sou · H2B391 · 2015-01-01 00:00:00 — Folkbokföringen vid ändrad könstillhörighet transsexuell person får sitt könsbyte avslöjat mot sin vilja på grund av att en myndighet har tillämpat lagstiftning på ett integritets- kränkande sätt. Förutom att ett sådant avslöjande strider mot gäll- ande rätt, innebär det också att risken för att personen i fråga ut- sätts för våld och kränkningar ökar. Vidare framgår av de så kallade Yogyakartaprinciperna att rätten till privatliv normalt inbegriper valet att tillhandahålla eller inte tillhandahålla information om sin könsidentitet. Utredningens bedömning är att de frågor som folkbokföringen och förfarandet hos aktualiserar är frågor av mycket stor betydelse i samband med en ändring av en persons juridiska kön. Då dylika frågor ligger utanför utredningens uppdrag är vår förhoppning, att den problematik som lyfts fram i detta kapitel visar på behovet av åtgärder och måhända också utredning av frågor som rör folkbokföringen och förfarandet hos i sam- band med ändrad könstillhörighet. Som beskrivits tidigare innebär en ändring av en persons juridiska kön i folkbokföringen en ändring av personens personnummer. I det vardagliga livet är emellertid en persons namn och särskilt förnamn lika viktigt som en persons personnummer. Namn och personnummer används tillsammans för bland annat id- handlingar som körkort, pass, inom hälso- och sjukvården, skolan och när du reser. Ett byte eller en ändring av förnamn utgör, till- sammans med möjligheten att ändra könstillhörighet, viktiga förut- sättningar för att en person ska kunna leva i enlighet med sin själv- valda könsidentitet. I detta kapitel beskrivs därför gällande rätt avseende rätten att byta förnamn och särskilt unga personers rätt i detta avseende. Som beskrivs i avsnitt 2.2 ligger det emellertid inte inom ramen för utredningens uppdrag att lämna överväganden och förslag vad gäller namnlagen. Kapitlet kan därför ses som ett led i en behovsinventering från utredningens sida. 9.2Förfarandet i mål och ärenden enligt namnlagen Beroende på vilken typ av frågor det rör sig om handläggs namn- ärenden i första instans av antingen eller , förkortat PRV. handlägger frågor om familjerättsliga namnförvärv, dvs. om barns och makars förvärv och byte av efternamn, samt frågor om mellannamn och de flesta frågor som rör förnamn. PRV handlägger de administrativa namn- förvärven, dvs. ärenden angående byte m.m. till efternamn som inte kan förvärvas i familjerättslig ordning, samt vissa frågor om ändring Anmälningar till är avgiftsfria, medan det tas ut en avgift vid ansökan till PRV.1 Det övervägande antalet namnfrågor handläggs således av Skatte- verket och i förekommande fall av PRV. Vissa namnfrågor prövas emellertid av allmän domstol, dvs. i första instans av tingsrätt. Till dessa hör adoptivbarns och underåriga barns namnbyte i vissa fall, tillstånd att få behålla efternamn och talan om särskilt skydd för egenartat efternamn. För dessa fall finns särskilda regler om för- farandet.2 Vissa av dessa förfaranderegler rör barnets bästa. Av 30 § namnlagen följer att varje barn ska ges ett eller flera för- namn från födseln. Förnamnet eller förnamnen förvärvas genom en anmälan till . Det finns möjlig- heter att senare i livet byta, lägga till eller stryka ett namn. Av 31 § namnlagen framgår att den som har förvärvat ett enda namn kan förvärva ytterligare ett eller flera förnamn genom att anmäla detta till . Av samma bestämmelse framgår också att den som har förvärvat flera förnamn kan byta ut, stryka eller lägga till ett eller flera namn. Ett av de förnamn som har förvärvats vid föd- seln ska dock alltid behållas och en anmälan till enligt 31 § får endast göras en gång. En anmälan till enligt 31 § om att man exempelvis önskar byta ut ett av sina förnamn kan, som beskrivs ovan, endast göras en gång. Den som önskar lägga till, ändra eller byta ut ett förnamn kan dock vända sig till PRV. Av 33 § namn- lagen följer att tillägg, ändring eller strykning av förnamn i andra fall än vad som avses i 30–32 och 49 a § kan ske efter en ansökan hos PRV, om det finns särskilda skäl. 33 § har visat sig vara tillämp- lig i sådana fall där den enskilde har förvärvat bara ett enda för- namn. Vederbörande får byta ut detta mot ett annat, om särskilda skäl föreligger. Paragrafen anses också vara tillämplig på det sättet att den som har två eller flera förnamn får byta dem mot nya. Detta innebär att principen som kommer till uttryck i 31 § namnlagen, nämligen att den enskilde måste behålla ett av sina 1SOU 2013:35, s. 130. 