sou · H3B358 · 2015-06-10 00:00:00 — heten kring framtida infrastrukturinvesteringar, krav på medfinansiering av infrastruktur, bruksvärdesprincipen, lokala sär- krav, krav på koncessionstillstånd för högspänningsledningar, över- klagade markupplåtelser, outnyttjade byggrätter, brist på kvalifice- rad arbetskraft, kostnader för arkeologiska undersökningar, brister i länsstyrelsernas handläggning, brist på kollektivtrafik, den lokala opinionen, brister på tillgång till service skola etc., par- keringskostnader och parkeringskrav, avsaknad av byggbar mark, jordbruksmark som ligger i vägen för bostadsmark, sämre villkor för vissa upplåtelseformer, reavinstskatten som hindrar flytt, kra- ven i lagen om offentlig upphandling, överklagandetiden vid upp- handlingar, bristen på och kostnader för lokal infrastruktur samt energikrav. Andra utredningar ser över behovet av utökat regionalt samarbete om bostadsplanering3, äldres boendesituation4, förutsättningarna att detaljplanera mer mark för bostadsbyggande5 och konkurrensen på bostadsmarknaden6. Strandskyddsdelega- tionen7 ser över frågor om regional utveckling i form av bostads- produktion genom undantag från strandskyddet. Utökade incita- ment för kommuner och företag att bidra till bostadsbyggande skapas genom kopplingar mellan beslut om statliga infrastruktur- investeringar och bostadsbyggande. Ytterligare utredningar har sett över förutsättningarna för att öka bostadsproduktionen genom begränsningar i möjlig- heterna att överklaga vissa kommunala planbeslut8, begränsningar av kommunernas möjligheter att ställa särkrav på nivå som fördyrar och därigenom minskar bostadsproduktionen9, förut- sättningarna för att öka rörligheten på hyresbostadsmarknaden genom ökad hyresdifferentiering m.m.10, möjligheterna till minskat bullerskydd i vissa fall11 och vissa utjämningar av de skattemässiga 4S 2014:10 Utredningen om bostäder för äldre. 6S 2014:14 Utredningen om bättre konkurrens för ökat bostadsbyggande. 7S 2013:05 Strandskyddsdelegationen – nationell arena för samverkan. 8Effektiv och rättssäker PBL-överprövning, SOU 2014:14. 9Ökat bostadsbyggande och samordnade miljökrav – genom enhetliga och förutsägbara byggregler, SOU 2012:86. 10Att hyra, från en rätt för allt färre till en möjlighet för allt fler, SOU 2012:88. 11Samordnade bullerregler för att underlätta bostadsbyggandet, SOU 2013:57. villkoren för hyresrätter i förhållande till villkoren för andra upp- låtelseformer12. har ett antal åtgärder genomförts med målet att förbättra bostadsmarknadens funktionssätt. Undantagen från kra- vet på bygglov har blivit fler och planprocessen har effektiviserats.13 Nya regelverk ska bidra till ökad transparens när det gäller kommu- nernas exploateringsavtal och markanvisningar. Åtgärder har även genomförts för att underlätta andrahandsuthyrning. Vi ska belysa kommunernas förutsättningar att säkerställa att alla kan efterfråga en bostad av god kvalitet utifrån nu gällande statliga regelverk och marknadsvillkor. Vi omprövar inte tidigare utred- ningars arbete. Vi utreder inte heller åtgärder som kan öka kon- kurrensen och därigenom sänka priserna för nyproduktion av bostäder. I våra överväganden utgår vi från bostadsmarknadens funktionssätt som vi redogör för i kapitel 4 och 7 och från det bostadspolitiska ramverk som vi beskriver i kapitel 3. I den mån vi ser direkta hinder för att alla ska kunna efterfråga en bostad av god kvalitet ska vi uppmärksamma detta och föreslå åtgärder som kan godtas EU-rättsligt. Vi definierar inte vilken typ av politik som är önskvärd genom att fastställa vilka behov som bör tillgodoses genom ett offentligt åtagande. För att kunna ta ställning till vad som är ett marknadsmiss- lyckande måste vi bland annat förstå vad ett marknadsmässigt agerande kännetecknas av och vilka incitament som finns i det ram- verk som gäller för bostadsmarknadens aktörer. Med marknads- mässigt agerande avser vi sådana åtgärder som privata företag eller privata ägare skulle vidta utan stöd från det allmänna i syfte att skapa åtminstone långsiktig lönsamhet. I kapitel 8 utvecklar vi detta med fokus på den typ av åtgärder som kan bli aktuella för bostadsföretag på svaga bostadsmarknader. Utifrån våra direktiv har vi fokuserat på två problemområden när det gäller bostadsförsörjningen, dels bostadsförsörjningen för 12Vissa bostadsbeskattningsfrågor, SOU 2014:1. 