Samma förhåller det sig med upp- giften om hur de förmådde Yenon att följa med till parkeringen från den sällan folktomma stationen i samt vad som nämndes om glasögonen. Här skall dock vägas in uppgift om att han inte vill agera åklagare gentemot MA samt vad berättat om att minnesbilder varit bättre i fråga om centrala händelseförlopp, vilket är begripligt i all synnerhet som det är fråga om en händelse som skall ha ägt rum . Vart Yenon packning tog vägen har inte nämnt. Skulle han ha lämnat en påhittad berättelse, hade han emellertid kunnat säga att han gjort sig av med den, vilket sannolikt hade varit svårt att vederlägga. Tydligen har den slutliga versionen vuxit fram efter flera förhör. har berättat att det berott på svårigheter att närma sig vissa detaljer. I massmedia beskrevs tidigt att Yenon misshandlats till döds med en träpåk. Hade haft avsikten att vilseleda genom att oriktigt påta sig ansvaret för gärningen, hade han sannolikt inte tvekat att tala om en träpåk i stället för sten, kofot och domkraft. Efter att vid förhör ha pekat ut fyndplatsen till rätt sida vägen, valde han vid rekonstruktionen fel sida under påstående att han känt vånda för att ange det rätta förhållandet. Dessa omständigheter sammantagna med att han under utredningens gång utan påverkan till slut lämnat en version som väl överensstämt med verkliga förhållanden samt med beaktande av att det inte förefaller orimligt att det skulle vara förenat med obehag att konfronteras med liknande händelser, medför att det finns skäl att sätta tilltro till hans förklaring till att han ibland lämnat missvisande uppgifter. Allmänt sett kan sägas, att det måste vara mycket svårt att oriktigt redogöra på ett sätt som så väl överensstämmer med verkliga förhållan- den, även om man tagit del av många uppgifter i massmedia. Här kan tilläggas, att de sistnämnda inte i alla avseenden varit helt korrekta. Brottsplatsen är belägen från länsvägen i Rörs- hyttan. Den uppgiften har förekommit i massmedia. Vidare har i TV- programmet ”Efterlyst” visats ett flygfoto med plat- sen inringad. En bit in på skogsvägen finns ett vägskäl. valde vid rekonstruktion rätt riktning. Därefter pekade han ut platsen där kroppen efter Yenen legat med en avvikelse om från den verkliga fyndplatsen men på fel sida vägen. hade han vid tidigare förhör angivit rätt sida. har få eller inga särskilda riktmärken som kan utgöra stöd för minnet. Stor vikt bör fästas vid att med så stort mått av säkerhet utpekat platsen. Med hög grad av tillförlitlighet har beskrivit Yenen klädsel. Kängorna har förekommit på bild i massmedia. Att byx- orna hade vida ben nedtill och att Yenen hade tre plagg under jackan har däremot inte, efter vad som får anses utrett, varit känt för allmänheten, något som förstärker intrycket av att återgivit något självupplevt. Att pekade ut ett armbandsur som var snarlikt med det verkliga är inte utan betydelse. Av hans korrekta utpekande av glasögonen får dock slutsatser dras med stor försiktighet, eftersom dessa förekommit på bild i massmedia. har nämnt en kniv av sameslöjd och Yenen mor har berättat att sonen i brev beskrivit en liknande. Det har inte framkommit, att detta varit känt för allmänheten, varför uppgift härvidlag är särskilt bety- delsefull. Efter undersökning har man kunnat fastställa att den i beslag tagna träpåken använts vid gärningen. Som tidigare nämnts har den omtalats i massmedia. Den omständigheten att påken saknade bark, en uppgift som lämnat, har allmänheten dock inte, såvitt känt, kunnat skaffa sig vetskap om. Som framgått av utlåtande stämmer beskrivning av skadorna väl överens med obduktionsresulta- ten. Också beträffande skadorna har information förekommit i mass- media. Denna har dock varit förhållandevis allmänt hållen. uppgifter i detta avseende talar för att han är gärningsmannen. Tingsrättens slutsats var att berättelse hade ett högt bevisvärde och att det genom erkännandet och övrig utred- ning var ställt utom rimligt tvivel att han hade begått den åtalade gärningen. Tingsrätten dömde för mord till rätts- psykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. Efter att dömts för mordet på , och därmed genom sex domar var dömd för mord på åtta personer, valde han att inte medverka i ytterligare polisutredningar om erkända mord för vilka åtal ännu inte hade väckts. Han var fortsatt intagen på Säters sjukhus för rättspsykiatrisk vård men av- böjde ytterligare