sou · H3B318 · 2015-03-04 00:00:00 — Företagshypoteket är en väl fungerande säkerhetsform, såväl vid kreditgivning som i samband med konkursförvaltning, som det finns all anledning att värna. För särskilt mindre och medelstora företag är företagshypoteket inte sällan helt avgörande för att få kredit till verksamheten. Nuvarande antalet registreringar av säkerhetsöverlåtelser enligt lösöreköplagen ligger på en låg nivå (drygt hundra ), sett i förhållande till antalet upplåtna företagshypotek. Att uppskatta den ekonomiska påverkan som en moderniserad möjlighet till pantsättning genom registrering skulle ha på det samlade värdet av upplåtna företagshypotek låter sig knappast göras. Förhållandena är alltför varierande för att sådana mätningar ska vara till hjälp vid bedömningen. Vad som däremot står klart är att en näringsidkare med företagshypotek redan enligt nuvarande ordning kan sälja lösören enligt lösöreköplagens regler, egendom som därmed lämnar företagshypoteksunderlaget. Principiellt sett kan därför pantsättning, som ju är mindre långtgående än försäljning, inte anses urholka företagshypoteket. I enskilda fall skulle i och för sig en omfattande pantsättning av värdefullt lösöre, lika väl som omfattande försäljning, kunna påverka hypoteksunderlaget. Detta ligger dock i företagshypotekets natur och är förutsatt i lagstiftningen. Kreditgivning mot säkerhet i företagshypotek sker därför i normala fall med beaktande av säkerhetens ställning och närmare utformning. Det sagda bekräftas av vad utredningen har kunnat inhämta från företrädare för banker och andra kreditgivare, vilka är positivt inställda till ett enklare system för registerpant. Uppfattningen är att en möjlighet att registrera panträtt i lösöre enligt en modernare lagstiftning inte skulle utgöra något hot mot företagshypoteket som sådant. Inte heller från näringslivet har det framkommit några sådana betänkligheter. Enligt kommitténs uppfattning ska företagshypoteket som sagt inte ses isolerat utan som en av flera säkerhetsformer som kompletterar varandra. Medan företagshypotek kan upplåtas en gång, varefter lösöre som gäldenären förvärvar automatiskt går in i säkerhetsunderlaget, kräver registrerad panträtt i princip en aktiv handling i form av upplåtelse och registrering beträffande varje lösöre för sig. Som nämns ovan tar säkerhetsformerna väsentligen sikte på Det är en fördel, såväl för den enskilde företagaren som i ett samhällsekonomiskt perspektiv, om viss egendom kan utnyttjas för olika finansieringslösningar. Därmed underlättas också konkurrensen mellan olika kreditgivare. Det ska också erinras om att lagstiftaren övergav en ordning som innebar att företagshypoteket i praktiken hade försteg framför registrerade lösöreköp. Som skäl anfördes att det inte borde finnas några hinder för en person med upplåten företagsinteckning att överlåta egendom enligt lösöreköplagen (se prop. 2002/03:49 s. 99 och prop. 2007/08:161 s. 42). Kommittén gör därmed bedömningen att det inte finns risk för att företagshypoteket som säkerhetsform påverkas negativt om möjligheten att pantsätta lösöre hypotekariskt förenklas med en sorts ny registerpant. I sammanhanget kan påpekas att kommittén inte har funnit anledning att utöka den s.k. förföljelserätten enligt lagen om företagshypotek till att omfatta också registrerad panträtt i enskilda lösören. Förföljelserätten innebär att företagshypoteket under vissa omständigheter gäller även när en intecknad verksamhet överlåts (se 2 kap. 3 och 4 §§ lagen om företagshypotek). I avsnitt 6 sägs att kommittén vid bedömningen av en övergång till avtalsprincipen har som utgångspunkt att rätten till köpt lösöre inte får vara beroende av de ytterst begränsade antal fall där det finns en risk för att egendomen undandras säljarens borgenärer. Delvis annorlunda förhåller det sig på kreditsäkerhetsrättens område. Säkerhetsrätter syftar i sig just till att skapa skydd vid kredittagarens insolvens, och särskilda hänsyn till utmätnings- och konkursinstituten