sou · H3B318 · 2015-03-04 00:00:00 — Såvitt gäller lösöret får förvärvaren av detta skydd mot anspråk från motpartens borgenärer i enlighet med vad som föreskrivs i första och andra styckena. Vid utmätning är huvudregeln att lös egendom får utmätas om det framgår att den tillhör gäldenären (se 4 kap. 17 § utsökningsbalken). Ett lösöre som finns i gäldenärens besittning anses tillhöra gäldenären, såvida det inte framgår att det tillhör någon annan (se 4 kap. 18 § utsökningsbalken, se även 4 kap. 19 § samma balk om närståendeförhållanden). En tillämpning av förevarande lag aktualiseras framför allt när lösöret finns i gäldenärens besittning men påstås tillhöra tredje man. Sådant lösöre kan utmätas med stöd av äganderättspresumtionen i 4 kap. 18 § utsökningsbalken, såvida det inte framgår att det tillhör annan. Om tredje man gör gällande att lösöret har förvärvats av honom, måste pröva detta påstående, vilket kan komma att ske på plats i samband med en utmätningsförrättning. Tredje man som med stöd av lagen gör anspråk på lösöret måste visa att han har köpt detta. Med hänsyn till prövningens karaktär i ett utmätningsmål hos krävs det som regel att tredje mans anspråk styrks med skriftligt bevis (jfr prop. 1980/81:8 s. 424). Av betydelse är därvid att handlingen utvisar vissa grundläggande uppgifter om det påstådda köpet, t.ex. vilket lösöre som har sålts och vilka som är parter, liksom tidpunkten för överlåtelsen. Även om det finns ett köpekontrakt, kan emellertid andra omständigheter tala emot tredje mans påstående om att han har köpt lösöret. Exempelvis kan egna iakttagelser om de faktiska förhållandena tala emot påståendet. Om t.ex. gäldenären efter en påstådd försäljning alltjämt innehar lösöret, kan det tyda på att försäljningen är en skentransaktion och därmed ogiltig. Också omständigheterna kring tredje mans påstådda köp får på vanligt sätt vägas in vid bedömningen. Detta gäller särskilt i närståendeförhållanden, där det kan framstå som konstruerat att en familjemedlem har köpt det aktuella lösöret, t.ex. en lastbil som används i gäldenärens rörelse. Kontantköp utan några spår av betalningen i form av kvitton, bankuttag etc. kan föranleda tvivel om att det påstådda köpet har ägt rum. Också villkoren i det köpeavtal som åberopas av tredje man kan tala för att transaktionen i själva verket rör sig om en skenrättshandling som är ogiltig enligt avtalslagen. Det kan t.ex. förekomma villkor som måste betraktas som helt främmande för en vanlig affärsuppgörelse, såsom försäljningar på kredit utan ränta med en förfallodag som ligger långt fram i tiden Även en åtgärd varigenom ett lösöre individualiseras genom märkning, avskiljande etc. kan i sig vara ogiltig på grund av att den är gjord för skens skull. Om det finns fog för invändningar mot tredje mans påstående om att ett köp har skett, kan denne normalt inte anses ha styrkt att lösöret tillhör honom. Egendomen får då utmätas. De nu behandlade presumtionsreglerna vid utmätning är tilllämpliga också vid verkställighet av kvarstad för fordran och vid verkställighet av beslut om betalningssäkring (se 16 kap. 13 § första stycket utsökningsbalken och 69 kap. 15 § skatteförfarandelagen, 2011:1244). Ifall tredje man gör anspråk på viss egendom hos gäldenären på den grunden att egendomen är utlånad eller uthyrd till denne, får liksom pröva om så är fallet. Det slopade kravet på besittningsövergång vid köp av lösöre påverkar inte denna situation. Om utmäter lösöre, trots att tredje man gör anspråk på det, kan myndigheten förelägga den tredje mannen att väcka talan i saken mot sökanden och gäldenären (se 4 kap. 20 § utsökningsbalken, se även 4 kap. 22 § samma balk angående möjligheten till utmätning med förbehåll för tredje mans rätt). I en rättegång om äganderätten till det aktuella lösöret gäller allmänna bevisregler i tvistemål. Någon presumtionsregel lik den som finns i utsökningsbalken finns inte i konkurslagen. En konkursförvaltare har därför inte möjlighet att generellt utgå från