2SOU 2013:35, s. 133. ursprungliga förnamn, bryts.3 Som beskrivs i avsnittet ovan är en ansökan till angående förnamn avgiftsfri. En ansökan till PRV är emellertid avgiftsbelagd, vilket framgår av 39 § namn- lagen. 34 § namnlagen är av betydelse för frågor om tillägg, ändring eller strykning av förnamn, vare sig det sker enligt 31 § eller 33 §. Det både och har att förhålla sig till är att ett namn, enligt 34 §, inte får godkännas som förnamn om det kan väcka anstöt eller kan antas leda till obehag för den som ska bära det eller namn som av någon annan anledning uppenbarligen inte är lämpligt som förnamn. I förarbetena beskrivs hur 34 § genom en negativ bestämning anger de krav som ställs på ett förnamns be- skaffenhet för att det ska kunna godkännas. påpekas att valet av förnamn är en så personlig angelägenhet, att namngivaren bör ges en mycket vid ram för valfrihet. En väsentlig del i regle- ringen av förnamnets form är att förhindra att barn belastas med kuriösa eller frånstötande namn.4 Med uttrycket uppenbarligen inte lämpar sig som förnamn avsåg man att fånga in sådana typer av ord som är olämpliga som förnamn. I äldre förarbeten till namn- lagen beskrivs hur det kan bli aktuellt att ifrågasätta om ett namn är tänkt som förnamn för det barn som avses, t.ex. då föräldrar önskar ge en flicka ett pojknamn.5 I RÅ 2009 ref. 55 III behandlas frågan om ett tillägg av ett tradition- ellt kvinnligt förnamn till de manliga förnamnen. Ansökan om tillägg av förnamn hade lämnats in av en man, som var transvestit och som under närmare och i allt större utsträckning hade använt sig av förnamnet parallellt med namnet . avslog anmälan med motiveringen att inte är ett manligt förnamn, eftersom namnet har tydlig kvinnonamns- karaktär. Namnet fanns inte heller med bland könsneutrala för- namn. var inte ett lämpligt förnamn för en man. I sitt överklagande beskriver hur han är transvestit och att han i allt större utsträckning använt sig av för- 3SOU 2013: 35, s. 125–126. Se också (1998), Namnlagen, s. 191–192. 4SOU 2013:35, s. 126. 5SOU 1960:5, s. 222–223. Se också SOU 2013:35, s. 126–127. namnet parallellt med sitt ursprungliga tilltalsnamn . har han varit allt mer öppen med sitt sätt att leva, vilket innebär att fler känner honom under båda för- namnen. Han påpekar också att personer med könsidentitet eller könsuttryck som inte stämmer överens med den könstillhörighet (det juridiska kön) personen tillhör hindras från att anta förnamn som överensstämmer med könsidentiteten eller könsuttrycket. Det uttalande som finns angående könskonträra förnamn i namnlagen syftar på att undvika att barn ges förnamn som kan medföra obehag för dem. Det är dock inte aktuellt i hans fall, eftersom en myndig persons begäran att få byta till ett förnamn som bättre överens- stämmer med dennes egen könsidentitet utgör en helt annan situa- tion. Det torde, enligt , kunna ses som en mänsklig rättig- het att få välja hur man identifierar sig och uttrycker sig i relation till kön. Eftersom som sådant lämpar sig som förnamn bör det inte finnas några hinder mot att han tillåts bära detta namn, vilket representerar hans könsidentitet och det sätt han valt att leva sitt liv. Den omständigheten att han inte officiellt får identifiera sig med det förnamn han använder – och som han brukar tilltalas med – medför obehag för såväl honom som allmänheten. Frågan kom till slut att prövas av , förkortad HFD. HFD konstaterar att är ett