sou · H3B361 · 2015-06-17 00:00:00 — ”läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten” ska förstås på samma sätt som i de övriga sammanhang i lagen där det används (t.ex. 2 kap. 4 § andra stycket och 3 kap. 3 § fjärde stycket) (se prop. 2004/05:13 s. 135). Detta innebär att anbudsbekräftelsen får ges t.ex. med e-post eller sms. (Se närmare kapitel 15.2.) För att ett bindande avtal ska ingås krävs att konsumenten skriftligen accepterar näringsidkarens anbud. Accepten ska lämnas när samtalet är avslutat. Kravet på skriftlighet utesluter inte att konsumenten accepterar anbudet elektroniskt, t.ex. genom e-post eller sms. Att en konsument i ett elektroniskt dokument, som innehåller näringsidkaren anbud, kryssar för ett svarsalternativ om att konsumenten accepterar anbudet bör anses tillgodose kravet på skriftlighet. Skriftlighetskravet kan däremot inte anses uppfyllt om konsumenten t.ex. i anslutning till ett telefonsamtal slår en siffra på telefonen för att markera att anbudet har accepterats (se prop. 2013/14:71 s. 20). Av andra stycket framgår att avtalet är ogiltigt om konsumenten inte skriftligen har accepterat näringsidkarens anbud på det sätt som anges i första stycket. Avtalet är alltså ogiltigt om konsumen- ten inte har accepterat anbudet skriftligen. Avtalet är också ogiltigt om konsumenten visserligen har accepterat anbudet skriftligen, men detta har skett under pågående samtal. Innan konsumenten har accepterat anbudet skriftligen är närings- idkaren inte skyldig att utföra sin prestation, och konsumenten är inte heller skyldig att betala. För att vara säker på att ha rätt till betalning måste näringsidkaren alltså avvakta det skriftliga godkän- nandet. Om näringsidkaren trots detta skulle fullgöra sin prestation och det därefter visar sig att konsumenten inte accepterar anbudet, får frågan om konsumentens betalningsskyldighet bedömas enligt samma principer som gäller om ett avtal är ogiltigt på annan grund än att skriftlighetskravet inte är uppfyllt. Det kan vara frågan om ogiltighet enligt t.ex. avtalslagen eller enligt lagen (1924:323) om verkan av avtal, som slutits under påverkan av en psykisk störning. Näringsidkaren ska i anbudsbekräftelsen informera om inne- börden av att konsumenten inte skriftligen accepterar anbudet efter samtalet. Det ska alltså tydligt framgå att avtalet är ogiltigt om konsumenten inte skriftligen har accepterat näringsidkarens anbud efter telefonsamtalet. Näringsidkaren ska i början av ett telefonsamtal ge konsumenten informa- tion om sin identitet och namnet på den person som är i kontakt med konsumenten och hans eller hennes relation till näringsidkaren. Närings- idkaren ska då också informera om samtalets syfte. Om ett avtal ska ingås per telefon, behöver näringsidkaren, ifall konsumenten uttryckligen sam- tycker till det, inte ge all den information som anges i 3 § första stycket utan endast information enligt 3 § första stycket 3–6, 8 och 15. Närings- idkaren ska dock upplysa konsumenten om att ytterligare information finns tillgänglig på begäran samt ange vad denna information avser. Vidare gäller det som sägs i 3 § andra stycket. efter det att avtalet har ingåtts ska näringsidkaren ge konsu- menten all den information som avses i 3 § första stycket och samtliga avtalsvillkor i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Paragrafen innehåller särskilda regler om information vid telefon- försäljning. Första stycket har ändrats. I andra stycket har en språklig ändring gjorts. I första stycket, tredje meningen har det förtydligats att bestäm- melsen om vilken information som ska lämnas gäller om ett avtal ska ingås per telefon. Det innebär att den omfattar situationer där en näringsidkare kontaktar en konsument per telefon. Den gäller vidare när en konsument kontaktar en näringsidkare per telefon och ett distansavtal ingås under telefonsamtalet. Detta fall omfattas inte av det särskilda skriftlighetskravet i 4 a §. I övrigt är innehållet i sak detsamma