sou · H3B382 · 2015-10-07 00:00:00 — Bidrag från hemkommunen till fristående förskoleklass, grundskola och grundsärskola regleras i 9 kap. 19–21 §§, 10 kap. 37–39 §§ respektive 11 kap. 36–38 §§ skollagen. Hemkommunen ska lämna bidrag till huvudmannen för varje elev vid en fristående förskoleklass, grundskola eller särskola. Bidraget består av ett grundbelopp och i vissa fall ett tilläggsbelopp. Grundbeloppet avser ersättning för undervisning, lärverktyg, elevhälsa, måltider, administration, mervärdesskatt och lokalkostnader. Grundbeloppet ska bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till den egna förskoleklassen, respektive särskolan. Bidraget är alltså oberoende av den fristående skolans kostnader. Det är de grunder som hemkommunen tillämpar vid fördelning av resurser för den egna skolan som avgör hur stort bidraget ska vara (likabehandlingsprincipen). Närmare bestämmelse om de kostnader som ingår i grundbeloppet finns i 14 kap. skolförordningen (2011:185). Vad gäller ersättning för administrativa kostnader och mervärdesskatt har man emellertid gjort ett avsteg från likabehandlingsprincipen (se bl.a. prop. 2008/09:171 s. 38). Av 14 kap. 4 § i förordningen följer att ersättning för administrativa kostnader schablonmässigt ska beräknas till och för mervärdesskatt till av det grundbelopp som beslutas. Tilläggsbelopp ska lämnas för elever som har ett omfattande behov av särskilt stöd eller ska erbjudas modersmålsundervisning (se 9 kap. 21 §, 10 kap. 39 § och 11 kap. 38 § skollagen). Bidrag till fristående gymnasieskolor och gymnasiesärskolor består av ett grundbelopp och i vissa fall ett tilläggsbelopp. Hemkommunen ska lämna bidrag för varje elev på ett program vid en fristående gymnasieskola där huvudmannen fått godkännande från Skol- Bidrag från hemkommunen till fristående gymnasie- och gymnasiesärskola regleras i 16 kap. 52–55 §§, 17 kap. 31–36 §§ samt 19 kap. 45–48 §§ skollagen. Grundbeloppet ska ge ersättning för undervisning, lärverktyg, elevhälsa, måltider, administration, mervärdesskatt och lokalkostnader. För utbildning på sådana nationella program och nationella inriktningar som hemkommunen erbjuder, i egen regi eller i samverkan med en annan huvudman, ska grundbeloppet bestämmas efter samma grunder som kommunen tillämpar vid fördelning av resurser till det programmet eller den inriktningen (likabehandlingsprincipen). För utbildning på sådana nationella program och nationella inriktningar i gymnasieskolan som hemkommunen inte erbjuder ska grundbeloppet i stället bestämmas efter den s.k. riksprislistan. fastställer i riksprislistan det belopp en elevs hemkommun som inte erbjuder utbildningen ska betala till en huvudman för en fristående gymnasieskola eller gymnasiesärskola. Tilläggsbelopp ska lämnas för elever som har ett omfattande behov av särskilt stöd eller ska erbjudas modersmålsundervisning. I 13 kap. gymnasieförordningen (2010:2039) finns det närmare bestämmelser om bidrag till enskilda huvudmän för dessa skolformer. Vad gäller ersättning för administrativa kostnader och mervärdesskatt har man emellertid även här gjort ett avsteg från likabehandlingsprincipen (se bl.a. prop. 2008/09:171 s. 38). Av 13 kap. 3 § framgår att ersättning för administrativa kostnader ska schablonmässigt beräknas till och för mervärdesskatt till av det grundbelopp som beslutas. I 26 kap. skollagen finns bestämmelser om tillsyn, statlig kvalitetsgranskning och nationell uppföljning och utvärdering. Med tillsyn avses i skollagen en självständig granskning som har till syfte att kontrollera om den verksamhet som granskas uppfyller de krav som följer av lagar och andra föreskrifter. I tillsynen ingår att fatta de beslut om åtgärder som kan behövas för att den huvudman som bedriver verksamheten ska rätta fel som upptäckts vid granskningen (26 kap. 2 §). Den vars verksamhet står under tillsyn eller vars verksamhet ska genomgå en statlig kvalitetsgranskning enligt skollagen är skyldig att på tillsynsmyndighetens begäran