sou · H3B37 · 2015-09-15 00:00:00 — har till utredningen uppgett att myndigheten tog emot 815 respektive 1 165 ansökningar om tillstånd enligt social- tjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshind- rade. Ansökningarna gällde både nya tillstånd och ändringar i befintliga tillstånd. Enligt har antalet ökat jämfört med då sammanlagt 1 790 ansökningar inkom. Kommuner som driver HVB, särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor, bostäder med särskild service för dem som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring, hem för viss annan heldygnsvård, hem eller öppen verksamhet för vård under en begränsad del av dygnet, dvs. sådana verksamheter som är tillståndspliktiga när de drivs i pri- vat regi, ska anmäla det till . Detsamma gäller om ett landsting bedriver sådan verksamhet. Anmälan ska även göras av sådan verksamhet som kommunen genom avtal enligt 2 kap. 5 § SoL har överlämnat till enskild att driva. Anmälan ska göras innan verksamheten påbörjas (7 kap. 1 § socialtjänstlagen). Den som bedriver enskild verksamhet som omfattas av IVO:s tillsyn är även skyldig att anmäla till om verksamheten läggs ned (4 kap. 5 § socialtjänstförord- ningen). På motsvarande sätt ska kommuner och landsting som ska bed- riva verksamhet med personlig assistans, korttidsvistelse, korttids- tillsyn, boende i familjehem eller bostad med särskild service för barn, ungdomar eller vuxna, annan särskilt anpassad bostad för vuxna eller daglig verksamhet anmäla verksamheten till innan den påbörjas (23 § LSS). ska föra ett register över dem som har tillstånd att bedriva verksamhet och dem som har anmält verksamhet enligt SoL och LSS. Registret ska utgöra underlag för tillsynsverksamheten (4 kap. 3 a § socialtjänstförordningen och 11 b § LSS). Enligt vad uppgett till utredningen ska uppgifter lämnas om bl.a. vilken verk- samhet som ska bedrivas, var den ska bedrivas och i vilken drifts- form den ska bedrivas. I IVO:s årsredovisning anges att det fanns 8 858 regi- strerade verksamheter inom och att den övergripande trenden är att antalet registrerade verk- samheter ökar (s. 12–13). har till utredningen framfört att registret är bristfälligt, bl.a. eftersom kommuner och landsting inte anmäler på det sätt som är föreskrivet. Ett annat problem uppges vara att det finns verksamheter som är anmälda men som inte längre bedrivs. Vid pågår ett arbete för att utveckla registret så att det kan bli ett bättre stöd i inspektionens tillsynsarbete. 5.4Andelen verksamhet i enskild regi består av flera områden och insatser. Utifrån den statistik och de register som finns är det inte möjligt att exakt beskriva antalet privata utförare som bedriver verksamhet med socialtjänst eller andelen av verksamheten som utförs av privata aktörer. Den statistik som redovisas i detta avsnitt är därför inte heltäckande. Sammantaget kan sägas att kommunerna köpte äldreomsorg (inkl. färdtjänst) för cirka 18, från privata utförare vilket utgjorde av kommunernas totala nettokost- nad. För insatser till personer med funktionsnedsättning och för individ- och familjeomsorgen uppgick köpen till cirka 11,4 respek- tive vilket utgjorde av kom- munernas totala nettokostnad för dessa områden. har andelen köpt verksamhet, inom äldreomsorgen och inom verk- samhet riktad till personer med funktionsnedsättning, ökat medan andelen köpt verksamhet inom individ- och familjeomsorgen i princip har varit oförändrad.2 Av de privata utförarna var en klar majoritet privata företag, dvs. aktiebolag, handelsbolag m.m. Vad gäller antalet privata utförare inom har SCB i sitt Utförarregister samlat in infor- mation från bl.a. kommuner om det sammanlagda antalet. har kommunerna sammanlagt köpt verksamhet från 2 027 privata utförare inom äldreomsorgen, från 