sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Av särskild betydelse blir vid detta förhållande tillförlitligheten av vad i tingsrätten anfört om de centrala delarna av hän- delseförloppet. Hovrätten gör i detta avseende följande bedömning. lämnade under utredningen olika och motstridiga uppgifter om det mord han erkände, som mordplats, mordvapen och tillvägagångssätt. Som också åklagaren anfört kan det dock inte anses framgå av tingsrättens dom och protokoll att olika uppgifter redovisades för tingsrätten i en sådan utsträckning att tings- rätten, vid bedömningen av tillförlitligheten av hans uppgifter, fullt ut hade möjlighet att beakta hur dessa uppgifter utvecklats och förändrats under utredningens gång. Det innebär att det kan antas att tingsrättens tillförlitlighetsbedömning skulle ha kunnat påverkas av ytterligare in- formation om olika uppgifter i dessa avseenden under förundersökningen. Detsamma måste, som också åklagaren påpekat, antas gälla information om hur berättelse om den in- ledande kontakten med Yenon och hur dennes packning hante- rades växt fram och ändrats. Hovrätten tar därutöver särskilt fasta på följande omständigheter. Av vad som framkommit i resningsärendet får anses framgå att den av tingsrätten redovisade uppfattningen att med hög grad av tillförlitlighet beskrivit Yenon klädsel inte är en rättvis- ande sammanfattning av uppgifter om denna under förundersökningen. I ljuset av vad åklagaren anfört framstår uppgift om en kniv i sameslöjd, vilken tingsrätten särskilt beaktat, som mindre betydelsefull än vad tingsrätten utgått ifrån. Eftersom tingsrätten uttryckligen beaktade att pekat ut ett armbandsur som var snarlikt det verkliga, måste det antas att tingsrättens bedömning hade kunnat påverkas om tingsrätten fått reda på att under hela förundersökningen beskrivit klockan på ett helt annat sätt än den han valde vid konfrontationen. Enligt hovrättens bedömning utgör vidare den omständigheten att det rättsmedicinska utlåtandet inte redovisades i förundersökningen eller ens överlämnades till försvaret ett förhåll- ande som, åtminstone i efterhand, kan kritiseras (jfr 23 kap. 4 § rätte- gångsbalken och JO 2007/08 s. 100 och 134). Utlåtandet kunde ha haft betydelse för tingsrättens bedömning, åtminstone på det sättet att de båda utlåtandena tillsammans illustrerar att man, beroende på hur man tolkar de skilda uppgifter lämnat under förundersök- ningen, kan komma till olika slutsatser. Även om slutsatser av detta slag, som ovan angivits, måste göras med försiktighet måste vad som framkommit i resningsärendet sägas leda till att den allmänna tillförlitligheten av uppgifter och särskilt tillförlitligheten av uppgifterna om de centrala delarna av händelseförloppet påverkats negativt. Med beaktande av det bevisläge som förelåg i målet är vad som framkommit sammantaget sådant att det enligt hovrättens mening väcker tvivel om skuld till det brott som han dömts för. Med hänsyn också till att dömts för ett mycket allvarligt brott får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om ansvar för brottet. Resning bör därför beviljas. 8.5Falu tingsrätts frikännande dom Sedan resningsbeslutet meddelats lade chefsåklagaren ned åtalet mot med motiveringen att en fällande dom inte längre kunde förväntas utifrån det nuvarande bevisläget. yrkade frikännande dom. I dom ogillade tingsrätten, lagmannen , åtalet och anförde bland annat att hovrättens beslut att bevilja resning i målet och förordna att det skulle återupptas vid tingsrätten måste anses innebära att åklagaren, trots ordalydelsen i 20 kap. 9 § första stycket , hade möjlighet att lägga ner åtalet. 