måste därför tas vid förändringar av reglerna om panträtt. Förekomsten av registrerade panträttsupplåtelser skulle säkert i enstaka fall kunna försvåra en konkursutredning, särskilt om det har skett omfattande pantsättning. Det bör dock beaktas att det generellt sett torde behövas jämförelsevis lite arbete för att ta ställning till om registrerad panträtt är för handen, med hänsyn till att panträtten är registrerad hos en myndighet. En annan effekt kan också bli att utrymmet för att täcka konkurskostnader, inklusive kostnader för brottsefterforskning, ur egendom som omfattas av företagshypotek blir mindre (jfr 14 kap. 18 § konkurslagen, 1987:672), vilket i så fall skulle kunna leda till något ökade kostnader för staten. Kommitténs bedömning är att nya regler om registrerad panträtt inte motiverar ändringar av konkurslagens bestämmelser om konkursförvaltningen. Det kan dock i denna del finnas anledning att följa utvecklingen på området. Det har slutligen framförts att ett system med registrerad panträtt kan leda till att en samlad försäljning av boet försvåras, med åtföljande negativ påverkan på vad man får in vid en försäljning och på förutsättningarna för företagsrekonstruktion. Denna fråga hänger emellertid ihop med hur panträtten ska närmare utformas. Kommittén återkommer till den frågan nedan. Det kan tilläggas att risken för missbruk av ett reformerat system för upplåtelse av panträtt i lösöre bedöms som liten. Det har såvitt känt inte förekommit missbruk av lösöreköplagens regler. Den omständigheten att registreringsbeslutet enligt förslaget ska kungöras (se härom nedan), vilket innebär publicitet, kommer också att verka avhållande på dem som skulle vara benägna att utföra skentransaktioner. Kommitténs förslag är alltså att lösöreköplagen ersätts av ny lagstiftning, en lag om panträtt i lösöre genom registrering. Grunderna i lösöreköplagen behålls, men den nya regleringen görs enklare. går över på de förenklingar och andra ändringar som föreslås för det nya systemet ska nämnas ett alternativ som har övervägts. Ett särskilt företagshypotek? Kommittén har som ett alternativ till hypotekarisk panträtt övervägt att i stället inom ramen för företagshypoteket införa en möjlighet att ta ut företagsinteckning i enstaka lösören – ett slags ”särskilt” företagshypotek till skillnad för dagens ”allmänna” företagshypotek som gäller i all näringsidkarens egendom med vissa undantag (se 2 kap. 1 § andra stycket lagen om företagshypotek). Ett särskilt företagshypotek skulle, för att vara ett realistiskt alternativ, kunna få särskild förmånsrätt enligt 4 § 2 förmånsrättslagen, dvs. bli jämställt med handpanträtt och därmed ges en starkare förmånsrätt än det vanliga företagshypoteket. Det särskilda företagshypoteket skulle få upplåtas bara med befintliga företagshypotekshavares medgivande. En reform inom ramen för företagshypoteket är emellertid inte efterfrågad av banker och andra kreditgivare, och inte heller från näringslivet. Det finns också en rad nackdelar med en sådan ordning som det inte finns skäl att utveckla närmare här. Alternativet har inte betraktats som värt att gå vidare med. 8.3En lag om panträtt i lösöre genom registrering Som sägs ovan bör alltså lösöreköplagen ersättas med en lag om panträtt i lösöre genom registrering. Tanken är att det ska gå att registrera en upplåtelse av panträtt i ett sådant lösöre som lämnas kvar hos pantsättaren. Registreringen ska sålunda utgöra ett alternativ till besittningsövergång. Något behov av att beteckna transaktionen som ett köp – ett s.k. lösöreköp – kommer därmed inte längre att finnas. En fördel med detta är att man i kreditgivningen kan komma bort från avtal med oklara beteckningar. För att registrering ska vara möjlig bör det alltså röra sig om en upplåtelse av panträtt i lösöre. Det hindrar inte att även avtal betecknade säkerhetsöverlåtelse, som ju som regel är att betrakta som panträtt (se avsnitt 7), också bör accepteras. Det är ändå givetvis allmänt sett angeläget att