sou · H3B311 · 2015-02-23 00:00:00 — Enligt 2008:38 ska arkivet från en kärnteknisk anläggning där verksamheten upphört överlämnas till eller något landsarkiv i förtecknat och ordnat skick.10 Med tanke på det är frågan om dokumentationshantering relativt styvmoderligt behandlad i SKB:s tillståndsansökan, där det dock framgår att projektet avslutas med att all slutdokumentation överlämnas till SKB:s driftfunktion, och det finns utrymme för mer noggranna redogörelser.11 Inte minst har efterfrågat kompletteringar av SKB:s tillståndsansökan när det bland annat gäller redogörelsen för organisatoriska frågor. Oavsett hur dokumentationen är tänkt att skötas och organiseras så är det en ytterst viktig fråga som måste balanseras mellan att å ena sidan avvakta utvecklandet av system och tekniker för dokumentationshantering, å andra sidan att bestämma dokumentationsmetoder före bygget av ett slutförvar för att undvika oklara ägarförhållanden och onödiga förflyttningar och omdispositioner av ett viktigt och möjligen delvis känsligt material. intar SKB en mer avvaktande hållning i frågan. 4.4Bevarande- och dokumentationsfrågor på medellång sikt, från färdigt förvar till kontinuerlig översyn upphör − sekler I har kontrollmyndigheten Nuclear Regulatory Commission (USNRC) ställt tydliga krav på beskrivningar av en metod för dokumentationshantering och -bevarande för att bevilja tillstånd att bygga slutförvar för använt kärnbränsle. Samma myndighet har också, tillsammans med många andra aktörer inom kärnbränslehantering, gjort en tydlig åtskillnad mellan så kallade: 10SSM (2008), föreskrifter om arkivering vid kärntekniska anläggningar. 11SKB (2011),”Verksamhet, ledning och styrning – Uppförande av slutförvarsanläggningen” VU, Öppen PM, 4, s. 4. Bilaga till Ansökan enligt kärntekniklagen (KTL) om att få uppföra, inneha och driva slutförvarsanläggningen för använt kärnbränsle. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … Aktiva kontrollåtgärder (eller aktivt skydd) under uppförandet av ett slutförvar inbegriper kontinuerliga sociala och tekniska insatser för att skydda anläggningen såsom stängsel för utestängning av obehöriga, underhåll av skydd mot spridning av radioaktivt material eller kontroll av förvar med hjälp av olika övervakningstekniker. Passiva kontrollåtgärder (eller passivt skydd) kan komma till stånd efter det att anläggningen har byggts färdigt och förslutits vilket innebär att den genom sin konstruktion och utformning, och utan fortsatta insatser, i stort sett omöjliggör mänskligt intrång. De passiva skyddsåtgärderna upprätthålls alltså utan aktiva mänskliga insatser eller översyn. Det kan handla om att förhindra landutnyttjande som kan inverka på förvarets funktion, men också att bevara information.12 Notera att skillnaderna mellan aktiva och passiva skyddsåtgärder framför allt ligger i tidsdimensionen. Aktiva åtgärder skapas i realtid och upprätthålls i realtid medan passiva åtgärder har utformats på ett sådant sätt att de upprätthåller kontrollen utan kontinuerliga aktiva mänskliga insatser. I båda fallen handlar det alltså om att tillämpa kombinerade sociala och tekniska kontrollåtgärder för att utestänga mänsklig aktivitet från området där ett slutförvar har skapats. I ena fallet sker det med kontinuerliga sociala och tekniska insatser. I andra fallet med sociala och tekniska insatser som skapats vid ett visst tillfälle för att fungera över . Ur ett arkivhanteringsperspektiv innebär det att dokumentationsfrågor är centrala ur ett kort tidsperspektiv som bevarandefrågor blir viktigare i medellångt och långt perspektiv eftersom aktiviteten vid förvaret först blir lägre för att i det senare skedet helt upphöra. Kritik av passivt skydd Tanken att låta det långsiktiga skyddet av använt kärnbränsle bygga på passivt skydd har också kritiserats. Anhängare av utvecklingsprogram för kärnenergiteknik framhåller att använt kärnbränsle skulle kunna upparbetas och fungera som bränsle i framtida generationer av kärnreaktorer, något som dessutom högst påtagligt 12 (1999), Maintenance of records for radioactive waste disposal, s. 1. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … skulle kunna minska både mängden använt kärnbränsle och tiden det behöver förvaras för att strålningsnivåerna ska bli ofarliga för människors hälsa. Andra har ifrågasatt passivt skydd som oavvisligt villkor för säkert förvar av använt kärnbränsle eftersom de olika funktionerna alltjämt ifrågasätts. har tankarna på slutförvar för använt kärnbränsle med passiva skyddsåtgärder dessutom snarare förlorat än vunnit i legitimitet. Generellt bottnar kritiken i att även om slutförvaret kan formges så att det långsiktigt skyddar det använda kärnbränslet så existerar fortfarande förvaret i sig i ett föränderligt kulturellt sammanhang. Det innebär att framtida generationer begränsas i sitt handlingsutrymme på ett sätt som de kan komma att uppfatta som negativt. Som alternativ lösningsprincip har i stället föreslagits en bättre balans mellan aktiva och passiva kontrollåtgärder.13 En sådan balans kan uppnås genom större reversibilitet i beslutsprocesser med möjlighet till återtag av använt kärnbränsle, i alla fall . I exempelvis arbetar man med en sådan lösning. Exempel – anläggning i / ANDRA Vid i Verdun rapporterades från den franska myndigheten för hantering av kärnavfall, ANDRA, att man vid sin anläggning i för kortlivat låg- och medelaktivt avfall, som lagras i betonginklädda diken som täckts över med olika material i lager på lager, har detaljerad information som arkiverats i 11 000 dokument. Anläggningen stängdes och verksamheten följer en bevarandeplan som innebär att dokumentationen regelbundet ses över, förenklas och förnyas så att tillgången höjs utan att information går förlorad. Ett av problemen här har nämligen varit den stora mängden information, vilket fått negativa effekter för tillgängligheten. Utöver denna plan för vad som ANDRA kallar passivt bevarande har man också skapat en plan för aktivt bevarande som innebär att guidade turer organiseras på anläggningen tillsammans med utställningar, samarbeten med andra intressegrupper etc. Till detta kommer skapandet av vad som kallats reflektionsgrupper som träffas tre till för 13 , J. (2014),”Acting for passive safety”, Work Package 2 – Topic: Reversiblity and Retrievability. InSOTEC Working Paper. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … att utveckla verksamheten och bevarandeplanen. Här har man också diskuterat olika möjligheter till dynamiska konstverk och utsmyckningar liksom mer långsiktiga markörer med färgsättningar som förändras för att reflektera sönderfallsprocessen m.m. Projekt för medelångt perspektiv Andra intressanta projekt för informations- och kunskapsbevarande på medellång sikt har handlat om möjligheterna att skapa extremt ingående digital dokumentation med fotografier och kartor som tillsammans med andra representationer kan göras exceptionellt detaljerade och skapa en mycket ingående och tillgänglig översikt av en anläggning. Till detta kommer skapandet av tredimensionella bilder och möjligheten att till olika representationer koppla minnesbilder och dokumentation av berättelser som kan förklara varför resultatet blev som det blev ända ner på detaljnivå. Detta har ännu inte prövats i praktiken, men det finns en mängd system och hårdvara som möjliggör denna typ av massiv digital dokumentation. Sådana metoder kan vara mycket användbara, inte minst för den som väljer att bevara enligt den enkla principen ”så mycket som möjligt ”, en tanke som också har sina förespråkare trots att den uppenbart riskerar att leda till stora krav på resurser. Målet med det ovan nämnda RepMet () är att konkret skapa metadatabibliotek inom relevanta områden som baseras på utprovade och erkända metoder (s.k. ”best practices”). Genom ett väl fungerande system för metadata inom kärnavfallshanteringsområdet är förhoppningen att en hel del arbete kan sparas i de olika nationella programmen med dessa resurser. 