4 907 privata utförare inom insatser för funktionshindrade och från 6 296 privata utförare 2 Köp av verksamhet – kommuner, landsting och regioner 2006–2013, 2014 s. 18, 57 och 63. inom individ- och familjeomsorgen. Sifforna speglar inte antalet unika utförare eftersom flera kommuner kan ha köpt verksamhet från samma aktör.3 Källa: Äldre och personer med funktionsnedsättning – regiform , , 2014 och Köp av verksamhet – kommuner, landsting och regioner 2006–2013, SKL. Not: Begreppen som används i tabellen är de som används i källorna till statistiken. Med enskild regi avses för hemtjänst, särskilt boende och korttidsboende även verksamhet som utförs av kommunala bolag. Som framgår av tabell 5.1 varierar det i vilken utsträckning verk- samhet utförs i enskild regi beroende på verksamhetsområde och insats. I följande avsnitt lämnas kommentarer till några av insats- erna. Antalet rapporterade hemtjänsttimmar i ordinärt boende uppgick till drygt 5,2 miljoner för personer . För personer med funktionsnedsättning uppgick antalet rapporterade hemtjänsttimmar till 540 000. 3 Köp av verksamhet – kommuner, landsting och regioner 2006–2013, 2014 s. 53, 63. framgår av tabell 5.1 utfördes i enskild regi, vilket är en ökning jämfört med . För personer med funktionsnedsättning uppgick andelen hemtjänst- timmar som utfördes i enskild regi till , vilket är en ökning med sedan 2007.4 Vad gäller antalet privata utförare som bedriver verksamhet med hemtjänst finns ingen officiell statistik på nationell nivå. Utred- ningen om framtida valfrihetssystem inom har gjort en kartläggning som visar att det totala antalet godkända utförare av hemtjänst inom valfrihetssystem uppgick till 618 och att en majoritet av dessa var aktiebolag (SOU 2014:2 s. 73 f.). Av de 618 utförarna fanns 443 endast i en kommun, vilket pekar på att många av utförarna är lokala företag. har i rap- porten Kommunernas valfrihetssystem (Rapport 2013:1 s. 77) upp- gett att det totala antalet godkända privata hemtjänstutförare inom valfrihetssystem var 499 stycken . Det innebär att antalet privata utförare inom ökat med cirka 24 pro- cent . Bland de privata utförare som levererar hemtjänst finns det några som dominerar den privata delen av marknaden. I rapporten på ålderns höst? (2014:1 s. 35) anges att de sex största privata utförarna av hemtjänst för äldre nådde upp till en marknadsandel på av den privata marknaden. Sammantaget kännetecknas den privata hemtjänstmarknaden av att det finns några få dominerande privata utförare och många lokala företag. Nästan 89 000 personer som var bodde permanent i särskilda boendeformer . Motsvarande antal för personer med psykisk eller fysisk funktionsnedsättning var 3 900. Som framgår av tabell 5.1 bodde av de äldre i bostäder som drevs i enskild regi vilket är en ökning med sju pro- centenheter . För personer med funktions- nedsättning var motsvarande andel . 4 Äldre och personer med funktionsnedsättning – regiform , , 2014 s. 5 f. under med funktionsnedsättning som bor i särskilda boen- deformer i enskild regi har varierat mellan –2013.5 Vad gäller antalet privata utförare, som bedriver verksamhet med särskilda boendeformer, finns ingen officiell statistik på natio- nell nivå som visar det totala antalet utförare i landet. Utredningen om framtida valfrihetssystem inom uppger i sitt betänkande att det totala antalet godkända utförare av särskilt boende för äldre inom valfrihetssystem var 36 stycken (SOU 2014:2 s. 40). uppger i rapporten munernas valfrihetssystem (Rapport 2013:1 s. 37) att det totala antalet godkända utförare av särskilt boende för äldre uppgick till 41 . På den privata marknaden för särskilt boende för äldre finns några få dominerande utförare. I –rapporten på åld- erns höst? (2014:1 s. 35) anges