som tidigare (se prop. 2014/05:13 s. 159). Om näringsidkaren på eget initiativ kontaktar konsumenten per telefon i syfte att ingå ett distansavtal, ska näringsidkaren bekräfta sitt anbud i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Ett avtal ingås genom att konsumenten efter samtalet skrift- ligen accepterar anbudet. Ett avtal är ogiltigt om konsumenten inte har accepterat näringsidkarens anbud på det sätt som sägs i första stycket. I stället för 4 § andra stycket gäller att näringsidkaren i rimlig tid innan ett avtal som avses i första stycket ingås ska ge konsumenten all informa- tion enligt 3 § första stycket och samtliga avtalsvillkor i en handling eller i någon annan läsbar och varaktig form som är tillgänglig för konsumenten. Av informationen ska även innebörden av att konsumenten inte accepte- rar näringsidkarens anbud på det sätt som sägs i första stycket framgå. I paragrafen finns särskilda bestämmelser om ingående av avtal vid telefonförsäljning. Paragrafen har getts en vidare tillämpning så att den inte endast gäller avtal om förvaltningstjänster eller rådgiv- ningstjänster som avser premiepension, utan finansiella tjänster och instrument generellt. Övervägandena finns i kapitel 15. Enligt första stycket gäller ett krav på skriftlighet. Bestämmelsen är tillämplig om en näringsidkare på eget initiativ kontaktar en konsument per telefon i syfte att ingå ett distansavtal. Bestämmel- sen gäller avtal som ingås enligt 3 kap. Det ska alltså vara fråga om distansavtal mellan en näringsidkare och en konsument om kredit, försäkring, betalning eller andra finansiella tjänster eller om över- låtelse eller emission av finansiella instrument. gäller inte för enskilda tjänster eller överlåtelser som utförs inom ramen för ett avtal om fortlöpande tjänster eller återkommande överlåtelser. Dessa är enligt 1 § tredje stycket undantagna från kapitlets tillämpningsområde. Stycket har samma lydelse som första stycket i den nya bestäm- melsen om ingående av vissa avtal vid telefonförsäljning i 2 kap. 4 a §. I fråga om bestämmelsens tillämpningsområde och närmare innebörd hänvisas till den paragrafen. Andra stycket har samma lydelse som andra stycket, första meningen i 2 kap. 4 a §. I fråga om den närmare innebörden av bestämmelsen hänvisas till den nämnda paragrafen i 2 kap. I tredje stycket har endast sista meningen ändrats. Enligt bestäm- melsen ska näringsidkaren informera om innebörden av att konsu- menten inte accepterar näringsidkarens anbud på det sätt som sägs i första stycket. Av informationen ska det alltså tydligt framgå att ett avtal är ogiltigt om konsumenten inte skriftligen har accepterat näringsidkarens anbud efter telefonsamtalet. Särskilt yttrande av experten Möjligheten för företag att effektivt och ändamålsenligt kunna kontakta befintliga och potentiella kunder i syfte att marknadsföra sina varor och tjänster är fundamental för ett välmående näringsliv. En tydlig utveckling i samhället är att alltmer i vår vardag sker på distans, vi söker information, utför ärenden, ingår avtal och till och med umgås på distans med hjälp av nya tekniska lösningar. Denna utveckling medför stora fördelar inte minst för konsumenter som oaktat tid och rum har tillgång till ett allt större utbud och jäm- förelsemöjligheter. Behovet av fysiska möten blir allt mindre. Telefonen utgör i dagens samhälle ett viktigt kommunikations- medel och är en effektiv kanal för företag att använda. Jag instämmer i utredningens ställningstagande i att inte föreslå några åtgärder när det gäller ingående av avtal mellan företag samt att det lämnas till näringslivets organisationer att ta ställning till om det vore önskvärt med ett NIX-telefon för företag. Vidare delar jag utredningens uppfattning om att införandet av en opt in-lösning för försäljning per telefon skulle vara alltför långtgående. Jag menar dock att även ett införande av ett krav på skriftlig bekräftelse vid telefonförsäljning är för långtgående då det kommer att