terapisamtal. Den tid som följde har själv valt att kalla för ”de sju tysta åren”. Efter att journalisten tagit kontakt med gjorde två uppmärksammade dokumentä- rer om som sändes i SVT:s . I dokumentärerna tog tillbaka sina erkännanden av samtliga mord han tidigare erkänt. Kritik riktades mot såväl rättsprocesserna som mot vården av . gav ombud advokaterna in en ansökan om resning till avseende mordet på . Resningsansökan var den första av sex resningsansökningar rörande mord som skulle komma att ges in. yrkade att hovrätten skulle bevilja resning i målet och att åtalet för mord på Yenon skulle ogillas. Som grund anförde han hade återtagit sitt tidi- gare erkännande och förnekade mordet på . Han uppgav att under ed hade avgett en falsk ut- saga som kunde antas ha inverkat på utgången i målet. Han åbe- ropade även nya omständigheter och bevis som visade att det ur- sprungliga erkännandet inte var tillförlitligt och anförde att om detta hade förebringats hade det sannolikt lett till att han hade frikänts. Han angav att han hade förvägrats en rättvis rättegång då åklagaren i väsentlig mån åsidosatt sin objektivitetsplikt genom att påverka utredningen och underlåta att redovisa relevant utredningsmaterial i förundersökningen och i domstolen. I vart fall fanns det med hän- syn till de nytillkommande omständigheterna och bevisen och om- ständigheterna i övrigt synnerliga skäl att pröva frågan om han hade begått mordet. Som skäl för resning anfördes sammanfattningsvis följande. Ytterst grundade sig resningsansökan på att han hade återtagit sitt erkännande. Förhållandena vid tillkomsten av erkännandet var så- dana att tillförlitligheten av erkännandet kunde ifrågasättas. Också hans närmast totala oförmåga att under förundersökningen lämna en klar, detaljerad och sammanhängande redogörelse för händelse- förloppet talade mot riktigheten av hans erkännande. och sinsemellan motstridiga versioner av hur mordet skulle ha gått till vederlades av utredningsmaterialet. Att hans erkännanden an- sågs grundas på bortträngda minnen som återvunnits i terapi redo- visades inte. Inte heller redovisades att han bevis- ligen lämnat falska erkännanden avseende andra mord och att han falskt beskyllt andra för allvarliga brott. Rättsmedicinska och krimi- naltekniska bedömningar som talade mot hans uppgifter redovisa- des inte för tingsrätten. Åklagaren åsidosatte sin objektivitetsplikt genom att utan sakliga skäl begränsa underlaget för det rättsmedi- cinska utlåtandet och därigenom få ett star- kare stöd för åtalet än vad förundersökningsmaterialet gav skäl för. Det ursprungliga utlåtandet från , vars slut- satser var ofördelaktiga för åklagaren, redovisades inte. Vid rättegången lämnade flera oriktiga uppgifter om bland annat skador i pannan, Yenon position vid det sista slaget och införskaffandet av glasögonen som återfunnits på plat- sen. Även lämnade felaktiga uppgifter om bland annat hur under förundersökningen beskrivit Yenon klädsel, våldsutövningen och skador som uppkommit. Efter- som ingen av parterna i målet bemötte dessa uppgifter kom de att läggas till grund för tingsrättens bedömning. Åklagaren redovisade inte heller utredningsmaterial som talade för en annan gärnings- man. Anklagelserna avsåg ett mycket allvarligt brott och riktades mot en psykiskt sjuk och neddrogad person. Det måste ha före- legat ett starkt intresse från rättssäkerhetssynpunkt att domstolen gavs en möjlighet att fullt ut pröva riktigheten i erkännande. Till följd av parternas passivitet, och främst åklagarens åsidosättande av sin objektivitetsplikt, förvägrades en rättvis rättegång. Ytterligare exempel lades fram på omständig- heter från förundersökningen som felaktigt inte hade redovisats för tingsrätten. Omfattande bevisning åberopades. inkom överåklagaren med ett ytt- rande, en så kallad förklaring, till resningsansökan och anförde att han inte motsatte sig att resning beviljades. Förundersökningen i målet hade återupptagits och kompletterande förhör hade hållits, bland annat ett med . Åklagaren hade berett och möjlighet att yttra sig över resningsansökan och deras yttranden var bilagda yttrande. I yttrandena bemötte och vissa uppgifter i resningsansökan. Grunderna och om- ständigheterna som fördes fram i resningsansökan kommenterades av som också hänvisade till och yttranden. I ett flertal avseenden ansåg åklagaren att det som framfördes inte utgjorde skäl för resning. Åklagaren