sou · H3B344 · 2015-04-15 00:00:00 — Sammanfattningsvis innebär det ovan sagda att, trots social- tjänstens grundläggande princip om att frivillighet och själv- bestämmande ska vara vägledande vid all handläggning av ärenden m.m. och att nämndens insatser ska utformas och genomföras till- sammans med den enskilde, är detta inte något hinder mot att ställa krav på enskilda som ansöker om ekonomiskt bistånd. Dock måste kraven anpassas utifrån enskildas olika förhållanden. måste alltid göra en individuell bedömning av den biståndssökandes behov och förmåga. I vissa fall är det viktigt att det, i vart fall inledningsvis, inte ställs för stora krav på den enskilde och i andra fall kan det vara befogat att ställa tydligare krav och förklara för den enskilde vad som behöver göras för att stärka hans eller hennes möjligheter att ta ansvar för sin egen livssituation och för att stärka möjligheterna att leva ett självständigt liv. Särskilt om att ställa krav på arbetslösa som ansöker om ekonomiskt bistånd Äldre förarbeten och rättspraxis SoL hade biståndsparagrafen, dåvarande 6 §, en lite annorlunda lydelse jämfört med nu gällande bestämmelse: Den enskilde har rätt till bistånd av försörjning och sin livsföring i övrigt om hans behov inte kan tillgodoses på annat sätt. Att SoL brukar kallas för en rättighetslag utgår från denna bestämmelse. Den enskilde har rätt till bistånd, en rätt som inträder om han eller hon har ett behov för sin försörjning och sin livs- föring i övrigt. Som ytterligare förutsättning för rätten till bistånd gällde då, och gäller alltjämt, att den enskilde själv saknar förmåga att tillgodose det föreliggande behovet. Den som är arbetsför och som kan beredas lämpligt arbete, uttalas i förarbetena, är endast tillfälligt och till dess att han eller hon själv kan klara sin försörj- ning berättigad till bistånd enligt ifrågavarande bestämmelse. 9 , Ekonomiskt bistånd, s. 85. rätten till bistånd ska bedömas, ska det alltså vägas in, sägs det vidare, i vilken omfattning den enskilde själv genom egna åtgärder kan tillgodose det föreliggande behovet. Gäller det ekonomiskt hjälp måste hänsyn tas till såväl sådana omständigheter som sagts som den enskildes egna tillgångar. Vid bedömningen av rätten till bistånd måste hänsyn också tas till det ansvar som kan vila på annan huvudman. Rätt till bistånd föreligger inte om den enskildes behov kan tillgodoses genom någon annan huvudmans försorg.10 Det finns alltså redan från SoL:s ikraftträdande ett arbets- krav beträffande den som är arbetsför och kan beredas lämpligt arbete. I förarbetena anförs dock att det, liksom i SoL:s föregångare, bör gälla vissa begränsningar i arbets- och självförsörjningskravet. En person bör vara berättigad till ekonomiskt bistånd i vissa fall då arbets- förmågan inte utnyttjas om han eller hon av hälsoskäl helt eller delvis bör avhålla sig från arbete. Därmed åsyftas hjälpbehövande som visserligen kan utföra och därmed helt eller delvis försörja sig, men som med hänsyn till hälsotillstånd och framtida arbetsförmåga bör avstå från arbete. Det kan t.ex. gälla en konvalescent eller en person i ett tidigt skede av en sjukdom. Tillståndet i dessa fall behöver inte innebära arbetsoförmåga, men arbete kan innebära en fara för den fortsatta arbetsförmågan. Enligt motiven bör i före- byggande syfte samma begränsningar i arbets- och självförsörjnings- kravet gälla även enligt SoL.11 Arbets- och självförsörjningskravets innebörd har därefter utvecklats efter hand i avgöranden från Högsta förvaltningsdom- stolen (HFD).12 Med hänvisning till SoL:s förarbeten konstaterar (RegR) i RÅ83 2:70 och RÅ85 2:5 att en hjälp- sökande som utan giltigt skäl vägrar att ta anvisat arbete kan nekas bistånd. I det senare målet uttalas även implicit att man, såvida det inte finns giltiga skäl, ska vara anmäld som arbetssökande och söka arbete. Skyldigheten att söka arbete har i RÅ 1995 ref. 97 ansetts omfatta deltagande i en av socialnämnden arrangerad arbetssökar- verksamhet. I målet var fråga om en arbetslös person där social- nämnden ställde krav på att han förutom med Arbetsförmedlingen, även skulle ha kontakt med socialdistriktets arbetssökarverk- 10Regeringens proposition (1979/80:1 Del A) om s. 526. 