4.5Bevarande- och dokumentationsfrågor på lång sikt, utan kontinuerlig översyn − millennia Få framtidsutsikter har varit så fantasieggande som tanken på att behöva bygga ett slutförvar för använt kärnbränsle som ska skyddas både för mänskligt intrång och naturens krafter eller mer. Många har funderat över hur sådana slutförvar kan och bör utformas för att minnet av deras betydelse och risk ska kunna Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … bevaras över, från individens horisont, mycket långa tidsperioder. Förslagen har sträckt sig över ett helt spektrum av problem och idéer, från konkreta beräkningar av granitmarkörers erosion till futuristiska visioner gränsande till science fiction.14 Många har velat upprätta olika typer av fasta eller föränderliga markörer som ska kunna kommunicera fara oavsett kulturellt sammanhang. Andra har fastslagit vikten av att inte använda markörer eftersom historien visar att sådana snarare attraherar intresse än omvänt. När det gäller kunskaps- och minnesbevarande har tankegångarna kretsat kring allt från information etsat på skivor i nära nog oförstörbart keramiskt material till skapandet av sociala institutioner med uppgift att bevara och överföra kunskap om slutförvarens innehåll och risker, inte helt utan kongruens med religiösa ordnar. När det gäller bevarandefrågor ur ett långt tidsperspektiv så finns dock några förhållanden som diskuteras att ta fasta på: att undvika de långa perspektiven stor risk att information går förlorad eller förvanskas omöjligt att förutsäga minnessystem För det första verkar det finnas vissa preferenser för att helt och hållet försöka undvika långa tidsperspektiv genom att inte avsluta den kontinuerliga översynen av slutförvarsanläggningar och på så sätt sträcka ut de medellånga perspektiven på informationsbevarandet. En nackdel med den strategin är att driftskostnaderna drabbar framtida generationer på ett sätt som inte ryms inom kärnkraftens kostnadsberäkningar. Alternativt kan också långa tidsperspektiv åter omvandlas till medellånga genom att översyn återupptas på grundval av utbildning, tillgång till metadata och samarbete mellan olika anläggningar i syfte att rekonstruera kunskap och information. Resonemanget öppnar för reversibla beslutsprocesser och möjligheter till återtag och en större balans mellan aktiva och passiva skyddsåtgärder som redan diskuterats ovan. För det andra har många haft utgångspunkten att det finns en mycket stor, till och med överhängande risk, att information och 14 Heaney, C. (2013), The 'forever problem': Nuclear waste as information”, iConference 2013 Proceedings, poster abstracts, Forth Worth, , February 12–15, 2013. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … kunskap i ett långt tidsperspektiv kommer att gå förlorade. Här finns dock olika scenarier: att förlusten är begränsad; att förlusten är omfattande och att information och kunskap förvrängs. Det sista scenariot är det som ses som det mest oroväckande. För att komma till rätta med den stora risken att information går förlorad eller förvanskas har olika metoder att göra det möjligt att rekonstruera information och kunskap diskuterats. Det finns dock en konsensus om att det mest effektiva är att så långt det går säkerställa att information inte förloras. Det kan göras genom redundans i dokumentationen och genom att flera olika system för informationsbevarande skapas parallellt. För det tredje tycks det finnas en relativt utbredd uppfattning att det är i det närmaste omöjligt att förutsäga hur information och kunskap ska kunna bevaras för att säkerställa att den är tillgänglig även i mycket långa tidsperspektiv. Instrumentella resonemang och tillvägagångssätt verkar sällan övertygande i detta sammanhang.15 Om dokumentationssystem är av primär vikt i korta tidsperspektiv och bevarandesystem i medellånga så tyder mycket