sou · H3B389 · 2015-10-16 00:00:00 — 10 § I ett beslut om statsbidrag ska anges vilket ändamål bidraget beviljas för. Beslutet om bidrag får förenas med villkor. Dessa ska framgå av beslutet. I beslutet ska även sista dag för redovisning en- ligt 11 § anges. 11 § Den som har beviljats statsbidrag enligt denna förordning ska, som angetts i beslutet om bidrag, redovisa för Myn- digheten för museer och utställningar hur medlen har använts och lämna de övriga uppgifter som myndigheten behöver för uppfölj- ning och utvärdering. 12 § Myndigheten för museer och utställningar får besluta att ett beviljat bidrag tills vidare inte ska betalas ut, om det kan antas att bidraget har beviljats på grund av felaktiga uppgifter. 13 § Mottagaren av ett statsbidrag enligt denna förordning är åter- betalningsskyldig om 1.mottagaren genom att lämna oriktiga uppgifter eller på annat sätt har förorsakat att bidraget har lämnats felaktigt eller med för högt belopp, 2.bidraget av något annat skäl har lämnats felaktigt eller med för högt belopp och mottagaren borde ha insett detta, 3.bidraget helt eller delvis inte har använts för det ändamål som det har beviljats för, 4.det projekt som bidraget har lämnats för inte har slutförts eller om bidraget av någon annan anledning inte har förbrukats, 5.den som har tagit emot bidraget inte lämnar sådan redovis- ning som avses i 11 §, eller 6.villkor i beslutet om bidraget inte har följts. 14 § Om en bidragsmottagare är återbetalningsskyldig enligt 13 §, ska Myndigheten för museer och utställningar besluta att helt eller delvis kräva tillbaka bidraget. Om det finns särskilda skäl för det, får myndigheten helt eller delvis efterge kravet på återbetalning. 15 § Om ett belopp har återkrävts enligt 14 §, ska dröjsmålsränta tas ut på beloppet. För uttag av dröjsmålsränta gäller i tillämpliga delar räntelagen (1975:635). 16 § Myndigheten för museer och utställningar får meddela de föreskrifter som behövs för verkställigheten av denna förordning. 17 § I 22 a § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om överklagande hos allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut än be- slut enligt 12 § får dock inte överklagas. Denna förordning träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2Uppdraget och dess genomförande Utredningen ska göra en översyn av de statliga museernas uppdrag, myndighets- och institutionsstruktur och regeringens styrning av dem. Enligt direktiven (se bilaga 1 och 2) ska utredningen bl.a. be- skriva hur samhällsutvecklingen påverkar förutsättningarna för musei- verksamhet och hur centralmuseerna uppfyller sina uppdrag samt lämna förslag om nationella mål för området och om organisato- riska förändringar i syfte att uppnå högre effektivitet. Nedan beskrivs utredningens uppdrag närmare under ett antal rubriker samt – i förekommande fall – hur vi har valt att tolka eller avgränsa uppdraget. Därefter följer ett avsnitt om utredningens arbetsformer samt en beskrivning av betänkandets disposition. 2.1Mål och utgångspunkter för utredningen Enligt direktiven innebär en rad aktuella samhällsförändringar möj- ligheter och utmaningar för hela samhället, varav några är mer ut- talade på museiområdet. Utöver museernas roll för kunskap och bildning uppmärksammas numera ofta även deras betydelse för att främja social sammanhållning samt för besöksnäringen. Utredaren ska beskriva och analysera hur samhällsutvecklingen regionalt, na- tionellt och internationellt har påverkat och kan förväntas påverka förutsättningarna för museernas verksamheter. Samhällsutvecklingen motiverar enligt regeringen att en översyn av området görs. En utgångspunkt för översynen är, enligt direkti- ven, att kostnadsramarna för den statliga kulturpolitiken ska vara oförändrade. Uppdraget och dess genomförande Nya kommunikationsformer och ökad friktion Direktiven beskriver de pågående förändringarna i samhället som genomgripande. Det gäller t.ex. utvecklingen på kommunikations- området, att inlärningssätt och