sou · H3B343 · 2015-04-01 00:00:00 — –tillstånd för överlåtelse av livsfarliga och mycket farliga kemikalier, –hur företaget arbetar för att undvika riskabla kemikalier.18 Kemikalieinspektionens inspektioner har ökat i antal inom samtliga kategorier; kemiska produkter, bekämpnings- medel och varor. Utvecklingen framgår av tabellen nedan. Källa: Kemikalieinspektionens årsredovisningar . Som en del av tillsynen kontrolleras innehåll av kemiska ämnen i varor och kemiska produkter med hjälp av analyser som delvis ut- förs vid myndigheten och delvis med hjälp av externa ackrediterade laboratorier. Kemikalieinspektionen har ansvar för tillsynen i fråga om gen- teknik vad gäller avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade mikro- organismer, nematoder, spindeldjur och insekter, och utsläppande på marknaden av produkter som innehåller eller består av genetiskt modifierade mikroorganismer, nematoder, spindeldjur eller insekter.19 Kemikalieinspektionen bedriver också tillsyn enligt produktsäker- hetslagen (2004:451) och lagen (2011:579) om leksakers säkerhet. 192 kap. 14 § miljötillsynsförordningen (2011:13). Havs- och vattenmyndigheten har enligt tillsynsförordningen an- svar för tillsynen i fråga om genteknik vad gäller 1.innesluten användning av genetiskt modifierade vattenlevande orga- nismer, 2.avsiktlig utsättning av genetiskt modifierade vattenlevande orga- nismer, och 3.utsläppande på marknaden av produkter som innehåller eller består av genetiskt modifierade vattenlevande organismer.20 Havs- och vattenmyndigheten delar ansvaret för genteknik med en rad andra myndigheter.21 Enligt miljötillsynsförordningen har till- synsansvar när det gäller olägenheter från joniserande och icke joniserande strålning i fråga om verksamheter som är tillstånds- pliktiga enligt miljöprövningsförordningen (2013:251) och är kärn- tekniska verksamheter enligt lagen (1984:3) om kärnteknisk verk- samhet eller verksamheter med strålning enligt strålskyddslagen (1988:220). Under vissa förutsättningar får över- låta uppgiften att utöva viss tillsyn enligt första stycket åt en kom- munal nämnd eller länsstyrelse.22 utövar tillsyn inom en rad områden enligt miljö- tillsynsförordningen: nationalparker, strandskydd, marinveten- skaplig, forskning och handel med vilda djur och växter, natur- reservat, kulturreservat, naturminnen och vattenskyddsområden, 202 kap. 11 och 13 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). 21Övriga myndighete med ansvar för tillsynen i fråga om genteknik är , , , , och Statens jord- bruksverk. 22För närmare beskrivning an tillsynsansvar, se 2 kap. 26 § miljötillsynsförordningen (2011:13). biotopskyddsområden och djur- och växtskyddsområden, miljö- skyddsområden, särskilt skyddade områden, skötsel av jordbruks- mark och annan markanvändning vid jordbruket, artskydd, vilthägn, stängselgenombrott, sjöfarten och luftfarten när det gäller dumpning och förbränning av avfall och vissa transporter av avfall. Vidare ansvarar i fråga om vissa verksamheter som är tillståndspliktiga enligt miljöprövningsförordningen (2013:251) och bilagan till förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd, vattenverksamheter, föroreningsskador, miljöskador, kemiska produkter, avfall, farligt avfall och producentansvar. Många tillsynsuppgifter får överlåta åt en nämnd.23 Av tabellen nedan framgår antalet tillsynsärenden vad avser miljöfarlig verksamhet hos länsstyrelserna . Antalet avlutade ärenden skiljer sig mellan läns- styrelserna, något som kan bero på antalet och vilken typ av till- synsobjekt som finns i länet men också på skiftande ambitionsnivåer. Den viktigaste faktorn som påverkar antalet tillsynsärenden torde dock vara i vilken utsträckning har överlåtit tillsyn till kommunerna i länet (se nedan under rubriken och återtagande av operativ tillsyn). 