på att minnessystem avpassade för informations- och kunskapsöverföring över många generationer är det som är lämpligast i långa tidsperspektiv. Det kan handla om att inrätta och överföra traditioner och sedvänjor, bilder och berättelser, mellan generationer snarare än att vårda och bevaka olika typer av medierad information. Eftersom förvar för använt kärnbränsle har en fast plats i landskapet har många påpekat vikten av att koppla minnen till landskap oavsett om detta sker med hjälp av markörer eller inte. Minne och landskap tycks med andra ord vara nyckelbegrepp för att bevara information och kunskap på lång sikt. Det har också kommunikationsvetaren . van Wyck tagit fasta på i sina resonemang om hur människan sätter sina spår på jorden.16 Civilisationen har alltid lämnat spår, ända sedan jordbruket uppstod har landskapet förändrats för att passa mänsklig verksamhet. lanserades begreppet ”anthropocene” som beteckning för den tidsålder som innebär att jorden irreversibelt påverkats av människan. ser vi hur inverkan på olika delar av jorden och atmosfären tycks accelerera. Ozonskiktet var hotat, men 15van Wyck, P. (2004), Signs of Danger: , Trauma, and Nuclear Threat. 16van Wyck, P.C. (2012), ”An Archive of Threat”, Future Anterior 9:2, 53–80. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … tycks i alla fall för stunden kunna bevaras i så pass gott skick att solens ultravioletta strålning dämpas. är den mest debatterade frågan växthuseffekten, ytterligare ett irreversibelt resultat av mänsklig aktivitet. Ytterligare exempel är det pärlband av geostationära satelliter som kretsar kring jorden som en påminnelse om människans ambitioner att inte bara använda jordens egna resurser, utan också det utrymme som finns i vår planets omedelbara närhet. Andra exempel är de olika arter och livsformer som människan redan utrotat genom sin verksamhet. Mönstret kan mångfaldigas i nära nog det oändliga. van Wycks poäng är att alla dessa lämningar på sitt sätt utgör en form av arkiv, ett slags dokumentation över mänsklighetens förmåga att omskapa sina sammanhang för sina egna syften. Ur det perspektivet är förvar för använt kärnbränsle ett av många olika belägg för hur mänsklig verksamhet skapat lämningar i landskapet, i sig ytterligare ett slags arkiv över våra egenskaper. Låt vara av ett långt mindre oskyldigt slag än många andra liknande lämningar, inte minst genom den medvetenhet som legat bakom dessa rester av resursutnyttjande liksom de risker som de trots allt kan komma att medföra för kommande generationer. En annan aspekt av förhållandet mellan långa tidsperspektiv samt minne och landskap är det faktum att området kring anläggningar för slutförvar för använt kärnbränsle, egentligen redan i det korta perspektivet och i ännu högre utsträckning i medellångt och långt tidsperspektiv, tycks överges av all annan mänsklig verksamhet än den som har med översyn eller hantering av anläggningen att göra. Vad denna tendens kan ha för betydelse för minnet av anläggningar är svårt att bedöma. Generellt finns alltid risken att områden där människor inte vistas glöms bort och efter ett antal generationer återbesätts utan kunskaper om vilka faror det kan medföra. Det finns också informationsvetare som framhållit hur det använda kärnbränslet i sig utgör en informationsbärare genom det regelbundna sönderfall av atomkärnor som i avtagande grad pågår. Mot den bakgrunden har en rad av mekanismer föreslagits för att överföra information om bränslets ålder, tillstånd, sammansättning, placering etc. Med övervaknings- och överföringsteknik kan den här typen av information göras tillgänglig i stort sett var som helst Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … och när som helst.17 har mediehistoriker konstaterat att tillgängligheten till dessa dagens informationstekniker är bedräglig ur ett längre tidsperspektiv eftersom den teknik som behövs för att tillägna sig informationen verkar mer övergående