sou · H3B367 · 2015-08-04 00:00:00 — Som framgått av avsnitt 3.3.3 får utvidgat förverkande inte beslutas om det förverkandeutlösande brottet har begåtts före , som var den dag då de nya förverkandereglerna trädde i kraft. Så länge brottet har begåtts därefter är det emellertid inget som hindrar att utbyte av sådan brottslig verksamhet som ligger i tiden före ikraftträdandet blir föremål för förverkande med tillämpning av bestämmelsen om utvidgat förverkande. Detta sägs tydligt i förarbetena. I det granskade materialet har det ibland uppkommit frågor om betydelsen av att delar av den brottsliga verksamheten möjligen varit att hänföra till tiden före . Övergångsbestämmelserna har då nästan genomgående tillämpats på ett korrekt sätt av domstolarna, som därefter övergått till att pröva om det varit klart mera sannolikt att egendomen utgjort utbyte av denna brottsliga verksamhet. I två fall – som gällde betydande belopp – har det emellertid förekommit att delar av åklagarens förverkandeyrkande ogillats på den grunden att den brottsliga verksamhet som skulle ha gett utbytet legat i tiden före ikraftträdandet. Detta har skett utan fronderande uttalanden mot förarbetena och får alltså anses ha sin grund i missuppfattning av regleringens innebörd. ”Klart mera sannolikt” Vid sin tillämpning av beviskravet har domstolarna påfallande ofta hänvisat till vad som sägs i förarbetena om kravets innebörd och inordning på bevisskalan – mellan ”sannolikt” och ”ställt utom rim- 11 Efter överklagande förordnade hovrätten om förverkande i enlighet med åklagarens yrkande. I stället för sakförverkande av tidigare beslagtagna fick hovrättens beslut avse värdet av utbyte av brottslig verksamhet med motsvarande belopp. Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? ligt tvivel” – samt återgett där angivna exempel på vad som kan tala för eller emot att viss egendom utgör utbyte av brottslig verksamhet (jfr härtill avsnitt 3.3.3). I linje med dessa uttalanden har domstolarna inte sällan uttryckligen angett att det är en helhetsbedömning som ska göras och att det är bl.a. egendomens beskaffenhet och den tilltalades personliga och ekonomiska förhållanden som kommer i förgrunden när det ska bedömas om beviskravet är uppfyllt. Om tillgångsutredning utförts i ärendet och åberopats av åklagaren, har prövningen av naturliga skäl ofta tagit sin utgångspunkt i den.12 Och i inte så få fall har det förekommit att även den tilltalade åberopat bevisning i förverkandedelen. När domstolen funnit beviskravet vara uppfyllt har detta oftast grundats på att den tilltalade inte haft rimlig möjlighet att med lagligt förtjänade inkomster spara ihop den aktuella summan eller skaffa den aktuella egendomen. Även andra omständigheter har emellertid haft betydelse. När det som yrkats förverkat varit lösa saker – t.ex. i de mycket ofta förekommande fallen av förverkande av kontanter – har avseende regelmässigt fästs också vid de omständigheter under vilka egendomen påträffats. Om kontanter t.ex. har hittats i anslutning till narkotika och utrustning för narkotikaförsäljning men utan att för den skull kunna knytas som utbyte till ett specifikt narkotikabrott, har detta beaktats som ett moment i helhetsbedömningen. En särskild tyngd kan det konstateras att sådana omständigheter har haft vid förverkande av kontantbelopp understigande , där utrymmet för resonemang om diskrepansen mellan egendomens värde och den tilltalades legala förvärvsmöjligheter av naturliga skäl minskar något. Den tilltalades lagföringshistorik – som en omständighet kring hans eller hennes personliga förhållanden – har mera sällan kommit till uttryckligt beaktande i de granskade avgörandena. Av detta kan slutsatsen emellertid inte dras att domstolarna aktivt skulle bortse från den omständigheten när det ska bedömas om det är klart mera sannolikt att egendomen härrör från brottslig verksamhet än att så inte är fallet. 12 Jfr avsnitt 5.3.8 och 5.3.10. Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? 