sou · H3B340 · 2015-04-09 00:00:00 — Förkla- ringsskyldigheten avser dock endast kreditavtalet i sig, inte övriga produkter. Kreditgivarens ställningstaganden som ligger bakom en erbjuden ränta omfattas inte heller av förklaringsskyldigheten och inte heller information om vilka räntor eller andra villkor som er- bjuds andra konsumenter. De krav som finns på kreditgivaren enligt gällande rätt är alltså inte tillräckliga för att tillförsäkra kon- sumenten den information och de förklaringar som Finansinspek- tionens förslag omfattar. Enligt utredningen står det vidare klart att de föreskrifter och allmänna råd som meddelat om publi- cering av uppgifter om genomsnittlig ränta m.m. på kreditgivarens webbplats inte ersätter förslaget som framställs i rapporten, även om syftet är detsamma. Detta har heller inte varit avsikten. Andra närliggande frågor om bostadskrediter inspektionen har i stället sett föreskrifterna och de allmänna råden som ett första steg mot en ökad konsumentinsikt i räntesättningen. Utredningen ansluter sig till bedömning att ju bättre informationsunderlag en konsument har, desto bättre möjlighet har konsumenten att jämföra olika erbjudanden och för- handla med en eller flera kreditgivare om villkoren. En individuali- serad förklaringsplikt kommer att innebära det bästa kunskaps- underlaget för konsumenten eftersom denne då har störst möjlig- het att tillgodogöra sig informationen och uppgifterna då är base- rade på de särskilda förhållanden som gäller just för honom eller henne. Utredningen har övervägt de synpunkter som Konkurrens- verket framförde under remissrundan om att en utökad informa- tionsplikt kan leda till en konkurrensnackdel genom att marknadsaktörerna samordnar sin prissättning. Sådana risker torde dock vara avsevärt mindre om informationen ges till enskilda kon- sumenter än om den publiceras allmänt på internet. Utredningen har därför inte funnit att invändningar är till- räckliga skäl emot att införa en individualiserad rätt till information och förklaringar om ränte- och prissättning. förslag bör alltså genomföras. Utredningen delar också bedömning att det lämpligaste är att införa en informations- och förklaringsskyl- dighet för kreditgivaren i konsumentkreditlagen. Som tidigare an- förts är det en av utredningens utgångspunkter att det är konsu- mentkreditlagen som innehåller, och även fortsättningsvis bör inne- hålla, bl.a. de bestämmelser som kan betecknas som uppförande- regler för kreditgivaren i förhållande till den enskilde konsumenten, medan den näringsrättsliga regleringen bör innehålla bestämmelser som avser kreditgivarens rörelse. Näringsrättsliga bestämmelser kan visserligen påverka konsumentskyddet i stort, och även inne- hålla bestämmelser som syftar till att skydda konsumenterna, men då som kollektiv. Det är alltså inte förenligt med den nuvarande lagregleringens systematik och innehåll att införa bestämmelser avseende kreditgivarens förhållande till den enskilde konsumenten i det näringsrättsliga regelverket, utan dessa hör hemma i konsu- mentkreditlagen. Som tidigare anförts anser utredningen dock inte att bestämmel- ser i konsumentkreditlagen bör förenas med bemyndiganden för regeringen, eller en myndighet som regeringen bestämmer, att med- Andra närliggande frågor om bostadskrediter dela föreskrifter på en lägre normgivningsnivå. Däremot bör nya bestämmelser i konsumentkreditlagen kunna förenas med allmänna råd från de ansvariga myndigheterna, vilket kan vara ett viktigt stöd för tillämparen och bidra till en enhetlig rättstillämpning. Utredningen anser att det innehåll i informationen som Finans- inspektionen föreslår i huvudsak är ändamålsenligt. Enligt utred- ningen kan dock informationen om kreditgivarens kostnader för bolån begränsas till kreditgivarens finansieringskostnader. Skillna- den är att i bankens hela kostnad för bolån ingår även kostnader för personal, lokaler och administration av bolån, och inte bara den kostnad banken har för