sou · H3B32 · 2015-01-29 00:00:00 — För tredjelandsföretags filialer (dvs. utländska företag utanför EES), se Liksom direktiv gäller principen om hemlandstillsyn, vilket innebär att huvudansvaret för tillsynen åvilar den behöriga myndigheten i företagets hemland, och detta oberoende av var inom EES som verksamheten bedrivs. När det gäller filialer har dock värdmedlemsstaten tillsynsansvar för efterlevnaden av de bestäm- melser som anges i 22 § (se artiklarna 16.11 och 35.8 i MiFID II, jfr även 8 kap. 2 §). Tillsynsansvaret omfattar alltjämt också att före- tagen uppfyller kraven i 9 kap. 18 och 19 §§ (8 kap. 22 a och 22 b §§ i deras tidigare lydelse). I 22 § första stycket har paragrafhänvisningar justerats så att de överensstämmer med innehållet i artiklarna 16.11 och 35.8 i MiFID II, bl.a. har hänvisningar till tidigare bestämmelser om systematiska internhandlare och transaktionsrapportering utmönstrats. Bestäm- melser om detta finns nu i stället i MiFIR, och framgår av det nya, andra stycket. Härigenom är artikel 35.8 genomförd även i den del som utgör en hänvisning till relevanta bestämmelser i . Juste- ringar har även gjorts i hänvisningarna med anledning av att kund- skyddsbestämmelser som tidigare fanns i 8 kap. nu finns i 9 kap. Även i 23 § har paragrafhänvisningar justerats. 25 § ska ingripa mot ett utländskt företag som hör hemma utanför EES och som driver värdepappersrörelse från filial i , om företaget 1.har fått sitt tillstånd genom att lämna falska uppgifter eller på annat otillbörligt sätt, 2.har åsidosatt sina skyldigheter eller på annat sätt överträtt det som föreskrivs i – 4 kap. 4–6 §§, – 8 kap. 8 b–8 e, och 9–34 §§, –9 kap. 6 § andra stycket fjärde meningen, 7, 8 och 10–39 §§, –11 kap. 1–5 § och 12 §§, –22 kap. 2 § andra stycket, eller företaget inte följer ett beslut som med- delats av enligt 22 kap. 1, 2 § första stycket, 3, 5 eller 6 §, eller –23 kap. 2–4 §§, eller 3.i annat fall än som anges i 1 eller 2 har åsidosatt sina skyldigheter enligt denna lag eller andra författningar som reglerar företagets verksamhet i . Ingripande ska också ske om företaget har åsidosatt sina skyldigheter eller på annat sätt överträtt bestämmelserna i förordningen om marknader för finansiella instrument genom 1.att inte offentliggöra, tillgängliggöra eller tillhandahålla uppgifter i en- lighet det som föreskrivs i artiklarna –3.1 och 3.3, –4.3 första stycket, –7.1 tredje stycket första meningen, –8.1, 8.3 och 8.4, –11.1 tredje stycket första meningen och 11.3 tredje stycket, –20.1 och 20.2 första meningen, och –21.1–21.3, 2.att inte tillhandahålla uppgifter till i enlighet med det som föreskrivs i artikel 22.2, 3.att underlåta att genomföra transaktioner på en handelsplats eller som en systematisk internhandlare i enlighet med det som föreskrivs i artikel 23.1 och 23.2, 4.att inte föra register eller hålla uppgifter tillgängliga i enlighet med det som föreskrivs i artikel 25.1 och 25.2, 5.att inte rapportera uppgifter om utförda transaktioner till Finans- inspektionen i enlighet med det som föreskrivs i artikel 26.1 första stycket, 26.2–26.5, 26.6 första stycket och 26.7 första–femte styckena, eller 6.att, i fråga om värdpapperföretag som utgör en systematisk intern- handlare eller genomför transaktioner utanför en handelsplats, underlåta att offentliggöra, tillgängliggöra eller tillhandahålla uppgifter eller uppfylla de krav som föreskrivs i artikel –14.1, 14.2 första meningen och 14.3 andra–fjärde meningarna, –15.1 första stycket och andra stycket första och tredje meningarna, 15.2 och 15.4 andra meningen, –17.1 andra meningen, eller –18.1, 18.2, 18.4 första meningen, 18.5 första meningen, 18.6 första stycket, 18.8 och 18.9. Vid bestämmande av ingripandeåtgärd ska 8, 9, 16 och 17 §§ tillämpas. Om insättningar hos filialen omfattas av garanti till följd av ett beslut enligt 3 § andra stycket lagen (1995:1571) om insättningsgaranti eller investerarskydd till följd av ett beslut enligt 5 § lagen (1999:158) om investerarskydd