samarbetsformer förändras och att nya former av kreativitet utvecklas. Dagens barn och unga är upp- växta med internet. På grund av snabbare informationsflöden, nya migrationsmönster och ny kunskap om internationella samband har det blivit allt mer nödvändigt att ta hänsyn till globala perspek- tiv i museernas dagliga verksamhet. Tendenser kan observeras som tyder på att konfliktnivån kring frågor om historia och kulturarv ökat i samhället, vilket också på- verkat museerna. Utvecklingen mot större kulturell mångfald har lett till nya perspektiv på historien och på historieberättandet, men också till att frågor om identitet i vissa fall genererat diskussioner som varit svåra att hantera. För att olika synsätt inte ska fungera splittrande har det blivit allt viktigare att inte ta hävdvunna per- spektiv för givna och kravet på att verksamheterna ska vara kun- skapsbaserade har ökat. måste ett museibesök, som upp- levelse, kunna konkurrera med andra och snabbare medier. Dessa olika, och i vissa fall motstridiga, utvecklingstendenser ställer nya krav på museerna och på hur de bör styras och regleras. Vi har sett det som en central del av vårt uppdrag att beskriva dessa utvecklingslinjer och att lämna förslag som syftar till att möta för- ändringen på ett aktivt sätt. Centralmuseernas kärnverksamhet och administration Utredaren ska enligt direktiven beskriva och analysera på vilket sätt centralmuseerna uppfyller sina uppdrag, hur de prioriterar mellan uppdragens olika delar, tar hänsyn till olika mångfaldsperspektiv och arbetar för att förnya och utveckla museiarbetet. De fjorton centralmuseerna är: 1) med , 2) , 3) , 4) , 5) Statens museer för världs- kultur, 6) Livrustkammaren och med stiftelsen , 7) Statens maritima museer, 8) Statens musik- verk, 9) Statens centrum för arkitektur och design, 10) Statens Uppdraget och dess genomförande historiska museer, 11) , 12) , 13) och 14) Arbetets museum. Vid behov ska utredaren föreslå förändringar av uppdragen till centralmuseerna och övriga berörda institutioner. Enligt direktiven är det en viktig demokratifråga att museer kan vara en angelägenhet för alla. Det innebär att olika mångfalds- och tillgänglighetsper- spektiv behöver beaktas i museers verksamhet. Regeringen pekar i direktiven på att flertalet av de centrala museiverksamheterna står inför likartade utmaningar när det gäller stödfunktioner som lokalförsörjning, administration, upphandling och IT-stöd. Genom samordning av likartade funktioner sägs cen- tralmuseerna kunna minska sina administrativa kostnader och kost- naderna för olika stödfunktioner, vilket i sin tur skulle kunna öka fokus på kärnuppgifterna och förbättra förutsättningarna för reger- ingens strategiska styrning. Centralmuseernas nationella ansvar och samverkan i sektorn Enligt utredningens ursprungliga direktiv har de centrala museerna genom sin position och synlighet en stor betydelse för utveck- lingen av museisektorn som helhet. Det är därför rimligt att dessa museer också har en aktiv roll i förnyelsen av museiarbetet. Av de tilläggsdirektiv som sedermera även beslutats av regeringen (se bi- laga 2) framgår att utredningen ska analysera och föreslå hur verk- samhet och samlingar vid de centrala museerna i högre utsträckning kan göras tillgängliga för människor i hela landet. Utredaren ska beskriva och analysera hur och i vilken omfattning de centrala museerna samverkar med övriga museisektorn. Vidare ska utredaren beskriva och analysera och Riksutställningars verksamhet och uppgifter inom museiområdet. Utredaren ska även analysera olika typer av museers uppdrag och roller i en allt mer regionaliserad och globaliserad museisektor samt sätta museernas roll i relation till övriga samhällsaktörer, särskilt inom utbildning, forskning, näringsliv och det civila samhället. Uppdraget och dess genomförande Museipolitikens styrning och organisationsstrukturen Enligt direktiven motiverar museernas betydelse och det intresse som finns för museer och museiverksamhet i