att finansiera kreditbeloppet. En beräkning av samtliga kostnader för ett bolån är mer komplex och kommer att innebära större kostnader för kreditgivarna. Fler parametrar i beräkningen gör också att jämförbarheten mellan olika kreditgiva- res kostnader minskar. För en konsument torde det vara kredit- beloppets finansieringskostnad jämfört med vad konsumenten själv får betala till kreditgivaren som är av störst intresse. Utredningen anser vidare att det uttryckligen bör framgå att de konsumentspecifika faktorer som avses är faktorer hänförliga till konsumenten, säkerheten och krediten. Detta är i linje med Finans- inspektionens meddelade föreskrifter och allmänna råd om den information som ska publiceras på kreditgivarens webbplats, även om informationen på webbplatsen naturligtvis får hållas mer generell. Utredningen har sammanfattningsvis utgått ifrån att konsumen- ten behöver få information och förklaringar om –den genomsnittliga räntan för de bostadskrediter som kredit- givaren avtalat om med samma räntebindningstid som den konsumenten blivit er- bjuden, redovisad , –bankens finansieringskostnad för bostadskrediter med samma räntebindningstid som den konsumenten blivit erbjuden, –vilka faktorer hänförliga till konsumenten, krediten och säker- heten som banken har tagit hänsyn till vid bestämmandet av den ränta som erbjuds, Andra närliggande frågor om bostadskrediter –vilken ränta konsumenten hade blivit erbjuden om bostads- kreditavtalet erbjudits utan andra produkter eller tjänster, som det i förekommande fall paketerats med, och –vilka avgifter och kostnader som de enskilda delarna i ett erbju- det paket medför. föreslår att förklaringarna och informationen om räntan inte ska behöva ges om konsumenten aktivt avböjer att få den. En författningsreglering skulle i linje med detta kunna ut- formas så att informationen lämnas på begäran, men att konsumen- ten alltid måste få vissa grundläggande upplysningar för att kunna ta ställning till om han eller hon vill ha den fullständiga informa- tionen och förklaringarna. En sådan reglering kan ha den fördelen att konsumenten ges valfrihet och inte behöver ta emot information som han eller hon själv inte vill ha och därmed kanske inte kommer att ta till sig. Å andra sidan kan det vara svårt för konsumenten att bedöma om informationen skulle kunna vara värdefull eller inte, enbart genom att få vissa grundläggande upplysningar om vad den handlar om. Utredningen föreslår därför att kreditgivaren alltid måste ge infor- mationen. Det finns naturligtvis en risk att konsumenten, även med en sådan reglering, kommer att strunta i att ta del av den. Utredningen anser dock att denna ordning är den som kommer att leda till att flest konsumenter faktiskt får del av informationen. När det gäller tidpunkten för när informationen ska ges lämnar ett par olika alternativ. Ett av dessa är att den ska ges i samband med att konsumenten erbjuds en ränta. Detta ligger i linje med den författningsreglering som behövs för att genomföra bolånedirektivets bestämmelser om bindande erbjudande och betänketid (se 5.3.12) Eftersom konsumenten ska ha möjlighet att under en betänketid om minst överväga ett erbjudande om en bostadskredit, bör konsumenten få informationen och för- klaringarna kring räntesättningen senast i samband med att kredit- givaren ger konsumenten ett bindande erbjudande. Utredningen föreslår därför att konsumenten får förklaringen och informationen i det bindande erbjudandet. Förklaringen och informationen kommer därigenom bli underkastad samma formkrav som själva erbjudandet. Detta hindrar givetvis inte att konsumenten och kreditgivaren, eller den som å dennes vägnar presenterar erbjudandet, även i ett tidig- Andra närliggande frågor om bostadskrediter are skede diskuterar förutsättningarna för räntesättningen m.m. En sådan diskussion är givetvis önskvärd ur ett konsumentskydds- perspektiv. Utredningen har gjort samma överväganden avseende tidpunkten för informationen