sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Bestämmelsen tar i första hand sikte på god- tagande av en placering som motsvarar ett boende enligt SoL (arti- kel 33.2). Även den situationen att en myndighet i en annan fördrags- slutande stat till skickar en framställning om tvångsplacering, det vill säga en placering som motsvarar tvångs- vård enligt LVM, LVU och LPT, i omfattas emellertid av bestämmelsen. Ett sådant beslut i utlandet ska inte kunna genom- föras i och framställningen ska prövas endast på så sätt att samtycke inte lämnas till den föreslagna placeringen. Framställningar om tvångsvård kommer i de flesta fall att prövas av socialnämnden i med stöd av 2 § lagen om 2000 års Haagkon- vention eftersom den vuxne inte har hemvist eller vistas här i landet. 3 Jämför kommentaren till 3 § lagen om 1996 års i prop. 2011/12:85 s. 56. I tredje stycket erinras det om att bestämmelser om boenden för en vuxen i en annan fördragsslutande stat finns i 6 kap. 17 § SoL och i 17 a § LSS. I nämnda paragrafer regleras under vilka förutsätt- ningar socialnämnden och kommunen får godta ett boende i . Bestämmelserna har placerats i SoL och LSS och inte i denna lag på grund av att de har ett nära samband med vad som i övrigt gäller enligt SoL och LSS i fråga om insatser för vuxna utanför det egna hemmet. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.6.3. Motsvarande gäller enligt (6 § lagen om 1996 års Haagkon- vention).4 I paragrafen föreskrivs vilken domstol som är behörig att hand- lägga en ansökan i fråga om erkännande eller verkställbarhet enligt . Paragrafen innebär att en ansökan om erkännande enligt artikel 23 eller verkställbarhetsförklaring enligt artikel 25 av en utländsk åtgärd ska göras till den tingsrätt som rege- ringen föreskriver. Det är alltså regeringen som meddelar föreskrifter om vilka av landets tingsrätter som ska vara behöriga att pröva an- sökningar i fråga om erkännande och verkställbarhetsförklaring. Bestämmelsen omfattar också en ansökan om att ett avgörande inte ska erkännas. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.6.4. Motsvarande gäller enligt (7 § lagen om 1996 års Haagkon- vention).5 Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka handlingar som ska ges in till tingsrätten i samband med att någon ansöker om att en utländsk åtgärd ska erkännas eller förklaras vara verkställbar. I första stycket anges att sökanden tillsammans med ansökan ska ge in avgörandet i original eller en av behörig myndighet bestyrkt Jämför kommentaren till 6 § lagen om 1996 års i prop. 2013/14:219, Jämför kommentaren till 7 § lagen om 1996 års i prop. 2011/12:85, s. 59 f. kopia av avgörandet. Med behörig myndighet avses en myndighet som är behörig att bestyrka aktuellt avgörande enligt lagen i det land där avgörandet har meddelats. Om ansökan avser en verkställbarhetsförklaring, ska det enligt andra stycket även bifogas bevis om att avgörandet är verkställbart i den stat där det har meddelats. I enlighet med artikel 25 är en grund- förutsättning för en svensk verkställbarhetsförklaring att åtgärden är verkställbar också i den andra staten. Det är bara de viktigaste handlingarna som anges uttryckligen i lagtexten. Av tredje stycket framgår att tingsrätten får förelägga sökanden att ge in ytterligare handlingar, om tingsrätten anser att det krävs för prövningen. Ett exempel på en sådan situation är om skyddsåtgärden har beslutats i den vuxnes utevaro och det finns ett behov av att begära in ett bevis om att ansökan om åtgärden har delgetts den vuxne. Ett bevis om att stämningsansökan eller mot- svarande handlingar har delgetts parten krävs regelmässigt om an- sökan avser erkännande- eller verkställbarhetsförklaring av ett av- görande som har meddelats i en parts utevaro enligt Haag- konvention (7 § första stycket andra meningen lagen om 1996 års ). I fråga om vuxna finns det, enligt utredningen, inte något behov av att kräva att sådana handlingar