vanligt för- namn och att namnet i sig inte kan anses väcka anstöt. Inte heller kan namnet, som har valt, anses leda till obehag för honom. Frågan är då om namnet som traditionellt bärs av kvin- nor medför att namnet uppenbarligen inte är lämpligt som förnamn för en man. Valet av förnamn är enligt HFD en så personlig ange- lägenhet att en omfattande valfrihet måste tillerkännas den enskilde. Särskilt gäller detta när en myndig person önskar byta ut eller, som i förevarande fall, lägga till ett förnamn. Det finns, enligt HFD, inte skäl att anse att namnet uppenbarligen inte är lämp- ligt för . ges därför rätt att lägga till namnet . En rimlig tolkning av gällande rätt är att personer har rätt att byta till eller lägga till ett könskonträrt förnamn. Ett byte av samtliga förnamn, till könskonträra förnamn, kan komma till stånd genom en ansökan till PRV enligt 33 § namnlagen. Vid en ansökan till måste, som beskrivs ovan, den enskilde behålla ett av sina förnamn. 9.3.2Slutsatser avseende vuxnas möjligheter att byta till könskonträra förnamn Den som önskar byta förnamn och anta vad som beskrivs som ett könskonträrt namn har enligt gällande lagstiftning två alternativ. Det första alternativet är att den enskilde ansöker om att byta för- namn enligt 31 § namnlagen. Detta alternativ är emellertid för- knippat med vissa begränsningar, den enskilde kan bara anmäla byte av förnamn en gång och den enskilde måste behålla ett av de förnamn som förvärvades vid födseln. Den enskilde kan alltså inte få till stånd ett namnbyte fullt ut i enlighet med 31 § namnlagen. Den enskilde tvingas att behålla ett namn som inte överensstämmer med den könsidentitet som vederbörande har. Det andra alterna- tivet som finns tillgängligt är att den enskilde ansöker om utbyte av samtliga förnamn hos . Detta förut- sätter att den enskilde betalar en ansökningsavgift. Vid tiden för vår utredning uppgår denna avgift till . En förutsättning för att den enskilde ska få till stånd en ändring av sitt eller sina förnamn är att det inte finns hinder för detta enligt 34 § namnlagen. Av den aktuella bestämmelsen framgår att för- namn inte godkänns om de väcker anstöt, eller kan antas leda till obehag för den som ska bära det eller att det av någon annan anled- ning uppenbarligen inte är lämpligt som förnamn. Vad gäller köns- konträra förnamn har HFD, som tidigare framkommit, slagit fast att en man hade rätt att anta det typiskt kvinnliga förnamnet , vid sidan av sitt typiskt manliga förnamn. En rimlig slutsats är således att 34 § namnlagen inte utgör ett hinder för en person att anta ett könskonträrt förnamn, så länge detta namn inte väcker anstöt eller kan antas leda till obehag för den som ska bära det. Sammanfattningsvis kan konstateras att namnlagen innebär vissa begränsningar för en vuxen person som önskar byta förnamn fullt ut på grund av att vederbörande identifierar sig med ett annat kön än sitt födelsekön. Antingen tvingas personen att behålla ett namn som inte överensstämmer med det kön som personen identifierar sig med och lever i eller så tvingas vederbörande att betala en ansökningsavgift för att få till stånd ett namnbyte fullt ut. Möjligheterna för vuxna att fullt ut byta förnamn kan komma att förbättras. (SOU 2013:35), som lämnade sitt betänkande om en ny lag om personnamn , föreslår att det ska bli möjligt för en person att byta ut alla sina förnamn utan att behöva vända sig till PRV och utan att behöva betala en ansökningsavgift.6 9.4.1Anmälan eller ansökan görs av barnets vårdnadshavare Av 48 § namnlagen framgår att anmälan eller ansökan i mål och ärenden enligt lagen ska göras av barnets vårdnadshavare. En person kan alltså inte få till stånd ett namnbyte utan vårdnads- havarens samtycke. Av 6 kap. 13 § FB följer att om barnet har två vårdnadshavare så ska de utöva vårdnaden tillsammans. I frågor om barnets namn måste alltså vårdnadshavarna tillsammans göra en anmälan eller ansökan. Kan de inte komma överens, kan ingen anmälan eller ansökan ske.7 