att en pre- cisering görs av den statliga politiken i form av nationella mål för museipolitiken. Utredaren ska föreslå nationella mål för musei- politiken som tar sin utgångspunkt i de nationella kulturpolitiska målen och som är anpassade till de nya förutsättningar som råder till följd av pågående samhällsförändringar. En översyn av myndigheternas och institutionernas struktur ska göras med målsättningen att ytterligare förbättra förutsättningarna för strategisk och verksamhetsanpassad styrning, liksom för en mer effektiv resursanvändning i enlighet med regeringens förvaltnings- politiska inriktning. Utredaren ska analysera och lämna förslag på hur myndighets- och institutionsstrukturen för de berörda musei- institutionerna inom ansvarsområde kan för- ändras i syfte att uppnå högre effektivitet. I direktiven beskrivs också hur det krävs regeringsbeslut varje gång museimyndigheterna önskar överlämna kulturföremål som gåva till icke-statliga museer. Utredaren ska därför bl.a. analysera om det statliga regelverket kan revideras för att underlätta avyttring av kulturföremål som ingår i de statliga museernas samlingar till museer med annan huvudman. I enlighet med direktiven har vi sett över det statliga regelverket i denna del. Vi har också valt att sätta in denna specifika fråga – om att överlämna föremål som gåva till icke-statliga museer – i ett större sammanhang och kopplat till de regelverk som gäller för de statliga museernas samlingsförvaltning generellt. Utredningsarbetet har bedrivits på sedvanligt sätt. Utredaren och sekretariatet har samlat in uppgifter genom en lång rad möten med olika intressenter och genom att ta del av forskning, utredningar och rapporter. Utredningen har hållit åtta sammanträden med den Uppdraget och dess genomförande till utredningen förordnade expertgruppen. Vidare har nio möten hållits med en referensgrupp med företrädare för museisektorn som utredningen knutit till sig. De båda grupperna har genom- gående fått ta del av samma underlag. Enligt direktiven ska uppdraget bedrivas i dialog med berörda myndigeter och övriga intressenter. Utredningen bör även samråda med de centrala museerna, , , , Riksutställningar och berörda universitet och högskolor. Utredningen har under arbetets gång haft återkommande kontakter med de nämnda myndigheterna och institutionerna. Bland annat har utredningen följt visionsarbete och deltagit i seminarier som arran- gerats inom ramen för detta. Centralmuseerna har utredningen bl.a. träffat i särskilt arrangerade dialogmöten . I sam- band med dessa genomfördes också en skriftlig enkät till alla cen- tralmuseer. I bilaga redovisas en mall för enkätfrågorna (bilaga 3) och en sammanfattning av de uppgifter som lämnades både skrift- ligen och muntligen (bilaga 4). Utredningen har också på plats besökt bl.a. Livrustkammaren, , , Statens centrum för arkitektur och design, Flygvapenmuseum, , , , , Medelhavs- museet, Arbetets museum, , och . Utredningen har i särskild ordning även träffat Myndig- heten för kulturanalys, Digisam vid och Riksrevisio- nen. Vidare har vi löpande samrått med utredningen livs- miljö (Ku 2014:02). Utredningen har träffat kommuner och landsting (SKL) och samt även samrått med olika företrädare på lokal och regional nivå. Bland annat har besök gjorts på samt i , , och . Vid dessa till- fällen träffade utredningen bl.a. företrädare för museer, , Västarvet, stads- museum, , , , , , Jamtli, museer och . Utredningen har i särskild ordning träffat företrädare för och . Uppdraget och dess genomförande har kontakter tagits med ett stort antal organisationer, företag och enskilda personer inom musei- och utställningsområdet. Bland annat kan nämnas att utredningen träffat flera professionsbaserade nätverk på museiområdet: Centralmuseer- nas samarbetsråd, Centralmuseernas forskningsnätverk, i svenska museer (FUISM), FRI – de svenska friluftsmuseernas samarbetsorganisation, den svenska delen av (svenska ICOM), Läns- museernas samarbetsråd och Föreningen . Universitetsinstitutioner utredningen träffat är Tema Q vid Lin- universitet och vid univer- sitet. Utredningen har vidare deltagit i semi- narierna ”Samlingarna och samhället” vid och ”Forskning på museerna – en växande resurs” vid , samt medverkat i en workshop om kompetensbehov på framtidens museer där fackförbundet stod som huvudarrangör. Utredningen har gjort tre utlandsresor. Den första genomfördes inom ramen för Riksutställningars koncept arm- kroksresor och gick till och konferensen i . Under resan besöktes även flera lokala museer och samtal fördes med de medverkande svenska represen- tanterna. Den andra utlandsresan gick till upplaga av Stor- – – återkommande konferens. Konferensen detta år, ”Museums Change Lives”, genomfördes i , . I resan ingick även museibesök i och . Den tredje utlandsresans mål var där utredningen besökte historiske Museum samt förde en dialog med den danska Kultur- styrelsen. För att skapa ett bättre underlag för analysen har utredningen tagit fram en internationell utblick kring förändringar i museernas organisationsstruktur i samarbete med företaget och konsulten . Utredningen har även anlitat konsult- byrån PREERA för att genomföra tre workshops i syfte att samla in och diskutera synen på museer med människor som uttalat inte har haft intresse av att besöka dem. Uppdraget och dess genomförande Betänkandet kan delas in i tre olika delar. Den första delen består av en historisk tillbakablick, den andra delen är inriktad på frågor om styrning, uppdrag och verksamhet vid museerna , och den tredje delen innefattar en sammanfattning av viktigare samhälls- förändringar som kan påverka museerna samt utredningens egna bedömningar och förslag. Den första historiskt inriktade delen består av kapitel 3 om cen- tralmuseernas framväxt i ett historiskt perspektiv, kapitel 4 om museifrågornas plats i tidigare offentliga utredningar samt kapitel 5 om organisatoriska förändringar inom centralmuseikretsen . Betänkandets andra del om styrning, uppdrag och verksamhet består av kapitel 6, 7 och 8. Kapitel 6 behandlar centralmuseernas nuvarande uppdrag. Kapitel 7 behandlar inriktningen på deras nu- varande verksamhet. Kapitel 8 ägnas mål- och resultatstyrningen på kulturområdet och hur den förändrats samt mer specifikt hur centralmuseerna styrs. Den tredje delen av betänkandet innehåller två kapitel. I kapitel 9 behandlas viktigare samhällsförändringar, trender och utmaningar som påverkat eller kan förväntas påverka museisektorn. Vidare redogör utredningen i denna del för vilka utmaningar och utveck- lingsmöjligheter som lyfts fram av dels professionella museiföre- trädare, dels en utvald grupp ”museiovana”. I kapitel 10 redovisas slutligen utredningens egna bedömningar och förslag lämnas, bl.a. om en museilag, en ny museimyndighet och inrättandet av ett nytt statsbidrag till samverkansprojekt i museisektorn. Till detta ska läggas en redovisning som rör ekonomiska och andra konsekvenser av förslagen (kapitel 11), en författningskom- mentar (kapitel 12), en referenslista samt ett antal bilagor. I detta kapitel behandlas museihistorien i , med särskilt fokus på dagens fjorton centralmuseer. Exposén visar hur museerna har vuxit fram och hur de har förvaltat och för- ändrat sina traditioner . Fokus ligger på vilka idéer och politiska beslut som har styrt museerna, på viktiga val i verksam- heten och på de samhällsfrågor som har varit aktuella i relation till museerna. Inledningsvis kommenteras några avgränsningar som gjorts i den historiska framställningen och några problem med nuvarande kun- skapsläge. Därefter följer fem kronologiskt ordnade avsnitt som sträcker sig från tiden för de första organiserade museerna i till vår tids debatter om fri entré och samtidskonst på kulturhisto- riska museer. Uppdelningen i perioder utgår från förändringar i synen på vad ett museum är, hur ett sådant ska skötas och utveck- lingen av statens intressen och styrning. Den periodindelning som används är följande: upplysningstidens