sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Genom fotovisningen fick kännedom om att det hade funnits ett rep på platsen. fick han sedan upprepade frågor om repet och om han eventuellt hade gjort något ytterligare mot hals. inga besked om att han hade använt repet. till- kom den promemoria där förklarade att repet, utifrån vad han kunde minnas, av utredarna hade bedömts legat relativt länge på platsen vid tiden för gärningen. På uppdrag av lämnade och ett yttrande rörande samstämmigheten mellan uppgifter och fynden från den rättsmedicinska utredningen. De enda uppgifter från som skulle bedömas var dock de som han hade lämnat vid demonstrations- förhöret. Flera skador som hade be- rättat om och som inte överensstämde med obduktionsfynden, som den allvarliga nackskadan, benbrott, knivskadorna och att han hade fört in sin näve i hennes slida, skulle därmed inte beaktas. Genom att på detta sätt begränsa och bedömningsmaterial blev slutsatserna i deras utlåtande sannolikt annorlunda än de annars skulle ha blivit. har vid möte med kommissionen uppgett att han och hade en förtroendefull relation. Enligt upplevde han aldrig att han behövde oroa sig inför förhör eller vallningar eftersom han visste att han skulle få hjälp med att få uppgifterna rätt. Under pågående förundersökningar förmedlade dessutom , enligt , vid några till- fällen uppgifter till om gjorda fynd eller andra faktiska omständigheter som inte tidigare hade be- rättat om. Enligt hände det även att förmedlade sådana uppgifter till för att i terapin skulle kunna bearbeta uppgifterna där. har uppgett att hans uppfattning är att i grunden ville väl och agerade i enlighet med instruk- tioner för hur utredningsarbetet skulle gå till. Såväl som har dock tillbakavisat påståendet att förmedlade uppgifter och har uppgett att han inte gav några sådana instruktioner. Vår bedömning är att den oredigerade vallningsfilmen ger intrycket att under vallningen var förhållandevis desoriente- rad. Vidare framgår det inte att han reagerade särskilt starkt vid det aktuella området kring och än mindre just kring parkeringsplatsen. Tvärtom tycks det ha varit på inrådan som de svängde av i området. när de hade kört runt i området ett tag sade visserligen att det var ”någonting” och att det skett ”efter ”. Han nämnde dock inte att det handlade om ett mord och inte heller att det avsåg . Tvärtom sade han senare under vallningen att de, när de varit vid platsen, inte hade befunnit sig så långt från . Att , på sätt som påstås i den redige- rade vallningsfilmen, hade fäst utredarnas uppmärksamhet på att den aktuella parkeringsplatsen var mordplatsen för framgår inte av vare sig den oredigerade vallningsfilmen eller av utskriften från ljudupptagningen. Den redigerade vallningsfilmen synes därför ha framställt och beskrivit färden i området på ett missvisande sätt. Såvitt avser demonstrationsförhöret kan det noteras att inte själv fick göra löpsnarorna på det tygstycke han bett utredarna att ta med. Han behövde inte heller beskriva hur han hade utfört skallningen av , trots att han själv i tidigare förhör hade sagt att han inte visste hur man gjorde när man skallade. Förfarandet förefaller märkligt eftersom demonstrationsförhörets syfte torde ha varit att kontrollera rimligheten och riktigheten i uppgifter. 11.6.3Vad fick tingsrätten veta? Den information som vi har om vad som framkom under huvud- förhandlingen baseras i huvudsak på vad som framgår av tingsrät- tens dom, huvudförhandlingsprotokoll och övrigt aktmaterial. Vi har därtill fått viss information vid våra möten med de olika aktö- rerna. som , och har vid kommissionens möten med dem påtalat att mycket kom fram vid huvudförhandlingarna som inte kan utläsas av tingsrättens dom och protokoll. van der Kwast har dessutom varit av uppfattningen att domstolarna inte tillräckligt väl i domarna redovisade alla omständigheter som lades fram. Även om så varit fallet kan vi vid en genomgång av materialet inte dra någon annan slutsats än att