att egendom som finns i konkursgäldenärens besittning tillhör denne. I praktiken bildar dock besittningen ändå ett slags utgångspunkt för förvaltarens bedömning. Lösöre som finns i gäldenärens bo anses normalt tillhöra gäldenären, såvida inte något annat framkommer under avvecklingens gång. I en konkursförvaltning ingår att pröva olika anspråk på separationsrätt från tredje man. Ett avskaffat krav på besittningsövergång innebär att konkursförvaltaren också måste pröva påståenden om att lösöre som finns i konkursgäldenärens besittning har köpts av tredje man med sakrättsligt skydd. Prövningen ska ske på i princip motsvarande sätt som när det gäller andra anspråk på separationsrätt på grund av äganderätt, t.ex. avseende uthyrd egendom. En tredje man som inte låter sig nöjas med förvaltarens bedömning är sålunda hänvisad till att väcka talan mot konkursboet om bättre rätt till lösöret i fråga. Tredje man har då som utgångspunkt bevisbördan för de omständigheter som åberopas till stöd för anspråket. 2 § Det som sägs i 1 § tillämpas också på köp eller byte av andel i lösöre. Paragrafen innehåller en bestämmelse om köp eller byte av andel i lösöre. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. En andel i lösöre anses i sig som lös egendom, dock inte lösöre. Med andel avses en viss kvotdel av lösöret. Den som köper en andel får skydd mot säljarens borgenärer i och med avtalet i enlighet med vad som sägs i 1 §. Också om lösöret ägs av flera samägare, blir den som köper en andel i lösöret skyddad mot säljarens borgenärer i och med avtalet. Det krävs därvid inte att den andra samägaren eller de andra samägarna underrättas om förvärvet. Lagen kräver inte att det rör sig om en andel i individuellt bestämt lösöre. Den som köper en andel i lösöre som inte är individualiserat får dock sakrättsligt skydd först när individualisering har skett. Paragrafen talar alltså om köp av andel i lösöre. Ett köpeavtal som har uttryckts så att köpet inte avser en andel utan i stället en viss mängd lösöre som ska tas ur en större bestämd mängd lösöre (t.ex. ur en bestämd silo med säd) kan dock vara att förstå som ett köp av en andel av hela lösöret (dvs. en tiondel av silon med ). Köparen har då sakrättsligt skydd såsom vid ett andelsköp. Är lösöret, vari en andel köps, däremot inte individuellt bestämt, kan det inte bli fråga om ett andelsköp. Sakrättsskyddet enligt paragrafen omfattar inte någon absolut mängd, utan endast en kvotdel av den befintliga helheten. För det sakrättsliga skyddet är det utan betydelse i vems besittning egendomen är. 3 § Bestämmelserna i 1 och 2 §§ gäller inte om något annat följer av annan lag. Bestämmelserna i 1 och 2 §§ gäller inte heller om syftet med köpet är att lösöret eller andelen ska utgöra säkerhet för en fordran. Paragrafen innehåller undantag från lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. Visst slags lösöre är föremål för särskild reglering i fråga om köparens skydd mot säljarens borgenärer. Det gäller registrerade skepp och skeppsbyggen enligt sjölagen (1994:1009) liksom registrerade luftfartyg enligt lagen (1955:227) om inskrivning av rätt till luftfartyg. Båtar i sjölagens mening omfattas däremot såsom vanligt lösöre av lagen. med införandet av denna lag upphävs lagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke. Lagen gäller endast köp – i betydelsen omsättningsköp – och inte pantsättning. Lagen gäller därmed inte heller köp, vars syfte är att lösöret ska utgöra säkerhet för en fordran (säkerhetsöverlåtelse). En erinran om detta har tagits in i andra stycket. När det gäller bedömningen av om ett köp i själva verket är en pantsättning kan följande framhållas. En säkerhetsöverlåtelse eller ett säkerhetsköp kännetecknas av att det finns ett säkerhetssyfte. Avsikten är att parternas prestationer ska gå åter om en bakomliggande förpliktelse infrias. Någon bestående äganderättsövergång är alltså inte avsedd. Om det finns en klausul, som går ut på att förvärvaren är skyldig att sälja tillbaka