sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Ett tänkbart exempel är att centralmyndigheten tar hjälp av ta reda på var en vuxen befinner sig eftersom socialnämnden, inom ramen för , ansvarar för att en vuxen som vistas i en kommun får det stöd och hjälp han eller hon behöver. bistår sedan centralmyndigheten med upp- lysningar om den vuxne. En delegering av uppgiften i exemplet bör på motsvarande sätt också kunna göras till bland annat polisen eller . Enligt utredningens bedömning gäller delegationsrätten i det enskilda fallet. Rätten att delegera följer av konventionen och det finns således inte något behov av lagändringar eller kompletterande bestämmelser. För det fall det trots allt skulle finnas ett behov av att införa bestämmelser om myndighetssamarbete bör det enligt utredningens bedömning kunna göras i förordning. 12.8.3Samförståndslösningar (artikel 31) Utredningens bedömning: Bestämmelsen om att underlätta samförståndslösningar kräver inte några lagändringar eller kom- pletterande bestämmelser i lag. 32 Se SOU 2005:111, s. 259. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … uppgift att uppmuntra till medling, förlik- ning eller liknande åtgärder för att uppnå samförståndslösningar om skyddet för den vuxne innehåller inte någon förpliktelse, utan kan sägas vara en påminnelse om att olika former för att nå en samförståndslösning kan vara användbara i dessa frågor.33 Enligt svensk rätt har frågan om medling närmast betydelse för tvister där parterna kan förlikas om saken.34 De skyddsåtgärder som omfattas av konventionen är huvudsakligen åtgärder som part- erna själva inte förfogar över. I dessa mål och ärenden är ambi- tionen att i möjligaste mån försöka nå samförståndslösningar, men något reellt medlingsförfarande är inte aktuellt. I många fall är dess- utom den aktuella skyddsåtgärden beroende av den vuxnes sam- tycke. Konventionen medför inte heller någon skyldighet för be- rörda myndigheter i fråga om samförståndslösningar. Utredningen bedömer att de svenska myndigheter och domstolar som berörs av konventionen har tillräckligt handlingsutrymme för att, när det finns förutsättningar, verka för en sådan lösning. Några lagänd- ringar eller kompletterande bestämmelser behövs därför inte. 12.8.4Upplysningar om en enskild vuxen (artiklarna 32, 34 och 35) Utredningens bedömning: Inkommande framställningar om upplysningar enligt artikel 32.1 bör inte centraliseras till central- myndigheten. Det bör införas en kompletterande förordningsbestämmelse i fråga om att centralmyndigheten genast ska vidarebefordra en begäran eller ett meddelande enligt som angår en fråga som ska eller kan handläggas av en annan myndighet till den myndigheten. Varken bestämmelsen i artikel 32.1 som ger svenska myn- digheter möjlighet att begära upplysningar från utländska myn- digheter eller bestämmelsen i artikel 32.3 om assistans med 33Jämför bedömning i den finska propositionen RP 61/2010 rd, s. 20. 34Medling kan emellertid användas också i familjemål enligt 6 kap. 18 a § FB och samarbets- samtal erbjuds föräldrar enligt 5 kap. 3 § SoL. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … genomförandet av åtgärder till skydd för en vuxen kräver några lagändringar eller kompletterande bestämmelser i lag. Det gör inte heller bestämmelsen som ålägger svenska myn- digheter underrättelseskyldighet gentemot utländska myndig- heter när en vuxen utsätts för allvarlig fara (artikel 34), eller bestämmelsen som föreskriver att en myndighet inte får begära eller överlämna upplysningar i vissa angivna fall (artikel 35). Tillhandahållandet av information enligt andra internationella instrument I flera internationella instrument finns det bestämmelser om att myndigheter i olika fördragsslutande stater ska tillhandahålla och utbyta upplysningar. Bestämmelserna om tillhandahållande av infor- mation enligt har använts som förlaga vid utformningen av motsvarande bestämmelser