lämna upplysningar samt tillhandahålla handlingar och annat material som behövs för tillsynen (26 kap. 7 och 22 §§). Alla huvudmän, såväl offentliga som enskilda, för utbildning eller annan verksamhet som är föremål för nationell uppföljning och utvärdering ska till lämna uppgifter som behövs för denna (26 kap. 25 §). Närmare föreskrifter om uppgiftsskyldigheten finns i förordningen (1992:1083) om viss uppgiftsskyldighet för huvudmännen inom skolväsendet m.m. och i föreskrifter om uppgiftsinsamling från huvudmännen inom skolväsendet m.m. (SKOLFS 2011:142 och SKOLFS 2011:156). Kommuners rätt till insyn I skollagen finns bestämmelser om lägeskommunens rätt till insyn i fristående skolor för de skolformer där Skolinspektionen prövar frågan om godkännande och utövar tillsyn, dvs. förskoleklass, grundskola, fritidshem kopplat till en fristående grundskola, grundsärskola, gymnasieskola och gymnasiesärskola. Bestämmelserna är identiskt utformade för samtliga dessa skolformer. Den kommun där den fristående skolan är belägen har rätt till insyn i verksamheten (se t.ex. 10 kap. 41 §). Bestämmelsen om kommuners insyn i en fristående skolas verksamhet infördes . I förarbetena till insynsbestämmelsen angavs flera skäl till den då nya bestämmelsen, bl.a. att möjligheten till insyn var en förutsättning för att kommunen skulle kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. Den kommunala insynen innebar också en garanti för att offentliga medel för utbildning användes för avsett ändamål. Regeringen ansåg vidare att fristående skolor som fick offentligt stöd var skyldiga att delta i den kommunala uppföljningen och utvärderingen av skolan i den utsträckning som lägeskommunen fann nödvändig, vilket i sin tur skulle ses som ett stöd för elevernas rätt till en likvärdig utbildning. Regeringen anförde vidare att kommunens insyn inte skulle ha samma genomgripande karaktär som den tillsyn som då utövade (se prop. 1995/96:200 s. 65–66, 82–83). Behovet av insynsbestämmelser har ändrats som en följd av de bestämmelser om bidrag till fristående verksamheter som gäller . beräknades kommunens bidrag till den enskilde huvudmannen med hänsyn till elevernas behov och skolans åtagande. är det principen om lika villkor som styr. Hemkommunens bidrag till huvudmännen för fristående skolor ska som nämnts beräknas efter samma principer som kommunerna använder vid fördelning av resurser till de egna skolorna i respektive skolform. I samband med att den nu gällande skollagen infördes togs den skyldighet som kommunerna tidigare haft att inkludera de fristående skolorna i sin uppföljning och utvärdering bort. Med hänsyn till de ändrade bestämmelserna i skollagen ifrågasatte bl.a. Lagrådet behovet av bestämmelsen om kommunernas rätt till insyn i de fristående skolorna. I sitt yttrande över förslaget till skollagen anförde Lagrådet att det var oklart hur en kommun som ville hävda sin rätt till insyn i en skolenhet med enskild huvudman skulle kunna göra detta då några befogenheter inte tycktes följa med paragrafen. Lagrådet kritiserade även att det inte heller var klart hur insynsbestämmelsen förhöll sig till bestämmelserna om tillsyn i 26 kap. Slutligen framhöll Lagrådet att även om bestämmelsen hade fått avsedd utformning, det kunde ifrågasättas om den alls behövdes (se prop. 2009/10:165 s. 1318). Regeringen instämde i Lagrådets uppfattning att behovet av en bestämmelse om insyn minskat betydligt genom de ändrade bidragsreglerna. Regeringen ansåg emellertid att det inte fanns tillräckliga skäl att helt ta bort regleringen av insyn i fristående verksamheter. Med insyn i verksamheten avsågs enligt regeringen att kommunen fortlöpande ska hålla sig informerad om hur verksamheten vid den fristående skolan utvecklas. Rätten till insyn innebar dock inte någon rätt för kommunen att göra påpekanden gentemot den fristående skolan. Regeringen bedömde vidare att det var viktigt att ha kvar bestämmelsen för att tillförsäkra allmänhetens behov av insyn. Det