att de sex största privata utförarna av särskilt boende för äldre nådde upp till en marknadsandel på av den privata marknaden. Hem för vård eller boende (HVB) påbörjade cirka 12 000 barn och unga vård, med stöd av SoL eller lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (1990:52, LVU), i HVB eller familjehem. Andelen placeringar enligt SoL i HVB som drivs av enskilda utförare har minskat från 2013. Andelen placeringar enligt LVU i HVB som drivs av enskilda utförare har minskat från till 76 procent.6 Inspektionen för vård och omsorg utövar tillsyn över och verksamhet vid s.k. SIS-hem7. Tillsynen över enskild verksam- het avser verksamhet för vilken det krävs tillstånd enligt SoL, verk- 5Äldre och personer med funktionsnedsättning – regiform , , 2014 s. 5 f. 6Köp av verksamhet – kommuner, landsting och regioner 2006–2013, 2014 s. 21 f. 7Hem för viss tvångsvård och sluten vård som bedrivs av . samhet som en kommun genom avtal har överlämnat till enskild att utföra, samt annan enskild verksamhet som kommunen upphandlar tjänster från för att fullgöra skyldigheter enligt socialtjänstlagen. Inspektionens tillsynsansvar omfattar även all verksamhet som bedrivs enligt LSS (13 kap. 1 § SoL och 25 § LSS). Tillsyn enligt SoL och LSS innebär en granskning av att verk- samheten uppfyller de krav och mål som formulerats i lagar och andra föreskrifter samt beslut som har meddelats med stöd av sådana föreskrifter. Tillsynen enligt LSS innebär även granskning av att den som har meddelats tillstånd fortlöpande uppfyller kravet på lämplighet (13 kap. 2 § SoL och 26 § LSS). Syftet med IVO:s tillsyn utvecklas i myndighetens instruktion. Där anges att syftet är att granska att befolkningen får vård och omsorg som är säker, har god kvalitet och bedrivs i enlighet med lagar och andra föreskrifter. Tillsynen ska planeras och genomföras med utgångspunkt i egna riskanalyser om inte annat följer av lag, förordning eller särskilt beslut från regeringen (2 § förordning [2013:176] med instruktion för Inspektionen för vård och omsorg). För en del verksamhet är det reglerat hur ofta tillsyn ska ske, bl.a. för HVB som tar emot barn eller unga. Inspektion av sådan verk- samhet ska göras minst , varav åtminstone en ska vara oanmäld (3 kap. 19 § socialtjänstförordningen). Ett tillsyns- ärende hos kan också inledas genom att privatpersoner anmäler missförhållanden i verksamheten eller vid en s.k. lex anmälan. får förelägga den som ansvarar för verksamheten att avhjälpa missförhållanden som har betydelse för enskildas möjlig- het att kunna få de insatser de har rätt till (13 kap. 8 § SoL och 26 f § LSS). Ett föreläggande ska innehålla uppgifter om de åtgärder som inspektionen anser nödvändiga för att det påtalade missför- hållandet ska kunna avhjälpas och ett beslut om föreläggande får förenas med vite. Om ett missförhållande är allvarligt och förelägg- andet inte följts, får även besluta att helt eller delvis återkalla tillståndet för verksamheten. Om verksamheten inte är tillstånds- pliktig får inspektionen i stället besluta att helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. Om missförhållandet innebär fara för enskil- das liv, hälsa eller personliga säkerhet i övrigt får besluta att återkalla tillståndet för verksamheten utan föregående förelägg- ande. Ett tillstånd att bedriva verksamhet enligt LSS får även åter- kallas om tillståndshavaren inte kan anses lämplig eller om till- ståndshavaren inte tillhandahåller den assistans som den anlitats att utföra (13 kap. 9 § SoL och § LSS). Om det finns sannolika skäl för att ett tillstånd kommer att återkallas, eller för att verksamheten kommer att förbjudas och ett sådant beslut inte kan avvaktas, får tills vidare helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. Ett sådant beslut gäller men får förlängas med ytterligare om det finns synnerliga skäl (13 kap. 10 § SoL och 26 h § LSS). får även besluta att återkalla tillståndet eller förbjuda fort- satt verksamhet vid allvarlig underlåtenhet att iaktta skyldigheter enligt lagen (2010:479) om registerkontroll av personal som utför vissa insatser åt barn med funktionshinder (13 kap. 11 § SoL och 26 § LSS). IVO:s förelägganden samt beslut om återkallelse av tillstånd och förbud får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (16 kap. 4 § SoL och 27 § LSS). 