sou · H3B317 · 2015-03-03 00:00:00 — Det beror på att det finns en rad olika bestämmelser som bryter sekretess. Ofta grundar sig detta på att det finns en uppgiftsskyldighet för en viss myndighet och att uppgiften behövs för ett visst syfte. 1979/80:2 Del A s. 167. 2007/08:126 s.46, 132 f samt s. 248, 2005/06:141 s. 63, 2005/06:161 s. 82 och 93 och 1980/81:28 s. 28. Landstingen har en skyldighet att på begäran lämna uppgifter som avser en namngiven person till när det gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av socialförsäkringsbalken enligt 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken dvs. sjukpenning, pension m.m. Av ett förarbetsuttalande och från ett beslut från framgår att den nu aktuella regleringen har sekretessbrytande effekt när det avser uppgifter som lämnas från en myndighet till en annan myndighet. Sekretessen bryts således bl.a. inom all statlig, landstingskommunal eller sjukvård, t.ex. beträffande uppgifter ur patientjournaler rörande den försäkrade. Med namngiven person torde endast avses den försäkrade själv. bör dock vara restriktiv med att begära ut patientjournaler då dessa kan innehålla mer information än vad behöver.27 Enligt 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen hindrar sekretess inte att en uppgift lämnas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Av förarbetena till lagen framgår att kan behöva lämna ut sekretessbelagda uppgifter till en utomstående medicinsk expert för att få in ett yttrande som har begärt. Sekretessen hindrar inte att en uppgift lämnas till en privat vårdgivare eller till en annan myndighet, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet enligt 10 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen. Fler uppgifter än nödvändigt får inte lämnas ut eftersom bestämmelsen bör tillämpas restriktivt. Den försäkrade kan lämna samtycke till att sekretessbelagda uppgifter som rör honom eller henne lämnas ut enligt 12 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen. Det gäller både utlämnande till andra myndigheter och till enskilda. Det är viktigt att den försäkrade får information om vad han eller hon samtyckt till och till vem samtycket ges. Att samtycke kan ges i förväg med tanke på en kommande situation framgår av förarbetena till sekretesslagen.29 27Jfr JO 2008/09 s. 345 och prop. 2012/13:1 utg.omr. 9, s. 233. 1979/80:2 del A s. 465. 1979/80:2, del A, s. 331. Vem sekretessen riktar sig till Förbudet att röja eller utnyttja sekretessbelagda uppgifter riktar sig till den myndighet där uppgiften finns och till personalen på den myndigheten (2 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen). Sekretessbestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen innebär att inom kan det exempelvis vara en handläggare eller en försäkringsmedicinsk rådgivare som inte får avslöja uppgifter, vare sig muntligt eller genom att lämna ut en allmän handling eller på annat sätt. Detsamma gäller även hälso- och sjukvårdspersonalen samt att de också har tystnadsplikt enligt patientsäkerhetslagen. Eftersom patientsäkerhetslagen har företräde framför principen om rätten att meddela och offentliggöra uppgifter enligt 44 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen, finns det i stort sett inte någon sådan rätt för hälso- och sjukvårdspersonalen, oavsett om den är verksam i offentlig eller privat verksamhet. 4.4.4Bestämmelser om objektivitet och jäv Av 1 kap. 9 § regeringsformen framgår att förvaltningsmyndigheter i sin verksamhet ska beakta allas likhet inför lagen samt iaktta saklighet och opartiskhet. Reglerna i 11−12 §§ förvaltningslagen om jäv gäller bara vid förvaltningsmyndigheters handläggning av ärenden och riktar sig till den som på något sätt kan påverka ärendets utgång. Reglerna gäller inte bara den som beslutar i ett ärende, utan även de som har sådan befattning med ärendet att de kan påverka ärendets utgång. Reglerna talar om när den som ska handlägga ett ärende ska anses ha ett sådant intresse