Endast om den ena av föräldrarna till följd av från- varo, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden som inte kan uppskjutas, får den andra vård- nadshavaren bestämma ensam, vilket framgår av 6 kap. 13 andra stycket FB. Av samma bestämmelser framgår emellertid också att vårdnadshavaren i ett sådant fall inte får fatta beslut av ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. En fråga om namnbyte får anses vara av så ingripande betydelse för barnet att bägge vårdnadshavarnas medverkan krävs.8 9.4.2Krav på barnets samtycke För den som har fyllt gäller enligt 48 § anda stycket namn- lagen att en anmälan eller ansökan inte får göras utan barnets sam- tycke. måste alltså den unge själv samtycka till namnbytet. Detta innebär en förstärkning av barnets rätt och i för- arbetena beskrivs hur detta innebär en veto-rätt för den unge.9 6SOU 2013:35, s. 454–457. 7Höglund (1998), Namnlagen, s. 223. 8Höglund (1998), Namnlagen, s. 224. 1994/95:224, s. 20–21. Se också (1998), Namnlagen, s. 224. Undantag från kravet att den unge själv ska lämna samtycke kan enligt 48 § endast göras om barnet är varaktigt för- hindrat att lämna samtycke på grund av psykisk störning eller på grund av något annat liknande förhållande. Undantaget ska tilläm- pas restriktivt och av lagtexten framgår att hindret att lämna sam- tycke ska vara varaktigt och således inte övergående.10 Att det före- ligger ett hinder av denna natur bör styrkas med ett läkarintyg.11 Ett samtycke ska enligt 49 § namnlagen lämnas skriftligen. 9.4.3Vissa namnbyten förutsätter en bedömning av barnets bästa En uttrycklig bestämmelse eller skrivning rörande hänsyn till barnets bästa saknas när det gäller byte av förnamn. Vissa namnbyten aktuali- serar emellertid en bedömning av barnets bästa, nämligen namn- byten enligt 6, 8 eller 11 § namnlagen. Gemensamt för dessa bestäm- melser är att de rör byte av barnets eller den unges efternamn och att det under vissa förutsättningar är upp till de allmänna dom- stolarna att pröva om namnbytet är förenligt med barnets bästa, vilket framgår av 45 § namnlagen. Av 48 § andra stycket framgår att rätten vid en bedömning av om ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § namnlagen är förenligt med barnets bästa ska ta hänsyn till barnets vilja med beaktande av dess ålder och mognad. Vidare framgår att detta gäller även när barnets samtycke inte behövs. Bestämmelsen betonar alltså att barnets vilja är en viktig omständighet.12 I de fall barnet är beskrivs i förarbetena hur barnets samtycke inte är en absolut förutsättning för att ett namnbyte ska komma till stånd. Andra omständigheter kan tillsammans väga tyngre.13 48 § namnlagen innebär att rätten bör se till att de barn som kan antas ha uppnått tillräcklig mognad ges möjlighet att närmare redovisa sin inställning till vissa namnbyten.14 I sitt arbete med att avgöra om ett namnbyte enligt 6, 8 eller 11 § namnlagen är förenligt med barnets bästa ska rätten, enligt 45 § namnlagen, inhämta ett yttrande från socialnämnden. 10Höglund (1998), Namnlagen, s. 224–225. 1981/82:156, s. 78–79. 12Höglund (1998), Namnlagen, s. 224–225. 1995/96:224, s. 42–42. 14Höglund (1998), Namnlagen, s. 224–225. yttrande är obligatoriskt. har, enligt samma bestäm- melse och om det inte är olämpligt, i uppdrag att försöka klarlägga barnets inställning och redovisa denna för domstolen. Bestämmel- sen har införts mot bakgrund av . För barnets bästa är det viktigt att barnet ges möjlighet att komma till tals.15 I förarbetena till 45 och 48 §§ namnlagen beskrivs hur en utredning där utredaren aldrig har träffat barnet inte kan anses ett fullgott beslutsunderlag för domstolen. behöver emellertid inte få barnet att ta ställning i den aktuella tvisten. Det kan till och med vara olämpligt. och utredarens uppgift är att få en sådan kontakt med barnet att det är möjligt att dra slutsatser om huruvida barnet har en viljeriktning som bör tillmätas betydelse för prövningen. Vidare understryks att det ställs stora krav