23 2 kap. 7–8, 28–30 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). * Ingående balans (som anges i årsredovisningarna ) överensstämmer inte alltid med utgående balans (som anges i årsredovisningen ). För dessa län används ingående balans enligt årsredovisningar i tabellen. Skillnaderna är små. Källa: Länsstyrelsernas årsredovisningar . Ett annat omfattande tillsynsområde är tillsyn över vattenverksam- heterna i länet. Antalet tillsynsärenden som avser vattenverksamhet skiljer sig också mellan länen. Överlåtelse av tillsyn över vattenverksamhet är inte vanligt i samma utsträckning som när det gäller tillsyn över miljöfarlig verksamhet. * Ingående balans (som anges i årsredovisningarna ) överensstämmer inte alltid med utgående balans (som anges i årsredovisningen ). För dessa län används ingående balans enligt årsredovisningar i tabellen. Skillnaderna är små. Källa: Länsstyrelsernas årsredovisningar . I propositionen om menade regeringen att det var en naturlig utgångspunkt att kommunerna inom den egna kommunen ansvarade för miljön, och därmed tillsynen enligt , med hänsyn till de befogenheter som ligger på kommunen i övrigt i syfte att åstadkomma ett uthålligt samhälle. Regeringen menade att statens roll i den löpande tillsynen när den utövas av kommunen, skulle vara att stödja de kommunala nämnder som utövar tillsyn enligt balken eller att ingripa då tillsynen i något fall inte sköts. Rege- ringen ansåg att det var angeläget att de centrala myndigheterna i högre grad än tidigare aktivt stödde de lokala och regionala myndigheterna och att ingripanden verkligen skulle göras i de fall kommunen inte fullgjorde sitt tillsynsansvar. Enligt 26 kap. 3 § 3 stycket utövar varje kommun genom den eller de nämnder som fullmäktige bestämmer tillsyn inom kommunen över miljö- och hälsoskyddet enligt 9 kap. i balken, med undantag för sådan miljöfarlig verksamhet som kräver till- stånd, och över avfallshanteringen enligt 15 kap. Enligt samma stadgande, fjärde stycket, får regeringen meddela föreskrifter om att en tillsynsmyndighet får överlåta åt en kommun som begär det att i ett visst avseende utöva sådan tillsyn som annars skulle skötas av en statlig tillsynsmyndighet. Detta gäller dock inte verksamheter som utövas av Försvarsmakten, , eller . Kommunernas tillsyn enligt miljötillsynsförordningen I miljötillsynsförordningen förtydligas de kommunala nämndernas tillsynansvar.24 Den kommunala nämnden ansvar t.ex. för tillsynen i fråga om naturreservat, kulturreservat, naturminnen och vatten- skyddsområden som har beslutats av kommunen. Andra exempel är att den kommunala nämnden ansvarar för tillsynen över hantering av kemiska produkter, biotekniska organismer och varor i andra verksamheter än miljöfarliga verksamheter enligt 9 kap. , utom den tillsyn som Kemikalieinspektionen utövar över primär- leverantörers utsläppande på marknaden. 24 2 kap. 9 och 31 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). Överlåtelse och återtagande av operativ tillsyn Om en kommun vill överta tillsynen från en tillsynsmyndighet ska kommunen göra en framställning till myndigheten. Om tillsyns- myndigheten anser att tillsynen inte bör överlåtas, ska myndig- heten med eget yttrande överlämna ärendet till regeringen för av- görande, om kommunen begär det. får åter- kalla överlåtelsen av tillsyn till en kommun.25 Det är både omstän- digheter som kan hänföras till kommunen och omständigheter som kan hänföras till tillsynsobjekten kan föranleda återtagande. I propositionen om gav regeringen några exempelen på omständigheter som skulle kunna leda till återtagande, nämligen nedskärningar som leder till att nödvändig kompetens försvinner, förändringar av verksamheterna som ställer särskilda krav på till- synen eller som har betydelse för regionala eller nationella förhåll- anden, verksamhetens påverkan på miljön i en inte förutsedd om- fattning eller att erfarenheterna visar att tillsynen inte kan fullgöras av kommunen på det sätt som hade förutsetts.26 Har regeringen beslutat om överlåtelse, ska regeringen besluta om återkallelse. Överlåtelse av tillsyn regleras närmare i miljötillsyns- förordningen. Av förordningen framgår att den