i ärendet att hans eller hennes opartiskhet kan ifrågasättas. fall av jäv är t.ex. om ärendets utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för en närstående. Det kan också uppstå en jävssituation om det finns någon annan särskild omständighet som skulle kunna rubba förtroendet för den anställdes opartiskhet, till exempel om denne är vän eller ovän med någon som är part eller intressent i ärendet eller engagerad i saken på ett sådant sätt att misstanke lätt kan uppkomma att det brister i förutsättningarna för en opartisk bedömning. Utgångspunkten är att den som är jävig inte får handlägga eller delta i beredningen av ett ärende eller en ansökan. Den som känner till en omständighet som kan utgöra jäv mot honom eller henne är skyldig att självmant meddela detta. Enligt riktlinjer är syftet med de försäkringsmedicinska utredningarna att få ett fördjupat medicinskt underlag från en läkare och ett utredningsteam med särskild kompetens i försäkringsmedicin och att utredningen genomförs på ett neutralt och förutsättningslöst sätt. Det betyder att läkaren och teamet inte ska ha eller inte har haft någon behandlingskontakt med den försäkrade tidigare. Det betyder också att läkaren och teamet inte ska vara anställda på eller uppdragstagare till . Inte heller ska de ha varit anställda eller uppdragstagare åt . Dessa riktlinjer syftar till att läkares eller utredningsteams opartiskhet och objektivitet inte ska kunna ifrågasättas på samma sätt som om läkare och utredningsteam är anställda av Försäkringskassan.30 4.4.5Möjligheten till samarbete mellan landstingen m.m. Såvitt utredningen känner till så finns det inget samarbete mellan olika landsting om utförandet av försäkringsmedicinska utredningar. Det förekommer dock att ett landsting använder samma privata aktörer som ett annat landsting t.ex. Kommuner och landsting får själva ta hand om angelägenheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens eller område eller deras medlemmar och som inte ska handhas 30 Riktlinjer för kvalitetskrav för teambaserade medicinska utredningar (TMU) och särskilda läkarutlåtanden (SLU) som beställer från landstingen, diarienummer . enbart av staten, en annan kommun, ett annat landsting eller någon annan enligt 2 kap. 1 § kommunallagen (lokaliseringsprincipen). Av praxis framgår att för att ett landsting via ett avtal ska ta på sig en uppgift gäller att reglerna i 2 kap. 1 § kommunallagen om gränserna för den kommunala kompetensen ska respekteras. En förutsättning för att ett landsting ska kunna engagera sig i anbudsgivning i en offentlig upphandling av t.ex. utförande av försäkringsmedicinska utredningar är att disponerar eller avser att skaffa de materiella och personella resurser som behövs för ändamålet. Att behålla eller skapa en sådan organisation för att kunna delta i en upphandling av en tjänst som inte har ansvar för utgör inte en sådan angelägenhet av allmänt intresse som kommunen har rätt att engagera sig i.31 I 1 kap. 1 § kommunallagen anges att landsting sköter på demokratins och den kommunala självstyrelsens grund de angelägenheter som anges i kommunallagen eller i särskilda föreskrifter. Det framgår även av 14 kap. 2 § regeringsformen att landsting sköter lokala och regionala angelägenheter av allmänt intresse på den kommunala självstyrelsens grund. Närmare bestämmelser om detta finns i regeringsformen. På samma grund sköter kommunerna även de övriga angelägenheter som bestäms i lag. En inskränkning i den kommunala självstyrelsen bör inte gå längre än vad som är nödvändigt med hänsyn till de ändamål som har föranlett den enligt 14 kap. 3 § regeringsformen. Samarbetsmöjligheter enligt hälso- och sjukvårdslagen Enligt 4 § hälso- och sjukvårdslagen ska erbjuda omedelbar hälso- och sjukvård om någon som vistas inom behöver sådan vård oavsett vilket landsting som har ansvaret för den personen. Ett landsting får också i andra fall erbjuda hälso- och sjukvård åt den som är bosatt i ett annat landsting, om landstingen