och förgänglig än . Tekniker för informationsbevarande har bevisligen funnits i många tiotals som framgår av bevarade grottmålningar liksom tusentals år gamla inskriptioner i sten och torkad lera. Information som bevarats på pergament, papyrus eller papper sällan lika hållbar, några hundratals år även om äldre exempel också finns. I jämförelse verkar det oklart hur länge det är möjligt att bevara olika former av digitaliserad information. När det gäller de långa tidsperspektiven har det upprepade gånger påpekats att det inte är möjligt att extrapolera framtida tolknings- och förståelsesammanhang. har arkeologerna vid Linnéuniversitetet påpekat att det trots allt finns vissa trender och tendenser som borde vara möjliga att utnyttja för att åtminstone försöka skapa sig en uppfattning om hur framtida generationer kan tänkas se på de slutförvar som skapas , åtminstone ur kortare tidsperspektiv.18 Betydelsen av sociala sammanhang Holtorf & har också i andra sammanhang påpekat att minnen av slutförvar i långa tidsperspektiv främjas av sociala sammanhang och grupperingar där frågor om informations-, kunskaps- och minnesbevarande regelbundet diskuteras och debatteras. Genom att kontinuerligt diskutera avfallsproblematiken skapas alltså bidrag till bevarande av information, kunskap och minne. Med en sådan utgångspunkt är inte det enda resultatet av diskussioner om framtiden en instrumentell lösning på ett konkret avfallsproblem. Faktiskt leder sällan eller aldrig diskussioner om framtiden till några avgörande slutsatser och handlingsplaner. Men diskussionen i sig kan vara minst lika viktig. Ofta kanske viktigare. Ur det perspektivet har möten och konferenser som anordnas om bevarandefrågor beträffande förvar av använt kärnbränsle inte innehållet som 17Heaney, C. (2013),”The 'forever problem': Nuclear waste as information”. 18Holtorf, C. & , A. (2014), “Communicating with Future Generations”, 4, s. 315–330. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … främsta värde, utan i stället formerna för de egna aktiviteterna och praktikerna som här utvecklas och överförs mellan forskarsamfundet, näringslivet, myndigheter och kontrollinstanser, miljörörelser, politiker och andra intressenter. Just skapandet av sociala sammanhang som institutioner för diskussioner om informations- och bevarandefrågor kan i så fall visa sig vara det hållbara bidraget till att kunskap om förvar för använt kärnbränsle överförs till kommande generationer. Detta kapitel av kunskapslägesrapporten började med att kontrastera mellan tanken på ett slutet förvar för använt kärnbränsle och möjligheterna att kollektivt minnas dess egenskaper och funktioner. Ur det perspektivet konstaterades att informations-, kunskaps- och minnesfrågor var synnerligen relevanta och viktiga som en del i ett säkert slutförvar. Genomgången av kunskapsläget har dock delvis fördjupat intrycket av svårigheter med att förena ett lyckat slutförvar med ett långsiktigt minne av det. Ändå är det kombinationen av passiv säkerhet och långsiktigt bevarande av dokumentation som i de flesta länder, inklusive , är den primära planen för att hantera högaktivt avfall. Alternativet är i första hand att avvisa tanken på uteslutande passiv säkerhet på lång sikt. En konsekvens skulle inte bara kunna vara reversibilitet och möjligheter till återtag, utan också ökade utsikter till informations- och kunskapsbevarande liksom starka minnestraditioner. Ur det perspektivet har kontinuerliga och regelbundna revideringar av informationshantering liksom minnesinstitutioner framhållits som det effektivaste sättet att bevara kunskap om slutförvar för använt kärnbränsle. För att stärka bevarandekulturen ytterligare kan sådana metoder dessutom kopplas till platsen och landskapet. Det andra alternativet, att förlita sig på långsiktigt passivt skydd som tankar på bevarande av information och kunskap förkastas, alltså att enkelt uttryckt gömma och glömma det högaktiva