saknades enligt regeringen numera skäl för kommunen att t.ex. kunna ta del av en fristående skolans räkenskaper för att kunna göra en rättvis bedömning av skolans bidragsbehov. Vid utövandet av insynsrätten skulle kommunerna ta hänsyn även till annan lagstiftning än skolförfattningarna, t.ex. bestämmelserna om tystnadsplikt. också att kommunerna ska undvika att begära ut handlingar och uppgifter som omfattas av sekretess eller av annat skäl inte bör lämnas ut (se prop. 2009/10:165 s. 384 och 746). antog regeringens förslag med vissa redaktionella ändringar. Regeringen föreslog i propositionen Villkor för fristående skolor m.m. (prop. 2013/14:112) att skollagens insynsbestämmelser skulle förtydligas. Enligt förslaget skulle kommunernas insynsrätt preciseras och begränsas till sådan insyn som kommunen måste ha för att kunna fullgöra sina skyldigheter enligt skollagen och för att tillgodose allmänhetens behov av insyn (9 kap. 22 § m.fl.). Kommunen skulle få den insyn och information som krävdes för att den skulle kunna uppfylla sitt övergripande och yttersta ansvar för att elever i kommunen erbjuds utbildning ifrån förskoleklass till vuxenutbildning. Insynsbestämmelserna skulle också säkerställa allmänhetens behov av information om den fristående skolan, t.ex. vid skolval. Insynsrätten skulle också säkerställa att kommunerna vid behov fick sådan information som krävdes för att de ska kunna fullgöra sin informationsskyldighet gentemot vårdnadshavarna (se 29 kap. 19 § skollagen). Regeringen ansåg vidare att det behövdes en förbättrad information till allmänheten inför val av skola. Regeringen har gett i uppdrag att bygga upp och administrera ett nationellt informationssystem för alla skolor som möjliggör jämförelser mellan dem. Genom 29 kap. 19 a § skollagen regleras en skyldighet för en huvudman för förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola eller gymnasiesärskola att till lämna sådana uppgifter om verksamhetens organisation och ekonomiska förhållanden som behövs för allmänhetens insyn (prop. 2013/14:112 s. 53 och 54). beslutade i enlighet med regeringens förslag, med vissa redaktionella ändringar (bet. 2013/14 UbU22, rskr. 2013/14:357, SFS 2014:903). De beslutade ändringarna i skollagen trädde i kraft . 3.6Associationsrätt och bestämmelser om enskilda näringsidkare Bestämmelser om aktiebolag finns i aktiebolagslagen (2005:551, ABL). Ett aktiebolag är en associationsform som kännetecknas av att delägarna i bolaget inte har något personligt betalningsansvar för bolagets förpliktelser (1 kap. 3 §). Ett aktiebolag bildas av en eller flera fysiska eller juridiska personer (2 kap. 1 §). Stiftarna ska, enligt vad som närmare anges i ABL upprätta en s.k. stiftelseurkund som bl.a. ska ange hur mycket som ska betalas för varje aktie och uppgift om funktionärer i aktiebolaget. Stiftelseurkunden ska också innehålla en bolagsordning. I bolagsordningen anges bl.a. vilket namn och vilken verksamhet företaget ska ha (3 kap. 1 §). Ett aktiebolag kan vara antingen privat eller publikt. Den största skillnaden mellan dessa är att endast publika aktiebolag får vända sig till allmänheten för att skaffa kapital (1 kap. 7 §). Aktiebolaget ska registreras hos och blir i och med registreringen en juridisk person (2 kap. 22 och 25 §§). Därmed får bolaget rätt att förvärva rättigheter, ta på sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter. Aktiebolaget är ingående reglerat i ABL. Där finns regler om bl.a. organisation och beslutsfattande, aktiekapital, minoritetskydd för aktieägare, firmateckningsrätt, vinstutdelning, kapitalskydd och upplösning av aktiebolag. ABL innehåller även regler om koncerner (t.ex. 1 kap. 11 §). Huvudregeln är att en koncern föreligger om ett svenskt moderbolag innehar mer än hälften av rösterna för samtliga aktier eller andelar i en annan, svensk eller utländsk, juridisk person (dotterbolag). Efter varje räkenskapsår ska aktiebolaget upprätta och till sända in sin årsredovisning samt offentliggöra