8.6Kommissionens iakttagelser och bedömningar 8.6.1Brottsutredningens och förhörens genomförande Vid de första förhören uppmanade att berätta spontant om händelsen. Det gjorde men berättelsen var varken stabil eller sammanhängande utan förändra- des väsentligt under utredningens gång. Från början uppgav att han hade haft en medgärningsman. Efter några förhör berättade han i stället att han hade varit ensam. Slutligen återkom medgärningsmannen i hans berättelse. frå- gade i samband med det om han avsåg MA, vilket i ett senare förhör bekräftade. Hans uppgifter har vidare förändrats vad gäller var och när de träffade Yenon , vart han fördes, vilket våld som utövades mot honom och med vilka redskap, var våldet utövades och var han dog, hur kroppen placerades och vad som hände med hans tillhörigheter. Uppgifterna har ofta varierat under ett och samma förhör. Trots att de centrala uppgifterna i händelseförloppet genom- gående förändrades och ofta lämnade uppgifter som motsades av utredningen förefaller det som att inte i tillräcklig omfattning konfronterades med detta. En anledning till att inte behövde förklara de felaktiga uppgifterna kan ha varit att under brottsutredningarna förmed- lade att han hade svårt att minnas och berätta om morden och att han i vissa fall medvetet sade fel för att ”tygla sin ångest”. Sådana felaktiga uppgifter kallade han för ”medvetna avvikelser”, se avsnitt 13.1 och 13.2.2. under den aktuella förundersök- ningen frågade om uppgifter var någon form av medveten avvikelse från sida. Det kan noteras att förhörsledarna hade en annan inställning till vilken betydelse ändrade uppgifter under utredningens gång hade i förhållande till MA än i förhållande till . I förhören med MA upplystes han om att hans trovärdighet minskade i och med att han lämnade olika utsagor bland annat om relationen till . I några fall, där uppgifter vederlagts av tekniska fynd, har förhörsledaren och åklagaren underrättat om felaktigheter och föreslagit alternativ som stämde med utred- ningen. Detta har fått att anpassa sina uppgifter. Som exempel kan nämnas när berättade för att uppgiften om att packningen hade lämnats på brottsplatsen inte stämde, varvid änd- rade sig och i stället uppgav att medgärningsmannen hade tagit hand om den. Detsamma gäller den skogsbilvägen som berättade att han hade kört sju–på. Efter att upplyst honom om att han tidigare hade sagt att han hade kört ungefär lika långt som i ett annat ärende, där han hade kört en kilometer, kortade ned körsträckan väsentligt. upplyste också om att han vid vallningen hade placerat fynd- platsen på fel sida om vägen, vilket sedan justerade i de efterföljande förhören. Genom ledande frågor från , kring det som beskrev som ett vedträ, berättade han mot slutet av utredningen om en träpåk utan bark. Genom att upprepa och återkomma till vissa detaljer i berättelse och lämna andra helt därhän, kan ha uppfattat det som att förhörsledarna betonade för honom vilka uppgifter som var väsentliga för utredningen. Detta gällde även uppgifter där hade uttryckt sig mycket vagt eller på ett annat sätt än hur förhörsledaren tolkade uppgiften. Som exem- pel kan nämnas hur uppgiften om glasögonen växte fram genom frågor från , trots att det är tveksamt om verkligen kommenterade glasögonen på det sättet och med den betydelsen som gjorde gällande i för- hören som följde rekonstruktionen . Av förhören framgår också att genom frågor kommit att antyda omständigheter möjligen i syfte att förmå att justera sina uppgifter. Ett sådant exempel rör dödstid- punkten. hade nämligen uppgett att han hade träffat Yenon på och dödat honom . I förhören hade han lämnat varierande uppgifter om tidpunkten för mötet och angett såväl lördag, som alternativa dagar. Den sista kända iakttagelsen av Yenon gjordes på den 5 eller (söndag eller måndag). Av dödsbeviset framgick dock att han hade dött mellan den 8–(onsdag–fredag). Mot bakgrund av att uppgett att han dödat Yenon och vad som i utredningen framkommit om när Yenon senast sågs ställde frågor till om han möjligen hade varit tillsammans med Yenon innan han dog än vad han tidigare uppgett. Trots frågor om detta gick det utifrån uppgifter av händelseförloppet inte att få någon förklaring till Yenon förehavanden från den sista iakttagelsen av honom fram till den tidpunkt då han sannolikt avled. Detta påverkade hur