11Regeringens proposition (1979/80:1 Del A) om s. 195 f. RegR fann att det inte kunde anses stå i strid med social- tjänstens grundtanke att en arbetslös person också ska vara skyldig att delta i en arbetssökarverksamhet av det slag som distrikts- nämnden startat och som sker i samarbete med Arbetsförmedlingen under förutsättning att verksamheten i det särskilda fallet kan bedömas främja den enskildes möjligheter att få arbete. Eftersom den sökande fick tid hos arbetssökarverksamheten men uteblev och inte haft något giltigt skäl för att inte delta ansågs han av RegR inte ha stått till arbetsmarknadens förfogande. I RÅ 1986 ref. 6 konstaterar bl.a. att den som är arbetslös i regel bör vara skyldig att söka arbete och att godta anvisat arbete om det är lämpligt. I den skyldigheten inbegrips i princip också de åtgärder i övrigt som samhället ställer till förfogande för arbetslösa, t.ex. i form av arbetsmarknadsutbildning. Också grundutbildning i svenska språket bör kunna räknas till sådana åtgärder konstaterar i RÅ 1995 ref. 88, eftersom det normalt sett måste antas vara en förutsättning för att få arbete i att den arbetssökande i erforderlig grad behärskar detta språk. När det gäller kravet på del- tagande i grundutbildning för vuxna måste avgörande i det särskilda fallet vara en bedömning av om grundutbildningen kan leda till ett arbete.13 Det gäller även för en biståndssökande att finnas tillgänglig för att kunna söka arbete och i förekommande fall ta anvisat arbete eller annat. I RÅ 1995 ref 79 ansågs den enskilde, genom att vistas utomlands det sökta biståndet avsåg, inte ha stått till arbetsmarknadens förfogande. I målet fick antas att den sökande skulle ha kunnat beredas förvävsarbete och att den sökande därigenom skulle ha blivit i stånd att bidra till försörjning av familjen i övrigt. I RÅ 1996 ref 70, som i första hand gällde om socialnämnden kunde ställa som villkor för socialbidrag att sökanden skulle full- göra det i introduktionsprogrammet för invandrare ingående praktik- arbetet, sammanfattas vilka krav som tidigare utvecklats i praxis. 13 Se även RÅ 1986 ref. 6. och RÅ 1995 not 424. RegR menade i det senare målet att för den enskilde som invandrare var det av väsentlig betydelse att tillägna sig sådana kunskaper i svenska språket att han fick realistiska möjligheter att söka och erhålla ett arbete. Deltagandet i den av samhället tillhandahållna undervisningen i svenska för invandrare fick därför ”för honom” anses vara en sådan grundutbildning som kan uppställas som krav för fortsatt rätt till bistånd. RegR anförde att rätten till bistånd förutsätter att den hjälp- sökandens behov inte kan tillgodoses på annat sätt. I detta ligger ett krav på att den enskilde efter förmåga försöker bidra till sin försörjning. Av den som är arbetsför kan följaktligen krävas att han eller hon ställer sig till arbetsmarknadens förfogande genom att söka arbete och genom att ta anvisat lämpligt arbete. Som framgått ovan har skyldigheten att söka arbete i RÅ 1995 ref 97 ansetts omfatta deltagande i en av socialnämnden arrangerad arbetssökarverksamhet. I skyldigheten att acceptera anvisat arbete inbegrips i princip att acceptera de åtgärder i övrigt som samhället ställer till förfogande för arbetslösa. Till sådana åtgärder hör bl.a. arbetsmarknadsutbildning, under förutsättning att det i det enskilda fallet kan antas att den erbjudna utbildningen leder till arbete.14 Till åtgärderna räknas också grundutbildning i svenska språket för invandrare, efter- som det antagits att det normalt sett är en förutsättning för att få arbete i att den arbetssökand behärskar detta språk.15 Vad gäller skyldigheten att också acceptera de åtgärder i övrigt som samhället ställer