tingsrätten fick en bristfällig och ensidig information om vad som förekommit under förundersökningen. Tingsrätten tycks inte heller ha informerats om att det funnits uppgifter i förundersökningen som talade mot som gärningsman. Information som hade kunnat få betydelse för rättens bedömning av skuld har med andra ord inte förmedlats vid huvudförhandlingen. Under huvudförhandlingen gav åklagaren in en sammanställning av uppgifter som hade lämnat under förundersök- ningen. Del 1 av sammanställningen kallades ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan”. I huvudsak överensstämde denna med vad hade berättat vid demonstrationsförhöret. Ett antal för utredningen viktiga omständigheter var dock beskrivna på ett felaktigt eller missvisande sätt i enlighet med vad som redo- visas i det följande. uppgifter om huruvida han fick utlösning i beskrevs som att han hade gett intryck av att det skett, trots att han under demonstrationsförhöret nekade till det. uppgavs även ha pekat ut fyndplatsen vid vallningen trots att det inte framgår av den oredigerade filmen och trots att han inte nämnde vare sig att det rörde ett mord eller namnet . När det gäller placering av kroppen angavs enbart att han inte hade varit entydig i sitt sätt att beskriva placeringen och att han vid demonstrationsförhöret hade lagt dockan i fram- stupa sidoläge. Att inte någon av hans beskrivningar hade stämt med hur återfunnits nämndes inte. Angående uppgift om var på parkeringen hade lämnats angavs enbart att han hade berättat om det och ritat skisser. Att uppgifterna och skisserna var fel påtalades inte. Om ”det vita”, som huvud enligt skulle ligga i riktning mot, angavs att hade fått den uppgiften bekräftad när han såg ett foto av fyndplatsen. Det nämndes även att han hade sett en vitaktig sten på fotot. Vid vår granskning av fotografiet ser det vitaktiga ut att vara en avsågad del av en björkstam, även om det inte går att avgöra med säkerhet. Någon tveksamhet kring huruvida det över huvud taget hade funnits någon vit sten angavs Inte heller att det enda som var någorlunda vitt på fotot inte låg i riktning mot huvudet utan i stället bredvid kroppen i höjd med ryggslutet. Sammanställningen har på nu redovisat sätt kom- mit att ge sken av att lämnade mer korrekta upp- gifter än vad som faktiskt var fallet. Del 2 av sammanställningen, som bestod av beskrivningar och korta citat ur förhören, gav tingsrätten information om att i många avseenden hade ändrat sina uppgifter under för- hörens gång. Redogörelsen är till största delen riktig. Även i denna sammanställning återfinns dock de ovan redovisade felaktiga eller missvisande beskrivningarna. I sammanställningen redovisades inte heller att hade berättat att en tand kunde ha lossnat och att en arm och ett ben kanske hade brutits, skador som inte stämde med obduktionsfynden. Det går inte att, utifrån dokumentationen från huvudförhand- lingen, avgöra om tingsrätten fick kännedom om att under förundersökningen fick se fotografier från fyndplatsen. Det framgår inte heller om tingsrätten upplystes om att de säkrade däckspåren inte överensstämde med spåren från någon av de bil- modeller som hade sagt att han kört, eller att utre- darna 1986 hade gjort bedömningen att repet, som inte berättade om, kom till fyndplatsen som . Eftersom omständigheterna inte finns omnämnda i tingsrättens överväganden finns det dock skäl att tro att tingsrätten inte kände till dem. Slutligen har en avgörande faktor för att skulle kunna begå mordet på det sätt han berättat varit att han kunde köra bil. Av förundersökningen framgår att han tog körkort först , det vill säga efter mordet på . Av dokumenta- tionen från huvudförhandlingen framgår det inte att tingsrätten informerades om det. Däremot har uppgett att så skedde. I förundersökningen återfinns inte det förhör i som höll med syster 1993, i vilket hon berättade att hon inte sett köra bil . Angående iakttagelserna under denna rubrik hänvisas till redo- görelsen för , avsnitt 10.6.4. hördes