publika samlingar, ca 1760–1789, museerna under det långa , ca 1790–1919, folkhemsmuseerna, ca 1920–1954, det starka samhällets museer, ca 1955–1990, nya museer, till . Det är stor skillnad på hur väl studerade de olika museerna är, något som också påverkar hur de beskrivs i denna text. Några av museerna får en mer framträdande roll eftersom de har lyfts fram i avhandlingar, vetenskapliga artiklar och kulturhistoriska publika- tioner. De vetenskapliga studierna behandlar oftast en eller ett mindre urval av institutioner och koncentreras vanligen till en av- gränsad tidsperiod, t.ex. när museet grundades. Ämnesmässigt bedrivs museiforskning inom de traditionella museiämnena konstvetenskap, etnologi och arkeologi, men i stor utsträckning också inom idé- och lärdomshistoria och historia, samt under även inom ämnen som museologi, kulturgeografi, mångvetenskapliga kulturarvsstudier och pedagogik. Fokus på de centrala museerna är en av flera möjliga utgångspunk- ter för berättelser om utvecklingen av museet som institution. Den ger det centrala perspektivet från huvudstaden. Men det är viktigt att ha i åtanke att samma historia inte gäller för alla slags museer som finns i dagens . Dagens museilandskap är brokigt och dessutom i många delar outforskat. Den befintliga forskningen om museer i handlar också i stor utsträckning om de enskilda institutionernas historia i ett nationellt perspektiv. Den äldre institutionshistorien är därtill ofta inriktad på ett fåtal centrala aktörer i det historiska museiland- skapet, t.ex. Sammantaget ger detta en ensidig och just därför missvisande bild av att museernas utveckling drivits fram av enskilda män i ett uteslutande nationellt sammanhang. I takt med att den institutionella mångfalden inom museisektorn ökat, och ett internationellt perspektiv på museernas historia och utveckling etablerats i nyare forskning, har den tradi- bilden av kulturarvsinstitutionernas utveckling och bety- delse i samhället också undan för undan förändrats. Inte minst kan ett mer internationellt perspektiv på den svenska museisektorn vara berikande – både för forskningen och för arbetet med samlingar och utställningar. Den stora variationen av museiorganisationer i landet innefattar flerhundraåriga institutioner och många helt nya museer av olika omfattning och inriktning. Några har uppdrag att verka nationellt eller internationellt, andra fokuserar regionalt eller lokalt. Vissa museer täcker i första hand in ett geografiskt område, andra en tidsperiod och ytterligare andra en särskild konstform, en samhälls- sektor, ett akademiskt ämne eller en bransch. Många museer finan- sieras helt eller delvis av offentliga medel, andra är privat finansie- rade eller ideellt drivna aktiebolag, stiftelser, folkrörelsemuseer och föreningar. Dessa museer har vitt skilda förutsättningar för sitt arbete. Det finns därför ett behov av nya beskrivningar som inte bara tar fasta på den organisatoriska mångfalden inom sektorn, utan också på hur museiprofessioner, besökare och andra aktörer tillsammans påverkar och formar museernas verksamhet och historia. Just sam- spelet mellan besökare och museernas personal, och det museala meningsskapandet som ett kollektivt resultat av många olika aktö- rer, har också uppmärksammats i den internationella forskningen.1 Hur hela detta landskap av museiinstitutioner har vuxit fram har denna utredning dock inte i uppdrag att beskriva och framställ- ningen i detta kapitel begränsas därför till centralmuseernas historia och framväxt. Utredningens genomgång av de nationella museerna och museipolitiken bygger på ett urval befintliga studier och är således inte heller den nya undersökning som är nödvändig för att bredda perspektiven. Det är dock angeläget att redan inledningsvis påpeka problemen med den befintliga historieskrivningen. Museer som representation av nationen ”Nationella” museer finns numera i de flesta länder. National- museet som idé kommer ur upplysningstidens sökande efter kun- skap, men många av dess ursprungliga samlingar kan spåras tillbaka till stormaktstidens kungliga och aristokratiska miljöer. Här står skapandet av British Museum i och i som representanter för två skilda ideal som är identifierbara i många av dagens nationalmuseer.2 British Museum öppnade 1753 och brukar räknas som det äldsta moderna . Där samlades det som ansågs vara värl- dens historia, naturligtvis i en kolonial tradition som stärkte natio- 1För ett belysande exempel, se , The New History in an : Creating the Past at Colonial Williamsburg (, 1997). 