på den som ska prata med barnet och att barnet aldrig får pressas till ett ställningstagande. Det har inte ansetts lämpligt att i lagen ange hur gammalt ett barn bör vara för att det ska vara meningsfullt att ta reda på dess inställning. Det bör enligt propositionen ankomma på utredaren att i varje enskilt fall göra en bedömning av barnets mognad i det hänseendet.16 Barnets inställning ska inte klarläggas om det är olämpligt att så sker. Det anses exempelvis inte lämpligt att försöka få fram en inställning hos ett barn som inte är gammalt eller moget nog att ha en egen uppfattning i saken. Det går inte, enligt förarbetena, att ange någon bestämd ålder för när ett barn bör tillfrågas. Utredaren får bedöma detta från fall till fall. Även i andra situationer än då barnet är mycket ungt kan det vara olämpligt att försöka klargöra barnets inställning. Det kan vara fallet om barnet är särskilt känsligt och dess huvudsakliga inställning är känd genom annan utredning. För att socialnämnden ska kunna lämna upplysningar måste utredaren träffa barnet och ställa frågor som kan ge kunskap om barnets inställning. Det är utredarens uppgift att på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till barnets ålder och mognad bedöma om barnet bör tillfrågas om sina synpunkter. Utredaren måste uppträda med varsamhet och med respekt för den lojalitetskonflikt som barnet befinner sig i. Barnet får inte pressas på synpunkter. Av yttrandet bör även framgå sådana observationer som utredaren kunnat göra 15Höglund (1998), Namnlagen, s. 218. 1994/95:224, s. 33–35. och som kan ge en bild av barnets inställning. Eventuella uttalade ståndpunkter från barnets sida bör noteras och utredaren bör ange vilken betydelse som enligt vederbörandes mening bör tillmätas sådana uttalanden. Har det enligt utredarens bedömning inte varit lämpligt att höra barnet bör detta och skälen därtill anges.17 9.5Slutsatser avseende barns och ungas möjligheter att byta till könskonträra förnamn Som beskrivs i avsnitt 9.3.2 har vuxna, om än med vissa begräns- ningar, möjligheter att byta till ett könskonträrt förnamn. I sin nuvarande utformning innebär namnlagen att en person endast kan få till stånd ett byte av förnamn hos enligt 31 § eller byte av förnamn hos PRV enligt 33 § om vårdnadshavaren samtycker. Om den unge har två vårdnadshavare utövar dessa vård- naden tillsammans och båda måste således samtycka till en eventu- ell ändring, ett tillägg eller en strykning av förnamn. Den unge har alltså inte rätt att själv ansöka om eller anmäla byte av förnamn , även om detta skulle kunna vara i enlighet med barnets bästa. Vidare finns ingen specialbestämmelse för de fall då vård- nadshavarna är oense. förslag innebär inga ändringar vad gäller den unges rätt att själv bestämma. Kravet på samtycke från vårdnadshavaren ska enligt kommittén finnas kvar.18 Sammanfattningsvis kan konstateras att den nuvarande namn- lagen utgör hinder för unga transpersoner, dvs. transpersoner , att byta till könskonträra förnamn. De unga är i detta avse- ende helt beroende av vårdnadshavarens samtycke, även om en ändring kan anses vara i enlighet med barnets bästa. En annan vik- tig slutsats i detta sammanhang är, att eftersom namnlagen inte uppställer krav på att ett byte av förnamn för en ung person endast får ske om det är i enlighet med barnets bästa, så saknas, om än i olika grader, skydd för den unge mot vårdnadshavarens ändring av den unges förnamn. Den som har fyllt erhåller ett visst skydd genom att den unge måste lämna sitt samtycke enligt 48 § namn- lagen. För de allra yngsta saknas emellertid skydd mot vårdnads- havarens ändring av förnamnet. 1994/95:224, s. 54–55. 18SOU 2013:35, s. 515. 