begränsa effektiviteten och medför stora kostnader för företag utan att önskat konsumentskyddsintresse uppnås. Detta i synnerhet då förslaget innebär att ett avtal endast kan ingås genom användande av e-post eller vanlig post. Jag anser att de konsumentproblem hänförliga till telefonför- säljning som förekommer på marknaden inte kommer att avhjälpas genom införande av ett skriftlighetskrav. rare att förvärra situationen då oseriösa aktörer kommer att kunna kringgå regelverket. Ett införande av en bestämmelse om att ett avtal som har ingåtts per telefon inte är giltigt om det inte efter samtalet har skriftligen bekräftats av såväl näringsidkare som konsument är ett stort avsteg från den i svensk rättstradition grundläggande principen om att muntliga avtal är giltiga. Endast ett fåtal undantag från denna prin- cip har ansetts kunna motiveras genom tiderna. Jag anser inte att det i utredningen har framkommit tillräckligt tydliga bevis för att det förekommer så stora och ingripande konsumentproblem som motiverar detta ingrepp. Jag delar bilden av att det finns problem hänförliga till telefonförsäljning för konsumenter, dock ifrågasätter jag att dessa problem inte skulle kunna avhjälpas genom en utökad tillsyn. I synnerhet då det är tydligt att ett mindre antal aktörer står för en stor del av problemen. Vidare framstår det som att den överväganden delen av proble- men är hänförliga till s k kall telefonförsäljning på näringsidkarens initiativ, d v s när en när en försäljare ringer upp en konsument som inte är befintlig kund hos företaget. Mycket av det som framhålls är att konsumenten då upplever kontakten som störande och påträng- ande. Jag menar att detta förhållande borde man i stor utsträckning kunna komma till rätta med genom de uppdaterade reglerna för NIX-telefon. När det gäller problembilden avseende finansiella tjänster kan konstateras att utredningen utan vidare analys har accepterat vad som framkommit i ”Telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter” (SOU 2014:85) och dess slutsatser. Detta trots att samtliga expert i den utredningen inlämnat särskilda yttranden och att näringslivets representanter varit kritiska till slutsatserna. Jag tycker att utredningens agerande i detta är både olyckligt och märkligt. Utredaren har valt att placera kravet på skriftlig bekräftelse i lagen om distansavtal och avtal utanför affärslokaler. Jag menar att detta kan ifrågasättas då det medför att vissa verksamhetsformer liksom produkter och tjänster faller utanför tillämpningsområdet och därmed inte kommer att omfattas av regleringen. Exempelvis kommer försäljning av lotterier per telefon inte att omfattas. Då det framhållits för utredningen att det förekommer vissa problem vid denna typ av försäljning menar jag att det inte är motiverat att dessa lämnas utanför regleringen. Ett annat exempel är att ideella organisationer inte kommer att omfattas då de inte driver närings- verksamhet. ser vi att oseriösa aktörer antagit formen av ideella organisationer som erbjuder medlemskap i en förening. Utredaren menar att dessa aktörer ändå skulle omfattas då man ”ser igenom ” att det handlar om näringsverksamhet. Jag anser att denna argumentation är högst tveksam och att man genom förslaget ris- kerar att möjliggöra ytterligare för oseriösa aktörer att fortsätta orsaka problem på marknaden utan att behöva anpassa sig till det föreslagna regelverket. Frågan kan då ställas vad som egentligen är vunnet. Det framhålls allt som oftast att konsumenten utsätts av ett överflöd av information och att alltfler väljer att inte läsa igenom avtalsvillkor innan de ingår ett avtal. Det saknas anledning att tro att konsumenter när det kommer till telefonförsäljning skulle agera annorlunda och istället noggrant ta del av samtliga avtalsvillkor innan de bekräftar och därigenom vara mer informerade än vad de är . Detta riskerar givetvis att utnyttjas av oseriösa aktörer som skickar över otydliga och svårtillgängliga villkor som därefter be- kräftas av konsumenten. Konsumenten är då inte på något sätt i en bättre situation . Näringslivets företrädare i utredningen har återkommande fram- hållit de stora konsekvenser förslaget kommer att medföra i form av administrativa kostnader, investeringar i tekniska system och försäljningsbortfall. Näringslivets uppgifter har dock inte beaktats i någon större utsträckning och det har ifrågasatts huruvida förslaget verkligen kommer att medföra några ekonomiska konsekvenser att tala om. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att konsekvensanaly- sen inte har givits större utrymme och mer tid inom utredningen. Särskilt yttrande av experten I kommittédirektivet (2013:95) framhålls att: telefonförsäljning innebär fördelar för såväl näringsidkare som konsumenter. Det är ett enkelt, billigt och effektivt sätt att marknadsföra, sälja och också köpa varor och tjänster. Genom telefonförsäljning får konsumenter också tillgång till ett större utbud av produkter. Det medför ökad konkur- rens och pressade priser. Dessutom ger telefonförsäljning ett stort antal människor arbete. Man konstaterar vidare att: det också kan inne- bära nackdelar för konsumenter och småföretagare samt att det är angeläget att regelverket vid telefonförsäljning beaktar en god balans mellan konsumenters och näringsidkares intressen. Såväl i direktivet som från olika konsumentintressen hävdas att problem i samband med telefonförsäljning uppmärksammats allt- mer . Denna tes har sedan legat till grund för såväl utredningen som påståenden och tyckanden under utredningens gång. Min uppfattning är att utredningen i stora stycken snarare försökt att anpassa sig till den tesen istället för att neutralt se hur vi på bästa sätt kan skapa balans mellan konsumenters och närings- idkares intressen. Jag delar inte utredningens beskrivning av hur problembilden ser ut, att någon uppmärksammar ett problem i större utsträckning än tidigare, är inte detsamma som att problemen de facto har ökat. Jag menar att det inte har skett någon större förändring på mark- naden sedan den förra utredningen rörande telefonförsäljning (SOU 2007:1) presenterades. Varken anmälningar till DM-nämn- den eller stöder detta. Det finns problem med ett fåtal företag som inte följer de lagar och regler som finns och dessa tillåts till stor del agera utan aktiva åtgärder från tillsynsmyn- digheten – . Verket har sedan den förra utred- ningen drivit processer i mot företag som i stort följer lagar och regler, för att skapa marknadsmässiga prejudi- kat, istället för att koncentrera sina insatser mot de företag som skapar problem på marknaden. Jag anser inte att man ska föreslå en ny lag med stora konsekvenser för hela näringslivet, innan man fullt ut använt sig av de sanktionsmöjligheter som återfinns i den reglering som redan finns. Vi har också sett att problemen är störst på avreglerade monopol- och oligopolmarknader, där vi med politiska beslut öppnat för konkurrens för konsumenternas Vi ser flera tecken på att dessa ”unga branscher”, som har stått för stora delar av problemen, nu utvecklas till det bättre. Inte sällan tack vare näringslivets självregleringsåtgärder. Vidare har många av näringslivets utmaningar och åsikter inte vägts in i utredningen. Man har från utredarens sida endast låtit genomföra en hearing med ett tiotal representanter från närings- livet, och då i början av utredningen, där berörda företag och orga- nisationer fick beskriva de problem som man ansåg fanns i bran- schen – framför allt att det är ett fåtal som förstör för det stora flertalet laglydiga företag och att inte utnyttjar de möjligheter man har i att försvåra för de företag som inte följer lagar och regler etc. Därefter har man valt att inte genomföra fler möten med näringslivet eller presentera vad utredningen har kom- mit fram till och hur detta kan påverka de berörda företagen. har utredaren valt att i stor utsträckning använda sig av argument och information som presenterats av