beteckningen korrekt återspeglar avtalets rättsliga innebörd. Liksom i lösöreköplagen bör rättsverkan av en registrering avse den sakrättsliga frågan om panthavarens skydd mot pantsättarens borgenärer. Den obligationsrättsliga relationen mellan pantsättare och panthavare bör däremot inte påverkas av registreringen och inte heller bli föremål för någon myndighetsgranskning. När den skuld, för vilken panträtt i lösöre har upplåtits, är betald mister registreringen sin rättsverkan (se även nedan angående avregistrering). En fråga är om den nya lagen bör gälla generellt för lösöre eller om den bör vara begränsad till visst slags lösöre, t.ex. fordon, maskiner etc. Lösöreköplagen är inte inskränkt till en eller flera kategorier av lösöre, vilket talar för att behålla den generella prägeln. Det har inte heller framkommit något skäl för ett mera begränsat tillämpningsområde. Lösöre som är föremål för särskilda bestämmelser om registrering, t.ex. skepp, bör dock vara undantagna. Den nya lagen bör vidare – liksom lösöreköplagen – vara begränsad till lösöre. Annan lös egendom bör inte omfattas. Enligt förslaget till lagen om rätt till köpt lösöre ska dock andel i lösöre i sakrättsligt hänseende behandlas på samma sätt som lösöre (se avsnitt 7.1). Det ligger ett värde i att regleringen i detta avseende är densamma oavsett om det gäller köp eller pantsättning. Också praktiska skäl talar för att en andel i lösöre ska kunna registreras. Enligt gällande rätt krävs som princip tradition av lösöret för att en giltig panträtt ska uppkomma, vilket gör det svårt att i realiteten åstadkomma en sakrättsligt skyddad pantsättning av bara en andel i lösöret. En möjlighet att registrera panträtt i en sådan andel skulle alltså underlätta för kreditgivningen. Några beaktansvärda skäl mot det har inte framkommit. Enligt kommitténs mening bör den nya lagen tillåta också registrering av panträtt i andel i lösöre. Lagen bör utgå från att panten finns kvar i pantsättarens besittning. Pantsättaren behöver inte ha omedelbar besittning till lösöret, utan det bör räcka med att lösöret finns exempelvis på annans mark som pantsättaren disponerar enligt avtal. Skulle lösöret vid upplåtelsen av panträtt finnas hos tredje man, bör man i stället tillämpa lagen om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man. Några skäl att överväga detta denuntiationskrav har inte framkommit. Och är lösöret redan hos panthavaren eller lämnas lösöret över till panthavaren, behövs givetvis ingen registrering. Dagens registrerade lösöreköp ger skydd mot säljarens borgenärer vid utmätning och konkurs hos säljaren. Eftersom lagstiftningens nya tillämpningsområde föreslås bli pantsättning av lösöre, ligger det närmast till hands att en sådan registrerad panträtt får förmånsrätt. Registrering bör inte kunna ersätta kravet på besittningsövergång enligt 2 och 8 §§ lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre. Om lösöre först överlåts till någon, varefter överlåtaren upplåter panträtt i lösöret till förmån för någon annan, kan denne göra ett godtrosförvärv endast om besittningsövergång sker, däremot inte om panträttsupplåtelsen registreras enligt den nya lagen (jfr NJA 1958 s. 117). Behovet av lätt tillgängliga uppgifter om pantsättning Direktiven omfattar inte ett uppdrag att utreda ett fullständigt pantregister i betydelsen en särskild databas med systematiserade och för externa intressenter sökbara uppgifter om upplåtelser av panträtt i lösöre. I utredningsarbetet har diskuterats hur näringslivets behov av lätt tillgängliga uppgifter om förekommande pantsättningar ska kunna tillgodoses. Från bl.a. finansbranschen har framhållits att det behövs publicitet och sökmöjligheter. För att ett fullständigt register över pantsatt lösöre ska fylla någon praktisk funktion torde det behöva innehålla tillförlitliga uppgifter, som banker och andra kreditgivare kan utgå från och lägga till grund för kreditgivning. Det kan diskuteras om, utöver pantsättningen, inte även äganderätten