till förfogande menade att med sam- hället avsågs närmast sådana arbetsmarknadsåtgärder och liknande insatser som beslutats och reglerats av statsmakterna och som inne- fattat utbildningsbidrag, studiestöd eller annan sådan ersättning till deltagarna. I förevarande mål var det fråga om ett oavlönat praktik- arbete som, anförde RegR, visserligen inte utgjorde någon av stats- makterna beslutad och reglerad insats. Av uppgifter som lämnats i målet framgick emellertid att praktikarbetet omfattade halvtids- tjänstgöring under tid då invandraren deltog i svenskundervisning för invandrare på halvtid. Syftet med praktikarbetet fick anses väsentligen vara att komplettera svenskundervisningen genom att ge den enskilde möjlighet att på en arbetsplats begagna och träna förvärvade kunskaper i svenska i de situationer som möter i arbetslivet. Upplägget fick anses främja den enskildes möjligheter att komma ut i normalt arbetsliv direkt eller efter deltagande i arbetsmarknadsutbildning och att därmed bli oberoende av socialbidrag. Introduktionsprogrammet i sin helhet ansågs därmed utgöra en i samhällelig regi tillhandahållen arbetsmarknadspolitisk åtgärd. 14Jfr RÅ 1986 ref. 6. 15RÅ 1995 ref. 88. RegR konstaterade sammanfattningsvis att för en arbetsför invandrare, som har behov av åtgärder som innefattas i det av kommunen tillhandahållna introduktionsprogrammet för att kunna bli självförsörjande, har socialnämnden således kunnat i princip uppställa krav på deltagande och fullföljande av programmet i dess helhet för att rätt till bistånd enligt 6 § SoL ska föreligga. Uppfylls inte detta krav måste dock en särskild prövning göras i varje enskilt fall för att bedöma om omständigheterna varit sådana att giltiga skäl för underlåtet deltagande eller fullföljande föreligger. Kan giltiga skäl härför anses föreligga får biståndet inte reduceras. I RÅ 1998 ref 24 (I) har ett aktivt deltagande i ungdomspraktik- verksamhet – en särskild av länsarbetsnämnd administrerad arbets- marknadspolitiskt åtgärd – ansetts tillräckligt för att den bidrags- sökande skulle anses stå till arbetsmarknadens förfogande. I samma mål (II) ansågs den som deltog i ett och uppfyllt Arbetsförmedlingens krav på deltagande ha stått till arbetsmarknadens förfogande. Genom lagändring (SFS 1997:313) ändrades lydelsen i biståndsbestämmelsen (4 kap. 1 §) så att det numera framgår att den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodo- sedda på annat sätt har rätt till bistånd. Den ändrade ordalydelsen avser att understryka den enskildes eget ansvar för att göra vad han eller hon kan för att bli självförsörjande. I förarbetena framhölls den enskildes förstahandsansvar. Den enskilde kan inte anses ha rätt till ekonomiskt bistånd enligt SoL om han eller hon inte efter förmåga försöker bidra till sin egen försörjning, anfördes det. Den som kan arbeta är därför också skyldig att söka arbete. Häri inbegrips i princip också, sägs i förarbetena, deltagande i den verksamhet som anordnas för arbetslösa inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Som exempel på sådan verksamhet angavs arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbete16 eller arbetsrehabiliterande åtgärder, deltagande i svenskundervis- och andra delar av särskilda introduktionsprogram som 17Numera utbildning i svenska för invandrare. syftar till att förbereda och underlätta invandrares inträde på arbetsmarknaden.18 Den enskilde är också skyldig att söka andra former av bidrag som finns, såsom bostadsbidrag, studiebidrag och a-kasseersättning. Regeringen underströk att varje enskilt ärende förutsätter en individuell bedömning, som ska utgå från den enskildes egna förutsättningar att klara ett visst arbete.19 Av allmänna råd om ekonomiskt bistånd (SOSFS 2013:1) framgår också att om den enskilde är arbetslös bör socialnämnden i regel kunna kräva att han eller hon står till arbetsmarknadens förfogande på heltid och är villig att ta erbjudet lämpligt arbete. I detta krav bör