sou · H3B321d2 · 2015-03-02 00:00:00 — I LAK finns bestämmelser om arbetslöshetskassornas organisation och ekonomi. Det finns regler för hur arbetslöshetskassans ledning och styrelsens ansvar, om föreningsstämman och om arbetslöshets- kassans redovisning och revision (3, 15–33, 50–83 §§ LAK). I LAK finns bestämmelser om en kompletterande arbetslöshets- kassa som har till uppgift att administrera grundförsäkringen och betala ersättning till sökande som inte är medlemmar i en arbetslös- hetskassa. För att fullgöra den kompletterande arbetslöshets- kassans uppgifter bildades Alfakassan 1998 av SO. Kassan bildades på villkor att staten skulle ta det ekonomiska ansvaret för admin- istrationskostnaderna för sökande som inte var medlemmar i en arbetslöshetskassa. Överenskommelsen regleras i ett avtal mellan Alfakassan och staten.16 infördes bestämmelser som syf- tade till att göra Alfakassan mer lik övriga arbetslöshetskassor. Enligt de nya bestämmelserna ska Alfakassan ta ut en avgift av sökande som får ersättning enligt grundförsäkringen och som inte är anslutna till kassan. Dessutom skulle även Alfakassan betala utjämningsavgift enligt 87 § LAK.17 När det gäller den frivilliga inkomstbortfallsförsäkringen omfattar verksamheten dem som är anslutna till den kompletterande kassan. Såväl arbetstagare som företagare kan hos kassan försäkra sig mot Arbetslöshetskassa som vänder till den som är anställd på ett företag eller driver ett eget företag utan anställda. 2003/04:62. 2003/04:62. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring En sådan försäkrad benämns ansluten. I den kom- pletterande arbetslöshetskassan är de organisationer som bildat kassan medlemmar, dvs. rikstäckande organisationer som före- träder anställda och företagare på arbetsmarknaden. Överlag gäller samma regler som för andra arbetslöshetskassor, men det finns vissa undantag, bl.a. för verksamhetsområde och minsta antal med- lemmar, medlemsavgifter och finansieringsavgift, samt kassastyrel- sens sammansättning mm (85–87 §§ LAK). IAF utövar tillsyn över arbetslöshetskassorna och följer upp hur arbetslöshetsförsäkringen fungerar. Inspektionen ska verka för att bestämmelserna i och LAK tillämpas likformigt och rättvist. Mot denna bakgrund är arbetslöshetskassorna skyldiga att lämna de uppgifter som IAF föreskriver. I föreskrifterna finns bl.a. bestäm- melser om uppföljning av ärenden och om uppföljning av återkrav. Föreskrifterna förtydligar även förordningsbestämmelserna om styrelseprotokoll (se §§ 89–91 LAK, samt 6 § LAKFo och 15–17 §§ IAFFS 2014:1). IAF får meddela de erinringar i fråga om en arbetslöshetskassas verksamhet som inspektionen finner behövliga, och myndigheten får även i vissa fall förelägga en arbetslöshetskassa att vidta de åtgärder som behövs för rättelse.18 Som en sista åtgärd, i de fall arbetslöshetskassan inte vidtar rättelse, får IAF enligt 92 § LAK även bestämma att arbetslöshetskassan helt eller delvis inte ska ha rätt till statsbidrag. 18 IAF får enligt 91 § LAK förelägga om rättelse om 1.en avvikelse har gjorts från kassans stadgar, denna lag, lagen (1997:238) om arbetslöshets- försäkring eller de författningar och föreskrifter i övrigt som gäller för kassans verksamhet, 2.stadgarna inte längre uppfyller kraven enligt 5 §, 3.kassans tillgångar inte är tillräckliga, eller 4.någon annan allvarlig anmärkning kan riktas mot kassans verksamhet. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring SO har tagit fram en rättslig informationsdatabas för handläggning av ärenden hos arbetslöshetskassor avseende arbetslöshetsförsäkringen. Informationsdatabasen kallas SO:s beslutsstöd, och innehåller författningstexter, förarbeten och redogörelser för besluts innehåll avseende arbetslöshetsförsäkringen och tillhörande rättsområden. Beslutsstödet innehåller även dåvarande AMS och IAF:s regel- böcker och meddelanden avseende arbetslöshetsförsäkringen. Olika typer av stöddokument som SO har utarbetat finns också i beslutsstödet. De icke bindande stöddokumenten har tagits fram för att vägleda arbetslöshetskassorna i deras ärendehantering. Stöd- dokumenten omfattar bl.a. bakgrundsbeskrivningar, handläggar- stöd och försäkringsmeddelanden i olika frågor. Bakgrundsbeskrivningarna utgör en form av historisk beskriv- ning i kronologisk ordning av rättsregler och förarbeten avseende grundläggande begrepp inom arbetslöshetsförsäkringen. Handläggarstöden utarbetas på uppdrag av SO:s försäkrings- utskott och är skrivelser som i första hand riktar sig till anställda på arbetslöshetskassorna. Handläggarstöden ska vara en hjälp vid tolk- ningen av olika rättsregler och syftar till att främja att de försäkrade behandlas lika, oavsett vilken arbetslöshetskassa som hanterar ären- det. I handläggarstöden redovisas t.ex. domar från svenska dom- stolar och från samt förarbetsuttalanden som är intressanta för det rättsområde som behandlas. I de fall SO har en uppfattning om hur en viss rättsregel bör tillämpas redovisas den i handläggarstödet. Stödet uppdateras kontinuerligt utifrån föränd- ringar av författningar och rättspraxis.19 Försäkringsmeddelandena syftar till att klargöra en tolkning av en viss fråga eller till att förklara nya rutiner och förändringar för arbetslöshetskassorna eller närliggande organisationer och myndig- heter. 19 IAF (2014c). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Den utbetalade arbetslöshetsersättningen finansieras genom stats- bidrag till arbetslöshetskassorna. Så länge utbetalningen är korrekt enligt får arbetslöshetskassorna statsbidrag med motsvarande belopp. Staten har också rätt att betala ut statsbidrag av andra skäl och att jämka eller, om det finns synnerliga skäl, efterskänka åter- krav av felaktigt utbetald arbetslöshetsersättning. Det är Arbetsför- medlingen som betalar ut statsbidrag till arbetslöshetskassorna i omedelbar anslutning till kassans utbetalning av arbetslöshetsersätt- ning. Det är också Arbetsförmedlingen som disponerar anslaget på statsbudgeten (93–93 a §§ LAK, samt 8 § LAKFo). Statsbidraget finansieras i sin tur genom arbetsgivar- och egen- avgifter i arbetsmarknadsavgiften och genom finansieringsavgiften i arbetslöshetskassornas medlemsavgift. finansierades av utgifterna för arbetslöshetsersättning genom arbetsmarknadsavgiften och resterande genom finansierings- och arbetslöshetsavgiften. Arbetslöshetsavgiften avskaffades i januari 2014.20 Andelen som finansieras genom finansieringsavgiften torde därför sjunka till ungefär hälften. Om det inte har kommit in tillräckligt mycket medel i form av arbetsmarknads- och finansieringsavgift för att täcka försäkringens utgifter skjuter staten till det som fattas. Om summan av det utbetalade statsbidraget understiger vad som kommit in i form av avgifterna, används överskottet för andra ändamål. 20 Arbetslöshetsavgiften togs ut enbart för sysselsatta medlemmar. Arbetslöshetsavgiften bestämdes på grundval av antalet icke arbetslösa medlemmar i kassan och av summan av den utbetalade inkomstrelaterade arbetslöshetsersättningen. Avgiften var därmed differentierad utifrån arbetslöshetens storlek i respektive arbetslöshetskassa, och beräknades som av arbetslöshetskassans utbetalda inkomstrelaterade ersättning under månaden. Från detta belopp gjordes avdrag för varje medlem som inte varit arbetslös under månaden. Avdraget var per medlem, men avgiften kunde inte bli negativ. Arbetslöshets- avgiften kunde maximalt uppgå till per icke arbetslös medlem och månad. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring För att finansiera statsbidraget till arbetslöshetskassorna samlar staten in den s.k. arbetsmarknadsavgiften, som är en del av social- avgifterna. Arbetsmarknadsavgiften betalas i form av arbetsgivar- avgifter för anställda. Företagare med inkomst av näringsverksam- het och andra fysiska personer som har avgiftspliktig inkomst betalar motsvarande arbetsmarknadsavgift som en del av egen- avgifterna. För anställda är arbetsmarknadsavgiften 2014 av avgiftsunderlaget. Arbetsgivaravgifterna är totalt sett (2 kap. 26 § socialavgiftslagen (2000:980). För dem som i stället betalar egenavgifter är dessa totalt av avgiftsunderlaget och arbetsmarknadsavgiften är (3 kap. 13 § social- avgiftslagen). I 9 § lagen (2000:981) om fördelning av socialavgifter anges vad arbetsmarknadsavgiften ska användas till. Den ska finansiera: arbetslöshetsersättning och kostnader för tillsyn av utbetalning av sådan ersättning, aktivitetsstöd till den som tar del av ett arbetsmarknadspolitiskt program, under förutsättning att han eller hon uppfyller villkoren för inkomstrelaterad ersättning enligt lagen om arbetslöshetsförsäkring, kostnader enligt lönegarantilagen, och statliga ålderspensionsavgifter som betalas på ersättningar enligt 1–3. Arbetslöshetskassornas medlemsavgifter regleras i 41–45 §§ LAK. Arbetslöshetskassorna ska ta ut medlemsavgifter som i förening med andra intäkter får antas täcka förvaltningskostnader och finan- sieringsavgiften. skulle medlemsavgiften även täcka den s.k. arbetslöshetsavgiften. Arbetslöshetskassorna beslutar själva om medlemsavgiften, men den måste godkännas av IAF för att kunna verkställas. Arbetslös- hetskassorna har rätt att ta ut olika medlemsavgifter för olika med- Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring lemskategorier om det finns skäl till det. Det ska dock inte finnas omotiverade skillnader i avgift mellan olika medlemskategorier.21 Arbetslöshetskassan är skyldig att använda inkomster som inte går till löpande utgifter under inkomståret under nästföljande år. Om kassans tillgångar är ”otillräckliga för verksamhetens behöriga utövande” kan en kassa besluta om särskild s.k. uttaxering, vilket innebär uttag av extra medlemsavgift. Medlemmar som inte betalar medlemsavgiften ska uteslutas. Finansieringsavgiften regleras i 48 § LAK och betalas från arbetslöshetskassan till staten. Storleken på finansieringsavgif- ten beror på antalet medlemmar i arbetslöshetskassan vid månadens slut och på den genomsnittligt utbetalda dagpenningen från den inkomstrelaterade ersättningen. Avgiften beräknas genom att med- lemsantalet multipliceras av den under månaden genomsnittligt utbetalda dagpenningen från den inkomstrelaterade försäkringen, delat med tolv. Finansieringsavgiftens storlek beror därmed på den ersättning de arbetslösa medlemmarna får (justerat för arbetslöshetskassans medlemsantal) och därmed indirekt på löne- nivån bland medlemmarna samt på taket för arbetslöshetsersättningen. Det innebär att finansieringsavgiften differentieras efter inkomst- strukturen hos respektive arbetslöshetskassa. varierade den genomsnittliga inkomstrelaterade dagersättningen hos de olika arbetslöshetskassorna mellan och per dag. Utslaget per medlem och månad innebär det att medlemmarna betalar i finansieringsavgift. I genomsnitt betalar den som är som medlem i en arbetslöshetskassa i finansieringsavgift. Skillnaden mellan arbets- löshetskassan med högst och lägst finansieringsavgift är endast per månad.22 1996/97:107. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Liksom övriga arbetslöshetskassor har den kompletterande arbetslös- hetskassan, Alfakassan, rätt till statsbidrag för utbetald arbetslös- hetsersättning. Anslutna till Alfakassan betalar en medlemsavgift som bestäms på samma sätt som för övriga arbetslöshetskassor. Alfakassan har dessutom rätt till statsbidrag för en del av de administrations- kostnader som följer av att den sköter utbetalning av grundersätt- ning till icke anslutna arbetslösa. Alfakassan ska även ta ut en avgift av dem som får ersättning enligt grundförsäkringen enligt och som inte är anslutna till kassan eller medlemmar i en annan arbetslöshetskassa. Genom avgiften är även arbetslösa inte är medlemmar med och bidrar till administrationskostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. Avgiften betalas genom att den dras av när grundersättningen betalas ut. Det betyder att bara de som är arbetslösa betalar avgiften. uppgår avgiften till per ersättnings- dag. I praktiken innebär det att grundbeloppet för den som inte är ansluten till en arbetslöshetskassa som högst uppgår till (320-24=296). Avgiftens storlek regleras i föreskrift från IAF (86–87 b §§ LAK, 19 a § LAKFo, samt 1 § IAFFS 2010:4). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Det finansiella flödet i arbetslöshetsförsäkringen Källa: IAF (2013a). Staten betalar genom Arbetsförmedlingen ut statsbidrag till arbets- löshetskassorna för att arbetslöshetskassorna ska betala arbets- löshetsersättning till de arbetslösa medlemmarna. Medlemmarna i sin tur betalar medlemsavgift till arbetslöshetskassorna för att finansiera dessas administration, samt finansieringsavgiften till staten. Avgifterna till staten betalar arbetslöshetskassorna genom IAF.23 23 Det finns även ett flöde som går från medlemmen tillbaka till arbetslöshetskassan. Det gäller återkrav, t.ex. vid felaktiga utbetalningar. Återbetalning av statsbidrag sker också vid felaktiga utbetalningar från arbetslöshetskassan till staten. Ytterligare ett flöde rör utbetal- ningar enligt 93 a § . Enligt denna paragraf har regeringen möjlighet att besluta om bidrag till arbetslöshetskassorna. har detta bidrag betalats ut främst till mindre arbetslöshetskassor med höga administrationskostnader. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Det ekonomiska biståndets roll är det yttersta skyddsnätet för människor som har tillfälliga försörjningssvårigheter. Enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) (SoL) är det endast den som inte själv kan tillgodose sina behov eller kan få dem tillgodosedda på annat sätt som har rätt till bistånd för sin försörjning och för sin livsföring i övrigt. Rätten till bistånd har inte knutits till att den enskilde behöver hjälp av någon särskild orsak. Rätten till ekonomiskt bistånd byg- ger inte på inkomstbortfallsprincipen utan på en individuell behovs- bedömning. Bedömningen ska präglas av ett helhetsperspektiv på den enskildes eller hushållets totala situation. Det ekonomiska biståndet är behovsprövat. Det finns därför ingen tidsgräns för hur länge det kan utgå, men det ekonomiska biståndet ska vara ett tillfälligt stöd. För att ha rätt till bistånd ska den enskilde göra vad han eller hon kan för att bidra till sin egen försörjning, bland annat genom att försöka få ett arbete, dvs. stå till arbetsmarknadens förfogande. Att stå till arbetsmarknadens förfogande innebär att det ställs krav på att den arbetslösa biståndssökande är anmäld på Arbetsförmedlingen och är beredd att ta ett anvisat arbete. Vidare ställs krav på att denna söker arbete aktivt. Den som är arbetssökande och ansluten till en arbetslöshets- kassa ska i första hand söka sin försörjning genom ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Skyldigheten att söka arbete inkluderar i princip också deltagande i verksamhet som anordnas för arbetslösa inom ramen för arbetsmarknadspolitiken. Jämställt med att stå till arbetsmarknadens förfogande är bland annat deltagande i arbets- marknadspolitiska program.24 En person som vägrat ta anvisat lämpligt arbete och därför inte heller får någon ersättning från arbetslöshetsförsäkringen har i regel inte rätt till ekonomiskt bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL. Kommunen har i normalfallet inte tillgång till information om personen är anmäld som arbetssökande på Arbetsförmedlingen eller inte. Arbetsförmedlingen har inte några sanktionsmöjligheter för personer som har ekonomiskt bistånd som motsvarande de som gäller för personer med arbetslös- 24 (2013). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring En person med ekonomiskt bistånd är därmed inte tvingad att delta i de möten denna blir kallad till på samma sätt som personer som har arbetslöshetsersättning. Den som inte upprätthåller kontakten med Arbetsförmedlingen blir avaktualiserad. Arbetsförmedlingen vet i många fall inte vilka av de oförsäkrade som har ekonomiskt bistånd. Arbetsförmedlingen och kommunen utbyter inte information på ett sådant sätt att det direkt uppmärksammas om en person med ekonomiskt bistånd blivit avaktualiserad. Eftersom det krävs 14 månaders samman- hängande inskrivningstid och beräkningen börjar om varje gång en person blir avaktualiserad är det en liten grupp personer med ekonomiskt bistånd som uppfyller detta krav. Kommunen kan med stöd av 6 c § SoL kräva att personer med ekonomiskt bistånd deltar i praktik eller kompetenshöjande verk- samhet som anordnas av kommunen om personen inte har anvisats till lämpligarbetsmarknadspolitisk åtgärd. Denna skrivning infördes men innebörden tillämpades i vissa kommuner redan innan detta. Möjligheten att ställa krav på deltagande i aktiviteter gäller för personer , personer som söker ekonomiskt bistånd vid ferieuppehåll samt övriga som bedöms ha behov av särskilda skäl är i behov av kompetenshöjande insatser. Möjligheten är tänkt som ett komplement till den statliga arbetsmarknadspolitiken. Skatte- och pensionsregler för det ekonomiska biståndet Bistånd enligt SoL och liknande ersättningar är skattefria (8 kap. 11 § IL och 59 kap. 3 § SFB). Eftersom ersättningen varken utgör inkomst av anställning eller annat förvärvsarbete, är den inte heller pensionsgrundande. 18.3Tidigare utredningar och förslag om försäkringens organisation och administration Sedan förordningen om arbetslöshetsförsäkring infördes har frågan om arbetslöshetsförsäkringens organisation och funktion utretts , framför allt en obligatorisk arbetslöshets- försäkring. På några avgörande områden har utredningarna dragit olika slutsatser, exempelvis om arbetslöshetskassorna ska fortsätta Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring administrera försäkringen, om arbetslöshetsförsäkringen ska har- moniseras med socialförsäkringarna, och om ersättningen i den obligatoriska delen ska vara inkomstrelaterad. Nedan följer en beskrivning av några av dessa utredningar. 18.3.1De första stegen till en arbetslöshetsförsäkring Före var hjälpverksamhet för arbetslösa en kom- munal angelägenhet och förmedlades genom kommunernas fattig- vårdsmyndigheter. ökade andelen personer som inte kunde försörja sig själva, vilket satte framför allt mindre kom- muner under ekonomisk press. Den industriella utvecklingen inne- bar en urbanisering och större risker för arbetslöshet. Flera kon- junkturnedgångar ökade trycket ytterligare på den kommunala fattigvården. Arbetslöshetsförsäkringens utveckling kan ses i tre etapper. Den första etappen är den arbetslöshetsförsäkring som växte fram ur fackföreningsrörelsen . Det rörde sig då om en icke-offentlig angelägenhet: ett slags solidarisk hjälp till självhjälp bland de fackliga organisationernas medlemmar. Den var därmed inte helt olik skråväsendets s.k. reshjälp.25 Den andra etappen tog vid , då tankar om ett offentligt bidrag till arbetslöshetsförsäkringen föddes. Detta var den s.k. Gent-modellen som innebar att arbetslöshetsförsäkringen var en frivillig, men offentligt understödd och kontrollerad försäk- ring. Den administrerades av fackföreningsdominerade fonder.26 Det finns flera anledningar till att fackförbunden valde att starta arbetslöshetskassor, utöver det faktiska behovet av ett ekonomiskt stöd vid arbetslöshet. Eftersom arbetslöshet, till skillnad från exempelvis sjukdom, till viss del kan påverkas av den enskilde själv var kontrollfrågan en nyckelfaktor redan från början. Fackför- bunden hade kunskap om hur arbetsmarknaden såg ut och om omständigheterna kring en sökandes arbetslöshet. Dessutom hade fackförbunden andra förutsättningar än ett försäkringsbolag att klara av de ekonomiska påfrestningar en arbetslöshetsförsäkring kunde innebära under en lågkonjunktur. 25Edebalk (1996). 26Bendz (2004). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring fyllde arbetslöshetsförsäkringen en viktig funktion både för att värva nya medlemmar och för att behålla dem. Ett problem med Gent-systemet som bidrog till den tredje etappen i arbetslöshetsförsäkringens utveckling , var att modellen innebar att förhållandevis få personer omfattades. Det var bara i länder med en välutvecklad fackföreningsrörelse som arbetslöshetsförsäkringen fick en acceptabel omfattning. Borgerliga partier i alla länder var också kritiska till systemet eftersom det subventionerade fackliga organisationer. Idén om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring växte sig därför allt starkare. Med obliga- torisk försäkring avsågs en försäkring som var statligt administrerad och finansierad. Det skulle innebära att medborgaren anslöts automatiskt till försäkringen, som i andra socialförsäk- ringar. gick flera länder över från Gent-modellen till en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring, och den senare har haft fortsatt stort genomslag.27 18.3.2Frågan om en offentligt finansierad arbetslöshetsförsäkring börjar utredas Vid början förutsågs massarbetslöshet. För att avlasta kommunerna tillsattes () 1914. Det var ett rådgivande organ som skulle föreslå åtgärder för att motverka den väntande arbetslösheten. Under kommissionens första arbetsår inrättades kommunala arbetslöshets- och hjälpkommittéer. Kommittéernas åtgärder innefattade statliga nödhjälpsarbeten, statsbidrag till kommunernas hjälpverksamhet, samt riktade åtgär- der för särskilt drabbade grupper. Kommunernas hjälpverksamhet kunde bl.a. lämnas i form av kontantunderstöd. Där agerade arbetsförmedlingsanstalter i regi ofta som kontrollfunk- tion. En principiell utgångspunkt för AK var emellertid att hjälp till arbetslösa i huvudsak skulle bestå i att ordna arbetstillfällen, s.k. nödhjälpsarbeten.28 Nödhjälpsarbeten skulle dock vara en sista 27Edebalk (1996). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Det rörde sig ofta om grovarbete och lönerna i dessa arbeten låg under lägsta lönen på orten. Lagen om lösdriveri var fortfarande i kraft och myndigheterna kunde därför sätta lösdrivare i tvång- arbete. Systemet kritiserades för detta, inte minst från fackligt håll där de låga ersättningsnivåerna i nödhjälpsarbetena betraktades som ett sätt att pressa ned lönerna. Ungefär som AK skapades tillsattes med uppdrag att överväga en obligatorisk försäkring. Frågan om en statligt finansierad arbetslöshetsförsäkring hade lyfts i olika fora första år, men det var först som en offentlig utredning tillsattes. Utredningen lämnade sitt betänk- ande , 1922.29 Av betänkandet framgår att den stora fördelen med ett obliga- torium ansågs vara att alla arbetare skulle omfattas, inte bara de som arbetade inom ett område där det fanns en arbetslöshetskassa och som också valde att ansluta sig till den kassan. Det som talade emot ett obligatorium var att det skulle innebära komplicerade regler och vara en kostsam konstruktion för staten. Eftersom det inte fanns underlag för en bedömning av arbets- löshetsrisken ansåg man att försäkringsavgiften måste vara enhet- lig. Kommittén menade att ett obligatorium var att föredra, men framhöll att i den ansträngda ekonomin var en obligatorisk arbets- löshetsförsäkring inte möjlig. Kommittén föreslog därför att de frivilliga arbetslöshetskassorna skulle bestå men att staten skulle bidra till finansieringen av arbets- löshetsförsäkringen genom statsbidrag. För att få statsbidraget skulle arbetslöshetskassorna registreras som understödsföreningar och i stort lyda under reglerna för understödsföreningar. Dessutom före- slog kommittén en separat lag för arbetslöshetskassor, med sär- skilda villkor som skulle öka statens kontroll över försäkringen. Statsbidraget skulle motsvara medlemsavgiften, dvs. staten skulle finansiera hälften av kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen upp till ett tak. Det bedömdes inte vara lämpligt att kommunerna del- 29 SOU 1922:59. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring tog i finansieringen av arbetslöshetsförsäkringen, eftersom skill- naderna kommunerna emellan skulle bli alltför stor.