som domstolssakkunnig i målet. Hon upp- rättade tillsammans med på åklagarens begäran ett yttrande över samstämmigheten mellan uppgifter vid demonstrationsförhöret och fynden från den rättsmedicinska utredningen. Det framgår inte varför jämförelsen skedde enbart med uppgifterna från demonstrationsförhöret. Följden blev dock att de i utlåtandet inte tog hänsyn till de i hög grad varierande och felaktiga uppgifterna i de tidigare förhören. Flera skador som hade berättat om och som inte överensstämde med obduktionsfynden, som den allvarliga nackskadan, benbrott, knivskadorna och att han hade fört in sin näve i hennes slida, beaktades inte. Ansvaret för att utlåtandet base- rades på ett rättvisande underlag var dock åklagarens. Yttrandets slutsatser, att fynden på kroppen kunde förklaras genom uppgifter och att det på kroppen inte hade gjorts fynd som stod i strid med uppgifter, kan ifrågasättas av bland annat följande skäl. Den tillgängliga dokumen- tationen utvisade att det utsmetade blodet på kropp inte var hennes, synes inte ha gett någon rimlig för- till det blod som runnit från näsa, fynden av punktformade blödningar överensstämde inte med uppgifterna om att ansiktet hade avbleknat och vissa detaljer tydde på att en snara eller kläder hade åtdragits runt hals, något som inte hade berättat om. Även slutsatsen att uppgifter kunde överens- stämma med fynden på kroppen, med undantag för den felaktiga uppgiften om en knöl på halsen, kan ifrågasättas. Detta eftersom under demonstrationsförhöret sade att han före- ställde sig att löspenisen hade skadat någon tand, att det i bilen kändes som att han bröt av arm och att hon fick kräk- ningar på kroppen. Dessa uppgifter, som inte motsvarades av några fynd i obduktionsprotokollet, har dock utlämnats i utlåtandets redogörelse för uppgifter under demonstrations- förhöret. Beträffande blåmärkena redovisades enbart att hade berättat om sådana på ben och axel och på underbenen fram och bak. Att , i strid med obduktionsfynden, egent- ligen hade berättat om ett utbrett blåmärke vid områdena kring vänster höft, vänster lår och vänster armbågsled redovisades inte. Eftersom såväl som närvarade under demonstrationsförhöret måste de ha känt till vad som sades vid detta. Dessa påtalade brister i yttrandet har med stor sannolikhet bi- dragit till att tingsrätten uppfattade att uppgifter överensstämde bättre med de faktiska förhållandena än vad som i verkligheten var fallet. Efter att yttrandet upprättats åtog sig , efter fram- från åklagaren, uppdraget som domstolssakkunnig. Mot bakgrund av hennes tidigare inblandning i förundersökningen kan det lämpliga i ett sådant sakkunnigförordnande ifrågasättas, se av- snitt 3.2.4. Även , som initierade förord- nandet, borde ha uppmärksammat det olämpliga i förordnandet. hördes som domstolssakkunnig i målet. Han var under förundersökningarna anlitad som rådgivare åt polis och åklagare och närvarade även vid rekonstruktioner och vallningar. Inom ramen för den egna forskningen hade han dessutom egna sam- tal med . och förde dessutom egna samtal om , vilket framgår av förhöret . Vid tiden för det sam- talet hade fått tillsänt sig till tre förhör med och en promemoria från förundersökningen. Redan dessa förhållanden är ägnade att inge vissa betänkligheter kring risken för sammanblandning med de olika roller han påtagit sig. Trots detta åtog han sig uppdraget som domstolssakkunnig, vilket måste anses strida mot jävsreglerna för domstolssakkunniga, se avsnitt 3.2.4. Även , som initierade för- ordnandet, borde ha uppmärksammat jävssituationen och insett det olämpliga i förordnandet. Av resultatet från det test som presente- rade vid huvudförhandlingen framgår att till fördel bland annat beaktade att hade beskrivit riktningen på blodet i ansikte, uppgifter om att det hade förekommit blåmärken på axelparti, höft och benen, att hade känt till att krop- pen inte hade släpats utan burits, att hade redogjort för kräkningen, att slaget i huvudet hade skett med ett