egendomen till den ursprunglige ägaren eller att överlåtelsen automatiskt ska gå åter om köparen fullgör en bakomliggande förpliktelse, är det tydligt att avtalet utgör en säkerhetsöverlåtelse. Det kan också finnas andra pantliknande bestämmelser i avtalet, t.ex. om försäljning och redovisning av överskott (jfr om förverkandeklausuler i 37 § avtalslagen), som gör avtalet till en säkerhetsöverlåtelse. Villkor som påverkar klassificeringen behöver inte finnas i överlåtelseavtalet utan kan förekomma i ett separat optionsavtal eller vara underförstådda. Huruvida transaktionen är ett köp, eller en pantsättning, får avgöras genom en helhetsbedömning. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas på köpeavtal som ingås efter ikraftträdandet. Enligt punkt 1 träder lagen i kraft . Lagen tillämpas enligt punkten 2 på köp som görs efter ikraftträdandet. Om ett köpeavtal har ingåtts före ikraftträdandet men erforderlig besittningsövergång inte har skett vid ikraftträdandet, måste därför sådan ske för att sakrättsligt skydd ska uppnås. med att lagen träder i kraft upphör lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva att gälla. När det gäller köp som har registrerats som lösöreköp före hänvisas till övergångsbestämmelserna till lagen om upphävande av den lagen. Se vidare också lagen om upphävande av lagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke, lagen om upphävande av lagen (1975:605) om registrering av båtbyggnadsförskott samt lagen om ändring i konsumentköplagen (1990:932), liksom övergångsbestämmelserna till nämnda lagar. Övervägandena finns i avsnitt 10. 12.2Förslaget till lag om panträtt i lösöre genom registrering Genom lagen införs en möjlighet att registrera en upplåtelse av panträtt i sådant bestämt lösöre som lämnas kvar hos pantsättaren. Registreringen görs vid den förvaltningsmyndighet som regeringen bestämmer i förordning. Genom registreringen får panthavaren rätt till panten, trots att pantsättaren behåller lösöret hos sig. En registrerad panträtt har förmånsrätt som en handpanträtt. Registreringen ersätter den besittningsövergång som annars måste ske för att panthavaren ska få skydd mot pantsättarens borgenärer (jfr 10 kap. 1 § handelsbalken). Lagen gäller bara om panten lämnas kvar hos pantsättaren, inte om panten finns hos tredje man. I det fallet gäller i stället lagen (1936:88) om pantsättning av lös egendom som innehaves av tredje man (lag). Finns panten redan hos panthavaren, följer av allmänna sakrättsliga principer att någon ytterligare besittningsförändring inte krävs. med lagens ikraftträdande upphävs lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva (lag). Lagens tillämpningsområde framgår av 1 §. I 2 § anges rättsverkan av registreringen, med vissa undantag i 3 §. Enligt 4 § får regeringen bestämma vilken myndighet som ansvarar för registreringen. Förfarandet är reglerat i 5–9 §§. Enligt 10 § finns möjlighet att meddela föreskrifter om avgifter. I 11 § regleras frågor om överklagande. 1 § En skriftlig upplåtelse av panträtt i ett bestämt lösöre som lämnas kvar hos pantsättaren kan registreras enligt denna lag. Registrering kan ske endast om pantsättaren är näringsidkare. Registrering kan ske även av skriftlig upplåtelse av panträtt i andel i ett bestämt lösöre. Upplåtelse av panträtt i skepp, skeppsbygge och luftfartyg, liksom i andel i sådant lösöre, kan inte registreras. Paragrafen anger lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. En skriftlig upplåtelse av panträtt i ett bestämt lösöre som lämnas kvar hos pantsättaren kan registreras enligt denna lag. Lagtexten ska läsas mot bakgrund av det grundläggande kravet på besittningsövergång för sakrättsligt skydd vid pantsättning av lösöre. Med uttrycket hos pantsättaren avses alla situationer där pantsättaren har besittning till lösöret, oavsett var detta finns. Lagen kan tillämpas även när lösöret finns i pantsättarens och panthavarens gemensamma besittning, liksom när panten utgörs av en andel av sådant lösöre (jfr andra stycket) som är föremål för gemensam besittning. Om lösöret inte finns i pantsättarens utan i tredje mans besittning, krävs att underrättelse sker till berörd tredje man enligt lag för att panthavaren ska bli skyddad mot pantsättarens borgenärer. Om en borgenär med registrerad panträtt i lösöre överlåter sin fordran jämte panträtten för fordringen, följer det av allmänna principer att förvärvaren får sakrättsligt skydd till panten (jfr 3 § förmånsrättslagen, 1970:979). Det står dock öppet för pantsättaren och förvärvaren att ändå låta registrera pantupplåtelsen enligt denna lag. Ifall den registrerade pantens hela värde inte är belånat, kan ägaren utnyttja det resterande värdet (överhypoteket) som säkerhet för en annan kredit. En sådan pantsättning kräver registrering enlig denna lag för att bli sakrättsligt giltig. För att registrering ska kunna ske krävs att pantsättaren är näringsidkare. Begreppet näringsidkare har här samma innebörd som det vanligtvis har i civilrättslig lagstiftning. Med näringsidkare förstås varje fysisk eller juridisk person som driver verksamhet av ekonomisk natur. Verksamheten behöver inte ha en viss omfattning. Kravet gäller vid registreringen. Avslutar näringsidkaren sedan sin ekonomiska verksamhet och går över till annat, består verkan av de registreringar som gjordes som verksamheten bedrevs. En privatperson som inte är näringsidkare kan däremot inte registrera en upplåtelse av panträtt, utan i sådana situationer måste panten på vanligt sätt överlämnas för att panthavaren ska få skydd mot pantsättarens borgenärer. Lagen medger också att en upplåtelse av panträtt i andel i ett bestämt lösöre registreras. En andel betraktas i sig som lös egendom, dock inte som lösöre. Med andel avses en viss kvotdel av lösöret. För en kommentar till begreppet andel, se 2 § lagen om rätt till köpt lösöre. Upplåtelse av panträtt i skepp, skeppsbygge och luftfartyg eller i andel i sådant lösöre kan inte registreras. För det slaget av egendom finns särskilda bestämmelser i sjölagen (1994:1009) och lagen (1955:227) om inskrivning av rätt till luftfartyg. 2 § Har en upplåtelse av panträtt registrerats enligt denna lag, gäller vad som sägs i annan lag om rätt för den som har handpanträtt att få betalning ur panten även för upplåtelsen. Vid överlåtelse av det pantsatta lösöret genom försäljning eller byte gäller den registrerade panträtten mot förvärvaren endast om denne kände till eller borde ha känt till panträtten. Detsamma gäller vid pantsättning. Registreringens rättsverkan inträder när beslutet om registrering har kungjorts i Post- och och har förflutit, om inte annat följer av 3 §. Utan hinder av registreringen kan giltigheten av upplåtelsen av panträtt prövas. Paragrafen innehåller bestämmelser om registreringens rättsverkan. Undantag från rättsverkan anges i 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. När pantupplåtelsen är registrerad, ska vad som sägs i annan lag om rätt för den som har handpanträtt att få betalning ur panten gälla också för den registrerade upplåtelsen. Den registrerade panten ska alltså behandlas som en handpanträtt. Med registrerad panträtt följer därmed förmånsrätt till betalning enligt 4 § 2 förmånsrättslagen (1970:979). Den särskilda förmånsrätten gäller vid utmätning och konkurs. En panthavare kan begära utmätning i panten, om betalning har fastställts att utgå ur denna, eller annars anvisa panten för utmätning för fordringen. I konkurs har en borgenär med handpanträtt under vissa förutsättningar rätt att själv ombesörja försäljningen, se 8 kap. 10 § konkurslagen (1987:672). Om panthavaren inte utnyttjar sin möjlighet att sälja själv utan försäljning sker samlat med annat lösöre, kan fråga uppkomma om fördelning av köpeskillingen på de olika lösörena. Principerna för en sådan fördelning får bestämmas i det praktiska rättslivet. En borgenär som har registrerad panträtt är skyldig att vid utmätning av panten ta emot betalning enligt 8 kap. 11 § utsökningsbalken (se även 