kommer överens om det. 31 Jfr HFD 2003 ref 98. Möjligheter för landsting att upphandla privata aktörer Av 12 kap. 4 § regeringsformen framgår att förvaltningsuppgifter kan överlämnas åt kommuner. Förvaltningsuppgifter kan även överlämnas åt andra juridiska personer och enskilda individer. Innefattar uppgiften myndighetsutövning, får ett överlämnande göras endast med stöd av lag. Av 3 kap. 16 § kommunallagen framgår att kommuner och landsting får efter beslut av fullmäktige lämna över vården av en angelägenhet till en juridisk person eller en enskild individ. Om det i lag eller förordning anges att angelägenheten ska bedrivas av en nämnd eller om den innefattar myndighetsutövning, får den dock inte överlämnas med stöd av denna bestämmelse. Av 1 kap. 1 § mervärdesskattelagen framgår att mervärdesskatt ska betalas till staten vid sådan omsättning inom landet av varor eller tjänster som är skattepliktig och görs av en beskattningsbar person i denna egenskap. I 2 kap. anges vad som utgör en omsättning. Av 3 kap. framgår när skatteplikt föreligger för en omsättning. och i 4 kap. framgår vad som avses med beskattningsbar person. Paragrafen motsvarar artikel 2.1 i direktiv /112/EG (mervärdesskattedirektivet). I 2 kap. 1 § mervärdesskattelagen anges att med omsättning av tjänst förstås att en tjänst mot ersättning utförs, överlåts eller på annat sätt tillhandahålls någon. Av 3 kap. 1 § framgår att omsättning av varor och tjänster samt import är skattepliktig, om inget annat anges i kapitlet. I 3 kap. 4 § mervärdesskattelagen anges att från skatteplikt undantas omsättning av tjänster som utgör sjukvård, tandvård eller social omsorg samt tjänster av annat slag och varor som den som tillhandahåller vården eller omsorgen omsätter som ett led i denna. Definitionen av sjukvård har redogjorts för i avsnitt 4.3.1. Motsvarande bestämmelser finns i artikel 132.1 b och c i mervärdesskattedirektivet. Av 4 kap. 1 § mervärdesskattelagen framgår att med beskattningsbar person avses den som, oavsett på vilken plats, självständigt bedriver en ekonomisk verksamhet, oberoende av dess syfte eller Med ekonomisk verksamhet avses varje verksamhet som bedrivs av en producent, en handlare eller en tjänsteleverantör. I 4 kap. 6 § anges att verksamhet som bedrivs av staten, ett statligt affärsverk eller en kommun inte anses som ekonomisk verksamhet om den ingår som ett led i myndighetsutövning, eller avser bevis, protokoll eller motsvarande avseende myndighetsutövning. Inom alla regelsystem måste det finnas principer om vilka regler som ska användas när olika bestämmelser inom systemet motsäger varandra. En sådan princip finns även inom EU och kallas principen om företräde. Inom vissa områden inom politiken har både EU och medlemländerna regler, och om reglerna motsäger varandra är det EU-reglerna som ska användas. Det brukar beskrivas som att unionsrätten har företräde framför nationell rätt. När nationella regler fastställs får de inte strida emot . Av denna anledning måste vi klassificera vilken typ av tjänst försäkringsmedicinska utredningar är ur ett EU-rättsligt perspektiv samt avgöra vilka EU-rättsliga regler som ska tillämpas för att våra förslag inte ska strida mot . De frågeställningar som ska besvaras med hjälp av är om försäkringsmedicinska utredningar är en allmän ekonomisk tjänst om upphandlings-, konkurrens- och statsstödsreglerna ska tillämpas på verksamheten med försäkringsmedicinska utredningar. Vi redogör här för relevant EU-lagstiftning och rättspraxis som grundas på ett rättsutlåtande.32 32 är docent i EU-rätt och tf direktör vid för europapolitiska studier (Sieps). är doktorand i EU-rätt vid vid . 4.5.2Begreppet ”tjänster av allmänt ekonomiskt intresse” Tjänster av allmänt intresse Tjänster av allmänt intresse omfattar både tjänster av allmänt ekonomiskt intresse och icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse.33 Tjänster av allmänt intresse är bl.a. hälso- och sjukvård, renhållning, bibliotek och utbildning i viss utsträckning. EU-dom- stolen har uppställt ett antal kriterier som ska vara uppfyllda för att en tjänst ska anses som allmännyttig. 