4.3.6Hur har möjligheten till jämkning och eftergift utnyttjats? Utvidgat förverkande får inte beslutas om det är oskäligt. Lika litet som annat förverkande är förverkande av detta slag således avsett att vara obligatoriskt. Som framgått av avsnitt 3.3.3 är utrymmet för proportionalitetsöverväganden dessutom större vid utvidgat förverkande än vid t.ex. förverkande av utbyte av ett enskilt brott, i vilket fall förverkande får underlåtas bara om det skulle vara uppenbart oskäligt. I det granskade materialet finns några få exempel på att domstolarna på grund av sådana proportionalitetsöverväganden helt underlåtit att förverka eller beslutat om partiellt förverkande. Så ogillades t.ex. på denna grund – i ett mål om narkotikabrott av normalgraden – ett yrkande om förverkande av tre smycken till ett angivet värde av . Å andra sidan har det inte heller observerats annat än ett fåtal avgöranden där domstolen avstått från att jämka eller efterge förverkandet trots att omständigheterna varit sådana att detta – mot bakgrund av förarbetena – sannolikt hade bort ske. Som exempel på det senare kan nämnas ett avgörande av en hovrätt där den tilltalade kom att dömas för narkotikabrott av normalgraden till fängelse , medan tingsrätten hade dömt för grovt narkotikabrott till fängelse . I båda domarna förverkades genom utvidgat förverkande ett smycke värderat till . 4.3.7Talan om utvidgat förverkande mot någon annan än den som åtalats för det förverkandeutlösande brottet? Av avsnitt 3.3.3 har framgått att utvidgat förverkande i vissa fall kan tillgripas även mot andra än den som döms för ett förverkandeutlösande brott. Så är fallet dels om en fysisk person genom vissa familjerättsliga eller familjerättsligt färgade fång har förvärvat egendom av den dömde, dels om en fysisk eller juridisk person på annat sätt har förvärvat egendom av den dömde och då haft vetskap om eller skälig anledning att anta att den har samband med brottslig verksamhet. Ska talan om utvidgat förverkande föras mot en sådan person som nämnts, måste detta emellertid ske i särskild ordning och Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? på det sätt som framgår av lagen (2008:369) om förfarandet vid förverkande av utbyte av brottslig verksamhet i vissa fall. Detta innebär bl.a. att en sådan talan inte får väckas förrän domen i målet om åtal för det förverkandeutlösande brottet har vunnit laga kraft. I det granskade materialet finns inget exempel på att det i särskild ordning förts en sådan talan. Däremot har i ett fall noterats att en tingsrätt i strid med regleringen och i samma mål som gällde prövning av åtalet för det förverkandeutlösande brottet – men i särskild dom – förordnat om utvidgat förverkande hos en person som inte var tilltalad i målet. Sedan personen överklagat – och f.ö. även den tilltalade, mot vilken utvidgat förverkande hade beslutats med samma belopp – undanröjde hovrätten den särskilda domen på grund av rättegångsfel och tillät i stället personen att intervenera på den tilltalades sida i hovrättens mål angående förverkande hos denne. 4.3.8Andra iakttagelser vid granskningen Förekomsten av tillgångsutredningar m.m. I de 174 lagakraftvunna domar som granskats har det i 61 förekommit uppgift om att åklagaren som skriftlig bevisning i förverkandefrågan åberopat någon form av sammanställning över den tilltalades ekonomiska förhållanden. Vad som åberopats har i merparten av fallen varit tillgångsutredningar och i övrigt begränsade tillgångsundersökningar eller t.ex. ”taxeringsuppgifter”. Av omständigheterna har i flertalet fall framgått att utredningsmaterialet inte primärt tagits fram för att hitta och spåra tillgångar utan snarare för att utreda omständigheterna kring redan beslagtagen egendom. I ett fåtal fall har åklagaren som muntlig bevisning åberopat förhör med den tjänsteman som utfört en tillgångsutredning. Används utvidgat förverkande som ”huvudregel”? Granskningen medger inte slutsatsen att det mera generellt skulle förekomma att