gärningsbeskrivningen utfor- mades, se även nedan 8.6.3. Vid sakkonfrontationsförhöret fick titta på tio armbandsur, varav ett hade tillhört Yenon . pekade inte ut Yenon armbandsur utan ett annat. Förundersökningsprotokollet innehåller enbart fotografiet på den klocka som pekade ut och inte på de övriga nio klockorna. Det framgår således inte av protokollet om någon av de klockor som visades för motsvarade den beskriv- ning av Yenon klocka som han hade lämnat innan konfronta- tionen. Det går inte heller av förundersökningsprotokollet att dra några slutsatser när det gäller likheten mellan den utpekade klockan och Yenon klocka. Det sätt som förundersökningsproto- kollet har utformats på innebär i detta avseende en brist som gör värdet av utpekandet svårbedömt. Under förundersökningen gjorde och en genomgång och analys av det kriminaltekniska materialet och fick därigenom en bild av händelseförloppet när Yenon mördades, se ovan 8.2.3. Efter den första rekonstruktionen med gjorde de en kriminalteknisk analys av hans uppgifter och agerande som visade på stora avvikelser från deras första analys av ett troligt händelseförlopp. En liknande kriminal- teknisk analys gjorde de efter rekonstruktionen som visade att redogörelse då hade närmat sig deras första analys av händelseförloppet. Både och arbetade i brottsutredningen med kriminaltekniska frågor men hade såvitt framkommit inte fått något särskilt uppdrag från att göra dessa analyser. hade dock fått del av deras synpunkter och analyser, men valde att inte ta med det materialet i förundersökningsprotokollet. Att analyserna genomförts har i stället framkommit i samband med resningsprocessen. Att kriminaltekniskt utredningsmaterial, som får anses vara relevant för utredningen, inte tas med i förundersök- ningsprotokollet måste anses vara en brist. Det har framkommit att utredarna kände till att tog del av vad som rapporterades i media om fallet. Trots den bety- delse det hade för utredningen att lämnade så många kontrollerbara uppgifter som möjligt vidtog åklagaren inte några åtgärder för att begränsa tillgång till massmedia och externa kontakter. Det var till exempel känt för utredarna att hade kontakt med MS, vars uppgifter hade betydelse för utredningen. MS ändrade dessutom sina uppgifter under utredning- ens gång på ett sådant sätt att hon senare delvis kunde bekräfta uppgifter genom att säga att hon mindes att hon sett en ryggsäck och kängor vid den aktuella tiden. har vid möte med kommissionen uppgett att ett häktnings- beslut inte hade gynnat vilja att berätta och att det dessutom, på grund av utredningarnas omfattning, hade blivit en allt för lång häktningstid. Med tanke på att redan var föremål för tvångsvård och därigenom begränsad i sin rörelse- frihet ifrågasätter vi inte åklagarens beslut att inte begära häktad, men konstaterar att det därmed inte fanns några egentliga begränsningar i informationstillgång. Detta borde, liksom att det var känt att tog del av vad som rapporterades i massmedia, i högre grad än vad som tycks ha varit fallet ha påverkat åklagarens bedömning av vilken tilltro man kunde ha till uppgifter. Det framgår inte av förundersökningsprotokollet att det gjordes några undersökningar där man jämförde MA:s DNA-profil mot de tekniska fynden. Det får med hänsyn till MA:s betydelse i utred- ningen anses vara en brist. har vid möte med kommissionen uppgett att han och hade en förtroendefull relation. Enligt upplevde han aldrig att han behövde oroa sig inför förhör eller vallningar eftersom han visste att han skulle få hjälp med att få uppgifterna rätt. Under pågående förundersökningar förmedlade dessutom , enligt , vid några till- fällen uppgifter från förundersökningen till om gjorda fynd eller andra faktiska omständigheter som inte tidigare hade berättat om. Enligt hände det även att förmedlade sådana uppgifter till för att i terapin skulle kunna bearbeta uppgifterna där. uppfattning är dock att i grunden ville väl och att agerade i enlighet med instruktioner för hur