13En enklare planprocess, prop. 2013/14:126, Nya åtgärder som kan genomföras utan krav på bygglov, prop. 2013/14:127, Fler bostäder åt unga och studenter, prop. 2013/14:59. grupper med etableringssvårigheter på bostadsmarknaden, dels bo- stadsförsörjningen i avfolkningsområden. Utredningen har antagit namnet Utredningen om EU & kommu- nernas bostadspolitik. Vi har haft 13 sammanträden i utredningen. Ett av sammanträdena har ägt rum i form av internat. Vi har även haft kontakter med företag och experter som arbetar med värderings- och redovisningsfrågor, , Kom- muninvest i (Kommuninvest), , , kommuner, kommunala bostadsföretag och tjänstemän som arbetar med regionala bostadsplaneringsfrågor på länsstyrelser och regionförbund, tjänstemän vid och . Vi har haft ett möte med hemlös- hetssamordnarens kansli och med . Vi har även ytt- rat oss över om Bostäder för äldre i avfolk- ningsorter (RIR 2014:2). Vi har inhämtat synpunkter från för europa- politiska studier (SIEPS), De små kommunernas samverkan (Små- Kom) och Utredningen om en kommunallag för framtiden. Vi har även haft kontakt med Tillväxtanalys. Slutligen har vi haft kontakt med tjänstemän vid Europeiska kommissionen och även haft ett möte med kommissionstjänstemän i . Kommuner och Landsting, , och Fastighets- ägarna har lämnat synpunkter genom sina experter i ut- redningen. och Statens bostadsomvandling AB har på olika sätt bistått utredaren . Vi har deltagit vid möten med Kommuner och Lands- tings (SKL:s) programberedning för bostadsbyggande, SKL:s och Kommuninvests finansnätverk, länsstyrelsernas handläggarmöte om bostadsförsörjningsplanering samt vid SKL:s och närings- departementets konferens om vad moderniserade statsstödsregler betyder för finansiering av infrastruktur, bostadsbyg- gande och exploatering. Inom ramen för utredningen har vi beställt två rapporter. I rapporten bostadsmarknader, bilaga 2, beskrivs begreppet svaga bostadsmarknader och en prognos för utvecklingen av antalet svaga bostadsmarknader görs. I rapporten av , bilaga 4, görs en utvärdering av några av bolagets omvandlingsprojekt. har bistått utredningen med en konsultrapport om behovet av statligt stöd för kommunala bostadsföretag på svaga bostadsmarknader, bilaga 3. Vi har även låtit ett företag genomföra två omgångar med telefonintervjuer för att belysa kommunernas syn på behovet av stöd i EU-rättslig mening och förutsättningarna för att bedriva bostadsverksamhet enligt affärsmässiga principer. De första frå- gorna riktade sig till kommunstyrelsens ordförande i landets samt- liga kommuner med vissa specifika frågor till de kommuner som vi bedömt ha en svag bostadsmarknad. I de uppföljande intervjuerna lät vi ställa kompletterande frågor till den verkställande direktören för det kommunala bostadsföretaget i kommunerna med svaga bo- stadsmarknader. Resultatet av undersökningarna presenteras i våra överväganden i kapitel 9 och i kapitel 10. I kapitel 3 beskriver vi bostadspolitiken och det offentliga ramverk som påverkar bostadsmarknadens funktionssätt. I kapitel 4 beskri- ver vi bostadsmarknadens funktionssätt med fokus på grupper på bostadsmarknaden som kan ha svårt att efterfråga en bostad. I kapitel 5 ger vi en detaljerad beskrivning av . I kapitel 6 beskriver vi tillämpningen av förordning om statligt stöd för vissa kommunala åtaganden för boendet. I kapitel 7 redogör vi för våra överväganden om vad vi betraktar som svaga bostadsmarknader samt de kommunala bostadsverksamheternas finansiella situation på dessa marknader. I kapitel 8 redogör vi för innebörden av affärsmässiga principer med fokus på svaga