till det pantsatta lösöret då borde registreras. Visserligen är panträtten som princip oberoende av äganderätten till panten, men intresset av tillförlitlighet talar ändå för registrering även av äganderätten (jfr inskrivning av förvärv av skepp och luftfartyg liksom fast egendom). En del talar också för att upplåtelsen av panträtt skulle behöva prövas i sak vid registreringen. För att skapa överblick borde registret även innehålla uppgifter om exempelvis förekommande återtagandeförbehåll som belastar gäldenärens egendom. Inrättandet av ett register skulle, för att fylla en reell funktion, därmed också riskera att bli administrativt betungande för näringslivet. Kommittén har också övervägt om ett register bör utformas så att det finns möjlighet för ägaren till lösöret att ta ut inteckningar i lösöret till ett visst belopp. Tanken på att kunna inteckna egendom gör sig emellertid framför allt gällande när en och samma egendom representerar ett så stort värde att den med fördel kan utnyttjas som säkerhet för flera kreditgivare. Det har i utredningsarbetet inte framkommit något generellt behov av att kunna inteckna lösöre. Kommittén kan alltså se en rad problem med inrättandet av ett register som på ett mer fullständigt sätt innehåller uppgifter om panträtt och kanske också äganderätt. Tanken på ett fullständigt register framstår också som onödigt långtgående med hänsyn till behoven. Enligt kommitténs mening går kreditgivningens intressen att tillgodose genom andra och bättre lösningar. Det är viktigt att möjligheten att pantsätta lösöre hypotekarisk är enkel och snabb för Behovet av att få kunskap om vilka pantsättningar som ett företag har gjort kan tillgodoses på fler sätt än genom ett fullskaligt register. Enligt lösöreköplagen ska uppgifter om köpet kungöras i en ortstidning. Om kungörelse i stället sker på ett rikstäckande sätt och så att uppgifterna finns lätt tillgängliga på nätet, tillgodoses i huvudsak intresset av att kunna få information om företagna pantsättningar. Ett lämpligt ställe för en sådan kungörelse är Post- och . Post- och publiceras på . Informationen är enkel att få tag i för vem som helst. Någon inloggning, prenumeration etc. krävs inte. Kungörelser i Post- och ligger enligt nuvarande rutiner kvar på nätet . Detta framstår som otillräckligt för registrerad panträtt. Kommittén anser att en kungörelse om pantsättning måste ligga kvar så länge som denna är aktuell. Förordningen (2006:1226) om Post- och bör därför ändras i enlighet med detta. I Post- och bör det vidare vara möjligt att söka på person- och organisationsnummer för att få fram vilka panträttsupplåtelser som en viss näringsidkare har företagit. Enligt nuvarande ordning är det som sagt köparen som ansvarar för att kungörelse sker. För att förenkla för kreditgivningen bör ansvaret enligt den nya lagen läggas på registreringsmyndigheten. Registrerad panträtt jämställs med handpanträtt Ovan har berörts den registrerade panträttens ställning vid utmätning och konkurs. Det kan diskuteras vilken närmare ställning som en registrerad panträtt bör ha i förmånsrättshänseende. Kommittén har övervägt om förmånsrätten borde vara densamma som för ett företagshypotek (se 5 § förmånsrättslagen) med tanke på företagshypotekshavarens intresse. Som framhålls ovan bedöms emellertid ett system med registrerad panträtt inte i sig utgöra någon fara för en urholkning av företagshypoteket. Det saknas därmed skäl att inte låta den registrerade panträtten följa handpanträtten i förmånsrättsläge, dvs. särskild förmånsrätt enligt 4 § 2 förmånsrättslagen. För att tydliggöra att det rör sig om en panträtt som är jämställd med handpanträtt bör detta särskilt anges i lagen. med motsvarande ordning t.ex. i lagen om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man liksom i 7 kap. 11 § varumärkeslagen (2010:1877). En fråga som har diskuterats i utredningsarbetet är om panthavaren vid konkurs i enlighet med huvudregeln ska ha rätt att själv ombesörja försäljning av panten, eller