avfallet, har dock inte föreslagits som en seriös lösning. Tanken att skapa ett slutförvar vars funktion uteslutande bygger på passiva säkerhetsåtgärder och att aktivt för- Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … störa all dokumentation och kunskap om det verkar i vår informations- och kunskapscentrerade, demokratiska kultur som närmast bisarr. Kanske är det ändå just en sådan lösning som framtida generationer skulle vilja att vi väljer. Vårt problem är att vi aldrig kan få information om den saken hur mycket vi än skulle önska det. Bowen-Schrire, M., , H. & Waniewska, K. (2007), Kunskapsbevarande för framtiden-Fas 1. : Svensk Kärnbränslehantering. Heaney, (2013), ”The 'forever problem': Nuclear waste as information”, iConference 2013 Proceedings, poster abstracts, Forth Worth, , February 12–15, 2013, : Digital Library (ACM DL) s. 659–661. Holtorf, C. & , A. (2014), “Communicating with Future Generations”, 4, s. 315–330. (1999), Maintenance of records for radioactive waste disposal. (2001), inventory record systems (WIRKS) for the management and disposal of radioactive waste. IAEA- TECDOC 1222. (2005), Methods for Maintaining a Record of during and Storage. Technical Report Series 434. (2007), Retrieval, Restoration and Maintenance of . (2008), Long Term Preservation of Information for . Technical Report Series 467. Informations-och kunskapsbevarande i samband med slutförvar av … , Jantine (2014), ”Acting for passive safety”, Work Package 2 – Topic: Reversiblity and Retrievability. Working Paper – for Implementing Geological Disposal. InSOTEC/ EU/Euratom. SKB (2011),”Verksamhet, ledning och styrning – Uppförande av slutförvarsanläggningen” VU, Öppen PM, 4. Bilaga till Ansökan enligt kärntekniklagen (KTL) om att få uppföra, inneha och driva slutförvarsanläggningen för använt kärnbränsle. SSM (2008), föreskrifter om arkivering vid kärntekniska anläggningar. van Wyck, . (2004), Signs of Danger: , Trauma, and Nuclear Threat. van Wyck, . (2012), “An Archive of Threat”, Future Anterior 9:2, s. 53–80. har ett av de mest omfattande och också mest framgångsrika forskningsprojekten om hantering av radioaktivt avfall slutförts. Det handlar om for Implementing Geological Disposal (InSOTEC)1 som finansierats av Europeiska kommissionen via Euratom och som omnämndes redan i kunskapslägesrapporten för 2014.2 Huvudsyftet med InSOTEC har varit att undersöka relationerna mellan tekniska och sociala utmaningar när det gäller hanteringen av radioaktivt avfall, särskilt med hänsyn till geologisk slutförvaring. Skälet till att just denna metod satts i högsätet är en samsyn som utvecklats inom bland annat och Europeiska kommissionen att geologiskt slutförvar är den lämpligaste lösningen för högaktivt avfall och använt kärnbränsle. Det har dock inte hindrat att omfattande kritik framförts eller att olika nationella program uppvisar ett vidsträckt spektrum av olika lösningar och vitt skilda metoder samlade under beteckningen geologiskt slutförvar. Utgångspunkten för InSOTEC är att sociala och politiska krav formar tekniska lösningar lika mycket som tekniska och vetenskapliga värderingar och omdömen formar sociala, juridiska och politiska processer. Alla metoder som utvecklas för att långsiktigt lösa kärnkraftens avfallsproblematik måste därmed hanteras som en socioteknisk lösning vars värde och egenskaper förhandlas fram i sammanhang 1www.insotec.eu/ (hämtad ). 2SOU 2014:11 Kunskapsläget på kärnavfallsområdet 2014. Forskningsdebatt, alternativ och beslutsfattande. där utvärderingskriterierna med nödvändighet är värdeladdade (och inte neutrala). Ytterligare stöd för detta angreppssätt har hämtats i den till synes enkla observationen att säkerhetsaspekter har varit den enskilt viktigaste utmaningen för utformningen av geologiska slutförvar. Tveklöst har också utformningen av sådana slutförvar förbättrats och konkretiserats sedan lösningen på kärnkraftens avfallsproblematik först föreslogs .