åklagare väljer att som huvudregel använda reglerna om utvidgat förverkande, dvs. utan att – där förutsättningar finns – i första hand yrka förverkande av utbyte av enskilda, konkreta Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? Tvärtom är det i materialet inte alls ovanligt att åklagaren i första hand yrkat visst utbyte förverkat enligt 36 kap. 1 § eller t.ex. 6 § narkotikastrafflagen och i andra hand framställt yrkande om utvidgat förverkande. Inte sällan har det också förekommit att åklagaren delat upp sitt yrkande och yrkat att viss egendom ska förverkas såsom utbyte av ett enskilt brott och annan egendom såsom utbyte av brottslig verksamhet. Och har det enda framställda yrkandet om utbytesförverkande varit ett yrkande om utvidgat förverkande, tyder omständigheterna i de flesta fall på att förutsättningar för annat förverkande då inte förelegat. Att utvidgat förverkande ska vara subsidiärt i förhållande till annat utbytesförverkande förefaller alltså i huvudsak respekteras. Med detta sagt ska emellertid sägas att omständigheterna i fem av de granskade domarna varit sådana att det redan på grundval av vad som redovisas i domskälen står helt klart att egendomen borde ha yrkats förverkad såsom utbyte av ett enskilt brott snarare än av brottslig verksamhet. Onödig omgång i vissa fall vid utvidgat förverkande av kontanter Som framgått av avsnitt 4.3.3 har undersökningen visat att det som avsetts med yrkandena om utvidgat förverkande nästan uteslutande varit kontanter. Det hade varit naturligt att förvänta sig att ett sådant förverkande med bara enstaka undantag skedde i form av sakförverkande och att beslag därmed skulle vara det tvångsmedel som kom till användning för att säkra verkställigheten av det kommande beslutet om utvidgat förverkande.13 Så har visserligen också varit fallet i en majoritet av de granskade domarna. Emellertid finns det större antal exempel på att det inte gått till på det sättet, trots att åklagarens enda yrkande om utbytesförverkande varit ett yrkande om utvidgat förverkande. I dessa andra fall har åklagaren hävt det vid husrannsakan eller gripandet gjorda beslaget av kontanterna och i stället tagit dem i förvar samt därefter antingen i särskild ordning eller i stämningsansökningen framställt yrkande om att tingsrätten ska förordna om 13 Att utgångspunkten bör vara denna framgår också av – åtgärder mot ekonomiska fördelar av brott, 2010, s. 30. Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? kvarstad på så mycket av den misstänktes eller tilltalades egendom att motsvarande belopp kan antas bli täckt vid utmätning. I stämningsansökningen har åklagaren i förverkandedelen framställt ett yrkande om utvidgat förverkande i form av värdeförverkande. Vad som beslutats i händelse av bifall till detta yrkande är alltså att den tilltalade ska förpliktas att som förverkat värde av utbyte av brottslig verksamhet till staten betala ett belopp som motsvarar kontantbeloppet. Vid utvidgat förverkande – till skillnad från förverkande av utbyte av ett enskilt brott – är det beskrivna förfarandet en onödig omgång och kan t.ex. vid en mera utdragen förundersökning leda till att tingsrätten får hålla flera på varandra följande kvarstadsförhandlingar i avvaktan på att åtal väcks. I det angivna fallet saknas alltså anledning att tillgripa värdeförverkande i stället för sakförverkande. Några fall av underlåtet hävande av beslag I sin dom ska domstolen alltid pröva om kvarstående beslag ska bestå. Det granskade materialet innehåller några exempel på att domstolen visserligen fällt den tilltalade till ansvar för brott men ogillat åklagarens yrkande om förverkande och då underlåtit att genast häva det beslag som åklagaren tidigare beslutat för att säkra ett kommande förverkande. I stället har domstolen i dessa fall oriktigt beslutat att beslaget ska bestå intill dess lagakraftvunnen dom föreligger. Felaktig tillämpning av bestämmelsen om deldom I ett fall har det förekommit att en hovrätt med felaktig tillämpning av bestämmelse om deldom – 30 kap. 4 § – gjort ansvarsfrågan till föremål för deldom och därefter genom särskilt avgörande senare prövat frågan om utvidgat förverkande mot samme tilltalade. Skälet torde ha varit att utredningen i förverkandefrågan var vidlyftig. Som framgått av bl.a. avsnitt 3.3.3 måste emellertid förverkandefrågan – såvitt gäller den tilltalade – alltid avgöras som domstolen tar ställning till åtalet i övrigt. Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? 4.3.9Myndigheternas åtgärder för att utbilda relevant personal om den nya förverkandeformen Det har framkommit att och tillsammans genomförde en större informationsinsats i anslutning till att reglerna om utvidgat förverkande trädde i kraft . Informationen riktade sig till anställda vid dessa båda myndigheter och till chefer inom polisen. Enligt uppgift deltog ett par hundra personer vid dessa informationstillfällen. Vidare har det återkommande getts en tvådagarskurs om ”återförande av brottsutbyte” för personal vid bl.a. dessa myndigheter. Därvid sker en genomgång av regleringen av bl.a. förverkande. Därutöver föreläser företrädare för andra myndigheter – t.ex. , och – om de möjligheter som står till deras förfogande för att medverka till återförande av brottsutbyte. Genomgående tycks det ha varit så att man vid utbildningstillfällena lagt sig vinn om att skapa en helhetsbild av alla de skilda åtgärder som kan tillgripas för att dra in brottsutbyte. Utöver utbildning om själva verktygen och förutsättningarna för att använda dem i bl.a. domstol har information därför också lämnats om metoder för att under utredningen spåra och kartlägga tillgångar och genomföra finansiell analys. 4.3.10Utredning och tillgångsundersökningar i målen I frågan – slutligen – om vilken arbetsmetodik som polis och åklagare tillämpar vid utredning i enskilda fall av förutsättningarna för utvidgat förverkande har följande information inhämtats. Ambition att tidigt påbörja utredningen Det finns inga riktlinjer som uttryckligen anger i vilka fall en utredning av den misstänktes tillgångar bör genomföras. Dock uttalas i tillgängliga handböcker och handledningar att åklagaren bör ta ställning till om sådana utredningsåtgärder ska vidtas och i så fall ge direktiv om dem. Detta gäller dels när underrättelsestyrda ärenden överlämnas till åklagare och förundersök- Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? ning därefter inleds, dels när den misstänkte är frihetsberövad och utredningstiden därför begränsad. Risken att den misstänkte i försvårande syfte snabbt omdisponerar eller överlåter tillgångar anges också som ett skäl att på ett tidigt stadium vidta utredningsåtgärder. Vidare framhålls att det är viktigt att den misstänkte tidigt hörs om sina tillgångar och sin övriga ekonomi. Syftet med detta är att dels ge underlag för fortsatt utredning, dels förhindra att den misstänkte får tillfälle att ge olika förklaringar som senare kan bli svåra att motbevisa i utredningen. Eftersom en fullskalig undersökning av en misstänkt persons ekonomiska förhållanden kan vara både tids- och resurskrävande, uttalas det i metodstödet att det är viktigt att först ta ställning till hur omfattande utredningen behöver vara. Som underlag för detta ställningstagande måste det finnas i vart fall några uppgifter om den misstänktes ekonomi. Sådana uppgifter tas fram i en begränsad tillgångsundersökning, som bör inbegripa bl.a. sökning i offentliga register för att få information om den misstänktes officiella inkomster och ägande. Dessutom bör tillgänglig underrättelse- och utredningsinformation hämtas in för att få uppgift om eventuella inofficiella inkomster och dolt ägande av tillgångar. Det uttalas vidare att det vid utvidgat förverkande av kontanter eller värdeföremål från personer med inga eller obetydliga taxerade inkomster ofta är tillräckligt med en mycket begränsad utredning. Framkommer det behov av en mer omfattande undersökning av den misstänktes ekonomiska förhållanden ska