9 kap. 4 § utsökningsbalken om handpanthavares ställning vid försäljning av panten på auktion). Angående verkställighet under företagsrekonstruktion för fordran med hand- panträtt, se 2 kap. 17 § lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion. En registrerad panträtt följer även i övrigt vanliga regler, t.ex. vid tillämpningen av 11 § preskriptionslagen (1981:130). Vissa bestämmelser om försäljning av pant finns i 10 kap. 2 § handelsbalken. Pantsättaren, som har lösöret i sin besittning, får anses vara skyldig att vårda lösöret så att panträtten inte äventyras. Det vanliga är att den som har upplåtit en registerad panträtt i sitt lösöre behåller lösöret hos sig under hela den tid som pantupplåtelsen gäller. Om lösöret flyttas till tredje man, exempelvis på grund av att tredje man hyr lösöret, består panträtten. I andra meningen finns en bestämmelse om den registrerade panträttens verkan mot en förvärvare av det pantsatta lösöret. Vid överlåtelse gäller panträtten mot förvärvaren endast om denne kände till eller borde ha känt till att lösöret var pantsatt. Bestämmelsen gäller endast överlåtelse genom försäljning eller byte, däremot inte gåva. En grundläggande förutsättning för att panträtten ska gälla mot förvärvaren är att registreringens rättsverkan har inträtt, dvs. att kungörelse har skett och att har förflutit. Panträttens verkan sträcker sig alltså inte till en sådan förvärvare som inte kände till den och inte heller borde ha känt till den. I sådana fall gör förvärvaren ett godtrosförvärv och får rätt till lösöret utan belastning av den tidigare panträtten. Som regel torde pantsättaren vid pantupplåtelsen ha åtagit sig att inte överlåta det pantsatta lösöret. Det ligger i sakens natur att pantsättaren är skyldig, om han skulle sälja lösöret, att göra förbehåll för panthavarens rätt. Om förbehåll inte görs och förvärvaren inte heller får någon upplysning om panträtten, kan han komma att göra ett godtrosförvärv. Överlåtaren kan i den situationen göra sig skyldig till olovligt förfogande (jfr 10 kap. 4 § ). Vid bedömningen av om förvärvaren borde ha känt till pantsättningen har det betydelse vilken beskaffenhet egendomen har och under vilka förhållanden lösöret har överlåtits. Även andra omständigheter kan vägas in (jfr prop. 1985/86:123 s. 20 f.). Lösöre som privatpersoner köper i den etablerade detaljhandeln är regelmässigt av den beskaffenheten att någon kontroll inte behöver göras, utan då måste en förvärvare kunna utgå från att lösöret inte är pantsatt enligt denna lag. Varor som är avsedda för vidareförsäljning och som säljs inom ramen för säljarens löpande verk- samhet faller alltså normalt utanför kravet på undersökning. Detta gäller även om det rör sig om mer värdefullt lösöre, t.ex. fordon och kapitalvaror. När det gäller köp som inte sker inom ramen för säljarens löpande verksamhet ställs högre krav på aktsamhet från köparens sida. Sådant lösöre kan ofta vara föremål för särskilda finansieringslösningar, t.ex. pantsättning enligt denna lag. Om omständigheterna vid försäljningen skulle avvika från vad som kan anses normalt, krävs särskild försiktighet. Den som på grund av affärsförbindelser med säljaren har anledning att misstänka att lösöret kan vara pantsatt bör undersöka detta närmare. Utöver att fråga överlåtaren kan förvärvaren skaffa sig kunskap om en pantsättning genom att kontrollera i Post- och på webbplats. Huruvida en sådan kontroll bör ske måste bedömas utifrån förhållandena i den enskilda situationen. Utgångspunkten är att panthavaren har bevisbördan för att förvärvaren kände till att lösöret var belastat med panträtt eller att omständigheterna var sådana att förvärvaren borde ha känt till detta. Vid prövningen av bevisningen måste göras en nyanserad bedömning av vad förvärvaren borde ha iakttagit när det gäller undersökning. Av allmänna principer följer att panträtten under de förutsättningar som anges i andra meningen också gäller mot förvärvarens borgenärer, om förvärvaren skulle gå i