avseende prissättningen av paketerbjudanden. tar också upp frågan om andra tidpunkter då konsumenten kan ha behov av att få information om räntesätt- ningen och prissättningen av produktpaket, och nämner att infor- mationen bör ges även då ett bostadskreditavtal omförhandlas. Utredningen delar bedömning att konsumen- ten bör ha rätt att få informationen även under ett kreditavtals löptid. Utredningen har dock valt att utforma författningsförslaget så att konsumenten ges en generell sådan rätt, inte bara om bostads- kreditavtalet aktivt omförhandlas. Informationen kan ju utgöra ett viktigt underlag för konsumenten för att avgöra om konsumenten vill initiera en sådan omförhandling, t.ex. om konsumenten över- väger att byta bank. 6.3En individuellt anpassad amorteringsplan De svenska hushållens skuldsättning Bakgrunden till och förslag om indivi- duellt anpassad amorteringsplan var att de svenska hushållens skuldsättning var hög och att bolånen svarade för den största delen. En hög skuldsättning innebär risker både för de en- skilda hushållen och för den finansiella stabiliteten i stort. Situationen med en hög skuldsättning för de svenska hushållen har inte förändrats sedan lämnade rapporten. har hushållens bolån ökat i årstakt, vilket är mer än både ökningen i BNP och ökningen i hushållens disponibla inkomster. gör bedömningen att hushållens skulder kommer att öka ytterligare. (, s. 12 f., jfr ställningstagande i rapporten i det finansiella systemet, , s. 39). Även bedömning är att hushållens höga och växande skuldsättning medför risker för den finansiella stabiliteten Andra närliggande frågor om bostadskrediter och rekommenderar att inför ett amorterings- krav på svenska bolån (a. rapport, se bl.a. sammanfattningen på s. 5). Ett förslag rörande sådana krav har också presenterats av , se avsnitt 6.3.3. ger ut resultatet av inspektionens undersökningar och analyser av bolånemarknaden i en årlig bolåne- rapport. Syftet med att särskilt undersöka bolånemarknaden är att beskriva det aktuella läget på marknaden, utvärdera bolånetakets effekter och att analysera utvecklingen av hushållens skuldsättning. I undersökningen och rapporten lägger inspektionen stor vikt vid att analysera hushållens amorteringsbeteende. redogör bl.a. för följande avseende hus- hållens amortering och belåningsgraderna1 för bolån i rapporten . Bland hushåll med nya lån har andelen med belåningsgrader mellan ökat jämfört med . har andelen av dessa hushåll som amorterar minskat. Av hushåll med nya lån och belåningsgrader är det åtta av tio hushåll som amorterar på sitt lån. Detta är en minskning från , då nio av tio amorterade, men högre än . Av samtliga bolån i bolånestocken har andelen lån med belåningsgrader minskat, som andelen hushåll med belå- ningsgrader mellan har ökat. Av de hushåll som har en belåningsgrad amorterar . Av alla hushåll med lån som ingår i bolånestocken amorterar 62 pro- cent, vilket är en något större andel än för nya lån. Detta kan bero på att kreditgivarna, i olika utsträckning, medger amorteringsfrihet särskilt av låneavtalet. (Den svenska bolåne- marknaden , , s. 3 och 8, jfr remisspromemoria Förslag till nya regler om krav på amortering av bolån, FI Dnr 14-16628, s. 13–15). En enkät avseende amortering ställd till vissa kreditinstitut som utfört tyder på att andelen hushåll som amorterar har ökat , oavsett belåningsgrad. 1 Med begreppet belåningsgrad avses hur stor del av bostadens marknadsvärde, uttryckt i procent, som är belånad. Andra närliggande frågor om bostadskrediter Siffrorna baseras dock på ett mindre underlag än bolånerapportens och resultatet får därför, enligt , tolkas med en viss försiktighet (promemoria, FI Dnr 14-15503, jfr ovan anförd remisspromemoria s. 13). Branschinitiativ för en sund amorteringskultur För att verka för en sund amorteringskultur utfärdade en rekommendation för utlåning till bostäder, som innebar att en låntagare bör amortera på sitt bo- lån på den del som ligger av