direktiv ges om en tillgångsutredning, förutsatt att det finns möjlighet att genomföra en sådan med hänsyn till den korta utredningstid som kan råda vid frihetsberövanden. Om tillgångsutredningen sägs att den ska vara en aktiv kartläggning av den misstänktes ekonomi och inriktas på att dels hitta tillgångar som kan tas i anspråk genom ett utvidgat förverkande, dels utreda Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? om den misstänkte kan ha haft ekonomisk förmåga att med legala inkomster förvärva sina tillgångar. Såvitt gäller inriktningen uttalas att utredningen bör uppta bl.a. familje- och inkomstförhållanden, banktillgodohavanden, bank- och kreditkort, kapitalplaceringar, fast och lös egendom, skulder samt omständigheter som kan visa på dolt ägande av tillgångar. Som externa källor anvisas bl.a. , , , Transportstyrelsen och bank- och finansieringsföretag. I bilagor till utredningen bör vid behov tas in tillgängliga uppgifter från spaning, hemlig avlyssning och förhör samt t.ex. köpehandlingar och transaktionsanalyser. När det gäller att hitta tillgångar anges i första hand sådana tillgångar vara av intresse som har ett betydande värde. Eftersom det inte är ovanligt att personer försöker dölja sitt ägande av tillgångar genom att låta andra personer utåt framstå som ägare, ska tillgångsutredningen inriktas på både öppet och – förmodat – dolt ägda tillgångar. För det ändamålet anges det ofta vara av intresse att ta in uppgifter också om familjemedlemmars och nära vänners tillgångsförhållanden. Med tanke på att det ankommer på åklagaren att med sedvanliga beviskrav styrka att den misstänkte äger tillgångarna, måste utredningen vidare ta upp omständigheter som bevisar äganderätt. Kan det antas att tillgångar finns utomlands, bör tillgångsutredaren inhämta information via de kanaler för operativt internationellt samarbete som finns på brottsutbytesområdet. Rör det sig om en medlemsstat i Europeiska unionen, innebär detta att den berörda statens Asset Recovery Office () bör kontaktas för bistånd med den information som kan behövas. Ett sådant kan även hjälpa till med att inhämta annan information som kan behövas för att utländska tillgångar ska kunna säkras. Om den misstänkte har vissa legala inkomster som i och för sig skulle kunna räcka för att skaffa de tillgångar som kan ha påträffats, måste hans eller hennes ekonomiska förmåga närmare utredas. För detta anvisas att en försörjningsberäkning (även kallad kontantberäkning) ska göras. Syftet med en sådan beräkning är att kontrollera om det finns ett överskott eller underskott i en persons ekonomi med utgångspunkt från kända legala inkomster och utgifter. Ett underskott i den misstänktes ekonomi – eller ett alltför litet överskott för att medge förvärv av den aktuella tillgången – tyder Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? på att tillgången har finansierats med andra medel än legala inkomster. Vad som visas med en försörjningsberäkning är alltså den misstänktes ekonomiska förmåga – eller oförmåga – för förvärvet av den aktuella tillgången. Försörjningsberäkningen ska bifogas utredningen. 4.4.1Det finns en outnyttjad potential Min bedömning: Utvidgat förverkande fungerar på avsett sätt och ger – när det tillämpas – goda resultat. Dock skulle förverkandeformen kunna användas i betydligt större utsträckning. Utvidgat förverkande ger goda resultat … Som framgått av avsnitt 3.3.2 var det en av de främsta utgångspunkterna vid införandet av reglerna om utvidgat förverkande att den nya förverkandeformen skulle bli ett användbart och verkningsfullt redskap i kampen mot vinningsbrottslighet. Att förutsättningarna för detta var goda följer redan av förverkandeformens grundläggande konstruktion, som innebär att en gärningsman som i vinningssyfte begått ett brott av viss dignitet därigenom anses indikera att det kan finnas vinster även från annan brottslighet att förverka. I praktiken har det också visat sig vara möjligt för de brottsbekämpande myndigheterna att