konkurs eller om utmätning skulle ske hos honom. Vid en ny pantsättning av lösöret gäller motsvarande godtrosregel som vid överlåtelse genom köp eller byte. Godtrosförvärv av panträtt innebär att den nya panträtten gäller före den redan upplåtna registrerade panträtten. Utrymmet för godtrosförvärv av panträtt är dock i praktiken med hänsyn till godtrosbedömningen betydligt mer begränsat än när det gäller köp och byte och torde kunna förekomma bara när lösöret lämnas över till den nye panthavaren. Däremot är det i praktiken uteslutet att en ny panthavare som låter registrera panträttsupplåtelsen enligt denna lag kan anses vara i god tro om en existerande registrering. Bestämmelsen om verkan av en försäljning av det pantsatta lösöret gäller även när försäljningen sker som en pantrealisation. Det får i en sådan situation anses ankomma på panthavaren att under- söka om lösöret belastas med ytterligare registrerad panträtt (andrahandspant) och förekommande fall upplysa om panträtten vid försäljningen. Utrymmet för köparen att förvärva lösöret utan belastning av den registrerade andrahandspanten, dvs. göra ett godtrosförvärv, är under alla förhållanden ytterst begränsat; det får anses åligga den som förvärvar lösöre vid en pantrealisation att undersöka om lösöret är belastat med ytterligare registrerad panträtt. Panthavarens sakrättsliga skydd inträder när registreringen har kungjorts i Post- och och har förflutit. Vid beräkning av treveckorsfristen blir lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid tillämplig. Om kungörelsen exempelvis sker , inträder med tillämpning av 1 § i den lagen det sakrättsliga skyddet i den tredje veckan därefter. I stycket finns en hänvisning till 3 §. Där finns bestämmelser om att rättsverkan i vissa fall inte inträder, trots att förutsättningarna för detta i och för sig är uppfyllda enligt denna paragraf. Registreringen ersätter överlämnandet av panten och har på detta sätt betydelse för panthavarens sakrättsliga skydd mot pantsättarens borgenärer. Brister i upplåtelsen av panträtt läks inte genom registreringen. Tredje stycket erinrar om detta. Rättsverkan enligt paragrafen hindrar sålunda inte att giltigheten av panträttsupplåtelsen prövas, dvs. upplåtelsens obligationsrättsliga verkan. En sådan prövning kan ske i domstol men även i andra sammanhang, t.ex. av i ett utmätningsärende eller av en skiljenämnd, jfr 4 § lagen lag. Någon prövning av upplåtelsens giltighet ska däremot inte ske i registreringsärendet. Till skillnad års lag innehåller lagen inte några särskilda regler om att en borgenär kan väcka talan om jäv (jfr 3 § i En borgenär har i stället i förekommande fall möjlighet att i ett utmätningsärende göra gällande att den upplåtelse som har registrerats enligt denna lag är ogiltig, exempelvis på den grunden att den är en skenrättshandling. får då pröva det påståendet inom ramen för sitt ställningstagande till om utmätning kan ske. På motsvarande sätt får vid konkurs frågan om panträttsupplåtelsens obligationsrättsliga ogiltighet i förekommande fall framföras till konkursförvaltaren, som på sedvanligt sätt får ta ställning till påståendet. 3 § Rättsverkan enligt 2 § inträder inte om pantsättaren försätts i konkurs efter en ansökan som har gjorts före utgången av den i 2 § andra stycket angivna tiden. Det som sägs i första stycket gäller också när ansökan om företagsrekonstruktion enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion har gjorts före utgången av den i 2 § andra stycket angivna tiden och konkurs har följt på en ansökan som har gjorts under företagsrekonstruktionen eller från det att rätten har beslutat att företagsrekonstruktionen ska upphöra. Detsamma gäller om, i stället för konkurs, offentligt ackord har fastställts. Paragrafen innehåller undantag från den rättsverkan som anges i 2 §. När det gäller det sakrättsliga skyddets uppkomst har lagen en något annan konstruktion än lag, men i sak motsvarar paragrafen bestämmelserna i 3 § första och andra meningarna lag.