2Peter , ”Vad är ett ?”, Kungl. Vitterhets historie och antikvitets- årsbok (2010), s. 138. nen, men ändå som uttryck för en nyfikenhet och vetenskapstörst som var betydligt bredare än den egna nationens förflutna. i sin tur, som kom till genom den och in- vigdes , blev en förebild för hur äldre kungliga samlingar av ex- ceptionella konstskatter kunde omvandlas till ett nationens intresse och på så sätt också rent materiellt representera en ändrad makt- ordning. Dessa de tidigaste ”nationella” museerna föregår begreppet . Ordet började användas mer frekvent först och dök upp i flera olika språk parallellt med att den gemensamma nationella identiteten blev central.3 Precis som museerna skapades utifrån skilda linjer så utvecklades under perio- den olika förståelser av nationen. Man kan tala om en statsnationell förståelse som utgår från en samlad gemenskap för medborgarna i en stat oavsett inbördes uppfattning om ursprung eller tillhörighet till olika folkgrupper. En annan förståelsehorisont kan snarare be- tecknas som etnonationell där härkomst, kulturellt särskiljande drag och ibland även religion och språkgemenskap betonas. , när beslutade om ett årligt anslag till Kongl. Museum, kan vi skönja en statlig museipolitik i och börjar de offentliga institutionerna få en mer permanent form.4 Bygget av var en an- sats att samla den nationella kulturhistorien under samma tak, men i övrigt har det inte funnits någon samlad plan för hur en över- gripande statlig museikarta ska se ut och vilka delar som borde ingå i statens ansvar för att representera nationens natur, konst, kultur och historia. I den meningen har det inte funnits någon uttalad strategi om att använda museerna som ett verktyg för att samla nationen. Dock har de statliga institutionerna med tiden kommit att få rollen att förvalta det nationella kulturarvet för sina samlings- områden och därmed bidragit till att befästa just detta kulturarvs betydelse för den nationella historien och identiteten. Museerna har i hög utsträckning skapats runt kombinationer av befintliga samlingar, vilket i sin tur har format idéerna om hur 3Aronsson, ”Vad är ett ?”, s. 141. 4Solfrid Söderlind, red., Kongl. Museum, rum för ideal och bildning: En konstbok från National- museum (, 1993), s. 96, samt Per , Från kungligt galleri till nationellt museum: Aktörer, praktik och argument i svensk konstmuseal diskurs ca 1814–1845 (univer- sitet, 2009), s. 10. nationens historia ska berättas.5 Museer beskrivs ofta som minnes- institutioner och den som förmedlar och bevarar kollektiv historia är också en maktfaktor som påverkar hur samhällets ursprungs- berättelser . Därför är det av betydelse hur museets samling en gång skapades, av vem och vilka traditioner som institutionen har förvaltat . Under den expansiva museibyggarperioden var och i union. finns en lång historia med århundraden av olika nations- och unionskonstellationer mel- lan de nordiska länderna. annekterade det geografiska område som senare kom att bli och styrde Fin- land . bildades mel- lan kungarikena , och , vilket i sin tur inne- fattade även och samt , , Orkney- öarna och . Därefter förblev och i union tills ingick i statsrättslig förening med . –1599 blev , som re- dan tidigare var kung av samt storfurste av även kung av . Dock lyckades han inte sammanföra kungadömena. Dessa politiska förändringar är exempel på komplexa historier och gränsförskjutningar som hör samman med makt, krig och allianser.