Konsumentver- ket, Konsumenter och andra konsumentföreträdare. Ett exempel på detta är att utredningen okritiskt har använt sig av en enskild undersökning, konsumentundersökning 2014, där verket har ställt frågor om hur konsumenter upplever telefonförsäljning. Frågorna och tolkningar av svaren i undersök- ningen är inte utformade och tolkade av en oberoende part och framstår snarare som en partsinlaga under pågående utredning och borde därför inte tillmätts en så stor betydelse som den har fått i utredningens arbete. fick vi en lagändring (Lag 2014:221) i Lag om distansavtal och avtal utanför affärslokal (2005:59), där det infördes skriftliga avtal inom PPM, premiepensionsområdet. Skälet till detta är att det rör sig om komplexa frågor där det är svårt att få en total överblick hur valet kommer att påverka konsuments framtida finansiella situation. Jag anser att det vore bättre invänta utfallet av de förändringar som gjorts rörande PPM-marknaden och därefter analysera konsekvenserna av dessa, innan man i grunden förändrar förutsättningarna för att sluta avtal på hela den svenska marknaden. Direkta kommentarer till utredningens förslag Av utredningen framgår det att ett skäl till att kräva en skriftlig bekräftelse är att konsumenten därigenom er- bjuds en större trygghet rörande vad avtalet innebär. Ett argument mot att uppställa ett formkrav är att ett sådant krav är onödigt tyngande på omsättningen och negativt påverkar konkurrensen för näringslivet samt att det i grunden är att frångå den generella avtalsrättsliga principen om muntligt avtal som har rått i . Att ett skriftlighetskrav kommer att påverka konkurrensen negativt tillstår utredningen, men man utreder inte konsekvenserna av detta tillräckligt. Som exempel kan jag hänvisa till den analys som Föreningen tog fram under utredningens gång. Den visade på att ett skriftligt formkrav sannolikt kommer att påverka 10 000 arbetstillfällen, och då endast bland deras medlemsföretag. Vidare visade analysen att de företag som kommer att drabbas värst är de små och nystartade företagen, som försöker etablera sig på marknaden. De har ofta små resurser till påkostad reklam- och kommunikation, då är telefonförsäljning en relativt kostnadseffek- tivt kanal. De tekniska och systemprocessrelaterade trösklarna blir också proportionellt mycket större för de små företagen. Dess- utom pekade analysen på att ett skriftlighetskrav bl.a. kommer att medföra stora problem för de som är inne i stora omställningspro- cesser såsom tidnings- och förlagsbranschen, där telefonförsäljning är en systemkritisk kanal. Slutligen åskådliggjorde analysen att det största problemet med ett skriftlighetskrav inte är att skicka ut avtalet, utan de påminnelsesamtal som företagen kommer att få ägna tid åt. Påminnelsesamtalen kommer att medföra en merkost- nad för företagen samt komma att upplevas negativt av konsu- menten. Jag anser inte att utredningen, efter att analysen presenterades, har genomfört en ordentlig konsekvensgenomgång av de aspekter som analysen pekar på och vad detta kan komma att innebära för både företag och konsumenter, framför allt för de arbetstillfällen som hotas. Telefonförsäljning är ett instegsarbete i arbetslivet för unga och många av dem kommer att drabbas, inte sällan på orter som annars har få chanser att erbjuda unga arbete. Utredaren hänvisar endast till analysen och försöker själv dra slut- satser, istället för att låta genomföra en grundlig konsekvensanalys. Utredningen har heller inte beaktat det resonemang som utred- ningen av Telefonförsäljning av finansiella tjänster och produkter (FI 2014:02) gick in på – avväganden mellan befintliga kundrela- tioner och nykundsbearbetning. Vid försäljning till befintliga kun- der används ångerrätten ytterst sällan och klagomålen är få. Mycket talar också för att telefonkontakt med befintliga kunder kommer att öka , då såväl kunder som företag uppskattar enkel- het, snabbhet och tillgänglighet. Ska vi verkligen krångla till det med