bostads- marknader. I kapitel 9 bedömer vi förekomsten av marknadsmiss- lyckanden i nationalekonomisk mening utifrån bostadsmarknadens funktionssätt samt beskriver kommunernas förutsättningar att tillämpa med fokus på grupper på bostads- marknaden som kan ha svårt att efterfråga en bostad. I kapitel 10– 11 redogör vi för våra överväganden avseende och Sta- tens bostadsomvandling AB:s verksamheter och lämnar förslag på hur dessa verksamheter kan anpassas för att möta utmaningarna på svaga bostadsmarknader med beaktande av de EU-rättsliga förut- sättningarna. I kapitel 12 kommenterar vi frågan om förbättrade villkor för kreditgarantier i syfte att förbättra förutsättningarna för småhusbyggande på landsbygden. I kapitel 13 redogör vi för kon- sekvenserna av våra förslag. I kapitel 14 kommenterar vi vårt för- fattningsförslag. Som bilagor till betänkandet bifogas våra direktiv som bilaga 1. Rapporten bostadsmarknader bifogas som bilaga 2. Rappor- ten Stödbehov hos kommuner avseende avveckling av bostads- överskott 2013–2025, bifogas som bilaga 3. Rapporten av bifogas som bilaga 4. – det offentliga åtagandet I det här kapitlet ska vi sätta bostadspolitiken, kommunallagen och konkurrenspolitiken i ett sammanhang och redogöra för hur dessa hänger ihop och vilka kommunala och statliga åtgärder som ska säkerställa den nationella målsättningen att alla ska kunna efter- fråga en bostad av god kvalitet. I 1 kap. 2 § regeringsformen föreskrivs att den enskildes personliga, ekonomiska och kulturella välfärd ska vara grundläggande mål för den offentliga verksamheten. Särskilt ska det allmänna trygga rät- ten till arbete, bostad och utbildning samt verka för social omsorg och trygghet och för goda förutsättningar för hälsa. Bostadsförsörjningen är ett kommunalt ansvar. Staten ska dock bidra med rättsliga och finansiella förutsättningar för att kommu- nen ska kunna ta detta ansvar. Det nationella målet med bostads- politiken är långsiktigt väl fungerande bostadsmarknader där kon- sumenternas efterfrågan möter ett utbud av bostäder som svarar mot behoven.1 Synen på vad som avses med finansiella förutsättningar för- ändrades . Från med generösa statliga stöd, främst i form av räntebidrag, har vi nu en situation där stöden för bostadsproduktion i princip har avskaffats. Staten har via ränte- avdrag och borttagande av fastighetsavgiften främjat privatperso- 2012/13:1 utgiftsområde 18, Budgetpropositionen . Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet ners ägande av sin bostad. Regeringen har 2015 aviserat nya statliga stöd som ska riktas mot produktionen av mindre hyresrätter. I förarbetena till bostadsförsörjningslagen beskrivs syftet med den svenska bostadspolitiken enligt följande.2 [B]ostadspolitiken skall skapa förutsättningar för alla att leva i goda bostäder till rimliga kostnader. Förverkligandet av denna målsättning förutsätter aktiva insatser av kommunerna. Avgörande för en fram- gångsrik bostadspolitik är att den är förankrad där den skall förverkli- gas, dvs. En väl fungerande bostadsförsörjningsplanering och bostadsförmedling är betydelsefulla medel i kommunernas arbete. De ändringar som genomfördes av reglerna för den kommunala verksamheten inom bostadssektorn förändrade inte kommunernas grundläggande ansvar för bostadsförsörjningen på lokal nivå. Det kommunala åtagandet baseras i allt väsentligt på kommunal- lagen (1991:900) och socialtjänstlagen. ger kom- munen ett grundläggande ansvar för planeringen av markanvändningen som också är av betydelse i sammanhanget. Kommunallagen ger kom- munerna rätt att engagera sig i verksamheter av allmänt intresse som har anknytning till kommunens område eller medlemmar. Enligt social- tjänstlagen har kommunen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Den som inte själv kan tillgodose sina behov, eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt, har rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Biståndet skall tillförsäkra den enskilde en skälig levnadsnivå. ger kommunen ett allmänt ansvar för användning- en av mark och vatten samt för bebyggelseutvecklingen inom kommu- nens område. I detta ligger också ett ansvar för att goda boendemiljöer skapas och vidmakthålls.3 Vår utgångspunkt: Med efterfrågan avser vi hushållens faktiska betalningsvilja och med behov avser vi vad som är politiskt önsk- värt. Av målen med bostadspolitiken framgår inte vilket finansiellt an- svar som samhället bör ta. Det är inte heller klart vad som avses med konsumenternas behov av bostäder. 