utredningsarbetet skulle gå till. har dock tillbakavisat påståendet att han förmedlade uppgifter och har uppgett att han inte gav några sådana instruktioner. Inför vallningen på fyndplatsen fick ta del av kartor över det aktuella området och fick därigenom en möjlighet att lokalisera fyndplatsen i förväg. Eftersom vallning- ens huvudsakliga syfte var att skulle peka ut platsen där kroppen hade lämnats kan förfarandet ifrågasättas. Därtill kommer att det varken av den redigerade eller oredigerade vall- ningsfilmen framgår att över huvud taget pekade ut skogsbilvägen vid vallningen. Med hänsyn till hur beskrivit skogsbilvägens geografiska läge under förhören kan det ifrågasättas om man enbart utifrån hans beskrivning hade kunnat hitta till fyndplatsen. Genom att studera vallningsfilmen som visa- des för tingsrätten går det inte att se om agerade på något särskilt sätt vid trevägskorsningen på skogsbilvägen. Det enda som framgår är att berättade att pekade åt ett visst håll. Av vallningsfilmerna framgår inte heller att reagerade på något särskilt sätt när fyndplatsen på skogsbilvägen passerades. Intrycket är i stället att han inte omedel- bart kände igen platsen, utan gick fram och tillbaka på skogsbil- vägen innan han stannade upp vid några gula plastband som fanns i skogen på grund av pågående avverkning. Han pekade till slut visserligen ut en plats elva meter från fyndplatsen men på fel sida av vägen. Även vid rekonstruktionen placerade kroppen på fel plats och i fel läge. Han berättade felaktigt vilka föremål som hade blivit kvar på platsen och beskrev klockan på fel sätt. Inte heller händelseförloppet som be- skrev stämde med de aktiviteter som fynden på brottsplatsen pek- ade på. Att kommenterade att figuranten tog av sig sina glasögon när denne skulle lägga sig ned uppmärksammades av och gavs stor betydelse i det efterföljande för- höret. Enligt vår uppfattning verkar dock kom- mentar snarare hängt samman med hur figuranten agerade och att denne hade glasögon på sig, än att glasögonen hade något med mordet på att göra. hade inte heller nämnt några glasögon. Händelsen ledde senare fram till att det hölls ett sakkonfrontationsförhör med där han förevisades bland annat de upphittade glasögonen. Inför rekonstruktionen hade och fått del av och analys av ett troligt händelseförlopp. Genom de inklippta fotona av i den redigerade filmen från rekonstruktionen framställs de ska- dor som uppstått på ett delvis missvisande sätt. Vi har till exempel inte med någon säkerhet kunnat se på videofilmen att han visade ett andra slag som träffade vid vänstra sidan av huvudet, vilket speakerrösten beskrev, och som sedan förtydligades genom det in- fällda fotot där skadans placering angavs. I stället ser det ut som att han på videofilmen visade ett slag som träffade i bakhuvudet. När det gäller uppgifter om träpåkens storlek och utseende framgår det av videofilmerna att måttade den faktiska påkens ungefärliga längd med händerna, sam- tidigt som han frågade om han kunde berätta hur stor träpåken var. hittade sedan direkt en träpinne i rätt längd. Det kan inte uteslutas att agerande bidrog till att hittade en längdmässigt passande trä- pinne. 8.6.3Vad fick tingsrätten veta? Som tidigare påpekats gäller även i detta ärende att den information som vi har om vad som framkom under huvudförhandlingen i huvudsak baseras på vad som antecknats i tingsrättens dom och huvudförhandlingsprotokoll. Vi har därutöver fått viss information vid våra möten med , , och . De har alla berättat att mer information kom fram än vad som kan utläsas av handlingarna. Även om så har varit fallet kan vi efter vår granskning av materialet inte dra någon annan slutsats än att den information som tings- rätten fick om förundersökningen och hur den hade bedrivits var bristfällig. Tingsrätten tycks inte heller i tillräcklig omfattning ha informerats om att det fanns uppgifter i förundersökningen som talade mot som gärningsman. Information som hade kunnat få betydelse för tingsrättens