5.6Anmälan och avhjälpande av missförhållanden I SoL och LSS finns bestämmelser som reglerar personalens skyl- dighet att rapportera missförhållanden och risk för missförhållan- den (se 7 kap. 6 §, 14 kap. 3–7 §§ SoL och 24 b §–24 § g LSS). Dessa bestämmelser brukar benämnas lex . Den som fullgör uppgifter inom eller vid ska genast rapportera om han eller hon upp- märksammar eller får kännedom om ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande, som rör den som får, eller kan komma i fråga för, insatser inom verksamheten. Rapporteringsskyldigheten fullgörs i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet till den som bedriver verksamheten, i verksam- het vid till ledningen, och i övrigt till berörd socialnämnd. Den som, i yrkesmässigt bedriven enskild verksamhet, ska ta emot rapporter ska informera berörd social- nämnd om de rapporter han eller hon har tagit emot. Ett missförhållande eller en påtaglig risk för ett missförhållande, ska dokumenteras, utredas och avhjälpas eller undanröjas utan dröjsmål. Ett allvarligt missförhållande eller en påtaglig risk för ett allvarligt missförhållande, ska anmälas till och den utredning som gjorts med anledning av det inträffade ska bifogas anmälan. I IVO:s årsredovisning (s. 20) anges att myndigheten fattade totalt 623 beslut i ärenden enligt lex . En majoritet av besluten (338) rör äldreomsorg, följt av följt av verksamhet för funktionsnedsatta enligt LSS (171). Sekretess gäller inom och hos myndighet som utövar särskild tillsyn över (26 kap. 1 § OSL). Eftersom utövar tillsyn över innebär det att uppgifter hos kan omfattas av sekretess. Sekretessen gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Sekretessen bygger på ett s.k. omvänt skaderek- visit, vilket innebär en presumtion för sekretess. Vad som menas med personliga förhållanden ska bestämmas med ledning av vanligt språkbruk. Med begreppet avses t.ex. en persons namn, adress eller sjukdomstillstånd. Också uppgifter om en persons ekonomi kan falla under begreppet personliga förhåll- anden. Juridiska personer anses inte kunna ha några personliga för- hållanden. (se Lenberg m.fl. Offentlighet- och sekretesslagen [, Zeteo]). I OSL finns en bestämmelse som gör det möjligt för regeringen att meddela föreskrifter om sekretess för en statlig myndighets verksamhet om den bl.a. innefattar tillståndsgivning (30 kap. 23 § OSL). Regeringen har med stöd av bestämmelsen föreskrivit att sekretess ska gälla vid tillståndsgivning enligt socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade. Sekretess gäller för uppgift om en enskilds affärs- eller driftförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgifterna röjs, och för uppgift om andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet (9 § och bilaga till offentlighets- och sekretessförordningen [2009:641]). I OSL finns även bestämmelser till skydd för den som lämnar uppgifter om andras förhållanden och som gör det möjligt att hem- lighålla uppgifter för den som uppgifterna rör (26 kap. 5 § OSL). Sekretessen omfattar uppgift i anmälan eller annan utsaga av enskild om någon annans hälsotillstånd eller andra personliga för- hållanden och gäller för uppgifter om såväl den som