2000/01:26, Bostadsförsörjningsfrågor m.m. 2000/01:26, s. 15. Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet har konstaterat att begreppet bostadsbehov enligt det politiska perspektivet är svårdefinierat men att det kan avse att människor saknar bostad eller har bostäder med en lägre standard eller bostäder belägna längre från arbetsplatsen än vad som politiskt anses acceptabelt. Med ett marknadsperspektiv anses bostadsbrist enligt föreligga när det inte finns bostäder som svarar mot individers preferenser och ekonomiska möjligheter. Enligt Bo- verket kan bostadsbrist inte uppstå på oreglerade marknader såsom marknaderna för bostadsrätter och äganderätter.4 Vi väljer att i denna utredning använda begreppet efterfrågan i nationalekonomisk mening när vi beskriver marknadsperspektivet och begreppet behov när vi beskriver det politiska perspektivet. Vi skiljer också mellan politik för att komma till rätta med effektivitetsproblem på marknaden (effektivitetsmål) och en fördel- ningspolitik som syftar till att fördela samhällets resurser på ett mer rättvist sätt (likvärdighetsmål). I statsstödssammanhang talas det ofta om sociala skäl och då avses typiskt sett fördelningspolitiska skäl, dvs. Exempel på ett effektivitetsmål kan vara politik för att skapa incitament så att även miljökostnader beaktas av marknaden vilket kan bidra till en ur samhällsekonomisk syn- punkt mer effektiv resursanvändning.5 Med efterfrågan avser vi den boendestandard individen vill be- tala för. Begreppet betalningsförmåga har vi också övervägt att använda. Betalningsförmåga bortser i viss mån från individens pre- ferenser men är ett objektivt begrepp som behandlar alla lika och som ur ett politiskt perspektiv kan vara mer användbart om offentliga åtaganden ska övervägas. Såväl regeringen som har slagit fast att de allmännyttiga kommunala bostadsbolagen är en central del av bostadspolitiken.6 Den tidigare lagstiftningen som klargjorde kommunernas befogenhet att ge stöd till företag och enskilda för att främja bostadsförsörj- ningen har upphävts. Kommunernas befogenheter inom bostads- 4Boverket 2012:18, Bostadsbristen ur ett marknadsperspektiv, s. 26. 5Se vidare i avsnitt 5.7.1. 6Se vidare i avsnitt 3.3.5. Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet området följer av lag (2000:1383) om kommunernas bostadsförsörj- ningsansvar (bostadsförsörjningslagen), de allmänna befogenhets- reglerna i kommunallagen (1991:900) och lagen (2009:47) om sär- skilda kommunala befogenheter.7 Kommunens myndighetsroll på bostadsområdet består i huvud- sak av att planera för och skapa förutsättningar för bostäder som kan möta efterfrågan och att säkerställa att individer som inte har råd med en egen bostad ska kunna få ett boende genom social- tjänstens försorg. Kommunen har dock även ytterligare befogenhet att agera på bostadsområdet inom ramen för sina befogenheter.8 3.2.3Offentlig finansiering på bostadsområdet Sedan det har den svenska bostadspolitiken huvudsakligen varit inriktad på generella åtgärder. Bakgrunden till denna inriktning av bostadspolitiken var den låga bostadsstandar- den, med dåliga bostäder och trångboddhet, och den antalsmässiga bostadsbristen som berörde breda grupper av befolkningen. Sedan bostadsinvesteringarna hållits tillbaka till förmån för andra investeringar prioriterades bostadsbyggandet under 1960- talet genom det s.k. miljonprogrammet 1965–1974. Bostadsbyg- gandets omfattning och inriktning var bland de mest