skriftliga bekräftelser när parterna redan har en relation och är överens? har vi haft NIX-Telefon, ett spärr- register med syfte att möjliggöra för dem som inte vill ta emot sälj- samtal att kunna slippa det. är det drygt 2,5 miljoner abon- nemang som är ”nixade” och som näringslivet ”tvättar” sina ring- listor emot. Såväl näringsliv som konsumenter känner väl till NIX och anser att det fungerar tillfredsställande. får vi dock några hundra anmälningar mot företag som inte respekterar NIX- spärren. Det är en liten mängd sett till det totala antalet samtal, men väcker naturligtvis irritation. Utredningen har pekat på att undantagen i NIX-Telefons regelverk är för generella och vida. Föreningen har därför redan under pågående utred- ning skärpt dessa för att stärka konsumenternas skydd. Utredningen har i samband med detta även riktat kritik mot att reglerna kring NIX-Telefon inte återspeglas exakt på samma sätt i SWEDMAs branschetiska regler. SWEDMA kommer självklart att ändra i sina regler och i dessa göra en direkt hänvisning till NIX-Telefons regler. Jag delar utredningens åsikt om att det kan vara ett problem med att informationen om spärregistret NIX-Telefon inte i till- räcklig utsträckning når ut till utsatta grupper och att den inte finns tillgänglig på fler språk än svenska. Jag är därför positiv till att man återigen, liksom i den förra utredningen rörande telefonförsäljning (SOU 2007:1), påpekar att detta är ansvar. Jag hade dock hoppats på att man från utredningens sida gett Konsu- mentverket en tidsram för när man anser att detta borde ske, speci- ellt med tanke på att ingenting skett sedan förra utredningen. Slutligen, precis som texten i direktivet anger, finns det många fördelar med telefonförsäljning, men det finns också problem och utmaningar att lösa. Näringslivet är mån om att värna såväl närings- livets möjligheter som konsumenters skydd. Vi har ett gällande regelverk i MFL och branschetiska regler som tillsammans med självreglering och NIX fungerar väl. Det finns detaljer att förbättra, inte minst vad gäller snabbhet och nivå på sanktioner mot de oseriösa företag som inte sköter sig och förstör för ett helt närings- liv. Såväl branschetiska regler som självregleringsåtgärderna kan alltid förbättras, vi är alltid öppna för en dialog för att se över dem. Det gläder mig att jag har medhåll i detta och kan konstatera att samtliga närvarande politiker, från sex av åtta riksdagspartier, vid en medie- och näringspolitisk debatt anordnad , ansåg att det primärt är näringslivet självt som ska handha detta. Även ministrarna hade samma åsikt gällande näringslivets självregleringsåtgärder mot könsdiskriminerande reklam. I när vi måste slåss för varje arbetstillfälle, när många branscher står inför stora omstruktureringar och där vi ständigt får nya kanaler och ökad konkurrens vore det negativt att föreslå lag- ändringar som drastiskt försvårar för näringslivet som det skulle minska valmöjligheter och sund prispress för konsumenter, vilket ju är tvärtemot vad vi önskar. Om vi i slutänden ändå skulle hamna i en situation där skriftliga bekräftelser övervägs, måste vi skilja på befintliga kundrelationer och nykundsbearbetning. Särskilt yttrande av experten Kontakta anser att utredningens förslag om införande av skrift- liga avtal vid försäljning via telefon snarare kommer att öka konsumentproblemen än att komma tillrätta med dem. Sam- tidigt kommer näringslivet att drabbas hårt. Av Kontakta till- frågade företag uppges försäljningsminskning om 35–beroende på bransch. Utredningen har saknat ekonomisk utredningskompetens, vil- ket inneburit att viktiga analyser av förslagens konsekvenser både för konsumenter och företag inte kunnat genomföras. Det saknas en analys av varför ett skriftligt avtal skulle vara enklare för konsumenten att förstå än ett muntligt. Stora grupper konsumenter har antingen svårt att läsa skriftliga avtal eller väljer att skumma igenom avtalen, något som kan utnyttjas av oseriösa aktörer.