ansåg att de åberopade omständigheterna och bevisen inte medförde att det kunde anses sannolikt att , om omständigheterna och bevisen hade varit kända för tingsrätten, skulle ha frikänts. fördes fram omständigheter i utredningsmaterialet som borde ha redo- visats för tingsrätten. Det påpekades att det hade varit en obalans i processen till följd av erkännandet vilket hade lett till att domstol- ens underlag begränsats. Även om tingsrätten aktivt hade kon- trollerat informationen hade det inte varit rimligt att begära att det skulle ha skett på detaljnivå vid en huvudförhandling. Åklagaren motsatte sig mot den bakgrunden inte att resning beviljades med tillämpning av den så kallade tilläggsregeln. beviljade , hovrättspresidenten , hovrättsrådet och tf. hovrätts- assessorn , resning och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av . Som skäl för beslutet anförde hovrätten bland annat följande. Frågan om resning på grund av nya omständigheter och bevis [---] [---] Tingsrätten har prövat målet efter en muntlig förhandling, där erkände det mord han åtalades för. Vid förhandlingen hördes, förutom , ett antal vittnen. Domen grundas dock i allt väsentligt på uppgifter. Det ligger i sakens natur att förutsättningarna för att i efterhand och inom ramen för en i grunden skriftlig process av det slag som resningsförfarandet utgör göra en ny bedömning av tillförlitligheten och trovärdigheten av muntliga utsagor som avgetts under huvud- förhandlingen är starkt begränsade. Detta gäller inte minst i detta mål, med tanke som förflutit och med beaktande av den kom- plexa bevisbild som förelåg. Domstolens avgörande kan ha påverkats av olika faktorer och nyanser i utsagorna och i annat som förekommit under huvudförhandlingen som inte till alla delar låtit sig beskrivas i domskälen. [---] Det i resningsärendet åberopade materialet består i inte obetydliga delar av uppgifter som förelåg för den tidigare rättegången, men som inte redovisades vid tingsrätten. Hov- rätten konstaterar i detta sammanhang att nyhetskravet i resnings- bestämmelsen är att uppfatta på det sättet att nyhetsvärdet av en viss omständighet upphör endast om den presenterats vid rättegången (se , a.a., s. 170). Den helt övervägande delen av det nya material som åberopats i resningsärendet har inte någon direkt bevisbetydelse för gärnings- påståendet. Generellt kan sägas att vad som åberopas i resningsärendet inte på något tydligt sätt kastar något nytt ljus över händelseförloppet. Det nya materialets betydelse består i stället främst av att det kan påverka värderingen av styrkan i den utredning som låg till grund för den fällande domen. Vid bedömningen av vilket värde det nya materia- let ska tillmätas kan konstateras att frågan om uppgif- ter var tillförlitliga var avgörande för tingsrättens ställningstagande att han skulle dömas för gärningen. Det saknades helt stödbevisning i form av vittnesiakttagelser eller teknisk bevisning som kunde binda honom till brottet. Den omständigheten att erkände gärningen vid huvudförhandlingen torde av naturliga skäl ha påverkat hur utred- ningsmaterialet presenterades under huvudförhandlingen. I resnings- ärendet framgår att vissa delar av utredningsmaterialet, som i belysning av att han nu förnekar gärningen kan bedömas vara av relevans, inte kom att beröras under huvudförhandlingen. Detta är förklarligt mot bakgrund av inställning. Av tingsrättens dom framgår dock att tingsrätten utgick ifrån att erkännande av gärningen inte var tillräckligt för en fällande dom. Tingsrätten prövade i domen om de uppgifter som lämnat, jämförda med vad som kommit fram under polis- utredningen och med viss hänsyn till vad som varit känt för allmän- heten, tillsammans med erkännandet utgjorde tillräcklig bevisning för en fällande dom. Stor vikt synes ha fästs vid att vissa uppgifter uppen- barligen bedömdes vara sådana att i stort sett bara gärningsmannen kan ha känt till dem. Tingsrätten kände vid prövningen till att var allvarligt psykiskt sjuk och att han medicinerade. Enbart den om- ständigheten att nu återtagit sitt erkännande utgör mot denna bakgrund inte skäl för resning. Detta förhållande måste emellertid anses vara ägnat att minska den allmänna tilltron till uppgifter. I samma riktning talar, som åklagaren anfört, de uppgifter som lämnat om mord på två pojkar som var försvunna i och som, enligt vad som framgått, inte var kända för tingsrätten.