om det finns skäl att införa ett undantag just för registrerad panträtt i detta hänseende. Det ligger allmänt sett i borgenärernas intresse att allt lösöre, även pantsatt sådant, kan säljas sammanhållet med övrig egendom i konkursboet för att därigenom få ut största möjliga värde. En sådan ordning kan också underlätta för företagsrekonstruktioner. Detta måste emellertid vägas mot panthavarens rätt att själv sälja panten. Panthavarens ställning i försäljningshänseende vilar på den principiella grunden att panträtt innebär rätt till panten framför pantsättarens borgenärer. Denna tanke har fullföljts i 8 kap. 10 § konkurslagen, som ger en borgenär som har handpanträtt rätt att själv ombesörja att egendomen säljs på auktion. Regleringen innebär att panthavaren kan anpassa försäljningstidpunkten, vilket normalt i sig är förmånligt från värdesynpunkt. För att avvika från denna princip bör det krävas starka skäl. Som sägs ovan i avsnitt 8.2 bedöms registrerad panträtt med hänsyn till dess utformning inte generellt sett komma till sådan användning att företagshypoteket som säkerhetsform riskerar att äventyras. Enligt kommitténs uppfattning motiverar intresset av samlad försäljning inte i sig en avvikelse från principen. Även registrerad panträtt bör falla in under 8 kap. 10 § konkurslagen. Det sagda innebär att en samlad försäljning av gäldenärens egendom, vilket ofta kan vara ekonomiskt och även samhällsekonomiskt fördelaktigt, kan försvåras i sådana fall där det har skett omfattande panträttsupplåtelser. I enskilda fall skulle det också kunna bli svårare att genomföra en rekonstruktion av företaget. är det inte sällan mest fördelaktigt för båda parter, dvs. såväl konkursboet som panthavaren, att panten realiseras av konkursförvaltaren tillsammans med övrig egendom. Enligt 2 kap. 17 § lagen om företagsrekonstruktion får verkställighet ske under företagsrekonstruktion, trots det grundläggande förbudet, för fordran för vilken borgenären har handpanträtt. I vissa fall kan företagsrekonstruktion naturligtvis försvåras om antalet borgenärer med handpanträtt ökar och dessa begär verkställig- het under rekonstruktionen. I grunden är det dock helt andra omständigheter som avgör om det finns förutsättningar för en lyckad företagsrekonstruktion. Kommittén gör bedömningen att det inte finns tillräcklig anledning att undanta registrerad panträtt från tillämpningsområdet för 2 kap. 17 §. Även i dessa avseenden kan det dock finnas anledning att följa utvecklingen. I 3 § lösöreköplagen finns vissa bestämmelser av återvinningsliknande karaktär. Om, förenklat uttryckt, utmätning sker efter registrering, har denna inte någon rättsverkan. Detsamma gäller om säljaren försätts i konkurs efter registreringen, liksom om ett offentligt ackord fastställs enligt lagen om företagsrekonstruktion. Dessa bestämmelser fyller en borgenärsskyddande funktion och bör i sak föras över till den nya lagen. Pantupplåtelsens giltighet mellan parterna Som nämns ovan utgör registreringen ett alternativ till det sakrättsliga traditionskravet men som princip inget därutöver. giltighet mellan parterna påverkas alltså inte av registreringen och faller därmed utanför lagens tillämpningsområde. I lagen bör tas in en upplysning om att giltigheten av panträttsupplåtelsen kan prövas utan hinder av en registrering (jfr 4 § lösöreköplagen). De särskilda bestämmelserna om jäv och kvarstad som finns i 3 § lösöreköplagen bedöms vara föråldrade och tillämpas i praktiken mycket sällan. Den borgenär som i ett enskilt fall skulle vilja göra gällande att en pantsättning är en skenrättshandling eller annars obligationsrättsligt ogiltig bör på vanligt sätt kunna göra detta inom ramen för ett utmätningsärende eller framföra detta till konkursförvaltningen. Några särskilda bestämmelser i den saken behövs inte. I ett utmätningsärende kan det alltså i förekommande fall bli aktuellt att pröva om de obligationsrättsliga förutsättningarna för en giltig panträttsupplåtelse föreligger, på samma