också ingå att den enskilde deltar i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, t.ex. arbetsmarknadsutbildning, praktik eller arbetsrehabiliterande åtgärder. Även grundutbildning i svenska och s.k. arbetssökarverksamheter bör räknas hit. Genom lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare har en nyanländ enligt 6 § rätt att få en etableringsplan efter att han eller hon första gången folkbokfördes i en kommun. Den som deltar i aktiviteter enligt en etableringsplan har, enligt 15 §, rätt till etableringsersättning. Någon skyldighet för den enskilde att delta i aktiviteter före- ligger dock inte. Det innebär att den som inte vill delta i aktiviteter av olika anledningar inte heller behöver göra det. I förarbetena anfördes emellertid, att däremot kan en kommun ställa krav på en person som söker försörjningsstöd enligt SoL att denne ska bidra till sin egen försörjning, t.ex. genom att delta i aktiviteter enligt en etableringsplan. På så sätt kan en nyanländ som inte är själv- försörjande och som omfattas av lagen om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare indirekt känna sig tvingad att delta i insatser enligt samma lag.20 Det finns dock vissa undantag från rätten att få en etablerings- plan. Den som redan har ett förvärvsarbete på heltid (6 § 1)har inte rätt att få en etableringsplan. Han eller hon har dock i normalfallet rätt att delta i utbildning i svenska för invandrare. 18I dag har Arbetsförmedlingen det samordnande ansvaret för vissa nyanlända invandrares etablering genom det s.k. etableringsuppdraget. 19Regeringens proposition (1996/97:124) Ändring i socialtjänstlagen s. 75 och regeringens proposition (2000/01:80) Ny socialtjänstlag m.m. s. 93 f. 20Regeringens proposition (2009/10:60) Nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering – egenansvar med professionellt stöd s. 64. tag är nyanlända som går i gymnasieskola (6 § 2). Lagstiftaren har beträffande sådana ungdomar ansett det viktigt att de så långt som möjligt fullföljer sina studier vilket i sig kan vara en viktig faktor för en framtida arbetsmarknadsetablering. Rätten till etablerings- plan gäller heller inte, enligt 6 § 3, en nyanländ som på grund av sjukdom eller någon annan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är förhindrad att delta i etablerings- insatser på av heltid. För dem som inte har möjligheter att delta i insatser enligt lagen kommer kommuner och landsting att ha ett särskilt ansvar, sägs i förarbetena. Det är viktigt att sjukvårdande insatser och eventuell rehabilitering erbjuds i tidigt skede i syfte att öka dessa personers förutsättningar att kunna utnyttja sin rätt till etableringsplan. En nyanländ som efter att han eller hon första gången folkbokfördes i en kommun får förmåga att delta i etableringsinsatser på av heltid har rätt till en etableringsplan. För personer som bedöms ha en varaktig nedsättning av sin prestationsförmåga är sjukvårds- och rehabiliteringsinsatser även på längre sig nödvändiga.21 För rätt till ekonomiskt bistånd kan alltså även ställa krav på att den som har rätt till etableringsplan också ska delta i aktiviteter enligt planen och därmed också få rätt till etablerings- ersättning. SoL med dess förarbeten och principer utvecklade i praxis visar att i kravet på den enskildes förstahandsansvar ligger ett arbetskrav och att i vart fall följande krav, efter en individuell bedömning, kan ställas på en arbetsför person som ansöker om ekonomiskt bistånd såvida det inte finns godtagbara skäl: •vara anmäld som arbetssökande,22 •finnas tillgänglig för att söka arbete m.m.,23 •söka arbete – i regel heltid,24 21Regeringens proposition (2009/10:60) Nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering – egenansvar med professionellt stöd s. 65. 22Regeringens proposition (1979/80:1 Del A) om s. 196. 