den enligt bestämmelserna i årsredovisningslagen (6 kap. 1 och 2 §§ bokföringslagen [1999:1078], BFL). Bestämmelser om hur en årsredovisning ska upprättas och vad den ska innehålla finns i 2−6 kap. årsredovisningslagen (1995:1554, ÅRL). Bestämmelser om offentliggörande finns i 8 kap. samma lag. Huvudregeln i ABL är att ett aktiebolag ska ha minst en revisor. Privata aktiebolag får dock i bolagsordningen ange att bolaget inte ska ha någon revisor (9 kap. 1 § ABL). Bestämmelser om handelsbolag finns i lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag, HBL. Ett handelsbolag föreligger om två eller flera har avtalat att gemensamt utöva näringsverksamhet i bolag och bolaget har förts in i handelsregistret (1 kap. 1 §). Ett handelsbolag är en juridisk person (1 kap. 4 §). I ett handelsbolag är bolagsmännen personligt och solidariskt ansvariga för bolagets förpliktelser (2 kap. 20 §). Varje bolagsman i ett handelsbolag har både en ekonomisk rätt (2 kap. 6 och 8 §§ m.fl.), som t.ex. rätt till del i vinst, och en rätt att delta i förvaltningen av bolaget (2 kap. 3 §), och typiskt sett även firmateckningsrätt (2 kap. 17 §). Bolagsmännen kan dock komma överens om annat (2 kap. 1 §). Varje handelsbolag är bokföringsskyldigt (2 kap. 1 § BFL). Den årliga bokföringen ska avslutas med antingen ett årsbokslut, som inte är offentligt, eller årsredovisning, som är offentlig (6 kap. 1 och 2 §§ BFL). Ett handelsbolag är skyldigt att ha en årsredovisning under vissa angivna villkor, t.ex. om minst en av delägarna är juridisk person eller om handelsbolaget är av viss storlek och har viss omsättning (6 kap. 1 § BFL). Av de handelsbolag som är skyldiga att ha årsredovisning är det endast handelsbolag som uppfyller vissa villkor som måste ha en revisor, t.ex. ska medelantalet anställda under vart och ett av ha uppgått till mer än tre eller också ska bolagets redovisade nettoomsättning för vart och ett av ha uppgått till mer än (2 § revisionslagen [1999:1079]). Mindre handelsbolag, i vilka den årliga nettoomsättningen normalt uppgår till högst och som inte är skyldiga att upprätta årsredovisning, får upprätta årsbokslut i förenklad form (6 kap. 3 § BFL). Dessa behöver inte ha någon revisor. En särskild form av handelsbolag är kommanditbolag. HBL gäller också för kommanditbolag, om inte annat angetts i lagen. Det utmärkande för ett kommanditbolag är att en eller flera – men inte alla – bolagsmän har förbehållit sig att inte svara för bolagets förbindelser med mera än han eller hon har satt in eller åtagit sig att sätta in i bolaget. En begränsat ansvarig bolagsman kallas kommanditdelägare och denne svarar endast med sin kapitalinsats medan en obegränsat ansvarig bolagsman kallas komplementär (1 kap. 2 §). Både fysiska och juridiska personer kan vara bolagsmän. Alla bolagsmän får inte vara kommanditdelägare (3 kap. 2 §). I och med registreringen blir kommanditbolaget en juridisk person. Bestämmelser om ekonomiska föreningar finns i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar, EFL. En ekonomisk förening ska ha till ändamål att främja medlemmarnas ekonomiska intressen genom ekonomisk verksamhet som medlemmarna deltar i (1 kap. 1 §). Den ekonomiska föreningen ska registreras hos och blir en juridisk person i och med registreringen (1 kap. 2 §). En ekonomisk förening ska ha minst tre medlemmar. Både fysiska och juridiska personer kan vara medlemmar. De ska anta stadgar samt välja en styrelse och revisor (2 kap. 1 §). Varje medlem ska betala en insats till föreningen och eventuella avgifter (2 kap. 2 §). Medlemmarna i en registrerad ekonomisk förening är inte personligt betalningsansvariga för föreningens skulder utöver insatsen. EFL innehåller därutöver bestämmelser om bl.a. beslutsfattande och minoritetsskydd i ekonomiska föreningar, firmateckningsrätt och upplösning av föreningen. En ekonomisk förening ska ha minst en revisor (8 kap. 1 §). En ekonomisk förening är bokföringsskyldig (1 kap. 2 §, 2 kap. 1–5 §§ samt 6 kap. 1 § BFL). När ett räkenskapsår är slut ska föreningen avsluta bokföringen med en årsredovisning och offentliggöra den enligt bestämmelserna i (6 kap. 1 och 2 §§ BFL). Offentliggörande avseende ekonomiska föreningar ska göras genom att kopior av handlingarna hålls tillgängliga för alla som är intresse- Efter särskilt föreläggande av ska bestyrkta kopior av handlingarna ges in dit. Sådant föreläggande ska utfärdas när någon begär det (8 kap. 3 § ÅRL). Föreningar som uppfyller vissa villkor, exempelvis att medelantalet anställda under vart och ett av uppgick till mer än 50 och att den redovisade nettoomsättningen för vart och ett av uppgick till mer än , är skyldiga att ge in handlingarna till även om något föreläggande inte har utfärdats (6 kap. 1 § och 8 kap. 3 § BFL). Ideella föreningar regleras inte i lag. Av praxis följer dock att stadgar som reglerar föreningens namn, syfte och beslutsgång samt tillsatt styrelse är förutsättningar för att en ideell förening ska vara juridisk person. Föreningen behöver inte vara registrerad hos någon myndighet för att vara juridisk person. Enskilda medlemmar har normalt inte något personligt ansvar för föreningens skulder eller andra förpliktelser. Ideella föreningar kan, baserat på deras syfte och verksamhet, indelas i tre grupper. En ideell förening kan ha ett ideellt syfte, t.ex. välgörenhet, och bedriva endast icke ekonomisk verksamhet. En ideell förening kan också ha ett ideellt syfte och bedriva ekonomisk verksamhet, t.ex. en idrottsklubb som bedriver verksamhet som består i caférörelse. En ideell förening kan slutligen ha till syfte att gynna sina medlemmars ekonomiska intressen utan att bedriva ekonomisk verksamhet, t.ex. fackföreningar (S. , Associationsrätten en introduktion, 5 u., 2014, s. 93–94). En ideell förening är bokföringsskyldig om föreningen har tillgångar som överstiger en och eller bedriver näringsverksamhet (2 kap. 2 § BFL). Föreningen är skyldig att upprätta en årsredovisning när den når upp till mer än ett av följande gränsvärden under vart och ett av , nämligen mer än 50 anställda i medeltal, mer än i redovisad balansomslutning eller mer än i redovisad nettoomsättning (6 kap. 1 § första stycket BFL). de ideella föreningar som är skyldiga att upprätta årsredovisning måste ha revisor (2 § revisionslagen). Bestämmelser om stiftelser finns i stiftelselagen (1994:1220). bildas genom att egendom enligt ett förordnande av en eller flera stiftare avskiljs för att varaktigt förvaltas som en självständig förmögenhet för ett bestämt ändamål (1 kap. 2 §). eller en förvaltare har ansvaret för förvaltningen. har således inga ägare eller medlemmar. är en juridisk person. För en stiftelses förpliktelser svarar endast stiftelsens tillgångar (1 kap. 4 §). ska registreras i stiftelseregister (10 kap. 1 §). Undantag finns för familjestiftelser. I BFL finns bestämmelser om när en stiftelse är bokföringsskyldig och om den ska avsluta den löpande bokföringen med en årsredovisning eller med ett årsbokslut. Stiftelser är bokföringsskyldiga bl.a. om värdet av tillgångarna överstiger en och eller om den bedriver näringsverksamhet (2 kap. 3 § BFL). Stiftelser som inte är bokföringsskyldiga enligt BFL ska fortlöpande föra räkenskaper över belopp som har inbetalats till eller utbetalats av stiftelsen. Räkenskaperna ska avslutas med en sammanställning för varje räkenskapsår. Dokument som används för att bevara räkenskapsinformation ska vara varaktiga och lätt åtkomliga. De ska bevaras fram till och med det sjunde året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades. De ska förvaras i , i ordnat skick och på betryggande och överskådligt sätt. Efter särskilt föreläggande av tillsynsmyndigheten ska en kopia av sammanställningen ges in dit. Sådant föreläggande ska utfärdas när någon begär det. Beslut om föreläggande får förenas med vite. Fråga om utdömande av vite prövas av tillsynsmyndigheten (3 kap. 2 § stiftelselagen). ska ha minst en revisor (4 kap. 1 § stiftelselagen). Enskild