9.6Analys och slutsatser avseende namnlagen Som beskrivs inledningsvis i detta kapitel är en person namn och särskilt förnam lika viktigt som en persons personnummer i det vardagliga livet. Namn och personnummer används tillsammans för bland annat id-handlingar som körkort, pass, inom hälso- och sjuk- vården, skolan och vid utlandsresa. Utredningens bedömning är att ett byte eller en ändring av förnamn, tillsammans med möjligheten att ändra könstillhörighet, utgör viktiga förutsättningar för att en person ska kunna leva i enlighet med sin egenidentifierade köns- identitet. Det är av mycket stor betydelse för den som önskar ändra sitt juridiska kön att det också finns möjlighet att ändra eller byta namn och särskilt förnamn. Ur mänskliga rättighetsperspektiv be- skrivs hur långa och byråkratiska processer vad gäller möjligheterna att byta juridiskt kön och förnamn i många fall innebär att trans- personer lever utan korrekta officiella handlingar. Detta utgör i sin tur hinder för gruppen att delta fullt ut i samhällslivet eller på arbets- marknaden.19 Det kan med enkelhet konstateras att rätten att stryka tidigare förnamn och byta till könskonträra förnamn är viktiga frågor för gruppen transpersoner, som innefattar personer som har ett behov av att kunna byta förnamn för att fullt ut kunna leva i sin egenidentifierade könsidentitet. När det gäller möjligheten för unga transpersoner att få till stånd en ändring av förnamn, exempelvis till ett könskonträrt förnamn, är rättsläget enligt vår bedömning mycket problematisk. Eftersom personer vare sig enligt nuvarande namnlagstiftning eller enligt förslag har rätt att vid en viss ålder själv bestämma om byte av förnamn är unga transpersoner, som beskrivs i avsnitt 9.4.4, helt beroende av vårdnadshavarens samtycke, även om en ändring kan anses vara i enlighet med barnets bästa. Vidare saknas specialreglering av sådana fall där en av vård- nadshavarna samtycker och vill ansöka eller anmäla en ändring för den unge som den andra vårdnadshavaren vägrar. En mycket viktig slutsats inom ramen för denna utredning är att en ung person, som ges rättslig möjlighet att ändra sitt juridiska kön i folkbokföringen, också måste ges en rättslig möjlighet att 19 Human Rights and Gender Identity, Issue paper by , for Human Rights, , 29 2009, s. 16–17. ändra sitt förnamn för att kunna leva fullt ut i sin egenidentifierade könsidentitet. Det måste finnas en överensstämmelse vad gäller den unges möjligheter att få till stånd ett förnamnsbyte och ett byte av sitt juridiska kön. Det ligger emellertid inte inom ramen för denna utrednings uppdrag att överväga och lämna förslag till ändringar i namnlagen. Vi avslutar därför detta kapitel med att föreslå rege- ringen att se över möjligheterna att ge unga personer, och särskilt unga transpersoner, rätten att vid en viss ålder själv ansöka eller anmäla tillägg, ändring eller byte av förnamn enligt namnlagen. 10.1Avskaffandet av det svenska steriliseringskravet i könstillhörighetslagen Som beskrivits tidigare avskaffades steriliseringskravet i könstill- hörighetslagen . Avskaffandet ska, enligt förarbetena, ses mot bakgrund av att det har skett en tydlig utveck- ling inom såväl FN som när det gäller lika möjligheter och rättigheter oavsett könsidentitet. En grundläggande aspekt av dessa rättigheter är uppfattningen att ingen ska tvingas genomgå medicinsk behandling eller medicinska ingrepp för att få sin köns- tillhörighet ändrad. Vidare beskrivs hur uppställer ett skydd för bland annat respekten för enskildas privat- och familjeliv. I ljuset av dessa omständigheter beskrivs hur ett fort- satt krav på att den som önskar ändra könstillhörighet ska ha under- gått sterilisering eller av någon annan anledning sakna fortplant- ningsförmåga är otidsenligt. Regeringens sammantagna bedömning är att det inte finns tillräckliga skäl för att fortsatt motivera ett krav på sterilisering. Som en konsekvens av ovanstående resonemang har steriliseringskravet avskaffats.1 Steriliseringslagen (1975:580) reglerar förutsättningarna för ingrepp i könsorganen som, utan att innebära kastrering, medför varaktigt upphävande av fortplantningsförmågan (sterilisering). En person som har fyllt får, enligt 2 § steriliseringslagen, på egen begäran steriliseras om vederbörande är bosatt i .