23RÅ 1995 ref 79. •delta i arbetssökarverksamhet som sker i samarbete med under förutsättning att verksamheten i det särskilda fallet kan bedömas främja den enskildes möjligheter att få arbete,25 •godta anvisat lämpligt arbete,26 •acceptera de åtgärder i övrigt som samhället ställer till för- fogande för arbetslösa27, dvs. delta i verksamheter som anordnas för arbetslösa inom ramen för arbetsmarknads- politiken28 t.ex. –grundutbildning i svenska –andra delar av särskilda introduktionsprogram som syftar till att förbereda och underlätta invandrares inträde på arbets- marknaden29 och •beträffande den som har rätt till etableringsplan, delta i aktiviteter enligt planen.30 Kraven i lagen om arbetslöshetsersättning i jämförelse med socialtjänstlagens krav De grundläggande kraven för rätt till arbetslöshetsersättning fram- går av 9 § . De är av sådan karaktär att de kan uppfyllas den första arbetslösa dagen och de ska därefter vara uppfyllda så länge den arbetssökande ansöker om ersättning. Åtgärdsreglerna, 43– 43 b §§ om varning och avstängning, ger uttryck för mer konkreta händelser som kan påverka rätten till ersättning. 24RÅ 85 2:5 och SOSAR. 25RÅ 1995 ref. 97. 26RÅ 83 2:70, 85 2:5, 1986 ref. 6. 27RÅ 1986 ref. 6. 28Regeringens proposition (1996/97:124) Ändring i socialtjänstlagen s. 75. 29Se även RÅ 1996 ref. 70. 30Regeringens proposition (2009/10:60) Nyanlända invandrares arbetsmarknadsetablering – egenansvar med professionellt stöd s. 64. I uppräkningen bortses från de krav som kan ställas i enlighet med 4 kap. 4 § SoL rörande praktik och kompetenshöjande verksamhet. I detta avsnitt görs en jämförelse mellan kraven i och de krav som kan ställas på en arbetslös biståndssökande enligt SoL. Av 9 § 1 framgår att en sökande som är arbetsför och oförhindrad att åta sig arbete med ett visst antal timmar varje arbetsdag respektive i genomsnitt har rätt till ersättning vid arbetslöshet. Redan inledningsvis31 har utredningen gjort vissa avgränsningar i fråga om vilka biståndssökande som det går att ställa krav på att stå till arbetsmarknadens förfogande och att vara aktivt arbetssökande, dvs. dem som i princip endast har arbetslöshet som försörjnings- hinder. Finns andra svårigheter, t.ex. missbruksproblematik eller andra sociala hinder, måste som regel dessa åtgärdas först, innan krav på arbete kan ställas. Att inom ställa krav på den enskilde att vara aktivt arbetssökande och stå till arbetsmarknadens förfogande bör alltså i princip vara begränsat till de bistånds- sökande som är arbetsföra och oförhindrade att åta sig arbete. Den sökande ska även, enligt 9 § 2 , vara anmäld som arbets- sökande hos den offentliga arbetsförmedlingen och även i övrigt stå till arbetsmarknadens förfogande (9 § 3). Det senare villkoret innebär att det inte räcker med att sökanden är arbetsför, oförhindrad att arbeta och anmäld som arbetssökande, han eller hon ska även ha för avsikt att arbeta. Detta anses såvitt gäller innebära att om t.ex. sökanden inte på något sätt går att nå finns normalt grund för att bedöma att han eller hon inte står till arbetsmarknadens förfogande.32 Dessa krav kan enligt gällande regelverk och rättspraxis tillämpas också i verksamhet.33 Som framgått av kapitel 5 visar genomförd enkätundersökning också att det är krav som i hög grad ställs i praktiken. Samtliga kommuner som besvarat enkäten ställer oftast eller alltid krav på att den enskilde ska vara anmäld hos Arbetsförmedlingen. Vad gäller kravet att ha för avsikt att arbeta/finnas tillgänglig för nödvändiga kontakter med Arbetsförmedlingen ställer av enkätkommunerna oftast eller alltid ett sådant krav.34 31Se avsnitt 2.2 Avgränsningar. 32Jfr RÅ 1995 ref 79 där den ene av två makar vistades utomlands under drygt en månad och därför inte ansågs ha stått till arbetsmarknadens förfogande. 33Se även Ekonomiskt bistånd, , s. 87. 