sou · H3B343 · 2015-04-01 00:00:00 — 14Analys av miljöforskningen och förslag till forskningsstrategi 2011–2016, Formas, Rapport . 15Tilläggsdirektiv till Miljövårdsberedningen (Jo 1968:A) – Miljöforskningsberedningen (dir. 2011:67). nisationer som gör synteser och äger kompetens att ställa samman resul- taten så de blir tillgängliga för miljöarbetet och miljöpolitiken.16 Beredningen framhåller att såväl forskning som miljöövervakning är viktiga för miljöpolitiken och att detta sannolikt kommer att förstärkas i takt med att miljöproblemen blir alltmer komplexa och globala. Miljömyndigheterna kommer att behöva en solid kunskaps- försörjning för att möta problemen och för att kunna hävda miljö- intresset mot andra samhällsintressen. Forskarna i beredningen menar att trots goda ambitioner och trots ett ständigt växande antal styrmedel har miljöpolitiken en verkningskraft som är otillräcklig. Man menar att det rentav finns tecken som tyder på att miljöpolitikens möjligheter att påverka utvecklingen har avtagit . Det behövs mer kunskap som kan knyta samman det som är känt om miljöns egen- skaper och funktionssätt med kunskap om samhällen, kulturer, företag och olika drivkrafter för mänskligt beteende så att politik och åtgärder kan ges ett kraftfullare stöd och bättre idéer. Detta i sin tur förutsätter inte bara att den redan existerande kunskaps- basen vidmakthålls och utvecklar de redan existerande kunskaps- baserna utan också att de eftersatta kunskapsområdena inom främst humanistisk och samhällsvetenskaplig forskning kan stärkas. Forskarna framhåller också att universitet, forskningsfinansiärer och breda grupper inom miljörörelser, internationella organisa- tioner, näringsliv och myndigheter uttrycker behov av en bredare sammansatt kunskap för att underlätta miljövänligt beteende och beslutsfattande. Också inom forskarsamhället självt finns en aktiv rörelse som bland annat syns i form av fler och fler samarbeten mellan olika kategorier av forskare med fler samförfattade artiklar där naturforskare, samhällsforskare och humanister arbetar tillsam- mans. Forskarna i Miljöforskningsberedningen anser att det finns ett behov av att bredda miljöpolitikens kunskapsbas liksom kunskapens spridning i hela samhället. En bred och djup kunskap om miljön bland allmänheten, företag och organisationer är dessutom nödvän- dig för att ge legitimitet åt en aktiv miljöpolitik. 16 Miljöpolitikens spelplan, rapport från Miljöforskningsberedningen, . 9.3Exempel från annan verksamhet Enligt våra direktiv ska vi lyfta fram goda exempel när det gäller myndighetsstrukturer och organisation inom andra verksamhets- områden i komplexa myndighetsstrukturer. Nedan presenterar vi två exempel på myndigheter som har i uppgift att bl.a. samman- ställa forskningsresultat. Vi presenterar också det råd inom Mistra som har i uppgift att utvärdera forskningsresultat inom miljö- området. 9.3.1Statens beredning för medicinsk utvärdering () bildades genom ett regeringsbeslut , med uppgift att utvärdera såväl ny som befintlig medicinsk teknik.17 Syftet med beredningen beskrevs i den utredning som föregick beslutet: –att skapa utrymme för och påskynda införandet av ny teknologi som är effektivare och säkrare och kan ersätta eller komplettera tidigare metoder, –att rannsaka etablerade metoder och utmönstra de som är ineffektiva eller saknar nytta, –att motverka utbredd användning av nya metoder som inte är veten- skapligt allsidigt prövade och vars ekonomiska konsekvenser är okända.18 Enligt SBU:s nu gällande instruktion har beredningen till uppgift att vetenskapligt utvärdera tillämpade och nya medicinska metoder i hälso- och sjukvården ur medicinskt, ekonomiskt, samhälleligt och etiskt perspektiv. SBU ska sammanställa utvärderingarna på ett enkelt och lättfattligt sätt och sprida dem så att vårdgivare och andra berörda kan tillägna sig kunskapen. Myndigheten ska konti- nuerligt utveckla sitt arbete med att sprida utvärderingarna så att dessa tillämpas i praktiken och leder till önskade förändringar inom hälso- och sjukvården. 