och värdepappersföretaget inte fullgör sina skyldigheter enligt de lagarna, får förelägga värdepappersföretaget att vidta rättelse. Ett sådant föreläggande får bara meddelas om tillstånd till filial- etablering inte skulle ha meddelats utan ett beslut enligt lagarna. Ett före- läggande ska innehålla upplysning om att filialtillståndet återkallas om före- läggandet inte följs. inte vidtagit rättelse från föreläggandet, får inspektionen återkalla tillståndet. Om filialtillståndet återkallas tillämpas 11 §. ska underrätta den behöriga myndigheten i företagets hemland om de åtgärder som har vidtagits med stöd av denna paragraf. Paragrafen motsvarar i till viss del 15 § i dess tidigare lydelse. Första stycket innehåller hänvisningar till de bestämmelser i lagen som vid överträdelser ska medföra ett ingripande mot företaget, och genomför därmed (tillsammans med andra stycket) artiklarna 16.11 och 41.2 i MiFID II. På samma sätt som i bestämmelserna för svenska företag (2 §, 5 §, 6 § 2, 7 § 3) finns i punkten 3 i förevarande paragrafs första stycke en allmän bestämmelse. Överträdelser enligt den punkten kan dock inte medföra att sanktioner påförs även den eller de personer som har ansvaret för ledningen av filialen, utan enbart sådana som omfattas av punkterna 1 och 2 samt andra stycket (se 15 § fjärde stycket). Av det nya andra stycket följer vilka överträdelser av bestäm- melser i MiFIR som ska medföra ett ingripande. Det är alltså, på samma sätt som tidigare, som utövar tillsyn och har befogenhet att ingripa vid en överträdelse. Av tredje stycket framgår att bestämmelserna om ingripande- åtgärder samt hur sådana ska bestämmas är tillämpliga. Till skillnad från tidigare finns nu en möjlighet att påföra filialen en sanktions- avgift och att besluta att en person som är ansvarig för filialen inte längre får vara det. Bestämmelser om hur sanktionsavgifter ska fast- ställas finns i 18 och 20 §§. Av tredje stycket framgår att även be- stämmelsen i 9 §, om grund för återkallelse av ett tillstånd, är tillämplig. Därigenom genomförs artikel 43 i MiFID II. Trots att den artikeln inte ingår i uppräkningen i artikel 70.3–70.5 i direktivet finns det skäl att, på samma sätt som för svenska företag, betrakta det som en överträdelse, om tredjelandsföretaget har erhållit tillstånd genom att lämna falska uppgifter eller på annat otillbörligt sätt, se kommentaren till 9 §. Fjärde–sjätte styckena motsvarar 15 § andra–fjärde styckena i deras tidigare lydelse. Ingripande mot utländska företag som driver en reglerad marknad eller clearingverksamhet 26 § Om ett utländskt företag som har tillstånd att driva en reglerad marknad eller clearingverksamhet från filial i har överträtt en be- stämmelse i denna lag eller andra författningar som reglerar företagets verk- samhet i , ska besluta om ingripande enligt 8, 16 och 17 §§. Om ett utländskt företag som driver en reglerad marknad i ett annat land inom EES när det vidtar åtgärder i för att underlätta för deltagare på distans att få tillträde till den reglerade marknaden, överträder denna lag eller en föreskrift som meddelats med stöd av lagen, ska det som sägs i 23 § om utländska värdepappersföretag gälla även för företaget. Paragrafen motsvarar delvis 16 § i dess tidigare lydelse. Hänvisningen i första stycket till andra författningar omfattar t.ex. artiklar i MiFIR i tillämpliga delar. Liksom för tredjelandsföretag som driver värdepappersrörelse från filial här i landet har sanktionsbefogenheterna för Finans- inspektionen utvidgats, och omfattar nu t.ex. sanktionsavgifter. Hur sådana fastställs framgår av 18 och 20 §§. I de fall ett utländskt företag som driver en reglerad marknad har tillstånd att driva en handelsplattform ska företaget i den egen- skapen behandlas som ett värdepappersföretag. För ytterligare kom- mentarer, se även prop. 2006/07:115 s. 643. Särskilda bestämmelser om ingripande mot emittenter 27 § får förelägga en emittent att göra rättelse, om 1.emittenten inte har offentliggjort regelbunden finansiell information enligt 16 kap. 4–7 §§, 2.information som har offentliggjorts är ofullständig eller innehåller väsentliga fel, eller 3.information inte har lämnats till enligt 17 kap. 3 §. 