myndighet som prövar om uppgiften att utöva operativ tillsyn kan överlåtas till en nämnd, vid sin prövning ska ta hänsyn till omfattningen av tillsynsobjektens miljöpåverkan och till nämndens förut- sättningar för att uppfylla de uppgifter som anges i miljö- tillsynsförordningen. Förutsättningarna för att utöva tillsyn över tillsynsobjektens hantering av kemiska produkter i den utsträck- ning sådan hantering förekommer ska också prövas. Hänsyn ska också tas till kommunens interna ansvarsfördelning för drift av och tillsyn över kommunala verksamheter. Myndigheten ska dessutom pröva myndighetens egna förutsättningar för att fortsättningsvis kunna ge effektiv tillsynsvägledning i frågor som rör tillsyns- 25Enligt 26 kap. 5 § ska tillsynsmyndigheten återkalla överlåtelsen om kommunen ändrar sin nämndorganisation så att den strider mot 3 kap. 5 § andra stycket kommunallagen (1991:900). Enligt miljötillsynsförordningen (2011:13) får inte heller tillsynen överlåtas om kommunens interna ansvarsfördelning för drift och tillsyn av andra organisatoriska skäl inte är lämplig med hänsyn till förutsättningarna för en effektiv tillsyn. 1997/98:45 Miljöbalk. objekten, möjligheten att inom ett län utöva en effektiv tillsyn, och övriga frågor av betydelse för överlåtelse av tillsynsuppgiften.27 En tillsynsmyndighet som har överlåtit uppgiften att utöva ope- rativ tillsyn till en nämnd ska regelbundet följa upp och utvärdera tillsynen. Om förutsättningarna för överlåtelse inte längre finns, anges det i förordningen hur rätten att bedriva tillsyn kan återkallas.28 I en rapport från belyser en forskar- grupp omfattningen av länsstyrelsernas överlåtelse och återtagande av miljötillsyn . Forskarna undersökte också vilka drivkrafter och överväganden som låg bakom beslut om överlåtelse eller återtagande av sådan tillsyn.29 I rapporten ges en relativt tydlig övergripande bild av situationen där länsstyrelserna generellt är villiga att överlåta tillsyn inom samtliga tillsynsområden till kommunerna. Inom området miljöfarliga verksamheter är över- låtelse av tillsynen den normala situationen inom stort sett samtliga branscher. I nästan sju fall av tio var tillsynen överlåten till kom- munal nämnd. Överlåtelse av tillsyn inom andra tillsynsområden än miljöfarlig verksamhet görs i relativt begränsad omfattning.30 Variationerna gällande graden av överlåtelse är stor i landet, från län där omkring en tredjedel av verksamheterna är överlåtna till ett läge där kommunerna tagit över i stort sett alla verksamheter som är möjliga att överta. I 63 kommuner hade inte någon tillsyn alls övertagits. Dessa kommuner låg i 14 olika län och hade det gemen- samt att de, med något enstaka undantag, var relativt små. var av ansvaret för tillsynen över- låten till kommunerna. Länsstyrelserna har tillsynsansvar för omkring 2 700 anläggningar, varav över 300 är A-anläggningar. Kommunen ansvarar för tillsynen av omkring 4 800 anläggningar, varav över 100 är A-anläggningar.31 Enligt är det mycket sällan i förhållande till överlåtelseärenden, som länsstyrelserna återtar tillsyns- ansvaret. När tillsyn återtas förefaller det göras odramatiskt och i 2718–20 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). 2821–22 §§ miljötillsynsförordningen (2011:13). 29Överlåtelse och återtagande av operativ miljötillsyn (, Rapport 6559, ). 30Andra tillsynsuppgifter (t.ex. täktverksamhet, vattenskyddsområden, förorenade områden, artskydd och vilthägn) överlåts sällan. 