34 Tjänsten ska vara öppen för alla konsumenter tillhandahållas på likartade villkor. Icke-ekonomiska tjänster av allmänt intresse Icke-ekonomiska tjänster är tjänster som inte är av ekonomisk art. Ett skäl till att kvalificera en viss verksamhet som icke-ekonomisk är att granska i vilken mån den innefattar myndighetsutövning om den är förenad med ”offentlig makt”. Enligt artikel 51 fördraget om den Europeiska unionens funktionssätt () undantas nämligen verksamhet som hos medlemsstaten, om än endast tillfälligt, är förenad med utövandet av offentlig makt. Enligt avser offentlig makt endast särskilda verksamheter och inte hela yrkesgrupper.35 Artikel 51 har överlag tolkats snävt. har fastställt att den inte omfattar verksamheter som har en rent stödjande och förberedande karaktär i förhållande till utövandet av offentlig makt eller verksamheter som har en rent teknisk karaktär, såsom programmering och drift av databehandlingssystem.36 Offentlig maktutövning, såsom begreppet har definierats i EU- domstolens rättspraxis, sammanfaller i stort med den svenska termen myndighetsutövning. Det bör dock inte sättas ett likhets- 33Protokoll nr 26 om tjänster av allmänt intresse. 34Jfr mål C-393/92, Commune d´Almelo m.fl. mot NV Energiebedrijf Ijsselmij, punkt 48. 35Se mål C-355/98, kommissionen mot , mål C-114/97, kommissionen mot , mål C-42/92, mot Controledienst voor de verzekeringen, och mål C- 2/74, mot belgiska staten. 36Se mål C-42/92, mot Controledienst voor de verzekeringen och mål C- 3/88, kommissionen mot . tecken mellan de bägge begreppen, eftersom ”offentlig makt” i artikel 51 är en autonom EU-rättslig term vars innebörd är beroende även av framtida rättspraxis.37 Hälso- och sjukvård är verksamhet som är ekonomisk i vissa medlemsstater och icke-ekonomisk i andra stater. I vissa medlemsstater erbjuder sjukhus och andra vårdgivare sina tjänster mot ersättning, antingen direkt från patienterna eller via deras försäkring. I sådana system förekommer det ett visst mått av konkurrens mellan sjukhus när det gäller tillhandahållandet av hälso- och sjukvårdstjänster. Om så är fallet kan en vårdtjänst inte kvalificeras som icke-eko- nomisk bara därför att den tillhandahålls av ett offentligt sjukhus. EU-domstolarna har också klargjort att vårdtjänster som oberoende läkare och andra privatpraktiserande läkare tillhandahåller mot ersättning på egen risk ska betraktas som ekonomisk verksamhet. Fördragens regler om fri rörlighet och konkurrens är inte tillämpliga på åtgärder som rör icke ekonomiska tjänster. Tjänster av allmänt ekonomiskt intresse Begreppet tjänster av allmänt ekonomiskt intresse används i artiklarna 14 och 106.2 i , samt i protokoll nr 26 som åtföljer EUF- fördraget, men det definieras varken i EUF-fördraget eller i sekundärrätten. I kommissionens kvalitetsram förtydligas att tjänster av allmänt ekonomiskt intresse är ekonomisk verksamhet vars resultat är till övergripande del allmän nytta och som marknaden inte skulle tillhandahålla utan offentligt ingripande (eller endast på andra villkor vad avser kvalitet, säkerhet, överkomlighet, likabehandling och allmän tillgång). Den allmännyttiga skyldigheten läggs på leverantören i form av ett uppdrag som grundar sig på ett allmännyttig- 2008/09:187, s. 45. För en fördjupad analys av skillnaden mellan myndighetsutövning och offentlig makt, se , J., Dags att mönstra ut begreppet myndighetsutövning? i Allmänt och enskilt: till (Iustus 2013) s. 177. hetskriterium, som säkerställer att leverantören tillhandahåller tjänsterna under former som överensstämmer med uppdraget. Av artikel 106.2 framgår att företag som anförtrotts att tillhandahålla tjänster av allmänt ekonomiskt intresse eller som har karaktären av fiskala monopol ska vara underkastade reglerna i fördragen, särskilt konkurrensreglerna, i den mån tillämpningen av dessa regler