17 Beredningens namn var ursprungligen av medicinsk metodik. 18 Utvärdering av medicinskt handlande – förslag om nationell samordning, Rapport avgiven av en arbetsgrupp inom (). SBU ska också systematiskt identifiera, aktivt föra ut kunskap om samt utvärdera behandlingsmetoder i vården, vars effekter det saknas tillräcklig kunskap om. startade sin verksamhet . Enligt sin instruktion ska institutet bidra till att de som är verk- samma inom skolväsendet ges goda förutsättningar att planera, genomföra och utvärdera undervisningen med stöd av vetenskapligt underbyggda metoder och arbetssätt. Myndigheten ska bidra till goda förutsättningar för barns och elevers utveckling och lärande och till förbättrade kunskapsresultat för elever. 1.validera forskningsresultat inom området med avseende på kvalitet och relevans, 2.systematiskt sammanställa forskningsresultat med god vetenskaplig kvalitet och presentera resultaten på ett sätt som är användbart för de verksamma inom skolväsendet, 3.sprida forskningsresultaten och göra dem tillgängliga för de verksamma inom skolväsendet, 4.identifiera områden inom skolväsendet där relevant praktiknära forskning saknas, 5.utlysa medel för praktiknära forskning av högsta vetenskapliga kvalitet inom de områden där relevant sådan forskning saknas, och 6.fördela medel till praktiknära forskning av högsta vetenskapliga kvali- tet.20 9.3.3Mistras råd för evidensbaserad miljövård – EviEM (Mistra) är en forsknings- stiftelse som bildades av löntagfondsmedel 1994.21 Mistras råd för evidensbaserad miljövård (EviEM) inledde sin verksamhet 19Förordning (2007:1233) med instruktion för . 20Förordning (2014:1578) med instruktion för . 21Vi har beskrivit Mistra och Mistras uppdrag i vårt delbetänkande SOU 2014:66, Myndigheter och organisationer under – en kartläggning. Genom systematiska utvärderingar av forskningsresultat inom miljöstrategiskt viktiga områden ska EviEM förbättra beslutsunder- laget för det svenska miljöarbetet. På så sätt ska rådet bidra till att miljövården så långt som möjligt blir evidensbaserad, dvs. står på bästa möjliga vetenskapliga grund. EviEM består av ett sekretariat, knutet till Kungl. Vetenskaps- i , och styrs av en exekutivkommitté med internationella och svenska forskare, experter och beslutsfattare inom miljöområdet. EviEM styrs av en fristående exekutivkommitté och domineras av forskare och utvärderingsexperter från flera olika länder. EviEM har ett sekretariat med fem anställda. Mistra finan- sierar verksamheten med –2017. Beslutet att bilda Mistra föregicks av en utredning. Behovet av ett råd beskrivs på följande vis. De senaste årens allt större intresse för miljöfrågorna, inte minst människans påverkan på klimatet, har också sett en allt mer intensiv efterfrågan från allmänhet, medier och beslutsfattare på forsknings- resultat. […] I ett samhällsklimat där miljövetenskapliga forsknings- resultat är alltmer efterfrågade, behövs aktuella och kritiska kunskaps- översikter som samlar oberoende studier utförda med olika metoder inom ett visst område.22 Gruppen pekade på risken för en intressekonflikt mellan omvärldens krav på snabba och entydiga forskningsresultat, och den vetenskap- liga processens krav på evidens och faktagranskning. I rapporten definierades också rådets framtida uppgifter. Enligt förslaget skulle rådet ha följande huvuduppgifter: –identifiera och systematiskt sammanställa forskningsresultat inom miljöstrategiskt viktiga områden enligt de beslut som fattas av rådets styrelse, –analysera forskningsresultat och fastställa resultatens evidensstyrka, –föra ut vetenskapligt belagda forskningsresultat och slutsatser till användare och beslutsfattare, –utveckla metoder för miljövetenskaplig utvärdering, särkslit inom samhälls- och tvärvetenskaplig forskning. 