marknadsvärdet. Rekommendationen reviderades och innebar att bankerna skulle kräva amortering, med amorteringstider på 10–på samtliga bolån med en belåningsgrad (Principer för bolån för att uppnå ett gott konsumentskydd, , till- gänglig på . inledde en utredning om amorteringsrekommendationerna kunde strida mot reglerna om konkurrensbegränsande samarbete i 2 kap. 1 § konkurrenslagen och artikel 101 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (se faktablad om utredningen, dnr 674/2014). drog därefter tillbaka amorteringsrekommenda- tionerna. Sedan lämnade rapporten om en individuellt anpassad amorteringsplan, har också läm- nat en rekommendation om amorteringsplan till sina medlemmar (Rekommendation om individuella amorteringsplaner för bolån, , tillgänglig på enligt ovan). rekommendation om individuella amorterings- planer kan vara en bidragande orsak till att andelen hushåll som amorterar kan ha ökat , tillsammans med en intensiv mediedebatt om amorteringar, enligt (prome- moria FI Dnr 14-15503). Andra närliggande frågor om bostadskrediter föreslår att bolåneföretagen ska ge, och för konsumenten motivera, en individuellt anpassad amorteringsplan. Den slutliga amorteringsplanen ska föregås av en diskussion om amortering mellan bolåneföretaget och låntagaren. Diskussionen ska omfatta ett antal alternativa amorteringsplaner. Såväl den före- slagna amorteringsplanen som de alternativa ska beskrivas med enkla räkneexempel. Den av bolåneföretaget slutligt föreslagna amorte- ringsplanen ska ligga i konsumentens långsiktiga intresse. Finans- inspektionen vill på det sättet öka konsumenternas medvetenhet och kunskap om betydelsen av amortering och därigenom främja sundhet och stabilitet på de finansiella marknaderna. Finansinspek- tionen menar att hushållen inte får tillräcklig information om vad skuldsättningen i form av ett bolån innebär på lång sikt. Hur stor skulden är den dag man går i pension kommer t.ex. att få stor bety- delse för privatekonomin för de allra flesta. Konsumtion, sparande och amortering måste därför planeras . När det gäller författningsreglering av förslaget anför Finans- inspektionen att regleringen i och för sig liknar befintliga konsu- menträttsliga bestämmelser som återfinns i konsumentkreditlagen. menar dock att regleringens syfte i princip är att främja sundhet och stabilitet på finansmarknaden, och att det lämpligaste därmed är att införa föreskrifter med stöd av bemyn- digande i lagen om bank- och finansieringsrörelse. Finansinspek- tionen anser emellertid att sådana föreskrifter skulle stå i strid med konsumentkreditlagens bestämmelser avseende information före ett kreditavtal (8 §) och rätten att få en betalningsplan (16 §), som enligt lagens 4 § inte gäller för bostadskrediter. menar därför att konsumentkreditlagen måste ändras. Inspektionen anför även att endast den ändringen att bostadskrediter skulle komma att omfattas av den nämnda bestämmelsen om betalnings- plan inte skulle innebära att syftet med förslagen uppnås, eftersom denna bestämmelse inte innefattar något krav på diskussioner kring betydelsen av amortering eller olika alternativa sätt att amortera. Andra närliggande frågor om bostadskrediter 6.3.3Kommande föreskrifter om amorteringskrav har , bl.a. efter över- läggningar i det s.k. Finansiella stabilitetsrådet, meddelat att man avser att införa en reglering med tvingande amor- teringskrav. Inspektionen har lämnat ett förslag till föreskrifter på remiss (se remissexemplar och remiss- promemoria, Förslag till nya regler om krav på amortering av bolån, FI dnr 14-16628). Kravet på amortering riktar sig till bl.a. banker och kreditmarknadsföretag. Förslaget innebär ett krav på amorte- ring på bolån där kredittagaren sammanlagt har tagit lån med bosta- den som säkerhet som är större än av bostadens mark- nadsvärde. Amorteringskraven ska inte tillämpas om ett befintligt lån endast flyttas till en annan bank. Om belåningsgraden över- stiger ska amortering ske med