sätt som är avsett att ske om någon hävdar separationsrätt med stöd av lagen om rätt till köpt lösöre (se avsnitt 7.2). Möjligheten till registrering bör gälla endast näringsidkare Den som köper lösöre på kredit genom finansiering från säljaren kan erbjuda säkerhet i det köpta lösöret i form av ett återtagandeförbehåll. Även om de närmare förutsättningarna för det sakrättsliga skyddets uppkomst skiljer sig åt, torde också pantsättning genom registrering komma att användas i motsvarande syfte. En möjlighet för privatpersoner att enkelt pantsätta sitt lösöre genom registrering skulle naturligtvis aktualisera frågor om risk för överskuldsättning. I en del fall skulle det kanske kunna vara motiverat med pantsättning genom registrering även för privatpersoner. Enligt kommitténs bedömning väger emellertid intresset av att motverka överskuldsättning starkare. Privatpersoner bör därför inte kunna använda sig av möjligheten till panträtt genom registrering. En sådan ordning ligger också i linje med lösöreköplagen, som gäller ”handel” med lösören och som i praktiken inte används för annat än näringsverksamhet. Därmed uppkommer inte heller något behov av att införa motsvarande bestämmelser om konsumentskydd vid pantsättning som gäller vid kreditförsäljning med återtagandeförbehåll, jfr 38 § konsumentkreditlagen (2010:1846). Det sagda hindrar givetvis inte att en privatperson bör kunna utnyttja den nya lagen i egenskap av panthavare. Kommittén noterar att det kan finnas skäl att överväga förhållandet till motsvarande skyddsbestämmelser i lagen (1978:599) om avbetalningsköp mellan näringsidkare m.fl. Detta bedöms inte kunna ske inom denna utrednings ramar utan görs lämpligare vid den allmänna översynen av reglerna för återtagandeförbehåll som kommittén förordar (se avsnitt 2.2). I rättstillämpningen får man ta ställning till om vissa bestämmelser i lagen kan tillämpas analogt vid en registrerad pantsättning. En pantsättning som har fullbordats sakrättsligt genom att panten har överlämnats till panthavaren gäller som princip mot senare förvärvare av lösöret oavsett om denne känt till panträtten eller inte. Det kan ifrågasättas om en sådan ordning är lämplig när det gäller registrerad panträtt i lösöre. Registrerad panträtt kan i princip belasta i stort sett vilket lösöre som helst. I handeln med varor skulle det därför alltid finnas risk för att ett visst köpt lösöre är belastat med panträtt. Detta kan uppenbarligen leda till stora olägenheter och framstår av flera skäl som en olämplig ordning. Visserligen har en förvärvare möjlighet att åberopa att lösöret är behäftat med ett rättsligt fel, jfr 41 § köplagen (1990:931) och 21 a § konsumentköplagen (1990:932), som bl.a. berättigar till prisavdrag och hävning. Men det är knappast rimligt om köpare mer regelmässigt måste åberopa felreglerna så snart det visar sig att köpt lösöre är belastat med panträtt som säljaren inte upplyst om. Köprättsliga regler kompenserar inte i tillräcklig utsträckning för de olägenheter som kan uppkomma i handeln. Vid motsvarande situation enligt nuvarande regler – alltså när någon förvärvar lösöre som har varit föremål för registrering enligt lösöreköplagen – kan den nya förvärvaren göra ett godtrosförvärv enligt lagen om godtrosförvärv av lösöre (jfr prop. 1985/86:123 s. 18). Hänsynen till omsättningen av lösöre talar enligt kommitténs mening för att begränsa rättsverkan av en registrering till fall där förvärvaren känner till eller borde känna till panträtten. När förvärvaren är ovetande om pantsättningen, och inte heller bör undersöka saken, bör lösöret övergå till förvärvaren utan att vara belastat av panträtten. Det kan noteras att lagen om godtrosförvärv av lösöre inte är tillämplig, eftersom det ju är ägaren själv som förfogar över lösöret. En godtrosregel stämmer också väl överens med den grundläggande tanken bakom den registrerade panträtten, nämligen att det ska gå att utnyttja egendom, som används och därmed förblir i rörelsen, som säkerhet för en skuld.