kantigt före- mål, att hade hanterat kroppen på en presenning, att han hade haft kännedom om det ”vita” och att beskrivningen av lik- fläckarnas utbredning stämde väl överens med faktamässiga upp- gifter. möjlighet att berätta om dessa detaljer var naturligtvis avsevärt bättre redan av det skälet att han hade fått detaljerade frågor vid många förhör och sett flera fotografier av både fyndplatsen och kroppen. Någon hänsyn till det synes dock inte ha tagit vid bedömningen av test- resultatet. Det kan dessutom ifrågasättas om uppgifterna om det ”vita”, användandet av en presenning och att kroppen hade släpats var omständigheter som bekräftades av utredningen. beskrivningar av blodet i ansiktet och var blåmärkena fanns stod dessutom i strid med obduktionsfynden. Trots detta ansågs uppgifterna tala för som gärningsman. har vid möte med kommissionen berättat att det hände att under deras samtal förmedlade uppgifter från förundersökningarna till honom. har även uppgett att i sin rådgivande roll gente- mot polis och åklagare förespråkade metoden att låta få kännedom om uppgifter från förundersökningen. Detta har dock tillbakavisats av . närvarade vid två av förhören med . Av ett annat förhör framgår det dessutom att och under terapin hade försökt komma fram till varför hade varit i vid tiden för brottet. Terapin kom på det sättet delvis att bedrivas även för att leda förundersökningen framåt. I enlighet med vad som redovisats ovan, avsnitt 11.2.4, har , och upp- gett att det fanns en tydlig skiljelinje mellan brottsutredningen och terapin. Deras uppgifter motsägs av vad har berättat om bland annat hur uppgifter från förundersökningen förmedlades till honom via terapin. Ord står därmed mot ord. Mot bakgrund av det ovan redovisade och innehållet i journal- anteckningarna är det dock svårt att dra någon annan slutsats än att det i vart fall tycks ha förekommit kontakter mellan vården och brottsutredningen. Den information som fördes mellan brotts- utredningarna och psykoterapin tycks emellertid i stor utsträck- ning ha förmedlats av själv. 11.6.7Tingsrättens processledning och bevisprövning Angående iakttagelserna under denna rubrik hänvisas till redo- görelsen för , avsnitt 10.6.7. Tingsrätten stod inför en ovanlig situation med en tilltalad som respektive efter gärningstillfället självmant er- kände två mord (det vill säga även ) och med en åkla- gare och en försvarare som båda argumenterade för en fällande dom. Gärningsmannen var dessutom dömd för ytter- ligare fem mord, även de med utgångspunkt i hans egna erkän- nanden. Inte desto mindre hade tingsrätten att pröva om det var ställt utom rimligt tvivel att hade begått mordet på eller, med andra ord, om det framstod som så osanno- likt att det hade gått till på annat sätt än vad åklagaren gjort gäll- ande att det kunde betraktas som uteslutet. Som ett led i den bedömningen hade rätten, för att kunna be- döma åklagarens uppgifter, att ta ställning till huruvida åklagarens utredning och den åberopade bevisningen var tillräckligt robust. En sådan prövning innebär ett ställningstagande till om åklagarens påståenden om händelseförloppet i tillräckligt hög grad är kon- trollerade mot kända fakta och om utredningen är så noggrant genomförd att eventuell ytterligare utredning inte kan riskera att väcka tvivel om riktigheten i gärningspåståendet. Huruvida tings- rätten gjorde en sådan prövning, och hur tingsrätten i så fall reso- nerade, framgår inte av domen. En viktig utgångspunkt för prövningen av utredningens robust- het borde dock ha varit att det saknades såväl teknisk bevisning som vittnen till stöd för åklagarens gärningspåstående. Den bevis- ning som fanns bestod av kontroller av egna upp- gifter mot kända omständigheter och faktiska fynd. Den utredning som fanns om livsföring och göranden vid den aktuella tiden var mycket begränsad, varför det inte kunde anses fullständigt utrett huruvida han hade haft faktisk möjlighet att befinna sig i vid tiden för mordet. Huruvida tingsrätten hade