alltid ska ges in eftersom en vuxen i behov av skydd typiskt sett kan ha varit i ett sådant tillstånd att han eller hon inte har kunnat ta del av hand- lingen. Om en handling ges in till tingsrätten på något annat språk än svenska, ska enligt fjärde stycket en översättning av handlingen till svenska också ges in. Tingsrätten kan, om den anser att det är onödigt att alla eller vissa handlingar översätts, bestämma att översättning inte behöver ske. Så kan till exempel vara fallet om handlingarna är skrivna på engelska, danska eller norska (jämför rättsfallet NJA 2011 s. 345). Av lagen om domstolsärenden följer att en ansökan om erkän- nande eller verkställbarhet ska kommuniceras med motparten innan den bifalls (15 §). En ansökan behöver inte kommuniceras med motparten om det är tydligt att den ska avslås. Det förhållandet att vägransgrunderna är fakultativa, medför att en ansökan i de flesta fall måste kommuniceras. Av det femte stycket framgår att i övrigt ska lagen om domstols- ärenden tillämpas vid domstolarnas handläggning av ärenden om att en utländsk åtgärd ska erkännas, inte erkännas eller förklaras verkställbart. Lagen om domstolsärenden innehåller bestämmelser om bland annat vilka handlingar som ska ges in tillsammans med en ansökan, avvisning av en ofullständig ansökan, rättens sammansätt- ning, kommunicering av handlingar, inhibition och överklagande. Bestämmelserna i första till fjärde styckena avviker från regleringen i lagen om domstolsärenden och tar över sist nämnda bestämmelser (2 § lagen om domstolsärenden). Med uttrycket att lagen om dom- stolsärenden ska tillämpas ”i övrigt” tydliggörs att lagen ska tillämpas subsidiärt i förhållande till bestämmelserna i första till fjärde styckena. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.6.4. Motsvarande gäller enligt (8 § lagen om 1996 års Haag- konvention).6 I paragrafen tydliggörs att tingsrätten får förklara det utländska avgörandet helt eller delvis gällande eller verkställbart. Det utländ- ska avgörandet kan innehålla flera ställningstaganden. Det kan vara så att förutsättningar för erkännande eller verkställbarhet bara finns i vissa avseenden. Det kan också vara så att ansökan endast gäller någon av de frågor som prövats i det utländska avgörandet. Avgör- andet får då erkännas eller förklaras verkställbart endast i aktuell del. Tingsrätten får beakta detta ex officio eller på en parts begäran. Utredningens överväganden finns i avsnitt 11.6.5. Efter det att tingsrätten har förklarat en åtgärd verkställbar ska verkställighet ske enligt de bestämmelser som gäller för ett svenskt avgörande i en motsvarande fråga. 6 Jämför kommentaren till 8 § lagen om 1996 års i prop. 2011/12:85, s. 60. Utredningens överväganden finns i avsnitt 12.8.6. Motsvarande gäller enligt (10 § lagen om 1996 års Haag- konvention).7 Enligt paragrafen får överföring av vissa personuppgifter ske till en myndighet i ett land utanför det Europeiska ekonomiska sam- arbetsområdet utan hinder av PUL. Enligt 33 § PUL är det inte tillåtet att föra över personuppgifter till tredje land om landet inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Med tredje land avses där ett land som inte ingår i Europeiska unionen eller är an- sluten till det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Enligt före- varande paragraf får en svensk myndighet ändå föra över uppgifter till en myndighet i ett sådant land, om det behövs för att åtgärder till skydd för en vuxen enligt ska kunna övervägas. Detta undantag från överföringsförbudet gäller även i fråga om känsliga personuppgifter. Det krävs dock att det är fråga om en nödvändig åtgärd. Den svenska myndigheten måste göra en självständig bedömning av om åtgärden är nödvändig. 20.