bedömning av skuld har med andra ord inte förmedlats vid huvudförhandlingen. Som exempel på sådant som sannolikt bidragit till att ge dom- stolen en felaktig bedömningsgrund kan nämnas följande. Av tingsrättens dom framkommer att vittnade om att uppgifter varierat under utredningens gång i flera avseenden, till exempel när det gällde tillhyggen och att inledningsvis pekade ut fel sida av vägen. Varken av det förhöret eller i övrigt framgår dock att tingsrätten fick reda på i vilken utsträckning som under förundersökningen hade lämnat olika och motstridiga uppgifter i väsentliga delar av händelseförloppet. Som exempel kan nämnas de olika uppgifterna om förekomsten av en medgärningsman, var och när de träffade Yenon , mordplatsen, tillvägagångssättet vid mordet och hur kroppen placerades. Inte heller framkom i tingsrätten att inför vallningen hade fått se kartor över området. har dessutom berättat att pek- ade ut Yenon skada på vänster sida av huvudet på samma sätt under alla förhör och att ordningsföljden mellan slagen var det- samma , trots att så inte var fallet. Han har vidare berättat att utan påverkan ändrat sina uppgifter, vilket får anses vara en missvisande beskrivning. Tvärtom kände både och till att upp- gifter om till exempel Yenon packning helt ändrades efter att han upplysts om att packningen inte hade återfunnits vid kroppen. beskrev också i vittnesförhöret att hade lämnat uppgifter om ett armbandsur och beskrev den sak- konfrontation som hade ägt rum, vid vilken hade valt en klocka som liknade Yenon . Däremot fick tingsrätten inte reda på att under hela förundersökningen hade beskrivit klockan på ett sätt som helt skilde sig från utseendet på den klocka som han valde vid konfrontationen. lämnade därtill ytterligare nya uppgifter i sam- band med att han hördes i tingsrätten. Bland annat uppgiften om att Yenon fick en blödande skada i pannan när han föll omkull i Ölsta och att det sista slaget utdelades när Yenon låg ned på marken och krampade. Trots att åklagaren visste att uppgifterna var nya, och i viss mån stred mot det rättsmedicinska utlåtandet, upp- märksammades inte tingsrätten på detta. I tingsrätten kunde inte erinra sig att Yenon hade haft en kamera, trots att han tämligen ingående under förundersökningen hade beskrivit detta. Av dödsbeviset framgår att Yenon sannolikt avled mellan den 8–. kom dock under polis- förhören att lämna en rad olika uppgifter om vilken dag Yenon dödades. Detta föranledde åklagaren att utforma gärningsbeskriv- ningen på ett sådant sätt att den omfattade ett längre tidsintervall för när gärningen begåtts, nämligen den 5–, än vad som fanns stöd för i den rättsmedicinska utredningen. Det har genom resningsprocessen framkommit att det rätts- medicinska utlåtande som föredrogs i tingsrätten föregicks av ett annat utlåtande. I det första utlåtandet drogs delvis andra slutsatser om överensstämmelsen mellan de rättsmedicinska fynden och uppgifter under förundersökningen. Varken förekoms- ten av ett tidigare utlåtande eller det förhållandet att slutsatserna blev annorlunda när underlaget för bedömningen begränsades redo- visades för tingsrätten. Det första utlåtandet redovisades inte heller i förundersökningsprotokollet. Vid tingsrättens bedömning kunde även det första utlåtandet ha haft betydelse, åtminstone på sättet att det belyser att man kan komma till olika slutsatser beroende på hur man tolkar uppgifter i förundersökningen och vilka av hans uppgifter som används. Att ett utlåtande avgränsas till vissa frågeställningar eller att underlaget begränsas kan i sig accep- teras men ett sådant tillvägagångssätt bör, bland annat utifrån åkla- garens objektivitetsplikt, öppet redovisas för domstolen. Även om det av utlåtandet framgick vilka förhör det byggde på redovisades inte för tingsrätten att det var känt att ett mer omfattande förhörs- underlag rent faktiskt hade lett till andra slutsatser. Vidare har först genom resningsprocessen framkommit att det under förundersökningen