uppmärk- sammade inrikespolitiska frågorna . Bostadsbristen hade byggts bort. Däremot förvärrades ett annat problem som var gemensamt för hela bostadssektorn, näm- ligen stigande inflationsbetingade nominella räntor. be- gränsades nettoräntorna för nyproduktionen av bostäder i huvud- sak genom räntebidrag för bottenlån och underränta på statslån, 1968–1974 genom lån för att omfördela ränteutgifter, paritetslån och räntelån, och efter 1974 återigen genom räntebidrag. När ränte- subventionerna för bostäder var som högst omfattade de av bruttonationalprodukten (BNP) och resulterade i nettoräntor i det subventionerade bostadsbestån- det på mellan i nya och i äldre hus. Den offentliga finansieringen av bostadsproduktionen analyserades 1992/99:242, s. 26. 8Se nedan under rubriken 3.4 om befogenhet. Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet 2005 av i en promemoria med . I promemorian konstaterades att den tidigare politiken med en förhållandevis stor andel offentlig finansiering av bostadsbyggandet hade spelat ut sin roll till följd av ändrade marknadsförhållanden och förutsättningarna i övrigt. Vi har inte sett att de ekonomiska förutsättningarna skulle skilja sig på något sätt som förändrar den grundläggande analysen . Nedan återger vi slutsatserna i promemorian.9 De problem den generella svenska bostadspolitiken har försökt lösa har alltså gällt kapitalbrist och höga inflationsbetingade nominella rän- tor, förutsättningar mycket långt borta från dagens verklighet. Den avreglerade kapitalmarknaden erbjuder bostadssektorn väsentligt bättre finansiella betingelser än det varit möjligt att reglera eller sub- ventionera fram.10 Den tidigare politiken med offentlig finansiering ansågs inte längre ändamålsenlig. Räntebidragen bedömdes vara prisdrivande och an- sågs inte komma konsumenterna till del. Räntebidragen bedömdes därför kunna slopas utan långsiktigt negativa effekter för bostads- byggande eller bostadskonsumenter.11 I promemorian gjordes vidare analysen att bostadsfinansiering måste anpassas till de regionala marknadsförutsättningarna och till det faktum att bostadsefterfrågan förväntades koncentreras till ett fåtal regioner. Med hänsyn till de regionala skillnaderna saknades förutsättningar för en enhetlig nationell politik för bostadsfinan- siering. Med utgångspunkt från befolkningsprognoser kommer bostadsbyggande av större omfattning att behöva koncentreras till ett fåtal regioner. På andra orter behöver bostadsbeståndet anpassas till de behov som följer av en åldrande befolkning. Allt fler äldre ställer större krav på bo- städernas utformning och tillgänglighet.12 Sammanfattningsvis bedömdes det kvarvarande behovet av offent- lig finansiering bestå av insatser för kommuner med svaga bostads- marknader och insatser för att möjliggöra för svaga grupper att eta- 9Ds 2005:39, Bostadsfinansiering. 10Ds 2005:39, Bostadsfinansiering, s. 195. 11Ds 2005:39, Bostadsfinansiering, s. 12Ds 2005:39, Bostadsfinansiering s. 140. Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet blera sig på bostadsmarknaden. Behovet av finansiering för insatser i kommuner med svaga bostadsmarknader motiverades med att dessa inte bedömdes ha förutsättningar att själva finansiera de nöd- vändiga anpassningsåtgärderna i bostadsbeståndet för en minskan- de och åldrande befolkning. Problembeskrivningen ligger väl i linje med vår utrednings uppdrag och slutsatsen avseende finansierings- behovet återges nedan. En reformering av bostadsfinansieringen måste utgå från ett perspektiv med en låg inflation och stabila inflationsförväntningar i enlighet med penningpolitiska mål, dvs. en årlig inflation på . Bostadsfinansiering under hög inflation har vi stora erfaren- heter av, erfarenheter som är lätta att använda om förutsättningarna skulle ändra sig. har de regionala klyftorna i ökat med på ena sidan några få växande regioner men med en stor be- folkning och på andra sidan många krympande regioner med det stora flertalet av kommuner med