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap 5 kap. Om godmanskap, förvaltarskap och motsvarande åtgärder vidtagna i ett annat land Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.2. Den ersätter de upphävda bestämmelserna i 5 kap. 1 § första stycket och 5 kap. 3 § lag. I paragrafen anges förutsättningarna för svensk domstols behö- righet att ta upp frågor om godmanskap, förvaltarskap och upp- 7 Jämför kommentaren till 10 § lagen om 1996 års i prop. 2011/12:85, s. 61. hävande av en i ett annat land beslutad omyndigförklaring för en svensk medborgare samt upphörande av ett i anordnat god- manskap eller förvaltarskap för en utländsk medborgare om mot- svarande skyddsåtgärd därefter har vidtagits i ett annat land. I de fall när den vuxne har hemvist i eller, när den vuxnes hem- vist inte kan fastställas, den vuxne vistas i , följer de svenska domstolarnas behörighet av artikel 5 eller 6.2 Haagkonven- tion och inte av aktuella paragraf. Detsamma gäller när den vuxne har hemvist i eller, när hemvist inte kan fastställas, vistas i en för- dragsslutande stat till . Om den vuxne är medborgare i ett nordiskt land och har hemvist i, eller om hemvist inte kan fastställas, vistas i ett nordiskt land regleras behörigheten av den internordiska regleringen förordning eller lag i stället för av aktuell paragraf. Med uttrycket ”vuxen” avses en per- son som har fyllt . Med hänsyn till att det följer av att behörigheten måste kontrolleras fortlöpande, måste behörigheten med stöd av denna paragraf också prövas fortlöpande och inte endast när ett ärende anhängiggörs. Av första stycket följer att svensk domstol får ta upp frågor om godmanskap, förvaltarskap och upphävande av en i ett annat land beslutad omyndigförklaring om det ligger i den vuxnes intresse. Dess- utom krävs att den vuxne är svensk medborgare och antingen har hemvist eller, om den vuxnes hemvist i eller i något annat land inte kan fastställas, vistas i ett annat land. I andra stycket framgår ytterligare en förutsättning för de svenska domstolarnas behörighet, nämligen att behörighet saknas för myn- digheterna i den vuxnes hemvistland eller, om den vuxnes hemvist inte kan fastställas, det land där han eller hon vistas. Bestämmelsen följer principen att det är myndigheterna i hemvistslandet som primärt är behöriga att fatta beslut. Vistelselandets behörighet godtas bara om den vuxnes hemvist inte kan fastställas. Även om behörighet finns i den vuxnes hemvist- eller vistelseland får en svensk domstol ta upp nämnda frågor om det finns särskilda skäl. Ett exempel kan vara att det inte går att få något besked i frågan från den utländska myndigheten. I tredje stycket anges att en svensk domstol får ta upp en fråga om upphörande av ett i anordnat godmanskap eller förval- tarskap för en utländsk medborgare om en motsvarande skydds- åtgärd därefter har vidtagits i ett annat land. Att det i anordnade godmanskapet eller förvaltarskapet ska upphöra följer av den nya bestämmelsen om tillämplig lag i 5 kap. 2 § lag, som anger att svensk lag som huvudregel ska tillämpas i de situationer som svensk domstol är behörig enligt de autonoma bestämmelserna, och av 11 kap. 19 § FB. Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.3. Genom bestämmelsen införs en autonom bestämmelse om tillämp- lig lag för frågor om godmanskap, förvaltarskap och upphävande av en i ett annat land beslutad omyndigförklaring. Bestämmelsen har sin förebild i artikel 13 (jämför avsnitt 9.2) och i de upphävda bestämmelserna i 5 kap. 1 § första stycket och 5 kap. 3 § första stycket andra meningen lag. Av första stycket följer att svensk domstol ska tillämpa svensk lag vid utövande av behörighet i frågor om godmanskap och förvaltar- skap. Andra stycket anger att 11 kap. FB ska tillämpas när frågan om upphävandet av en i ett annat land beslutad omyndigförklaring prövas. Enligt tredje stycket får domstolen, i den mån skyddet för den vuxnes person eller egendom så kräver, beakta lagen i ett annat land. En förutsättning är att den vuxnes situation har en väsentlig anknyt- ning till det landet. Erkännande av åtgärder vidtagna i ett annat land Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.4. Förebild