genomfördes kriminaltekniska analyser av uppgifter om händelseförloppet som inte visade på någon större överensstämmelse med den analys av händelse- förloppet som gjorts innan rekonstruktionerna. Analyserna har inte tagits med i förundersökningsprotokollet och har inte heller på annat sätt redovisats för tingsrätten. hördes i tings- rätten men av domen framgår det inte att han berättade om eller fick frågor om dessa analyser. Av det material som vi har tillgång till har vi inte kunnat utläsa annat än att var relativt passiv under såväl för- undersökningen som vid huvudförhandlingen. Han framförde inga invändningar mot förundersökningens genomförande, påtalade skäl till varför erkännande kunde vara falskt eller gjorde rätten uppmärksam på omständigheter eller bevis som inte presen- terades för rätten. har dock vid möte med kom- missionen berättat att han under huvudförhandlingen var aktiv och ifrågasättande, något som även har bekräftat. I enlighet med vad som redovisats ovan, avsnitt 3.2.3, är advoka- tens främsta skyldighet att visa trohet och lojalitet mot sin klient och att tillvarata dennes intressen, utan att främja orätt. Den nega- tiva sanningsplikt som en offentlig försvarare har gentemot dom- stolen innebär dock inte annat än att advokaten inte får lämna eller stödja en uppgift som han eller hon med säkerhet vet är osann. har vid möte med kommissionen uppgett att hans uppfattning var att var skyldig till mordet. I utförandet av försvararuppdraget hade han därmed att utgå från erkännande och företräda med ut- gångspunkt i dennes önskan att bli dömd. Även om det finns ut- rymme för diskussion i fråga om hur lojalitetsplikten bör hanteras i de fall som klienten är exempelvis psykiskt sjuk saknas det därför skäl att kritisera agerande under förundersök- ningen och huvudförhandlingen. När en advokat är ombud i en rättegång är han eller hon även skyldig att iaktta vad och andra författningar om processen föreskriver. Advokaten bör även tillse att gällande regler och föreskrifter följs under förundersökningen och huvudförhand- lingen så att klientens rättigheter tillvaratas på bästa sätt. Det har således funnits utrymme för att bland annat in- vända mot att tingsrätten, trots reglerna om jäv för domstolssak- kunniga, förordnande som domstolssakkunnig, se avsnitt 3.2.4. Någon sådan invändning gjordes inte, tvärtom med- gav att förordnades. Även det kan dock ha varit en följd av överväganden utifrån lojalitetsplikten. borde ha kontrollerat att innehållet i yttrandet av var riktigt innan han föredrog det vid huvudförhand- lingen. Av yttrandet framgår bland annat att som 19-åring hade begått ett lustmordsförsök. Med hänsyn till att det åtal som därvid avsågs, försök till dråp, ogillades av domstolen kan slutsats om att gjort sig skyldig till ett lustmordförsök ifrågasättas. deltog under förundersökningen vid upprättandet av två olika rättsmedicinska utlåtanden om samstämmigheten mellan de rättsmedicinska fynden vid obduktionen och uppgifter om våldsutövningen och vilka skador den medfört. Båda utlåtandena upprättades på uppdrag av . Som framgått ovan under avsnitt 8.2.3 byggde det första utlåtandet på ett bredare underlag då samtliga dittills lämnade uppgifter under förundersökningen ingick. Underlaget till det andra utlåtandet bestod enbart av de uppgifter läm- nat i det sista förhöret och vid den sista rekonstruktionen. Genom att underlaget till det andra utlåtandet begränsades visade slut- satserna i utlåtandet en bättre överensstämmelse mellan uppgifter och de rättsmedicinska fynden än i det första utlåtandet som baserades på ett bredare underlag. Det första ut- låtandet presenterades aldrig för tingsrätten. Med hänsyn till att , genom sin medverkan i det första utlåtandet, kände till att slutsatserna i utlåtandet varierade om underlaget begränsades och vilken betydelse detta hade för ut- redningen skulle det kunna ifrågasättas om han genom att upprätta flera utlåtanden levt upp till kraven på professionalitet och objekti- vitet.