med tillämpning av regleringen få förverkat sådana vinster av brottslig verksamhet som inte varit åtkomliga för förverkande, eftersom de med sedvanliga beviskrav inte kunnat knytas till ett konkret brott. Så framgår det av de iakttagelser som redovisats i avsnitt 4.3 att det finns en beredvillighet att använda regleringen och att tillämpningen i åtskilliga fall lett till indragning av belopp som måste ha varit kännbara för de dömda och deras nätverk. Under och även före den tid som avses med granskningen har de brottsbekämpande myndigheterna också – i linje med Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? bl.a. anvisningar i respektive regleringsbrev – uppvisat en ambitionshöjning i sitt brottsutbytesarbete. Inte minst i fråga om utbildning och metodstöd har insatser gjorts och i jämförelse med vad som uttalas i de utvärderingar som omtalats i avsnitt 4.2 – utförda av , och dåvarande – förefaller även i övrigt förbättringar ha skett på flera fält. Vidare synes de tillgångsutredningar som utförs genomgående ge ett gott underlag för framställda yrkanden om utvidgat förverkande. I särskild utsträckning gäller detta utredningar utförda av specialiserad personal inom Nationella operativa avdelningen i och av de revisorer som är anställda vid t.ex. internationella åklagarkamrar och inom . … men utnyttjas inte till sin fulla potential Med detta sagt måste emellertid konstateras att den genomförda granskningen visat att utvidgat förverkande så gott som uteslutande kommer till användning i anslutning till åtal för grovt narkotikabrott eller narkotikabrott, att det som yrkas förverkat oftast är kontanter och under alla förhållanden något som påträffats vid en husrannsakan, att det bara i två fall i materialet finns exempel på att en osjälvständig brottsform av ett förverkandeutlösande brott legat till grund för yrkande om utvidgat förverkande och att det i inget fall har förts en talan om förverkande mot en tredje man. Att delar av förklaringen till detta skulle vara att det i just mål om narkotikabrottslighet sällan finns några skadeståndsanspråk som konkurrerar med ett förverkandeyrkande – och som annars kunde ha fått åklagaren att avstå från att yrka förverkande – eller att kontanthantering är vanlig vid sådana brott kan inte vara riktigt. Motsvarande gäller nämligen även för andra brottstyper. I stället tyder samtliga nu nämnda omständigheter på att utvidgat förverkande inte utnyttjas till sin fulla potential. I avsnitt 4.4.2–4.4.4 undersöks om detta beror på något förhållande som är hänförligt till de preciserade frågor som direktiven ställer. Som kommer att framgå där befinns så inte vara fallet. I avsnitt 4.5 diskuteras därefter hur arbetet med att främja användningen av bl.a. utvidgat förverkande kan drivas vidare. Hur har reglerna om utvidgat förverkande tillämpats? 4.4.2Har tillämpningen visat på problem eller svårigheter med regleringen? Min bedömning: Att utvidgat förverkande inte utnyttjats till sin fulla potential beror inte på brister hos regleringen. Mot bakgrund av de iakttagelser som redovisats i avsnitt 4.3 finns anledning att undersöka om skälet till den alltför begränsade användningen av utvidgat förverkande är att söka i något som är hänförligt till regleringens uppbyggnad och konstruktion. Anledning finns då att granska dels det uppställda beviskravet för egendomens samband med brottslig verksamhet, dels skyldigheten för åklagaren att visa att den mot vilken yrkandet riktas också äger den egendom som yrkas förverkad, dels vissa andra inslag i regleringen. Åklagarens bevisbörda för att den egendom som avses med förverkandeyrkandet utgör utbyte av brottslig verksamhet är fullgjord när det för rätten framstår som klart mera sannolikt att egendomen utgör utbyte av brottslig verksamhet än att så inte är fallet. Vad detta beviskrav ska anses innebära i praktiken har framgått av avsnitt 3.3.3. Det ligger i öppen dag att komparativa beviskrav av detta slag är ovanliga i straffrättsligt färgade sammanhang.