31OECD:s granskning av miljöpolitik, 2014. samförstånd mellan länsstyrelse och kommun, även om det också förekommer att tillsynen återtas på grund av bristen på tillsyn. Återtagande kan också göras på begäran av kommunen. Studien visar vidare att det är tydligt att graden av överlåtelse avgörs till övervägande del av kommunernas vilja att överta tillsynen. I prak- tiken kännetecknas tillsynsarbetet av en stor del informella kon- takter och kommunerna emellan, organiserade dialog- möten samt mer formaliserade kontroller. Det förekommer dock att länsstyrelser har startat en generell översyn av överlåtelsebesluten till länets kommuner. Även ansvaret för övriga myndigheter som utövar miljötillsyn– , , , Livsmedels- verket, , , geologiska undersökning och Transportstyrelsen – framgår av 2 kap. miljö- tillsynsordningen. Av tabellen nedan framgår hur ansvaret fördelas. Källa: Egen bearbetning. Tillsyns- och föreskriftsrådet inrättades i samband med att miljö- balken trädde i kraft . I propositionen om moti- verade regeringen behovet av ett sekretariat för samråd mellan bl.a. myndigheter, länsstyrelser och kommuner på följande sätt: Regeringen bedömer att en optimal tillsynsverksamhet skulle kunna främjas i ett samrådsorgan för bl.a. berörda myndigheter. Denna fråga bör därför bli föremål för fortsatta överväganden. Ett sådant forum skulle kunna åstadkommas genom att ett särskilt sekretariat upp- rättades vid där företrädare för alla berörda centrala myndigheter, länsstyrelserna och kommunerna liksom är representerade. Även branschorganisationer från det pri- vata näringslivet skulle kunna ingå. Ett sådant samrådsorgan vid skulle ligga i linje med pådriv- ande och samordnande funktion på miljöområdet. En förutsättning för en effektiv tillsyn är att föreskrifter och all- männa råd på miljöområdet är utformade efter likartade principer och inte i sak motverkar eller strider mot varandra. Behovet av samordning ökar också eftersom många myndigheter är berörda av . Ett samrådsorgan skulle kunna fylla en funktion även för samordning av föreskriftsarbetet.32 Rådet är en organisatorisk del av och regleras i verkets instruktion.33 Tillsyns- och föreskriftsrådet är ett rådgiv- ande organ för samråd och samverkan för myndigheternas arbete i frågor som rör tillsyn och föreskrifter enligt samt EU- förordningar och EU-direktiv inom område. Tillsyns- och föreskriftsrådet består av företrädare för Folk- hälsomyndigheten, Generalläkaren, Havs- och vattenmyndigheten, Kemikalieinspektionen, och Statens jordbruks- verk. Dessutom ska det i rådet finnas två ledamöter som företräder kommunerna och två ledamöter som företräder länsstyrelserna. Rådets uppgifter är att –identifiera behov av samsyn och samverkan, –vid behov ta initiativ till ökad samsyn och samverkan, 1997/98:45 Miljöbalk. 3311-14 §§ förordningen (2012:989) med instruktion för . –ansvara för att det sker ett erfarenhets- och informationsutbyte med andra myndigheter som har ett centralt ansvar för tillsyns- vägledning inom område, och –föra register över samtliga förordningar och andra föreskrifter som har med- delats med stöd av , samtliga allmänna råd inom miljöbalksområdet som har be- slutats av myndigheterna, och de EU-förordningar och EU-direktiv som rör miljöbalks- området med uppgifter om hur direktiven genomförs i svensk rätt. En annan uppgift för rådet är att lämna en skriftlig rapport till regeringen med en redovisning och utvärdering av föregående års verksamhet. Av en rapport från Statskontoret framgår att det finns kritik mot hur Tillsyns- och föreskriftsrådets verksamhet fungerar.34 Kritiken gäller bl.a. att –rådet saknar beslutsbefogenheter vilket medför att det mer får karaktär av nätverk för information och samverkan, –kansliresurserna har minskat, något som får betydelse då kansliet håller samman arbetet, –medverkande myndigheter avsätter inte tillräckligt med tid för arbetet och det är dålig uppslutning på rådets möten, –deltagande myndigheter inte i tillräcklig grad återkopplar de diskussioner som förs i rådet till de egna myndigheterna. De myndigheter som ingår i Miljösamverkan är länsstyrel- serna, , Havs- och vattenmyndigheten samt . Miljösamverkan startade med stöd av 34 Vägledning till en bättre tillsyn, Statskontoret 2014:17. Samverkan har till syfte att få till stånd en ökad samsyn mellan länsstyrelserna och en mer enhetlig hantering i tillsynsfrågor. Samarbetet ska i huvudsak inriktas mot frågor som rör tillsyn och tillsynsvägledning enligt . Avsikten med samarbetet är också att komplettera , Jordbruks- verket och till de regionala och indirekt de lokala tillsynsmyndigheterna. För samverkansorganet finns en styrgrupp där representanter för länsstyrelserna och adjungerade företrädare för de övriga myn- digheterna. Styrgruppen möts 6–och fattar bl.a. be- slut om den löpande verksamheten samt tar fram förslag till verk- samhetsplan och budget.35 Miljösamverkan insatser ska vara konkreta, avgränsade och operativt inriktade. Insatserna handlar bland annat om att –ta fram informations- och underlagsmaterial i olika aktuella frågor, –utarbeta handledningar och riktlinjer till tillsyn, skydd och säker- ställande m.m., –gemensamma informations- och tillsynskampanjer, –kurser och seminarier i anslutning till projekten, –samla och sprida befintlig material mellan länsstyrelserna.36 Den vidare tillsynsvägledningen från regional till lokal nivå står varje länsstyrelse för och den ingår inte i samarbetet Miljösamverkan . Samverkansorganet arbetar projektinriktat med aktuella frågor. Exempel på sådana projekt är tillsyn av vattenkraft och dammar, tillsyn av markavvattning och informationsmaterial om artskydd.37 Under såväl 2013 som 2014 deltog medarbetare från 18 olika länsstyrelser i olika projektgrupper.38 De regionala samverkans- organen arbetar med tillsynskampanjer, handläggarstöd, informa- tion, seminarier, samarbete med andra aktörer m.m. Enligt en rapport från Statskontoret är den regionala miljösamverkan särskilt viktig för miljöinspektörer i små kommuner, som genom den får en 35Tillsyn enligt – möjligheter till utveckling och förbättring, 2014. 36Verksamhetsplan 2015, Miljösamverkan . 37Årsberättelse 2014, Miljösamverkan . 38Årsberättelse 2013 och 2014, Miljösamverkan . SOU 2015:43 Miljötillsyn och tillsynsvägledning möjlighet att träffas och utbyta erfarenheter.39 Det varierar vem som tar initiativ till arbetet i de regionala samverkansorganen. I vissa fall är det länsstyrelserna som driver arbetet, medan det i andra fall är kommunala initiativ som styr inriktningen. Planeringen och prioriteringen av insatser är inte koordinerad mellan nätverken, men projektledarna för respektive nätverk träffas om året.40 Verksamheten finansieras i huvudsak av de deltagande myndig- Enligt en rapport från Statskontoret uppfattas Miljösamverkan av centrala myndigheter, länsstyrelser och kommuner gene- rellt bidra positivt till vägledningsarbetet och till samverkan mellan länsstyrelserna. Några av de tillfrågade anser dock att organisa- tionen domineras för mycket av länsstyrelserna. Ett annat problem är att finansieringen bygger på frivilliga bidrag och att organisationen får lita på att deltagande myndigheter skjuter till medel.42 Regional samverkan om miljötillsyn Det finns tretton regionala samverkansorgan; miljösamverkan Norr- botten, , , , , , , , Sydost, J (), , samt miljösamverkan . Syftet med de regionala organen är att effektivisera och stödja myndig- heternas miljötillsyn.43 Statskontoret gör i en rapport om miljötillsyn bedömningen att de regionala samverkansprojekten allmänt uppfattas som viktiga och vällovliga även om arbetssättet ibland uppfattas som ineffektivt genom att det förekommer att delvis identiska projekt genomförs i fler än ett län. Statskontoret pekar också på att, i likhet med Miljösamverkan , utgör finansieringen en osäkerhetskälla, 39Vägledning till en bättre tillsyn, Statskontoret 2014:17. 40Tillsyn enligt – möjligheter till utveckling och förbättring, 2014. 41Verksamhetsplan 2015, Miljösamverkan . 