minskande befolkning. Produktions- förutsättningarna för egnahem och bostadsrätter i tillväxtregionerna är som nämnts helt beroende av samhällsekonomin i sin helhet, och på- verkas inte av traditionell sektorpolitik. Men en bostadsfinansiering, i princip utan produktionssubventioner för sådana bostäder i tillväxt- orter, behöver kompletteras med åtgärder för att hjälpa de grupper som inte klarar marknadens villkor, i första hand dem som inte av egen kraft kan etablera sig på bostadsmarknaden. För orter med en mins- kande befolkning och svag ekonomi är dock problembilden en helt annan. Bostadsbeståndet behöver anpassas till de förutsättningar som ges av folkmängd och åldersfördelning. Sådana anpassningar har de svagare kommunerna svårt att finansiera själva. Föreställningen att det skulle finnas förutsättningar för en sammanhållen natio- nell bostadspolitik ter sig i detta perspektiv ogrundad.13 ansågs investeringar och belåning av bostadshus vara mera riskfritt än andra typer av investeringar och belåning. Detta var i och för sig inte märkligt eftersom bostäderna kunde uppvisa låga, närmast negligerbara förlust- siffror. Det var egentligen bara egnahemsbelåning i glesbygd som bedömdes förenat med risk. När förlusterna kom med början innebar det ett hårdhänt uppvaknande för hela bostadssektorn och inte minst för kreditgivarna. Det visade sig att praktiskt taget 13 Ds 2005:39, Bostadsfinansiering, s. Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet allt som byggts –1993 var överbelånat i förhållande till mark- nadsvärden och ekonomisk avkastning. Förlusterna avsåg just bostäderna som byggts –1993. Det stora bostadsbyg- gandet dessa år hade genererat en rekordutlåning från kredit- instituten men kom också att generera rekordförluster. Förluster drabbade inte bara långivarna utan även i hög grad fastighetsägarna.14 Enligt en rapport som publicerades i departementsserien uppgick statens förluster till , att jämföra med de som staten enligt rapporten hade in- vesterat i bostadsbyggande. Enligt rapporten berodde förlusterna på att ingen riskbedömning hade gjorts i samband med finansier- ingsbesluten. Det tydligaste systemfelet i den tidigare statliga finansieringsordningen var att kreditriskerna togs av andra än de som beslutade om investeringarna.15 Den geografiska snedfördelningen av bostadsbyggandet åren 1985– 1993 och de förluster som senare uppstod visar att det fanns tydliga systemfel i den ordning som då gällde. Långivarna, staten och kredit- instituten, prövade inte själva riskerna i långivningen. Det fanns ingen prövning av marknadsrisker och återbetalningsförmåga. Långsiktiga finansieringskalkyler existerade inte. Långivningen anknöt inte till marknadsvärden utan till produktionskostnader.16 Rapportförfattaren menade att de centrala lärdomarna var att finan- sieringssystem för bostäder måste vara långsiktiga och att kalkyler för investeringsbeslut bör beakta framtida marknads-, ränte- och kostnadsrisker. Alla risktagare, dvs. fastighetsägare, långivare och borgensmän, måste själva pröva riskerna. Kreditprövning av lån- tagare och belåningsobjekt måste ske individuellt. Behovet av eget kapital för olika ägarkategorier ska svara mot kalkylerade risker i fråga om marknad, ränta och kostnad. Lånevillkor bör utformas med beaktande av kreditriskerna också i fråga om amortering. Om staten ska lyfta av risker från fastighetsägare eller långivare måste risken kostnadsbedömas och prissättas av staten själv. För att få rimliga riskkostnader bör fastighetsägaren och långivaren ha ett självriskincitament. Staten som finansiär och garant gentemot kommunerna måste ha en samlad överblick över sina åtaganden 14Ds 2002:9, Staten fick – en om bostadsfinansieringen 1985– 1999, s. 21. 15Ds 2002:9, s. 73. 16Ds 2002:9, s. 12. Bostadspolitisk bakgrund – det offentliga åtagandet En sådan genomgång behöver förnyas år- ligen. Planeringen av bostadsförsörjningen måste ske i regionala bostadsmarknader och inte bara i de enskilda kommunerna.