ett belopp som motsvarar av lånebeloppet . Om belåningsgraden är mellan ska amortering krävas av lånebeloppet . Amorteringskraven föreslås träda i kraft . Den som tar ett nytt bolån efter detta datum ska alltså omfattas av kraven. Om en bostad redan är belånad och bo- lånet utökas med en ny kredit, är det endast det nya kreditbeloppet som ska amorteras, tills det är helt återbetalat eller belåningsgraden nått ned till . Amorteringsbeloppet beräknas dock uti- från det sammanlagda lånebelopp som har bostaden som säkerhet (det totala bolånet). Föreskrifterna medger också undantag från amorteringskraven , om det finns särskilda skäl. Som exem- pel på sådana särskilda skäl anger inspektionen bl.a. arbetslöshet eller längre sjukskrivningsperioder (se remisspromemorian, s. 37). Den rättsliga grunden för förslaget är be- myndigande att anta föreskrifter med stöd av lagen och förord- ningen om bank- och finansieringsrörelse. Föreskrifterna föreslås träda i kraft . Andra närliggande frågor om bostadskrediter 6.3.4Utredningens överväganden och förslag Förslag: Kreditgivaren ska senast när ett bindande erbjudande om en bostadskredit lämnas föra en diskussion med konsumen- ten om amortering och i anslutning till det lägga fram ett förslag till en individuellt anpassad amorteringsplan. Amorteringsplanen ska ligga i konsumentens långsiktiga intresse. Konsumenten kan under bostadskreditavtalets löptid begära att ett nytt förslag på amorteringsplan upprättas, om konsumen- tens förhållanden har förändrats på något sätt som har betydelse för amorteringsvillkoren eller om konsumenten har något annat särskilt skäl. Bestämmelsen i 17 § andra stycket konsumentkreditlagen, som anger att en kreditgivare har rätt att ändra räntan på den s.k. villkorsändringsdagen vid bostadskrediter med en löptid om , ändras så att den minsta löptiden för att bestämmel- sen ska vara tillämplig blir . Skälen för förslaget: Bolånedirektivet hindrar inte, som tidigare framhållits, en nationell reglering på områden som inte omfattas av direktivet. Direktivet innehåller inget krav på att konsumenten ska få en amorteringsplan som kan anses fullt ut motsvara förslag. I det standardiserade (bilaga II till direktivet) ska dock vissa uppgifter om lånets återbetalning anges i avsnitten 5, 6 och 7. I punkten 5 ska betalningsfrekvensen (t.ex. månatlig betalning) anges och antalet avbetalningar. I punkten 6 ska avbetalningarnas storlek anges. Av bilaga B framgår hur kreditgivaren ska fylla i denna del av faktabladet, bl.a. med anvisningar om hur informa- tionen ska ges om beloppet kan komma att ändras under kredit- avtalets löptid. Vidare finns i faktabladets punkt 7 ett avsnitt i vilket ett exempel på en avbetalningsplan ska lämnas ”i tillämpliga fall”. Av bilaga B framgår att denna del endast är obligatorisk i två fall, dels om kreditavtalet innebär att räntebetalningarna skjuts upp och läggs till lånebeloppet så att den upplupna räntan inte åter- betalas i sin helhet, dels om krediträntan är bunden under hela Andra närliggande frågor om bostadskrediter I denna del anges i bilaga B att medlems- staterna får föreskriva att exemplet på amorteringsplan ska vara obligatoriskt i övriga fall. Som har anförts står det enligt bolånedirektivet alltså öppet för medlemsstaterna att föreskriva om informations- och förklaringsplikt i avseenden som inte omfattas av det till fullo harmoniserade , med det tillkommande kravet att sådana tillkommande uppgifter måste lämnas vid sidan om EU- faktabladet. Enligt utredningen innebär detta, för det första, att direktivet inte hindrar den föreslagna ordningen med individuellt anpassade amorteringsplaner i de situationer där det enligt direktivet inte finns något krav på kreditgivaren att i lämna ett exempel på en avbetalningsplan. I de situationer där det enligt direktivet åligger kreditgivaren att i lämna ett exempel på en avbetalningsplan torde det, för det andra, också vara möjligt att nationellt uppställa ett tillkommande