Haagkon- vention. finns dessutom vissa bestäm- melser som inte har någon motsvarighet Haagkonven- tion, till exempel möjligheten till en rapport om barnets situation (artikel 32) eller upplysningar om en umgängesförälder (artikel 35). Enligt II-förordningen ska centralmyndigheterna på begäran, och i enlighet med den lagstiftning som gäller i fråga om skydd av personuppgifter, vidta alla lämpliga åtgärder, bland annat för att insamla och utbyta information om barnets situation, om pågående förfaranden, eller om beslut som berör barnet (artikel 55). Enligt ska centralmyndigheten, direkt eller genom mellanhand, vidta alla lämpliga åtgärder för att utbyta upplysningar om barnets sociala bakgrund, när det är önskvärt35 och enligt Europarådskonvention ska centralmyndigheterna, i syfte att underlätta förfarandet enligt konventionen, se till att önskemål om upplysningar som kommer från behöriga myndigheter och som avser rättsliga eller faktiska frågor om pågående handläggning vidare- befordras.36 35Se 2 § 4 verkställighetsförordningen och artikel 7 andra stycket d) . 36Se 2 § 4 verkställighetsförordningen och artikel 3.2 a) Europarådskonvention. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … En inkommande begäran från en utländsk myndighet (artiklarna 32 och 34) En begäran från en utländsk myndighet om att en svensk myn- dighet ska lämna upplysningar när en skyddsåtgärd övervägs (arti- kel 32.1), torde i de flesta fall innebära att den vuxne har hemvist i det andra landet och inte i . Det är den myndighet som har den relevanta informationen som är behörig mottagare av förfrågan. I regel torde detta vara en myndighet i den kommun eller i det landsting där den vuxne har haft hemvist eller en kommun eller ett landsting som den vuxne har någon annan anknytning till. kan föreskriva att inkommande framställningar enligt arti- kel 32.1 endast får lämnas genom centralmyndigheten (artikel 32.2). Lika lite som när det gäller framställningar enligt artikel 8 (se av- snitt 8.10.3) finns det emellertid, enligt utredningens uppfattning, anledning att centralisera inkommande framställningar. Om den ut- ländska myndigheten vet vilken svensk myndighet som är behörig mottagare av en begäran om upplysningar bör det alltså vara möjligt att skicka begäran direkt till den svenska myndigheten. En kontakt direkt med svenska myndigheter bör sålunda vara utgångspunkten enligt såväl artikel 8 som artikel 32.1. I avsnitt 8.10.3 gör utredningen bedömningen att befintliga bestämmelser om vidarebefordran av felsända skrivelser i lagen om domstolsärenden, förvaltningsprocesslagen och förvaltningslagen bör tillämpas i fråga om en felsänd begäran om överföring av behörighet enligt artikel 8, men att det i förordning bör införas en bestämmelse om en skyldighet för centralmyndigheten att vidare- befordra en begäran till behörig myndighet. Om en begäran från en utländsk myndighet enligt artikel 32.1 skickas till en svensk myn- dighet som inte är behörig bör det finnas en möjlighet att genom centralmyndigheten vidarebefordra begäran till behörig myndighet enligt samma lösning som utredningen förordar beträffande en begäran enligt artikel 8. Detsamma bör gälla för andra förfrågningar och underrättelser, till exempel en underrättelse om att en vuxen som befinner sig i är utsatt för allvarlig fara (artikel 34). En begäran ska således kunna styras till rätt myndighet med hjälp av centralmyndigheten. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … Utlämnande av upplysningar till en utländsk myndighet Ett utlämnande av upplysningar förutsätter att den svenska myn- digheten inte är förhindrad att lämna ut informationen till den utländska myndigheten på grund av sekretessregleringen. Enligt 8 kap. 3 § OSL får en uppgift för vilken sekretess gäller inte röjas för en utländsk myndighet, om inte utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning. Mot bakgrund av att ut- redningen föreslår att konventionen ska införlivas med svensk rätt genom inkorporering (se avsnitt 6.2), får ett utlämnande ske i enlig- het med konventionens bestämmelser, till exempel enligt artiklar- na 32.1 och 34.37 En utgående begäran från en svensk myndighet (artikel 32.1) En begäran om upplysningar med stöd av artikel 32.1 får fram- ställas av den behöriga svenska myndigheten som handlägger frågan om skyddsåtgärder. Genom att den svenska myndigheten kan be- gära att få tillgång till information hos utländska myndigheter får den en möjlighet att bredda sitt beslutsunderlag. En förutsättning för en framställning är att det finns ett pågående mål eller ärende hos den svenska myndigheten. Enligt utredningens bedömning bör en begäran handläggas i det pågående målet eller ärendet och det kan inte förutses att bestämmelsen kräver några lagändringar eller kompletterande bestämmelser i lag.38 Genomförandet av skyddsåtgärder (artikel 32.3) Genom samarbetsbestämmelsen i artikel 32.3 möjliggörs för svenska myndigheter att begära assistans med genomförandet av skydds- åtgärder. Svenska myndigheter kan även komma att få en sådan begäran från utländska myndigheter. I båda fallen kan det vara svårt att dra en gräns mellan åtgärder enligt artikel 32.3 och en begäran om verkställighet av en vidtagen åtgärd. Svårigheten hänger ihop med att enskilda stater kan ha utformat sina verkställighetsbestäm- 37Jämför regeringens bedömning när det gäller i prop. 2011/12:85, s. 50. 38Jämför bedömningen när det gäller i SOU 2005:111, s. 269. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … melser på olika sätt, vad som i vissa stater är en del i verkställig- heten behöver inte vara det i en annan stat.39 Som nämns i av- snitt 12.6.2 skulle ett exempel på en åtgärd som ingår i den ömse- sidiga assistansen mellan myndigheterna kunna vara transport av en vuxne till en institution i en annan fördragsslutande stat. En sådan åtgärd kan sägas falla utanför den egentliga verkställigheten i en stat där ”verkställighet” är synonymt med tvångsåtgärder. De svenska myndigheter som begär eller lämnar assistans enligt artikel 32.3 bör vidta dessa åtgärder inom ramen för den egna verksamheten. Utred- ningen gör därför bedömningen att det inte föreligger något behov av lagändringar eller kompletterande bestämmelser.40 En myndighets underrättelseskyldighet om en vuxen är utsatt för allvarlig fara (artikel 34) I artikel 34 finns en särskild informationsbestämmelse för det fall en vuxen är utsatt för allvarlig fara. Bestämmelsen omfattar varje myndighet som har vidtagit eller överväger att vidta åtgärder, och som får kännedom om att den vuxne har bytt hemvist eller befinner sig i ett annat land. Bestämmelsen kommer att bli sekretessbrytande genom att det föreslås att konventionen ska införlivas i svensk rätt genom inkorporering (se avsnitt 6.2 och 10 kap. 28 § OSL). Utred- ningen har i det föregående funnit att det inte finns några formella hinder från sekretessynpunkt mot att lämna ut uppgifter enligt artikeln. Inom finns det inte någon liknande anmälningsskyldig- het för vuxna.41 De i avsnitt 12.2.3 nämnda anmälningsskyldigheter- na för socialnämnden (5 kap. 3 § socialtjänstförordningen) respek- tive kommunen (15 § 6 LSS) rör den situationen att en person bedöms vara i behov av förvaltare eller god man eller att ett sådant förordnande bör kunna upphöra. I dessa fall ska en anmälan göras till överförmyndaren. Även vissa myndigheter som i sin verksamhet regelbundet kommer i kontakt med missbrukare är skyldiga att genast anmäla till socialnämnden om de får kännedom om att någon 39Se SOU 2005:111, s. 277. 40Jämför bedömningen när det gäller i SOU 2005:111, s. 277. 41För barn finns dock en liknande anmälningsskyldighet i 14 kap. 1 § SoL, som gäller inom . Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … kan antas vara i behov av vård enligt LVM (6 § LVM). Den svenska anmälningsskyldigheten är således begränsad till myndigheter i och till frågor om förvaltare och god man respektive LVM- vård. Konventionens bestämmelse är emellertid generell genom att den gäller i de fall den vuxne är utsatt för ”allvarlig fara”. Under- rättelseskyldigheten enligt konventionen omfattar varje myndighet som får en underrättelse om att den vuxne har bytt hemvist till eller befinner sig i ett annat land. Det innebär att också andra myndig- heter än de som omfattas av den svenska regleringen kommer att omfattas av konventionens bestämmelse. Utredningen kan därför konstatera att det genom konventionen införs en ny skyldighet för svenska myndigheter att underrätta utländska myndigheter i fall då den vuxne är utsatt för allvarlig fara. Den nya underrättelseskyldig- heten påverkar inte den redovisade anmälningsskyldigheten enligt gällande rätt, vilken det därför saknas anledning att förändra. Det bedöms således inte finnas något behov av lagändringar eller kom- pletterande bestämmelser. Den svenska myndigheten bör kunna vända sig till central- myndigheten för att få hjälp att vidarebefordra informationen till behörig myndighet i den andra fördragsslutande staten. Någon kompletterande bestämmelse i lag torde inte behövas.42 Hinder mot att begära eller lämna ut information (artikel 35) De myndigheter som överväger att begära eller överlämna upp- lysningar i enlighet med konventionens bestämmelser måste beakta bestämmelsen i artikel 35 om hinder mot att begära eller överlämna upplysningar i vissa fall. Detta följer redan av konventionen och utredningen kan inte förutse något behov av lagändringar eller kompletterande bestämmelser.43 42Jämför bedömningen i SOU 2005:111, s. 270, när det gäller . 43Jämför bedömningen i SOU 2005:111, s. 270, när det gäller . Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … 12.8.5Sekretess för uppgifter hos centralmyndigheten Utredningens förslag: Sekretess gäller hos i dess egenskap av centralmyndighet för uppgift om en vuxens person- liga och ekonomiska förhållanden, om det kan antas att den vuxne eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling gäller sekre- tessen i högst . Uppgifter som kommer till centralmyndigheten, till exempel i ären- den om överföring av behörighet (artikel 8) eller i ärenden om lokali- sering av en vuxen (artikel 30.b), kan avse en vuxens personliga och ekonomiska förhållanden. Det kan bland annat bli fråga om upp- gifter i ett läkarintyg. I fråga om 1993 års gäller sekretess hos Myn- digheten för internationella adoptionsfrågor () i ärende om sådana frågor för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs (26 kap. 13 § OSL). Det finns inte någon sekretessbestämmelse i OSL som kan bli tillämplig på centralmyndigheten . Utredningen gör bedömningen att det finns behov av en sådan be- stämmelse och föreslår därför en sekretessbestämmelse för uppgift om en vuxens personliga och ekonomiska förhållanden hos Social- styrelsen i dess egenskap av centralmyndighet enligt Haag- konvention, om det kan antas att den vuxne eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. För uppgift i en allmän handling ska sekretessen gälla i högst . 12.8.6Överföring av personuppgifter till ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet Utredningens förslag: En svensk myndighet får utan hinder av 33 § personuppgiftslagen (1998:204) föra över personuppgifter till en myndighet i ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om det behövs för att den myndigheten ska kunna överväga en nödvändig åtgärd enligt Haagkon- vention. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … handlägger de myndigheter som kommer att tillämpa bestämmelserna i konventionen frågor som rör åtgärder till skydd för vuxna i enlighet med bestämmelserna i personuppgiftslagen och de speciallagar som reglerar behandling av personuppgifter. Enligt utredningens bedömning finns det i detta avseende inte något be- hov av lagändringar eller kompletterande bestämmelser. Tillämpningen av kommer att inne- bära att svenska myndigheter i vissa fall får (artikel 32.1) eller ska (artikel 34) överföra uppgifter till myndigheter i en fördragsslut- ande stat utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). kan överföringen komma att omfatta också känsliga personuppgifter. Som utgångspunkt är det inte tillåtet att föra över personuppgifter som är under behandling till tredje land, om landet inte har en adekvat nivå för skyddet av uppgifterna (33 § PUL). Förbudet gäller också överföring av personuppgifter för behandling i tredje land. En möjlighet finns emellertid för regeringen att med- dela generella föreskrifter om undantag från förbudet mot över- föring, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse (35 § andra stycket PUL). Det kan inte uteslutas att det kan bli aktuellt att föra över upp- gifter enligt till en sådan fördragsslut- ande stat som inte omfattas av EES-samarbetet som saknar en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. I likhet med hur denna fråga bedömdes vid tillträdet till Haagkonvention44 anser utredningen att det konventionsenliga samarbetet ska betraktas som ett sådant viktigt allmänt intresse som motiverar att det görs ett undantag från förbudet om överföring. Dessutom innehåller konvention, på samma sätt som , vissa skyddsbestämmelser. Enligt konventionen får en myndighet inte begära eller överlämna upplysningar, om den anser att det skulle medföra fara för den vuxnes person eller egendom eller innebära att friheten eller livet för en medlem av den vuxnes familj allvarligt hotas (artikel 35). Personuppgifter som överlämnas får inte heller användas i andra syften än för vilka de överlämnades och de myn- digheter som tar emot uppgifterna ska sörja för att de ges erforder- ligt sekretesskydd (artiklarna 39 och 40, se vidare avsnitt 15.3.1). 44 Se prop. 2011/12:85, s. 49. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … Enligt utredningens bedömning är det lämpligt att i lag reglera ett undantag från förbudet mot överföring, eftersom det rör sig om överföring av känsliga personuppgifter. Dessutom regleras även motsvarande undantag i anledning av i lagform.45 Utredningen föreslår därför att en svensk myndighet, utan hinder av 33 § PUL, ska få föra över personuppgifter till en myndighet i ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbets- området, om det behövs för att den myndigheten ska kunna över- väga en nödvändig åtgärd enligt . 12.8.7Avgifter och avtal mellan staterna (artiklarna 36 och 37) Utredningens bedömning: Artiklarna 36 och 37 medför inte något behov av lagändringar eller kompletterande bestämmelser. Det bör överlämnas till regeringen att bestämma om delar av förfarandet enligt kapitel V bör beläggas med avgift. Centralmyndigheterna och andra offentliga myndigheter ska enligt artikel 36 bära sina egna kostnader för tillämpningen av bestämmel- serna i kapitlet om samarbete (artiklarna 28–37 och avsnitt 12.7). Det- samma gäller enligt (artikel 38), II- förordningen (artikel 55) och som utgångspunkt enligt både och Europarådskonvention.46 Det finns emellertid en möjlighet för det enskilda landet att avgiftsbelägga delar av förfarandet, till exempel i fråga om lokaliseringen av en vuxen eller intyg. Det preciseras inte i konventionen av vem sådana avgifter kan tas ut. Enligt utredningens bedömning bör det överlämnas till regeringen att bestämma om så bör ske.47 Om det anses lämpligt att införa avgifter bör det kunna ske genom föreskrift i förordning. 45Se 10 § lagen om 1996 års och jämför 5 § förordningen (2011:704) med kompletterande bestämmelser till EU:s underhållsförordning och om underhållsskyldighet. 46Se artikel 26 och artikel 5 p 3 och 4 Europaråds- konvention. 47Jämför hur frågan behandlades i SOU 2005:111, s. 280, när det gäller Haag- konvention. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information … Artikel 37, som möjliggör frivilliga överenskommelser, medför inte något behov av lagändringar eller kompletterande be- stämmelse i lag. 13Särskilt om placeringen av vuxna i en annan fördragsslutande stat ges ett system som ska möjliggöra och underlätta placeringar av en skyddsbehövande vuxen på en insti- tution eller på en annan plats där skydd kan tillhandahållas i en annan fördragsslutande stat. Konventionen föreskriver för dessa placeringar ett obligatoriskt samrådsförfarande (artikel 33). Enligt utredningens bedömning kommer sådana placeringar oftast att aktualiseras antingen då anhöriga till den vuxne flyttar till en annan fördragsslutande stat eller då den vuxne flyttar tillbaka till den för- dragsslutande stat där han eller hon är medborgare eller tidigare haft hemvist och där den vuxne har sina anhöriga. Ett liknande system för placeringar av barn finns Haag- konvention (artikel 33) och kompletterande bestämmelser i anled- ning av artikeln togs vid tillträdet till konventionen in bland annat i lagen om 1996 års och i SoL. Det finns enligt utredningen emellertid anledning att se olika på en placering av ett barn i en annan fördragsslutande stat och en motsvarande placering av en vuxen. När det gäller barn kan en placering enligt fortgå fram till dess han eller hon har fyllt , medan det för en vuxen kan bli tal om en mer permanent, möjligen livslång, insats. Utredningen redogör i avsnitt 13.2 för artikel 33 och samråds- skyldigheten inför en placering av en vuxen i en annan fördrags- slutande stat och i avsnitt 13.3 för den svenska regleringen av särskilt boende och vård utanför det egna hemmet. Därefter över- vägs behovet av lagändringar eller kompletterande bestämmelser i avsnitt 13.4, innehållande utgångspunkter för prövningen av en pla- cering (avsnitt 13.4.1), behörighet vid prövningen av en placering i Särskilt om placeringen av vuxna i en annan fördragsslutande stat (avsnitt 13.4.2), förutsättningar för godtagande av place- ringar i och svenska beslut om boende i en annan fördrags- slutande stat (avsnitt 13.4.3) och överklagan av beslut (avsnitt 13.4.4). 13.2Samrådsskyldighet inför placeringen av en vuxen i en annan fördragsslutande stat (artikel 33) 1.Om en myndighet som är behörig enligt artiklarna 5–8 överväger att placera den vuxne på en institution eller på en annan plats där skydd kan tillhandahållas, och om denna placering ska äga rum i en annan fördragsslutande stat, ska myndigheten först samråda med central- myndigheten eller en annan behörig myndighet i den sistnämnda staten. Den ska i detta syfte överlämna en rapport om den vuxne tillsammans med motiveringen till den föreslagna placeringen. 2.Ett beslut om placering får inte fattas i den begärande staten om den anmodade eller annan behörig myndighet inom skälig tid meddelar att den motsätter sig åtgärden. Om en internationellt behörig myndighet överväger att placera en vuxen på en institution eller på en annan plats där skydd kan till- handahållas, och om denna placering bedöms lämplig att äga rum i en annan fördragsslutande stat, ska myndigheten först samråda med centralmyndigheten eller en annan behörig myndighet i den sistnämnda staten. Den internationellt behöriga myndigheten ska i detta syfte överlämna en rapport om den vuxne tillsammans med en motivering till den föreslagna placeringen. Samtliga stater som är behöriga enligt artiklarna 5–8 kan genomföra en placering av en vuxen i en annan fördragsslutande stat (artikel 33.1). Enligt utred- ningens bedömning torde det dock vara den vuxnes hemviststat som i de allra flesta fall har anledning att överväga en sådan pla- cering. Uttrycket ”på en annan plats där skydd kan tillhandahållas” omfattar för svensk del till exempel boende i familjehem (se vidare avsnitt 13.3). Ett beslut om placering får inte fattas i den begärande staten om den anmodade eller annan behörig myn- dighet inom skälig tid meddelar att den motsätter sig åtgärden (artikel 33.2).