28 § ska besluta att en särskild avgift ska tas ut av en emittent som inte offentliggör regelbunden finansiell information enligt 16 kap. 4–7 §§. Den särskilda avgiften ska uppgå till lägst och högst . Avgiften tillfaller staten. 29 § får besluta om en särskild avgift bara om den som inspektionen avser att ta ut avgiften av, från det att överträdelsen ägde rum, har delgetts en upplysning om att frågan om särskild avgift har tagits upp av inspektionen. 30 § Om överträdelsen är ringa eller ursäktlig eller om det annars finns särskilda skäl, får en särskild avgift efterges helt eller delvis. 31 § Om den regelbundna finansiella informationen som anges i 16 kap. 4– 7 §§ inte har upprättats i enlighet med de bestämmelser som gäller för emittenten, ska meddela emittenten av de överlåtbara värdepapperen en erinran. En erinran ska inte beslutas om en överträdelse är ringa eller ursäktlig eller om en börs eller en reglerad marknad i ett annat land inom EES vidtar tillräckliga åtgärder mot emittenten. 32 § Om en emittent har meddelats beslut om erinran, får Finansinspek- tionen besluta att emittenten ska betala en straffavgift. Straffavgift ska uppgå till lägst och högst . Avgiften tillfaller staten. Ingripande mot vissa utländska emittenter av överlåtbara värdepapper 33 § Om finner att en emittent som inte har som hemmedlemsstat men vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel vid en reglerad marknad i inte uppfyller de krav som följer av bestämmelserna i öppenhetsdirektivet i fråga om behandling av innehavare av värdepapperen och information till sådana innehavare, ska inspektionen underrätta den behöriga myndigheten i den stat inom EES där emittenten enligt tillämplig nationell rätt ska lagra sin regelbundna finansiella infor- mation. Detsamma gäller om inspektionen finner att emittenten inte offentlig- gör information som uppfyller de krav som följer av bestämmelserna i öppen- hetsdirektivet, eller inte offentliggör informationen på ett sätt som uppfyller sådana krav. ska också underrätta Europeiska värde- pappers- och marknadsmyndigheten. Om emittenten, trots de åtgärder som har vidtagits av den behöriga myndighet som har underrättat, inte följer de bestäm- melser i en offentlig reglering som bygger på öppenhetsdirektivet och som har antagits av den stat som avses i första stycket, ska inspektionen offentliggöra det förhållandet att bestämmelserna inte följs. Före offentliggörandet ska underrätta den utländska behöriga myndigheten. Finans- inspektionen ska också underrätta Europeiska kommissionen och Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten . Bestämmelserna i 27–33 §§ motsvarar i sak 18–24 §§ i deras tidigare lydelse. Paragraferna har enbart ändrats redaktionellt.5 34 § Frågor om ingripande mot fysiska personer enligt 15 § prövas av genom sanktionsföreläggande. En sanktion får beslutas bara om sanktionsföreläggandet har delgetts den som sanktionen riktas mot från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. Ett sanktionsföreläggande innebär att personen i fråga föreläggs att god- känna förläggandet eller . När föreläggandet har godkänts, gäller det som ett domstolsavgörande som fått laga kraft. Ett godkännande som görs efter det att den tid som angetts i föreläggandet har gått ut är utan verkan. I 34–37 §§, finns bestämmelser om hur sanktioner mot fysiska per- soner i företags ledningsorgan enligt 15 § ska beslutas. Bestämmel- serna saknar motsvarighet i 25 kap. i dess tidigare lydelse. De har utformats med förebild i bl.a. regelverken för konkurrensskadeavgift och sanktionsavgifter inom arbetstids- och arbetsmiljöområdet samt utifrån förslag i bl.a. betänkandet Marknadsmissbruk II (SOU 2014:46). Förfarandet med sanktionsföreläggande är obligatoriskt. Av första stycket i förevarande