22 Förslag om inrättande av , Gruppens förslag . EviEM förtydligar behovet av den egna verksamheten genom att peka på att det investeras i svensk miljövård. Alla är med och betalar – staten, kommunerna, företagen och hushållen. EviEM menar att många beslut fattas inom svensk och utländsk miljövård på grundval av rutiner och traditioner snarare än forskningsresultat. En del metoder kan vara föråldrade och ineffektiva, andra kan vara nya men otillräckligt granskade. Ändå kan det finnas mängder av forskningsrön som skulle kunna vara miljövårdens beslutsfattare till hjälp – om de bara nådde dit. Dagens miljöforskning är så omfattande att det i prak- tiken är svårt eller omöjligt för såväl miljövårdstjänstemän som miljöpolitiker att få överblick över all kunskap som tagits fram.23 EviEM ger inga rekommendationer för hur utvärderingsresul- taten ska omsättas i råd och rättesnören för det praktiska miljö- arbetet. Den uppgiften lämnas till beslutsfattare inom exempelvis regeringen, statliga myndigheter, kommuner och företag och till opinionsbildare inom intresseorganisationer och media. 23 EviEM:s affärsplan för en fortsatt och utökad verksamhet 2018-2022. 10Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön Vattenmyndigheterna bildades för att genomföra och rådets direktiv /60/EG om upprätt- ande av en ram för gemenskapens åtgärder på vattenpolitikens område.1 Vattenmyndigheternas uppgift är att bevara och förbättra vattnets beskaffenhet. I detta avsnitt redogör vi för vattenmyndigheternas verksamhet och organisation. Regeringen presenterade den nuvarande strukturen för vatten- administrationen i propositionen Förvaltning av kvaliteten på vatten- miljön. Genom beslut delades in i fem vattendistrikt för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. I varje vattendistrikt skulle regeringen utse en länsstyrelse att vara vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vatten- miljön i distriktet. skulle enligt regeringens proposition ha huvudansvar för tillämpningen av EU:s ramdirektiv för vatten inom respektive vattendistrikt.2 Som skäl för förslaget att knyta vattenförvaltningen till läns- styrelserna anförde regeringen följande: En av utgångspunkterna för svenska myndigheters miljövårdsarbete är ett integrerat arbetssätt. Ett miljöarbete med denna inriktning ger möj- ligheter att beakta skilda miljöfrågors ömsesidiga beroende och påver- 1EGT L 327, , s. 1, Celex 32000L0060. 2Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (prop. 2003/04:2, bet. 2003/04:MJU17, rskr. 2003/04:56). Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön På så sätt kan målkonflikter i miljöarbetet lättare urskiljas och avväg- ningar göras mellan olika mål. Frågor som rör luft, mark och vatten måste kunna bedömas i ett sammanhang eftersom förändringar i dessa miljöer oundvikligen påverkar varandra. Regeringen anser att en viktig förutsättning för att nå de nationella miljökvalitetsmålen är att arbetet med att genomföra ramdirektivet för vatten infogas i övrigt miljö- arbete. Miljöfrågor för vatten kan inte ses separat utan är en del av hel- heten i svenskt miljöarbete. Den myndighetsstruktur som hanterar miljöfrågor är väl inarbetad och en naturlig utgångspunkt för det fortsatta arbetet med att genom- föra ramdirektivet för vatten. Det arbete som utförs av centrala myn- digheter, länsstyrelser, miljödomstolar, kommuner, vattenvårdsförbund och flera andra bör fortsätta. Regeringens slutsats var alltså att den bästa organisatoriska lösningen var att en länsstyrelse i varje distrikt skulle utses till vattenmyndig- het. För varje vattenmyndighet skulle regeringen utse en styrelse – en vattendelegation – för att i vattendistriktet ansvara för upp- gifterna som vattenmyndighet. I övrigt skulle dessa länsstyrelsers samlade kompetens ställas till förfogande för vattenmiljöförvalt- ningen. Övriga länsstyrelser skulle biträda vattenmyndigheterna i deras arbete. Enligt 5 kap. 11 § ska en länsstyrelse i varje vattendistrikt vara vattenmyndighet med ansvar för förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i distriktet. Vattendistriktens utbredning framgår av förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vatten- miljön. Av förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktionen framgår vilka länsstyrelser som är vattenmyndigheter: –i för , –i för vattendistrikt, –i för Norra vatten- distrikt, –i län för Södra vattendistrikt, –i för vatten- distrikt. Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön Vattenmyndigheternas uppgifter framgår av förordningen om för- valtning av kvaliteten på vattenmiljön. I korthet innebär regle- ringen att vattenmyndigheterna bl.a. har i uppgift att –fastställa kvalitetskrav för yt- och grundvattenförekomster i vattendistriktet, –upprätta förvaltningsplan och åtgärdsprogram för vattendistrik- tet, –upprätta register över skyddade områden, –upprätta och genomföra miljöövervakningsprogram, –lämna uppgifter till Havs- och vattenmyndigheten som de be- höver för vidare rapportering till (t.ex. förvalt- ningsplan och åtgärdsprogram). Enligt förordningen ska vattenmyndigheterna planera sitt vatten- kvalitetsarbete så att det möjliggör och uppmuntrar till deltagande av alla som berörs av förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. Innan vattenmyndigheten fattar beslut om kvalitetskrav, förvalt- ningsplaner och åtgärdsprogram eller i övrigt handlägger frågor av större betydelse för vattenkvaliten ska myndigheten samråda med de och enskilda som berörs av beslutet.3 Av länsstyrelsernas instruktion framgår att det ska finnas en sär- skild vattendelegation för varje vattenmyndighet.4 Delegationernas övergripande uppgift är att genomföra EU:s vattendirektiv på regio- nal nivå. Det är delegationen som fattar beslut om förvaltningsplan, åtgärdsprogram och miljökvalitetsnormer. Vattendelegationen får överlåta åt – eller åt annan länsstyrelse i vattendistriktet – att utarbeta förslag till miljökvali- tetsnormer, åtgärdsprogram, förvaltningsplaner och miljöövervak- ningsprogram samt genomföra åtgärdsprogram och miljöövervak- ning, ansvara för samordningen inom delområden och fatta beslut i 32 kap 4 § förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön. 424 § förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion. Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön frågor om förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön i övrigt. Vattendelegationen får dock inte överlåta åt att fatta beslut om miljökvalitetsnormer, åtgärdsprogram och förvaltnings- planer. I administrativa frågor och andra frågor som inte rör för- valtningen av kvaliteten på vattenmiljön fattar beslut. Ledamöterna i vattendelegationerna utses av regeringen. Dele- gationerna ska bestå av högst elva ledamöter som ska vara sakkunniga företrädare för länsstyrelser och andra sakkunniga. De övriga sakkunniga kan t.ex. vara forskare, representanter för kommuner, näringslivet, miljöorganisationer och för de politiska partierna.5 Landshövdingen vid den länsstyrelse som är vatten- myndighet ska vara delegationens ordförande. Övriga länsstyrelser inom distriktet ska biträda vattenmyndig- heten. Inom varje länsstyrelse ska det finnas ett beredningssekre- tariat för att biträda i samordningen av arbetet med förvaltningen av kvaliteten på vattenmiljön. Vattenråd är ett lokalt forum för frivillig samverkan inom ett eller flera avrinningsområden mellan alla som är intresserade av vatten- frågor. Tanken är att utgå från vattnets väg och inte inskränkas av administrativa gränser. Även myndigheterna kan lyfta frågor där man vill ha delaktighet av ett vattenråd. Vattenråden hanterar frågor som rör såväl ytvatten, grundvatten som kustvatten. I vattenråden ingår representanter för bland annat kommuner, skogs- och gruvnäringen, energibolag, branschorganisationer, ideella intresseföreningar och privatpersoner. Den som vill bilda ett vatten- råd kan söka medel från vattenmyndigheten för arbetet med att starta ett vattenråd. Det blivande vattenrådet kan därefter ansöka om ett årligt bidrag från vattenmyndigheten. Uppgifter för vattenråden är inte reglerade i någon författning men kan bl.a. omfatta att: –fånga upp lokal kunskap och synpunkt om hur vattnen mår, –var det finns