inte rättsligt eller i praktiken hindrar att de särskilda uppgifter som tilldelats dem fullgörs. Utvecklingen av handeln får inte påverkas i en omfattning som strider mot unionens intresse. Artikeln innebär att fri rörlighet och konkurrens ibland kan inskränkas till förmån för allmänna intressen. har genomgående definierat företag som enheter som utövar ekonomisk verksamhet, oberoende av deras rättsliga ställning och hur de finansieras.38 Kvalificeringen av en viss enhet som ett företag hänger därför samman med vilken typ av verksamhet den bedriver. Detta får flera konsekvenser: 1.Det är inte avgörande vilken status enheten har enligt nationell lagstiftning. 2.Två separata juridiska personer kan anses utgöra en ekonomisk enhet. Hela den ekonomiska enheten betraktas då som ett företag. 3.Tillämpningen av är inte beroende av om enheten har skapats för att generera vinst. Enligt EU-domstolarnas rättspraxis kan även ideella organisationer erbjuda varor och tjänster på en marknad.39 4.Klassificeringen av en enhet som företag är alltid relaterad till en särskild verksamhet. Ett företag som utför både ekonomisk och icke-ekonomisk verksamhet är att betrakta som ett företag endast i fråga om den verksamhet som är ekonomisk. 38De förenade målen C-180/98 till C-184/98, m.fl. 39De förenade målen 209/78–215/78 och 218/78, /78, punkt 21, mål C- 244/94 FFSA m.fl. och mål C-49/07, MOTOE, punkterna 27 and 28. Se även mål C-1/12, Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas, punkt 57. För att klargöra skillnaden mellan ekonomisk och icke-ekonomisk verksamhet har konsekvent slagit fast att all verksamhet som går ut på att erbjuda varor och tjänster på en marknad utgör ekonomisk verksamhet.40 Frågan om det finns en marknad för en viss tjänst beror på hur en viss tjänst organiseras i den berörda medlemsstaten. Mot denna bakgrund gäller t.ex. reglerna om statligt stöd endast om en viss verksamhet tillhandahålls i en marknadsmiljö. Som framgått kan tjänstens ekonomiska art skilja sig åt från en medlemsstat till en annan. En myndighets beslut att inte tillåta tredje man att tillhandahålla en viss tjänst (t.ex. därför att den vill tillhandahålla tjänsten inom ramen för sin egen organisation) utesluter inte heller förekomsten av en ekonomisk verksamhet. Trots en sådan avskärmning av marknaden kan en ekonomisk verksamhet existera om andra aktörer har vilja och kapacitet att tillhandahålla tjänsten på den berörda marknaden.41 Begreppet ekonomisk verksamhet och tjänster Vad det gäller begreppet ekonomisk verksamhet erbjuder fördragsbestämmelserna om fri rörlighet för tjänster viss vägledning. Fördragets utgångspunkt är att endast tjänster som utgör ekonomisk verksamhet omfattas av fördraget (artiklarna 49 och 56 om etableringsfrihet resp. fri rörlighet för tjänster). Enligt artikel 57 är ”tjänster” i fördragens mening prestationer som normalt utförs mot ersättning, i den utsträckning de inte faller under bestämmelserna om fri rörlighet för varor, kapital och personer. Enligt dessa bestämmelser ska alla tjänster som tillhandahålls mot ersättning anses utgöra en ekonomisk verksamhet. Enligt domstolen måste inte tjänsten nödvändigtvis betalas direkt av den 40Mål 118/85, kommissionen mot , punkt 7, mål C-35/96, kommissionen mot , punkt 36 och de förenade målen C-180/98–C-184/98, m.fl., punkt 75. Se även mål C- 288/11 P, Mitteldeutsche Flughafen m.fl. mot kommissionen, punkt 50. 