paragraf följer att , beträf- fande ingripanden mot fysiska personer som ingår i styrelsen för ett företag eller är dess verkställande direktör, prövar frågor om sank- tioner genom sanktionsföreläggande. En prövning enligt 15 § ska omfatta samtliga förutsättningar för att besluta om en sanktion, 5 Utredningen om ändrade informationskrav på värdepappersmarknaden förslår att benäm- ningarna rättelse, särskild avgift och straffavgift ersätts med föreläggande respektive sanktions- avgift. Vidare föreslås att vissa bestämmelserna ändras till sitt innehåll, se SOU 2014:70 s. 80–83. om en allvarlig överträdelse enligt de i 15 § hänvisade lagrum- men har skett, om personen i fråga har handlat uppsåtligen eller av grov oaktsamhet, vilken sanktion som är lämplig och, om det är fråga om sanktionsavgift, avgiftens storlek, varvid 16, 17, 19 och 20 §§ ska tillämpas. Ett sanktionsföreläggande kan bli aktuellt först sedan omstän- digheterna kring överträdelsen har utretts och personen i fråga har fått möjlighet att ta del av utredningen i ärendet (jfr 17 § förvalt- ningslagen (1986:223). Först kan ställning tas till sanktionsavgiften och en bedömning göras av vilka risker en dom- stolsprövning skulle kunna innebära (jfr prop. 2007/08:135 s. 88). Enligt andra stycket måste personen i fråga delges sanktionsföre- läggandet från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. I tredje stycket anges att ett sanktionsföreläggande innebär att den som bedöms vara ansvarig för en överträdelse föreläggs att godkänna sanktionen eller . Förfarandet med sanktionsföreläggande är obligatoriskt. Det innebär att frågan alltid ska prövas av genom ett sanktionsföre- läggande. Om den som föreläggandet riktas mot framför invänd- ningar mot sanktionen eller om denne inte svarar inom utsatt tid, ska inspektionen ta ställning till huruvida en ansökan om att sank- tion ska beslutas ska ges in till Förvaltningsrätten i (37 §). Den som framför invändning mot sanktionen eller inte besvarar ett föreläggande kan därmed inte åläggas en sanktion utan att frågan har prövats av domstol. Huvudregeln är således att inspek- tionen ska väcka talan om sanktion, om förutsättningarna för detta föreligger. Det hela kan jämföras med systemet med åtalsplikt för åklagare. Det är dock möjligt att ett sakligt och relevant bestrid- ande med anledning av ett utfärdat föreläggande kan leda till att saken ställs i en annan dager. ska i sådana fall bedöma om förutsättningarna för en sanktion fortfarande föreligger. Kommer inspektionen fram till att så inte är fallet bör inspektionen avstå från att väcka talan. För att undvika att väcker talan måste personen i fråga skriftligen godkänna sanktions- föreläggandet inom den tid som inspektionen bestämmer. Den tids- perioden bör vara kort. Av fjärde stycket framgår att ett godkänt föreläggande gäller som en domstols lagakraftvunna avgörande om att avgift ska tas ut. Ett godkänt sanktionsföreläggande såvitt avser sanktionsavgift kan verk- ställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser (se 3 kap. 1 § 6 utsök- ningsbalken). Ett godkänt sanktionsföreläggande som visar sig vara felaktigt kan undanröjas enligt 36 §. 35 § Ett sanktionsföreläggande ska innehålla uppgift om 1.den fysiska person som föreläggandet avser, 2.överträdelsen och de omständigheter som är nödvändiga för att känne- teckna den, 3.de bestämmelser som är tillämpliga på överträdelsen, och 4.den sanktion eller avgift som föreläggs personen. Föreläggandet ska också innehålla en upplysning om att talan om sank- tioner kan väckas, om personen i fråga inte godkänner föreläggandet inom den tid som anger. För att kunna identifiera en överträdelse och avgränsa den mot eventuellt andra förfaranden måste ett sanktionsföreläggande inne- hålla vissa specifika uppgifter, vilket anges i första stycket. I likhet med vad som gäller för ett strafföreläggande enligt 48 kap. 6 § rätte- gångsbalken ska föreläggandet innehålla uppgift om den person som föreläggandet avser, överträdelsen och de omständigheter som är nödvändiga för att känneteckna den, de bestämmelser som är tillämp- liga på överträdelsen och den sanktion som föreläggs. Av andra stycket framgår att föreläggandet också ska innehålla en upplysning om vad som kan bli följden av ett icke godkänt föreläggande. Några ytterligare krav på innehållet i föreläggandet uppställs inte, se avsnitt 13.5.9. 