för paragrafen är artikel 22.1 . Genom bestämmelsen införs en uttrycklig huvudregel att en till godmanskap eller förvaltarskap motsvarande åtgärd som har vid- tagits i ett annat land inom ramen för ett rättsligt eller admini- strativt förfarande gäller i , utan att något särskilt förfarande behöver anlitas. Grunder för att vägra erkännande finns i 4 §. ”en till godmanskap eller förvaltarskap motsvarande åtgärd” avses åtgärder vidtagna i ett annat land som till exempel omyndigförkla- ring och förmynderskap. Att åtgärden har vidtagits inom ramen för ”ett rättsligt eller administrativt förfarande” innebär att den utländska åtgärden inte behöver ha vidtagits i ett rättegångsförfarande, utan även kan ha vidtagits av en myndighet. Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.4. Förebild för paragrafen är artikel 22.2 . Bestämmelsen innebär att erkännande av en utländsk åtgärd får vägras under vissa omständigheter som kommer till domstolens kännedom. Precis som enligt är vägrans- grunderna fakultativa. Detta innebär att en åtgärd får erkännas om en svensk domstol bedömer att det ligger i den vuxnes intresse att åtgärden erkänns trots att en vägransgrund skulle kunna aktualiseras. Av den första punkten följer att erkännande får vägras om den utländska myndighet som har vidtagit åtgärden inte grundade sin behörighet på att den vuxne hade hemvist i den staten eller på den vuxnes vistelse när hemvist inte kan fastställas, eller om det inte heller fanns skälig anledning att talan prövades i det landet. Be- stämmelsen följer grundtanken att det är den myndighet som är närmast den vuxne som har bäst förutsättningar att pröva en fråga som rör den vuxne. Det är endast när den vuxnes hemvist inte kan fastställas som vistelsestatens behörighet godtas. Genom möjlig- heten att acceptera att den utländska myndigheten kan ha haft annan skälig anledning att pröva talan ges bestämmelsen flexibilitet. Den andra punkten rör fall där den vuxne inte har fått möjlighet att komma till tals. Punkten har sin motsvarighet i artikel 22.2.b) . Det anges att åtgärden har vidtagits i strid med ”grundläggande förfaranderegler”. Valet av terminologi tar sikte på att den utländska åtgärden inte behöver ha vidtagits i enlighet med ett rättegångsförfarande. För det fall åtgärden har vid- tagits av en myndighet är det i stället motsvarande förfaranderegler som får utgöra grunden för bedömningen. Av tredje och fjärde punkterna följer att erkännande får vägras om åtgärden är oförenlig med en motsvarande åtgärd som senare har vidtagits i eller om åtgärden är oförenligt med en senare motsvarande utländskt åtgärd som uppfyller kraven för erkännande Att åtgärden skulle vara oförenlig med en tidigare svensk åtgärd är alltså inte en egen vägransgrund. Det ska noteras att erkännande även får vägras om det skulle strida mot ordre public, se 7 kap. 4 § lag och avsnitt 16.2.4. Beslut i fråga om erkännande Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.4. Förebilden till paragrafen finns i artikel 23 Haagkonven- tion (se avsnitten 11.3 och 11.6.3). Paragrafen rör beslut om erkännande och om icke-erkännande av utländska åtgärder. Den tingsrätt som regeringen föreskriver är behörig domstol på motsvarande sätt som gäller prövning av erkän- nande enligt andra internationella instrument. Avgörandet kan på sedvanligt sätt överklagas till hovrätt och . Trots att en utländsk åtgärd gäller i utan prövning (se 3 §) kan en berörd part hos tingsrätten få ett uttryckligt ställnings- tagande till om åtgärden erkänns eller inte. Det kan till exempel finnas ett behov av att få prövat om en omyndigförklaring ska er- kännas eller inte. Förfarandet regleras i 6 och 7 §§. Med ”en till godmanskap eller förvaltarskap motsvarande åtgärd” avses till exempel omyndigförklaring och förmynderskap. Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.4. Den motsvarar föreslagna 6 § lagen om 2000 års . Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka handlingar som ska ges in till tingsrätten i samband med att någon ansöker om att en utländsk åtgärd ska erkännas. I första stycket anges att sökanden tillsammans med ansökan ska ge in det utländska avgörandet i original eller en av behörig myn- dighet bestyrkt kopia av detta. Med behörig myndighet avses en myndighet som är behörig att bestyrka aktuellt avgörande enligt lagen i det land där avgörandet har meddelats. Det är bara de viktigaste handlingarna som anges uttryckligen i lagtexten. Av andra stycket framgår att tingsrätten får förelägga sökanden att ge in ytterligare handlingar, om tingsrätten anser att det krävs för prövningen. Ett exempel på en sådan situation är om skyddsåtgärden har beslutats i den vuxnes utevaro och det finns ett behov av att begära in ett bevis om att ansökan om åtgärden har delgetts den vuxne. Ett bevis om att stämningsansökan eller mot- svarande handlingar har delgetts parten krävs regelmässigt om an- sökan avser erkännande- eller verkställbarhetsförklaring av ett av- görande som har meddelats i en parts utevaro enligt Haag- konvention (7 § första stycket andra meningen lagen om 1996 års ). I fråga om vuxna finns det, enligt utredningen, inte något behov av att kräva att sådana handlingar alltid ska ges in eftersom en vuxen i behov av skydd kan ha varit i ett sådant tillstånd att han eller hon inte har kunnat ta del av handlingen. Om en handling ges in till tingsrätten på något annat språk än svenska, ska enligt tredje stycket en översättning av handlingen till svenska också ges in. Tingsrätten kan, om den anser att det är onödigt att alla eller vissa handlingar översätts, bestämma att översättning inte behöver ske. Så kan till exempel vara fallet om handlingarna är skrivna på engelska, danska eller norska (jämför rättsfallet NJA 2011 s. 345). Av det fjärde stycket framgår att i övrigt ska lagen om domstols- ärenden tillämpas vid domstolarnas handläggning av ärenden om att en utländsk åtgärd ska erkännas eller inte erkännas. Lagen om domstolsärenden innehåller bestämmelser om bland annat vilka handlingar som ska ges in tillsammans med en ansökan, avvisning av en ofullständig ansökan, rättens sammansättning, kommunicering av handlingar, inhibition och överklagande. I den mån bestämmel- serna om erkännande i 5 kap. lag avviker från regleringen i lagen om domstolsärenden, tar de över sist nämnda bestämmelser (2 § lagen om domstolsärenden). Med uttrycket att lagen om dom- stolsärenden ska tillämpas ”i övrigt” tydliggörs att lagen ska tillämpas subsidiärt i förhållande till bestämmelserna om erkännande i 5 kap. lag. Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.4. Den motsvarar föreslagna 7 § lagen om 2000 års . I paragrafen tydliggörs att tingsrätten får förklara det utländska avgörandet helt eller delvis gällande. Det utländska avgörandet kan innehålla flera ställningstaganden. Det kan vara så att förutsätt- ningar för erkännande bara finns i vissa avseenden. Det kan också vara så att ansökan endast gäller någon av de frågor som prövats i det utländska avgörandet. Avgörandet får då erkännas endast i aktuell del. Tingsrätten får beakta detta ex officio eller på en parts begäran. Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 16.2.5. Innehållsmässigt överensstämmer paragrafen med de upphävda be- stämmelserna i 5 kap. 1 § andra och tredje styckena lag, dock att godmanskap nu uttryckligen regleras i lagtexten. Språkliga ändringar har gjorts. 9–11 §§ Paragraferna motsvarar de tidigare 5 kap. 5–7 §§ lag och ut- redningens överväganden finns i avsnitt 16.2.5. Språkliga ändringar har gjorts. Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt 6.2. Motsvarande gäller (7 kap. 6 § lag).8 I paragrafen införs det en bestämmelse som anger lags förhållande till lagen om 2000 års . Enligt 1 § sist- nämnda lag gäller konventionen som svensk lag. lag gäller inte om något annat följer av lagen om 2000 års . 