informerats om att de säkrade däck- spåren inte överensstämde med spåren från någon av de bilmodeller som hade sagt att han kört framgår inte. Oaktat hur det förhåller sig med det torde tingsrättens utgångspunkt ha varit att det i vart fall inte var klarlagt att hade haft till- gång till någon bil av de modeller han angett vid tiden för gär- ningen. Av den redigerade vallningsfilmen framgår det inte att ledde utredarna rakt mot området där hade blivit mördad och inte heller att han pekade ut fyndplatsen. I stället var det speakerrösten som uppgav att så hade skett. De nu nämnda bristerna borde tydligare ha uppmärksammats och analyserats i tingsrättens dom, och då särskilt utifrån hur de inverkade på bevisvärderingen. I tingsrättens redogörelse för värderingen av den framlagda bevisningen förde tingsrätten fram följande omständigheter till stöd för åklagarens gärningspåstående. Tingsrätten uppgav att det inte fanns någonting i de objektiva fynd som hade redovisats som på någon enda punkt stred mot innehållet i berättelse. Tingsrätten ansåg vidare att hade lämnat uppgifter om sakförhållanden som inte kunde ha kommit till hans kännedom på annat sätt än genom egna iakttagelser på plats. Tingsrätten konstaterade dessutom att de poliser som hade medverkat i utredningen och hade vittnat om att de inte förmedlat några uppgifter till . Enligt hade dessutom haft mycket begränsad tillgång till norska tidningar. Vissa av de uppgifter som hade lämnat under förundersökningen var enligt tingsrätten särskilt anmärkningsvärda. De första av dessa var att hade vittnat om att följande uppgifter från inte hade förekommit i media, nämli- gen att liket låg med huvudet nära den mörka bilen och intill ett vitt föremål, att det fanns en lyktstolpe i närheten av liket, att det fanns ett bergsparti i den motsatta kanten av parkeringsplatsen och att det fanns en kraftledningsstolpe vid utfarten från parkerings- platsen. De andra anmärkningsvärda uppgifterna var att hade bedömt att skrapmärkena på rygg, krosskadan i skallen, blödningen i pannloben, likfläckarna och det faktum att hon hade kräkts, väl stämde överens med vad hade berättat. Därutöver anmärkte tingsrätten att vid vallningen hade reagerat med stark upprördhet i närheten av parkeringsplatsen. Tingsrätten redovisade även resultatet av test. Av domen kan dock inte utläsas att tingsrätten gjorde någon egen bevisvärdering av testet som sådant eller av det resultat som det utvisade. Slutligen vägde tingsrätten in att den psykiatriska och psyko- logiska bilden av var att han inte hade varit främ- mande för att begå mord. För den bedömningen hänvisade tings- rätten till vittnesmål, de fem tidigare morddom- arna, de rättspsykiatriska utlåtandena samt yttrande . I domen förde tingsrätten inte något resonemang om huruvida tillförlitligheten av uppgifter i förhöret påverkades av det faktum att hördes, i vart fall delvis, först efter att åklagaren redogjort för ett urval av hans tidigare lämnade upp- gifter och visat vallnings- och demonstrationsfilmen. Det framgår inte heller huruvida tingsrätten gjorde några sär- skilda överväganden beträffande tillförlitligheten i polisernas och bedömningar att de inte hade förmedlat några upp- gifter till . Tingsrätten redovisade inte hur den värderade sådana uppgifter i utredningen som i varierande grad talade mot som gärningsman. Som exempel på sådana uppgifter kan nämnas att spermierna i inte kom från och att blodet på varken kom från henne eller – enligt skriftliga utlåtande – från . I filmen från demonstrationsförhöret lämnade flera uppgifter som inte stämde med de faktiska fynden. Bland annat sade han att han hade stoppat in en löspenis i hennes mun och då kunde ha skadat någon tand, att det kändes som att han hade brutit av arm, att hade en knöl på halsen och att hon fick kräkningar på kroppen. Under demonstrationsförhöret vid plats 2, som skulle motsvara parkeringsplatsen, placerade han såväl bilen som dockan på ett sätt som inte motsvarades av de faktiska förhållandena. Även under förhöret vid tingsrätten vidhöll vissa omständigheter som enligt och yttrande i olika grad var svårförklarade eller inte överensstämde med obduktionsfynden. Sådana uppgifter var att ansikte hade avbleknat när han ströp henne, att han hade skallat och att han inte hade berättat om någon snara runt hals. Det är oklart huruvida tingsrätten informerades om förmåga att köra bil. Om tingsrätten, i enlighet med vad har uppgett, kände till att inte hade körkort hade det funnits skäl att analysera även det i domen. 