36 § Ett sanktionsföreläggande som har godkänts ska efter klagan undanröjas 1.om godkännandet inte kan anses som en giltig viljeförklaring, 2.om det vid ärendets behandling har förekommit sådant fel, att före- läggandet bör anses ogiltigt, eller 3.om föreläggandet av annan anledning inte överensstämmer med lag. Den som vill klaga ska göra det skriftligen hos den domstol som avses i 37 § från det att föreläggandet godkändes. I mål om klagan på ett sanktionsföreläggande är motpart. Har sanktionsföreläggande undanröjts, får inte därefter för samma otillåtna agerande beslutas en strängare sanktion. Paragrafen är utformad med förebild i 59 kap. 6 § . Av andra stycket följer att det är förvaltningsrätten i som har att pröva frågan om undanröjande. slut överklagas till Kammarätten i . Övervägandena finns i avsnitt 13.5.9. 37 § Om ett sanktionsföreläggande inte har godkänts inom utsatt tid, får ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktion ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av beslut om ingrip- ande mot värdepappersinstitutet eller börsen för samma överträdelse. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen anger vad som gäller i fråga om domstolsprövning för det fall ett sanktionsföreläggande enligt 34 § inte har godkänts. Av första stycket framgår att får ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktionen ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som är behörig att pröva ett överklagande av eventuella beslut om ingrip- ande mot institutet eller börsen för samma överträdelse, dvs. För- valtningsrätten i . I andra stycket anges att det krävs prövningstillstånd för över- klagande till kammarrätten. Av 34 § fjärde stycket följer att ett godkännande efter den i föreläggandet utsatta tiden är utan verkan. Rent formellt är Finans- inspektionen inte bunden av den sanktion som angivits i ett före- läggande som inte har godkänts, men utgångspunkten är att inspek- tionen vid tiden för föreläggandet gör en noggrann bedömning av vad som är en rimlig sanktion i det aktuella fallet. Den bedöm- ningen borde normalt inte ändras för att föreläggandet inte god- känns, och starka rättssäkerhetsskäl talar mot att inspektionen yrkar på en strängare sanktion än den som satts ut i sanktionsföre- läggandet. Däremot saknas skäl att inta en sådan restriktiv hållning i fråga om ändringar till den enskildes förmån (se prop. 2007/08:135 s. 88 f., jfr även Lagrådets yttrande, Utdrag ur protokoll vid sam- manträde ). Den sanktion som inspektionen för talan om i domstol bör således normalt vara densamma som angivits i föreläggandet (se angående förhållandet mellan avgifts- föreläggande och domstolsbeslut enligt konkurrenslagen, prop. 2007/08:135 s. 88 f.). Det finns i och för sig inget som hindrar från att utfärda ett nytt sanktionsföreläggande om personen i fråga inte har godkänt det inom föreskriven tid. (se a. prop. s. 262). bör dock i så fall inte vara fråga om någon ändring till annat slag av sanktion eller ändring av en sanktionsavgifts storlek, och bör endast komma i fråga i rena undantagssituationer. I enlighet med bestäm- melsen i förevarande paragraf bör dock huvudregeln vara att i sådana fall väcker talan om utdömande av sanktionen (jfr t.ex. 8 kap. 7 § arbetsmiljölagen, 1977:1160). Verkställighet av beslut om sanktionsavgift, särskild avgift, straffavgift och förseningsavgift 38 § En sanktionsavgift, särskild avgift, straffavgift eller förseningsavgift ska betalas till efter det att beslutet eller en dom om att ta ut avgiften har vunnit laga kraft eller den som anges i beslutet. 