8 Jämför kommentaren till 7 kap. 6 § lag i prop. 2011/12:85, s. 64. Det innebär att en bestämmelse lag blir tillämplig först sedan det har konstaterats att det inte finns någon bestämmelse som är tillämplig i lagen om 2000 års . Mellan de nordiska länderna gäller konventionen av mellan , , , och inne- hållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap framför (artikel 49 ). har införlivat kon- ventionen genom förordning och lag, som alltså gäller före lagen om 2000 års . Utredningens överväganden finns i avsnitt 18.2.2. Av den första punkten följer att lagen träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. Den andra punkten gäller bestämmelsen i 5 kap. 1 § som reglerar svenska domstolars behörighet att ta upp frågor om godmanskap, förvaltarskap och upphävande av en i ett annat land beslutad omyn- digförklaring för en svensk medborgare samt upphörande av ett i anordnat godmanskap eller förvaltarskap för en utländsk medborgare om motsvarande skyddsåtgärd därefter har vidtagits i ett annat land. Den nämnda bestämmelsen medför att den behörig- het som svensk domstol hade i en fråga som anhängiggjorts före ikraftträdandet inte går förlorad. Den tredje punkten innebär att ett ärende som har anhängig- gjorts före ikraftträdandet ska prövas enligt äldre bestämmelser. Den nya bestämmelsen om tillämplig lag i 5 kap. 2 § ska alltså inte tillämpas på ärenden som tagits upp enligt äldre bestämmelser. Den fjärde punkten innebär att bestämmelserna i fråga om erkän- nande i 5 kap. 3–7 §§ inte ska tillämpas i förhållande till åtgärder som har vidtagits i ett annat land före ikraftträdandet. 20.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade Beslut om boende för en vuxen enligt Paragrafen är ny och utredningens överväganden finns i avsnitt- en 13.4.3 och 16.3. I paragrafen anges förutsättningarna för kommunens godtag- ande av en myndighet i en annan fördragsslutande stats beslut om ett boende för en vuxen på en institution här i landet. Den ut- ländska myndigheten ska först samråda med den kommun där den vuxne avses få ett boende (artikel 33 ). Det är också denna kommun som ska pröva en begäran från den utländska myndigheten om att den vuxne ska få en insats i form av ett boende här i landet. Den aktuella paragrafen ska således tillämpas när den vuxne fortfarande befinner sig utomlands och syftar till att säkerställa att det boende som den utländska myndigheten över- väger i är lämpligt och i övrigt genomförbart. Kommunens godtagande är en förutsättning för att åtgärden ska kunna genom- föras. Bestämmelsen är endast tillämplig vid placeringar som görs med stöd av artikel 33 . Med uttrycket ”vuxen” avses en person som har fyllt . Första punkten anger att det ska ligga i den vuxnes intresse att få ett boende i , särskilt med beaktande av hans eller hennes anknytning till , och att den vuxne inte motsätter sig boen- det. De omständigheter som är av intresse vid bedömningen är om det finns kontakter med föräldrar, släktingar eller andra närstående i , liksom om den vuxne har sin etiska eller kulturella bakgrund här i landet. Den vuxnes möjligheter att tala det språk som används på den institution där han eller hon avses få ett boende är också en omständighet som ska beaktas. En förutsätt- ning för att kommunen ska kunna bedöma om det ligger i den vuxnes intresse att få ett boende här i landet är att den utländska myndigheten i den utredning som har överlämnats till kommunen redovisar bland annat på vilket sätt den vuxne har anknytning till . En annan omständighet av betydelse vid bedömningen är att den vuxne inte motsätter sig boendet. I kravet ligger att den vuxne, om det är möjligt, ska få tillfälle att yttra sig. När kom- munen tar ställning till vad som ligger i den vuxnes intresse, måste alla omständigheter beaktas. Den tid den vuxne har rätt att stanna i enligt utlänningslagen är också att beakta vid ställnings- tagandet till om en insats ligger i den vuxnes intresse.