34Se även RÅ 1995 ref. 79. Av 43 § framgår att en sökande ska varnas om han eller hon 1.utan godtagbart skäl inte medverkat till att upprätta en individuell handlingsplan, 2.utan godtagbart skäl inte lämnat en aktivitetsrapport till den offentliga arbetsförmedlingen inom utsatt tid, 3.utan godtagbart skäl inte besökt eller tagit kontakt med den offentliga arbetsförmedlingen eller en kompletterande aktör vid överenskommen eller på annat sätt beslutad tidpunkt, 4.utan godtagbart skäl inte sökt anvisat lämpligt arbete, eller 5.inte aktivt sökt lämpliga arbeten. Det är utredningens uppfattning att kraven i 43 § 1–4 även inryms i möjliga krav att ställa såvitt gäller ekonomiskt bistånd. Om den enskilde inte medverkar till att handlingsplan upprättas, inte lämnar aktivitetsrapport, inte besöker eller kontaktar den offentliga arbetsförmedlingen på anvisat sätt eller inte sökt anvisat lämpligt arbete antyder detta att den enskilde inte står till arbetsmarknadens förfogande, såvida det inte finns godtagbara skäl.35 Som visats i kapitel 5 är också dessa krav sådana som i hög grad förekommer bland kraven som ställs i enkätkommunerna. kräver oftast/alltid att den enskilde ska medverka till att en handlingsplan upprättas, att aktivitetsplan ska lämnas och samtliga kräver att den enskilde ska besöka/kontakta Arbetsförmedlingen på avtalade tider. svarar att de oftast eller alltid ställer krav på att den enskilde ska söka av Arbetsförmedlingen anvisat arbete. En sökande ska också, enligt 43 § 5 varnas eller stängas av från rätt till ersättning om han eller hon inte aktivt sökt lämpliga arbeten. Härvid kan den sökande, enligt , inte undgå en sanktion genom att åberopa något skäl. Även om den enskilde inte anvisats att söka ett visst arbete av den offentliga arbetsförmedlingen är detta ingen godtagbar anledning till att inte själv aktivt ha sökt lämpliga arbeten.36 35Socialstyrelsen, Ekonomiskt bistånd , s. 87. 36Regeringens proposition (2012/13:12) Åtgärder inom arbetslöshetsförsäkringen m.m. s. 89. När det gäller kravet att vara aktivt arbetssökande gäller enligt SoL:s förarbeten och dess praxis att den enskilde ska vara ”arbets- sökande”, det sägs inte uttryckligen att det ska vara aktivt. Det framgår däremot av rörande ekonomiskt bistånd att krav på bl.a. aktivt arbetssökande kommit att gälla också för arbetslösa biståndssökande.37 Till skillnad från vad som gäller inom arbetslöshetsförsäkringen och till följd av uppdrag som yttersta skyddsnät, måste dock, enligt utredningens mening, godtagbara skäl att inte vara aktivt arbetssökande kunna medföra att en ansökan om ekonomiskt bistånd inte avslås. Förlängning av tid i arbetslöshet Enligt 43 a § ska en sökande stängas av från rätt till ersättning i , om han eller hon utan godtagbart skäl 1.avvisat ett erbjudet lämpligt arbete, 2.genom sitt uppträdande uppenbarligen vållat att en anställning inte kommit till stånd, eller 3.avvisat en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program för vilket aktivitetsstöd lämnas. Att godta ett erbjudet lämpligt arbete (43 a § 1) och att godta en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program (43 a § 3) är krav som är relevanta att ställa, och som kan ställas, även vid en ansökan om ekonomiskt bistånd. Det är också krav som oftast eller alltid ställs i praktiken, i 99 respektive av enkätkommunerna.38 När det gäller ekonomiskt bistånd bör dock ett krav på att godta en anvisning till ett arbetsmarknadspolitiskt program inte vara begränsat till sådana för vilka aktivitetsstöd lämnas. Det ska kunna krävas att en arbetslös biståndssökande godtar och deltar i en erbjuden/anvisad insats, aktivitet eller annan arbetsmarknadspolitisk åtgärd om det inte finns godtagbara skäl. Vad gäller att en arbetssökande utan godtagbart skäl uppen- barligen vållat att en anställning inte kommit till stånd (43 a § 2) 37Socialstyrelsen, Ekonomiskt bistånd , s. 87. 38Se kapitel 5. innebär detta inom arbetslöshetsförsäkringen klart klandervärda beteenden från den enskildes sida. Frågan är om det även inom kan vara att krav på den enskilde att inte uppträda på ett sådant sätt att han eller hon därmed förlänger tiden i arbets- löshet. Enligt utredningens mening får man därvid skilja på två situa- tioner.