39 § beslut om sanktionsavgift, särskild avgift, straff- avgift eller förseningsavgift får verkställas enligt utsökningsbalkens bestäm- melser, om avgiften inte har betalats inom den tid som anges i 38 §. 40 § Om sanktionsavgiften, den särskilda avgiften, straffavgiften eller för- seningsavgiften inte betalas inom den tid som anges i 38 §, ska Finansinspek- tionen lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indriv- ning av statliga fordringar finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 41 § En sanktionsavgift, särskild avgift, straffavgift eller förseningsavgift som har beslutats faller bort i den utsträckning verkställighet inte har skett från det att beslutet eller en dom vann laga kraft. Bestämmelserna i 38–41 §§ motsvarar i sak 25–28 §§ i deras tidigare lydelse. I 38 § har dock ett tillägg gjorts i första stycket, av vilket framgår att sanktionsavgift ska betalas till inspektionen inom samma tidsfrist även efter att en allmän förvaltningsdomstols dom om att ta ut avgiften har vunnit laga kraft. 42 § För att säkerställa betalning av en sanktionsavgift som kan komma att beslutas på grund av en överträdelse enligt 1 eller 4 §, 7 § 1 och 2, 15 §, 25 § första stycket 1 och 2 och andra stycket samt 26 § första stycket får egendom hos företaget eller personen i fråga tas i anspråk. Betalningssäkring får beslutas bara om 1.det finns sannolika skäl för att en sanktionsavgift ska beslutas, 2.det finns en påtaglig risk för att företaget eller personen i fråga genom att avvika, skaffa undan egendom eller förfara på annat sätt undandrar sig att betala avgiften, och 3.betalningsskyldigheten avser ett betydande belopp. En betalningssäkring får inte avse ett högre belopp än det belopp sank- tionsavgiften sannolikt kommer att fastställas till. 43 § Beslut om betalningssäkring för en sanktionsavgift fattas på ansökan av av den domstol som avses i 37 §. I fråga om sådan talan tillämpas bestämmelserna i 46 kap. 9–14 §§ och 20–22 § skatteförfarandelagen (2011:1244). Vid tillämpningen ska det som sägs om 1.Skatteverket gälla för , 2.den betalningsskyldige gälla för ett företag eller fysisk person som avses i 1, 4, 7, 15, 25 och 26 §§, 3.betalningsskyldighet gälla för sanktionsavgift, och 4.att fastställa betalningsskyldighet gälla för att påföra en sanktionsavgift genom ett beslut eller genom ett sanktionsföreläggande. Paragraferna genomför artikel 69.2.e i MiFID II. Motsvarande arti- kel finns direktiv, men vid genomförandet gavs Finans- inspektionen inte denna befogenhet, utan det ansågs då att de reg- ler som finns om kvarstad och beslag i brottmål och tvistemål till- godosåg syftena bakom frysningsinstitutet. För att kvarstadsinsti- tutet ska kunna betraktas som ett genomförande av artikel 69.2.e krävs dock att den behöriga myndigheten, , har tillgång till det, se vidare avsnitt 13.6.2. De fall då det i praktiken kan bli aktuellt att behöver använda sig av befogenheten torde röra betalningsanspråk avseende sanktionsavgifter, vilket anges uttryckligen i 42 §. Av 42 § första stycket, som har utformats med bestämmelsen i 46 kap. 5 § skatteförfarandelagen som förebild, framgår att det är en- bart plausibla beslut om sanktionsavgift på grund av en överträdelse enligt de i stycket angivna paragraferna som kan betalningssäkras. I 42 § andra stycket anges förutsättningarna för ett beslut om betalningssäkring. Bestämmelsen har i huvudsak utformats med be- stämmelserna i 46 kap. 6 § och 7 § andra stycket skatteförfarande- lagen som förebild. I 43 § anges de bestämmelser i skatteförfarandelagen som ska tillämpas vid en talan om betalningssäkring. Av de hänvisade para- graferna följer bl.a. en rätt att begära muntlig förhandling, förut- sättningar för och vad som i övrigt gäller för att upphäva ett beslut om betalningssäkring och att staten ska ersätta ren förmögenhets- skada i vissa fall. 44 § Om meddelar föreläggande eller förbud enligt denna lag, får inspektionen förelägga vite. Första stycket gäller inte i fråga om ett sanktionsföreläggande enligt 34 §.