problem, Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön –hur övervakningsprogrammen kan kompletteras, –var det finns motsättningar, –olika verksamheters förutsättningar, –information om samhällsutvecklingen och –lämna förslag på var man ska börja med åtgärder och hur de kan genomföras.6 Länsstyrelserna har det övergripande ansvaret för det regionala arbetet inom vatten- och miljöområdet. De ska bland annat över- vaka tillståndet i länets vatten och utöva tillsyn över verksamheter med koppling till vatten, t.ex. vattenkraftverk och industrier med utsläpp till vatten. Länsstyrelserna har ett ansvar för genom- förandet av åtgärder inom vattenförvaltningen inom respektive län. har ett beredningskansli med uppgift att hjälpa vattenmyndigheten att genomföra vattenförvaltningsförord- ningen. Beredningskansliet sköter en stor del av det operativa arbetet, dvs. de bedömer vattnets status, samtalar med verksamhetsutövare, tar fram förslag till åtgärder m.m. De ska, tillsammans med vattenmyndigheterna, ta fram kunskapsunderlag och lämna förslag till miljökvalitetsnormer, övervakningsprogram och åtgärdspro- gram för alla avrinningsområden. Arbetet ska genomföras i dialog med kommuner och med lokala vattenintressenter, t.ex. vattenråd. ska i sitt arbete med vattenförvaltningen –hjälpa till att samordna vattenförvaltningen i distriktet, –stötta och medverka till bildandet av vattenråd, –stödja vattenmyndigheten med att utarbeta förslag till miljö- kvalitetsnormer, åtgärdsprogram, förvaltningsplaner och miljö- övervakningsprogram, –samordna och genomföra åtgärdsprogram och miljöövervaknings- program i distriktets delområden.7 Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön 10.3Havs- och vattenmyndigheten bildas beslutade regeringen att tillkalla en särskild utredare för att lämna förslag till vilka verksamheter inom i första hand och och de fem vattenmyndig- heterna som skulle ingå i en ny myndighet för havs- och vatten- miljöfrågor.8 10.3.1Utredningen om en myndighet för havs- och vattenmiljöfrågor Huvudförslaget från Utredningen om en myndighet för havs- och vattenmiljöfrågor var att strukturen för vattenmyndigheternas ansvarsområden skulle behållas.9 Utredningen pekade på att läns- styrelserna har viktiga uppgifter i det samlade miljöarbetet på regional nivå, med en rad verksamheter som är nära kopplade till vatten och anknytande miljöfrågor. Utredaren gjorde bedömningen att en förutsättning för fortsatta fristående och regionalt knutna vattenmyndigheter var att en cen- tral myndighet bildades. En sådan myndighet skulle kunna möjlig- göra en tillräcklig styrning och enhetlighet i det framtida havs- och vattenmiljöarbetet. Den centrala myndigheten måste tillräckligt kraftfullt kunna inrikta verksamheten med hjälp av föreskrifter och olika typer av tillsynsvägledning. Utredaren presenterade också ett alternativ till att behålla vatten- myndigheterna. Det alternativa förslaget innebar en centralisering av vattenmyndigheterna där de fem vattenmyndigheterna med kansli- resurser och vattendelegationer överfördes till den nya myndigheten och att länsstyrelserna i de fem berörda länen upphörde att vara vattenmyndigheter. De skäl som talade för detta alternativ var enligt utredaren att det då skulle bli en tydligare samordning av havs- och vattenmiljöfrågorna. Utredaren pekade också på att en tidigare utredning visat att det fanns svårigheter att stärka vattenmyndig- 7Beskrivningen bygger på en rapport till Miljömålsberedningen, Rapport från expertgruppen om en sammanhållen och hållbar vattenpolitik, och på , . 9SOU 2010:8, En myndighet för havs- och vattenmiljö, betänkande av Utredningen om en myndighet för havs- och vattenmiljöfrågor. Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön heternas ställning eftersom de var organisatoriskt kopplade till länsstyrelserna.10 Utredaren hänvisade också till en rapport som visat att det fanns behov av att ge vattenarbetet en tydlig orga- nisation och tydlig ansvarsfördelning mellan olika aktörer och olika nivåer.11 Vidare menade utredaren att om en samlad myndighetslösning skulle väljas för vattenmyndigheternas arbete kunde det vara svårt att ange skäl för att behålla vattendelegationerna. I stället talade åt- skilligt för att låta den nya myndighetens ledning fastställa form- erna för hur beslut skulle fattas i organisationen. Med tanke på be- hovet av beredning och förankring i anslutning till de definierade vattendistrikten samt utredningsdirektivens och EG-direktivets utformning, menade utredaren att det fanns skäl att redan i myn- dighetens instruktion föreskriva om att det ska finnas råd eller motsvarande organ som bereder och lägger förslag till beslut som rör vattendistrikten. Utredaren ansåg vidare att det stod klart att vattenmyndig- heternas ställning var otydlig. De kunde genom sin benämning uppfattas som självständiga ”myndigheter” men trots att de var verksamhetsmässigt och organisatoriskt inordnade i berörda läns- styrelsers övriga arbete. Det faktum att begreppet ”vattenmyndig- het” användes i lagstiftningen, utan att avse en självständig förvalt- ningsmyndighet, bidrog enligt utredaren till otydligheten. Utred- aren menade att det borde övervägas om benämningen ”vatten- myndigheter” skulle avvecklas för att undvika otydligheter vad avsåg självständigheten. 10.3.2Beslut om en ny nationell myndighet I propositionen En sammanhållen svensk havspolitik menade rege- ringen att det för att uppnå en sammanhållen, effektiv och ända- målsenlig havs- och vattenförvaltning, fanns behov av en central 10SOU 2008:48, En utvecklad havsmiljöförvaltning, betänkande av . Utredningen menade att organisation med fem vattenmyndigheter som delar av länsstyrelsernas organisation och med avsaknad av formell samordning gav en otydlig bild gentemot omvärlden. Det riskerade enligt utredaren dessutom att skapa ineffektivitet i genomförandet. Utredningen föreslog därför att en översyn av vattenförvaltningens organisation skulle genomföras . 112008/09: RFR3 Uppföljning av statens insatser inom havsmiljöområdet. Förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön förvaltningsmyndighet som skulle tilldelas ansvaret för havs- och vattenmiljöfrågor.12 Regeringens målsättning med en sådan myndighet var att den skulle skapa ett hållbart och optimalt nyttjande av naturresurserna. I centrum stod bl.a. ett samlat genomförande av EU:s direktiv, ramdirektivet för vatten, Östersjösamarbetet och miljökvalitets- målen Hav i balans samt levande kust och skärgård, Ingen övergöd- ning, Giftfri miljö, Ett rikt växt- och djurliv samt Levande sjöar och vattendrag. Havs- och vattenmyndigheten bildades . Myndig- heten fick det samlade ansvaret för havs- och vattenmiljöfrågor. Enligt sin instruktion ska myndigheten samordna vattenmyndig- heterna för genomförandet av förordningen (2004:660) om förvalt- ning av kvaliteten på vattenmiljön.13 Havs- och vattenmyndighetens ansvar i vattenförvaltningen består främst av samordning, vägled- ning samt rapportering till . I vårt delbetänkande presenteras Havs- och vattenmyndighetens uppgifter utförligt.14 lämnade miljömålsberedningen ett delbetänkande med förslag till en strategi för långsiktigt hållbar markanvändning och hållbar vattenpolitik.15 I delbetänkandet gjorde beredningen bedöm- ningen att ansvarsfördelningen på havs- och vattenmiljöområdet borde ses över. Beredningen motiverade sitt ställningstagande på följande sätt: organisation med regionala vattenmyndigheter och vattendelegationer kopplade till länsstyrelserna har inneburit att en ny regional nivå införts i strukturen för hantering av vattenrela- terade miljöfrågor. Vi bedömer att denna ordning har skapat en oklar- het om vem som gör vad i vattenförvaltningen. Det är också en 2008/09:170. 135 § 4 punkten förordningen (2011:619) med instruktion för Havs- och vattenmyndig- heten. 15Miljömålsberedningen är en parlamentarisk kommitté med uppgift att ge regeringen för- slag till strategier med etappmål, styrmedel och åtgärder inom politiskt prioriterade områden i dialog med relevanta samhällsaktörer.