krav på upprätt- ande av en individuellt anpassad amorteringsplan, så länge den senare presenteras separat från . I ett sådant fall torde kreditgivaren ofta kunna använda många av de uppgifter som tas fram rörande amortering i båda dokumenten. Av naturliga skäl lär det kunna uppstå situationer där uppgifterna i de två olika dokumenten, och den individuellt anpassade amorteringsplanen, bara överensstämmer delvis. Det beror i så fall på att de uppgifter som efterfrågas inte i alla delar är desamma. En sådan ordning är förstås inte idealisk men den är, enligt utred- ningen, en ofrånkomlig följd av att direktivet är fullharmoniserat i de avseenden som rör utformningen av . Det blir då extra viktigt att kreditgivaren omsorgsfullt och pedagogiskt för- klarar innebörden av de två olika dokumenten. En individuellt anpassad amorteringsplan Syftet med och förslag om en indivi- duellt anpassad amorteringsplan är att åstadkomma en sund amor- teringskultur, och det är detta syfte som också är utgångspunkten för utredningens uppdrag i denna del. Sedan utredningens kommittédirektiv skrevs har Finansinspek- tionen alltså, som beskrivits ovan, lämnat förslag på remiss som inne- bär tvingande amorteringskrav avseende nya bostadskreditavtal. Andra närliggande frågor om bostadskrediter Sådana tvingande krav skulle i och för sig kunna anses uppfylla syftet med att åstadkomma en sund amorteringskultur och inne- bära att tanken med en individuellt anpassad amorteringsplan är överspelad. Utredningen anser dock inte att detta är fallet, utan att de båda åtgärderna kan samverka, som de också kommer att ha delvis olika funktioner. Även för de konsumenter som kommer att amortera i enlighet med planerade amorteringskrav, kommer en individuellt anpassad amorteringsplan och de diskussioner som ska föras om betydelsen av amortering och om olika amorteringsalter- nativ att fylla en funktion för att förklara effekterna av amortering- arna på lång sikt. Amorteringsplanen är också tänkt att kunna ha en längre horisont än de framtida amorteringskraven, som kommer att sträcka sig i tiden endast till dess belåningsgraden för fastigheten är . Eftersom amorteringsplanen ska vara individuellt an- passad blir den ett mer flexibelt verktyg för konsumenten att be- döma vilka effekter amorteringen kommer att ha på lång sikt. En författningsreglering av ett krav på en individuellt anpassad amor- teringsplan kan också utformas så att denna kan få betydelse för alla bolånetagare, inte bara dem som tecknar ett nytt bolåneavtal. Utredningen återkommer till detta i det följande. Utredningen anser alltså att förslag om en individuellt anpassad amorteringsplan bör genomföras. Utredning- en har tidigare framhållit att kreditgivarens skyldigheter gentemot konsumenten bör regleras i konsumentkreditlagen (se avsnitt 5.2). Även om amorteringsbeteendet hos konsumentkollektivet i stort har betydelse för den finansiella stabiliteten, anser utredningen att den föreslagna individuellt anpassade amorteringsplanen i första hand har betydelse för den enskildes konsumentskydd. Författ- ningsregleringen bör också samspela med övriga bestämmelser om kreditgivarens skyldigheter i samband med ett erbjudande om ett bostadskreditavtal. Utredningen föreslår därför att det i konsumentkreditlagen ska införas en bestämmelse om att kreditgivaren ska föra en diskussion med konsumenten om amortering och i anslutning till det lägga fram ett förslag på en individuellt anpassad amorteringsplan som ligger i konsumentens långsiktiga intresse. Amorteringsplanen bör ges till konsumenten i en handling eller i någon annan varaktig form. Att lämna ut amorteringsplanen på papper eller i annan var- Andra närliggande frågor om bostadskrediter aktig form innebär visserligen en något ökad kostnad för kredit- givaren jämfört med att enbart föra en diskussion om amortering. Utredningen anser dock att ett skriftlighetskrav ändå är till sådan fördel för konsumentskyddet att ett sådant bör införas.