42Vägledning till en bättre tillsyn, Statskontoret 2014:17. eftersom det inte finns några givna medel att tillgå. Samverkan finansieras huvudsakligen av kommunerna. Kommunernas bidrag till finansieringen ser dock väldigt olika ut. Vissa kommuner bidrar ekonomiskt, medan andra endast bidrar genom den tid man lägger ned på samverkan.44 Tillsynsforum är ett nätverk för personer som arbetar med tillsyn inom statlig verksamhet. Syftet med Tillsynsforum är att konti- nuerligt utbyta erfarenheter och att sprida kunskap, information och idéer inom tillsynsområdet, bl.a. genom att arrangera konfe- renser med olika teman. Ett 90-tal statliga myndigheter arbetar helt eller delvis med någon form av tillsyn. Nätverket har 75 myndigheter som med- lemmar.45 I slås fast att ansvaret för balkens efterlevnad främst ligger på verksamhetsutövarna. Enligt 26 kap. 19 § första stycket ska den som bedriver verksamhet eller vidtar åtgärder som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön fortlöpande planera och kontrollera verksamheten för att motverka eller förebygga sådana verkningar. I propositionen om konstaterar regeringen att det är verksamhetsutövarens skyldighet att se till att balkens regler inte åsidosätts och att verksamheten bedrivs så att syften uppfylls.46 Det är den som bedriver en verksamhet som har störst kunskap om den och dess verkningar. Regeringen understryker dock att kravet på egenkontroll måste anpassas till varje verksamhet så att det inte får orimliga konsekvenser. Av 26 kap. 19 § andra stycket framgår att verksamhetsutövarens ansvar inte inskränker sig till att kontrollera att balkens 44Vägledning till en bättre tillsyn. En utvärdering av tillsynsvägledningen på miljöområdet, Statskontoret 2014:17. 45Tillsynsforums webbplats, , . 1997/98:45 Miljöbalk. bestämmelser och för verksamheten särskilt meddelade villkor efterlevs. Den som bedriver sådan verksamhet eller vidtar sådan åtgärd som kan befaras medföra olägenheter för människors hälsa eller påverka miljön ska också genom egna undersökningar eller på annat sätt hålla sig underrättad om verksamhetens eller åtgärdens påverkan på miljön. Av tredje stycket framgår att den som bedriver sådan verksamhet ska lämna förslag till kontrollprogram eller förbättrande åtgärder till tillsynsmyndigheten, om tillsyns- myndigheten begär det. ska en miljörapport med en redovisning av de åtgärder som har vidtagits för att uppfylla villkoren i ett tillståndsbeslut och resultaten av dessa åtgärder lämnas till den tillsynsmyndighet som utövar tillsynen över verksamheten.47 Närmare föreskrifter om verk- samhetskontrollen finns i förordningen (1998:901) om verksamhets- utövares egenkontroll. En rad myndigheter utövar tillsyn för att säkerställa syftet med och de föreskrifter som har meddelats med stöd av balken. För att tillsynen ska vara likvärdig över landet har en rad myndigheter i uppgift att vägleda andra i deras tillsynsarbete. I detta avsnitt redogör vi översiktligt för bestämmelserna om tillsynsvägledning. I propositionen med förslaget till understök regeringen att utöver sitt tillsynsansvar skulle de centrala myndigheterna ha ett ansvar för att tillsynen bedrivs ändamålsenligt både med avseende på lokala, regionala och nationella förhållanden.48 Enligt regeringen skulle de centrala tillsynsmyndigheterna stödja, samordna, följa upp och utvärdera den regionala och lokala operativa tillsynen, eller, sammanfattningsvis, ge tillsynsvägledning. 47För närmare beskrivning av miljörapporterna se 26 kap. 20 § . 1997/98:45Miljöbalk. Tillsynsvägledningen regleras i kapitel om tillsyn.49 Där framgår att tillsynsmyndigheten, genom rådgivning, informa- tion och liknande verksamhet, ska skapa förutsättningar för att balkens ändamål ska kunna tillgodoses. Regeringen menade i pro- positionen om att tillsynsvägledning är ett annat sätt att inom ramen för tillsynen skapa förutsättningar för att reglerna följs. Tillsynsvägledning definieras i miljötillsynsförordningen som utvär- dering, uppföljning och samordning av operativ tillsyn samt stöd och råd till de operativa tillsynsmyndigheterna.50 Av 3 kap. 1 § miljötillsynsförordningen framgår att tillsynsväg- ledning ska ges i fråga om tillämpningen av , före- skrifter meddelade med stöd av och EU-förordningar. De tillsynsvägledande myndigheterna ska aktivt verka för samord- ning och samverkan i frågor om tillsynsvägledning. Enligt förord- ningen ska de tillsynsvägledande myndigheterna på statlig nivå sär- skilt ge stöd till länsstyrelsernas tillsynsvägledning till kommunerna.