näringsverksamhet, eller enskild firma, är en företagsform där en enskild näringsidkare själv är personligt ansvarig för att avtal hålls och skulder betalas. Firmanamnet kan registreras hos registreringsmyndigheten (1 och 2 §§ firmalagen [1974:156]). Det är som är registreringsmyndighet. För att en person ska kunna starta en egen firma krävs att den anmäls för registrering hos och att personen blir godkänd för F-skatt. En fysisk person som bedriver näringsverksamhet är bokföringsskyldig för verksamheten (2 kap. 6 § BFL). Om företaget har en årlig nettoomsättning som uppgår till högst får det upprättas ett så kallat förenklat årsbokslut (6 kap. 3 § BFL). Bestämmelser om fristående skolor infördes med verkan fr.o.m. (prop. 1982/83:1, bet 1982/83:UbU10, rskr. 1982/83:63, SFS 1983:94). Genom författningsändringar som trädde i kraft utvidgades möjligheterna att starta fristående skolor väsentligt genom att allmänna skolor och fristående skolor skulle verka på i princip samma villkor (prop. 1991/92:95, bet. 1991/92:UbU22, rskr. 1991/92:346, SFS 1992:713). Flera ändringar i regelverket har genomförts därefter. Den nuvarande regleringen har redovisats i avsnitt 3. Reformerna har medfört att det finns ett stort antal aktörer som erbjuder utbildning inom det svenska skolväsendet. Verksamheter bedrivs i olika driftsformer. I detta avsnitt redogörs för vissa statistiska uppgifter om friskolesektorn. Underlaget kommer från och . 4.1Omfattningen av fristående skolor Antalet fristående skolor (skolenheter) förändras . Nya skolor tillkommer och andra läggs ner. av samtliga skolor är fristående skolor. /15 fanns det cirka 1 300 fristående skolor. Knappt två tredjedelar av dessa var grundskolor (inkl. förskoleklasser). De fristående gymnasieskolorna stod för knappt en tredjedel. Grundsär- och gymnasiesärskolorna svarade för en mycket liten andel av samtliga fristående skolor. /15 fanns det fristående skolor i 185 av landets 290 kommuner. En majoritet av skolorna fanns i något av de tre storstadslänen , och . Elevantalet varierar , mycket beroende på att födelsetalet varierar mellan åren. /15 var det sammanlagt drygt 1 400 000 elever som gick i förskoleklassen, , grundsärskolan, gymnasieskolan och gymnasiesärskolan. av dessa (230 000 elever) gick i en fristående skola. Av dessa elever gick cirka en halv procent i grundsär- och gymnasiesärskolan. /15 drevs de fristående skolorna av närmare 800 huvudmän. Med huvudman avses den enskilda fysiska eller juridiska person som efter ansökan godkänts som huvudman för en fristående skola. Vissa huvudmän drev flera skolor och utbildning i olika skolformer. Exempelvis drevs samtliga fristående förskoleklasser av en huvudman som också var huvudman för en fristående grundskola. Eftersom grundskolor och gymnasieskolor är klart dominerande inom friskolesektorn begränsas den mer detaljerade statistiken nedan till dessa skolformer. De fristående skolorna varierar i storlek. Enligt en äldre definition som Skolinspektionen använde delades huvudmännen in i små, medelstora eller stora. Med liten huvudman avsågs en enskild huvudman som drev en (1) skola. Som medelstor huvudman räknades de enskilda huvudmän som drev två till sju skolor. Med stor huvudman avsågs de enskilda huvudmän som drev mer än sju skolor. Utredningen har valt att använda sig av dessa definitioner. fanns det närmare 800 enskilda huvudmän för närmare 1 250 grundskolor (inkl. förskoleklasser) och gymnasieskolor. av dessa drev en eller två skolor. De små huvudmännen var klart dominerande. Som figur 4.1 visar drev cirka två tredjedelar av samtliga huvudmän endast en (1) skola, medan ungefär tjugo procent var mellanstora huvudmän och var stora huvudmän. Figur 4.1 Antal huvudmän efter antal skolor, /15 Källa: Skolinspektionen, . Beträffande elevantalet varierade skolorna i storlek, se figur 4.2. Det vanligaste var att en skola hade mindre än 100 elever, cirka en tredjedel av samtliga fristående grund- och gymnasieskolor var av denna storlek.