41Se t.ex. kommissionens meddelande om tillämpning av Europeiska unionens regler om statligt stöd på ersättning för tillhandahållande av tjänster av allmänt ekonomiskt intresse, punkt 13, K (2011) 9404 slutlig. som utnyttjar tjänsten42 men den som utför tjänsten måste erhålla ekonomisk ersättning av något slag. har även fastställt att en verksamhets ekonomiska natur varken beror på aktörens eller organisationens juridiska ställning (den kan alltså vara både offentlig eller icke-vinstdrivande) eller tjänstens natur. Om en tjänst t.ex. rör den sociala tryggheten eller vården är detta inte i sig tillräckligt för att fördragets bestämmelser inte ska tillämpas på tjänsten. En verksamhets ekonomiska natur beror inte heller på hur den kvalificeras enligt nationell lagstiftning. En tjänst som inte anses vara ekonomisk till sin natur enligt nationell lagstiftning kan likväl bedömas vara ekonomisk verksamhet enligt . Om en verksamhet bedrivs i syfte att tillgodose ett allmänintresse påverkar inte heller detta nödvändigtvis verksamhetens ekonomiska natur. För att fastställa om en viss tjänst ska kvalificeras som ekonomisk verksamhet bör alltså varje enskilt fall granskas för sig, med hänsyn till verksamhetens alla särdrag, särskilt hur den bedrivs, organiseras och finansieras i medlemsstaten. En uppdatering och kodifiering av regelverket skedde när direktiven /18/EG om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster och 2004/17/EEG om samordning av förfaranden vid offentlig upphandling på området vatten, energi, transport och posttjänster, de s.k. försörjningssektorerna, antogs. I motsvaras dessa direktiv av lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, , och lagen (2007:1092) om upphandling inom områdena vatten, energi, transporter och posttjänster, LUF. Om en upphandlande myndighet väljer att lägga ut verksamheten på annan utförare aktualiseras i verkligheten alltid reglerna om offentlig upphandling och de bakomliggande bestämmelserna i upphandlingsdirektiven. Om det rör sig om s.k. B-tjänster – vilket 42 Se mål C-51/96 och C-191/97, Deliège, punkt 52, och C-318/05, kommissionen mot , punkt 70. Domstolen har också ansett att t.ex. sjukhustjänster som tillhandahölls gratis genom sjukförsäkringssystemet kunde vara en ekonomisk verksamhet i den mening som avses i fördraget. det oftast gör om det är fråga samhällsnyttiga tjänster – aktualiseras upphandlingsdirektiven endast i begränsad omfattning. En upphandlande myndighet som ska tillhandahålla en tjänst av allmänt ekonomiskt intresse kan alltså antingen utföra tjänsten själv eller uppdra åt någon annan att tillhandahålla tjänsten mot ersättning. Om myndigheten själv tillhandahåller tjänsten kan naturligtvis inte upphandlingsreglerna tillämpas, eftersom det då inte uppstår något avtalsförhållande mellan två parter, vilket är en förutsättning för upphandlingsreglernas tillämpning. I artikel 12 i det nya upphandlingsdirektivet /24/EU anges i punkten 4 att ett kontrakt som ingåtts uteslutande mellan två eller flera upphandlande myndigheter ska inte omfattas av tillämpningsområdet för detta direktiv, om samtliga följande villkor är uppfyllda: Kontraktet inrättar eller genomför ett samarbete mellan de deltagande upphandlande myndigheterna för att säkerställa att de offentliga tjänster som de ska utföra tillhandahålls med målet att uppnå myndigheternas gemensamma mål. Genomförandet av samarbetet styrs endast av överväganden som sammanhänger med ett allmänintresse. De deltagande upphandlande myndigheterna utövar verksamhet på den öppna marknaden i en omfattning som understiger av de verksamheter som berörs av samarbetet. Dessa kriterier ska också införas i svensk rätt . I de förslag till lagändringar som lämnats genom SOU 2014:51 samt Ds 2014:25 införs den aktuella direktivbestämmelsen i princip ordagrant utan någon som helst kommentar om vad den kan förväntas innebära för svenska förhållanden.43 I ingressen till det nya upphandlingsdirektivet (beaktandesats 33) anges att upphandlande myndigheter bör kunna välja att tillhandahålla sina offentliga tjänster gemensamt genom samarbete utan skyldighet att 43 Se Nya regler om upphandling (SOU 2014:51, s. 24 och 430). använda en viss juridisk form. Ett sådant samarbete kan omfatta alla typer av verksamhet som sammanhänger med fullgörandet av tjänster och ansvar som förelagts de deltagande myndigheterna eller som de påtagit sig ansvaret för, t.ex. obligatoriska eller frivilliga uppgifter för lokala eller regionala myndigheter eller tjänster som genom lag ålagts vissa organ.