11-årige försvann från bostadsområdet i . Den sista iakttagelsen av honom gjordes av en 13-årig pojke som bodde på våningen ovanför familjen och som sett stå i dörröppningen till lägenheten den aktuella morgonen klädd i jeans, blå täckjacka och barhuvad. –8.05 ringde två systrar på hos men ingen öppnade dörren. inte hade varit i skolan den dagen och anmälde försvinnandet till polisen. I anmälan om försvunnen person angavs bland annat att var med ljust halvlångt nyklippt hår och att han var klädd i bruna allvädersstövlar, blå jeans, blå täck- jacka med röd insida och rödaktig toppluva. Han bar en röd skol- väska. Uppgifterna kompletterades senare av mamma . Utöver det tidigare uppgivna hade troligen haft röda skidhandskar, korta kalsonger, långkalsonger, vita eller blå strumpor och en rundhalsad blå lång- ärmad tröja med text framtill. Toppluvan hade hittats i hemmet och det konstaterades att sannolikt hade varit barhuvad. En omfattande polisutredning inleddes varvid ett mycket stort antal personer hördes, skallgångskedjor upprättades och stora om- råden avsöktes utan att eller hans kvarlevor hitta- des. En tidigare partner till delgavs misstanke om olaga frihetsberövande men anhölls aldrig av åklagare. avskrev åklagaren misstanken mot mannen med motiveringen att brott inte kunde styrkas. föräldrar väckte senare, med biträde av advokaten , enskilt åtal rörande människorov mot mannen. dömdes han av för olaga frihets- berövande av till fängelse . Sedan domen överklagats och åtalet utvidgats till att även omfatta bland annat mord ogillade hovrätten för Nedre åtalet i en dom . 12.2.2Sture berättar för vården I en journalanteckning skrev överläkaren att vid en badutflykt hade frågat en vår- dare hur reaktionerna skulle bli om det visade sig att han hade gjort något mycket grovt och uppgav som ledtråd bokstäverna mu. När konfronterade med uppgifterna ville han inte förklara vad han avsett. permissioner och frigång drogs in och han underrättades om att det skulle förbli så till dess att han förklarade vad han menat. bevilja- des full frigång igen . har upprepade dags- och tvådagars- permissioner till bland annat . antecknade i journalen att till flera personer på avdelningen, bland annat till psykologen , uppgett att han begått två mord, ett och ett när han var . Det rörde sig om två pojkar vars kroppar inte hade hittats. informerade om att polisen måste underrättas och diskuterade därefter hur saken skulle hanteras med . Social- styrelsen delade bedömning som var att ”det är av värde både terapeutiskt och för möjligheten att klara upp de här brotten att vi väntar lite”. noterade även i journa- len att han hade talat med polisen som också delade uppfattningen att han skulle avvakta med polisanmälan. Vid kommissionens möte med vårdpersonal som arbetade på Säters sjukhus vid framkom att till flera av vårdarna hade berättat om mordet för var och en av dem i enrum och sagt att de inte fick av- slöja till någon annan vad han hade uppgett. Efter ett samtal med senare noterade i journalen att redan var tveksam till om det han hade berättat var riktigt. sade att han var rädd för att han inte kunde få fram tillräckligt med sakuppgifter och att det var som fantasier för honom. Han var oklar över om det verkligen hade inträffat men sade att fantasierna hade bekräftats som en följd av den pågående psykoterapin. Av journalen framgår att hade haft regelbundna psykoterapisamtal med som successivt hade utökats och ägde rum .