lämnat infor- mation som innehållet i anmälan. För sekretessen krävs att det kan antas att, om uppgiften röjs, fara uppkommer för den som har gjort anmälan eller avgett utsagan eller hans eller hennes närstående utsätts för våld eller lider annat allvarligt men. I OSL finns sekretessbestämmelser som gäller för den tillsyn som statliga och kommunala myndigheter bedriver på särskilda områden (se 17 kap. 1 § OSL), bestämmelser om sekretess som gäller uppgifter om enskilds personliga förhållanden oavsett i vilket sammahang de förekommer (se 21 kap. OSL) och för tillsynsverk- samhet över stiftelser (30 kap. 18 § OSL). Innebörden av bestäm- melserna har behandlats i avsnitt 4 om skolväsendet. Varje kommun svarar för inom sitt område, och har det yttersta ansvaret för att enskilda får det stöd och den hjälp som de behöver. Utgångspunkten i regleringen av är att det är kommunen som bär huvudmannaskapet och ansvarar för verksamheten oavsett om verksamheten genomförs i egen regi eller av en privat utförare. När kommuner överlämnar verksamhet inom genom upphandling enligt eller genom att införa ett valfrihetssystem förväntas kommunerna, genom bl.a. förfrågningsunderlag, kravspecifikationer, avtal och sin uppfölj- ning, säkerställa att de privata utförarna har förutsättningar att bed- riva och faktiskt bedriver verksamheten enligt de regler som gäller för respektive område. Uppgifter som innefattar myndighetsut- övning får inte överlämnas till en privat utförare. Som beskrivits i avsnittet är det endast vissa typer av verksam- heter inom som omfattas av en tillståndsplikt. I de fall det råder tillståndsplikt är kraven för att beviljas tillstånd olika utformade. För att en enskild yrkesmässigt ska få bedriva verk- samhet enligt LSS krävs att den sökanden med hänsyn till sina ekonomiska förhållanden och omständigheterna i övrigt visat sig lämplig att bedriva sådan verksamhet. Något uttryckligt krav på lämplighet för att beviljas tillstånd enligt socialtjänstlagen finns inte. Om kommunen genom avtal överlåtit till en enskild att utföra kommunens uppgifter enligt socialtjänstlagen undantas verksam- heten från tillståndsplikten. Det innebär att inträdeskraven för att bedriva verksamhet inom är olika och att det, för vissa verksamheter, är oklart i vilken utsträckning det krävs till- stånd. Inspektionen för vård och omsorg ansvarar för tillståndspröv- ning och tillsyn av . Myndigheten ska föra ett register över dem som har tillstånd att bedriva verksamhet och dem som har anmält verksamhet enligt SoL och LSS. 6 Hälso- och sjukvården I avsnittet redogörs för regleringen av enskildas möjlighet att be- driva hälso- och sjukvård, tillsynen över området och de sekretess- bestämmelser som gäller för Inspektionen för vård och omsorg (). Avsnittet innehåller även en beskrivning av i vilken utsträckning enskilda utför verksamhet inom hälso- och sjukvår- den. Syftet med avsnittet är att beskriva gällande reglering och för- hållanden inom området. Landsting och kommuner överlämnar utförandet av hälso- och sjukvård till privata utförare genom upphandling eller införande av valfrihetssystem. Kommuner och landsting har emellertid alltid kvar huvudmannaskapet, dvs. det övergripande ansvaret för verk- samheten. Det innebär bl.a. att de ska försäkra sig om att utför- arens insatser uppfyller de krav som finns i lagar och föreskrifter. Det krävs som huvudregel inte tillstånd för att enskilda ska få bedriva verksamhet inom hälso- och sjukvårdens område. Såväl offentliga som privata utförare ska dock vara anmälda som vård- givare till vårdgivarregistret hos . Inom hälso- och sjukvården finns reglerade yrken och professionerna har ett självständigt ans- var för hur de utför sina arbetsuppgifter. Landstingen och kom- munerna har ett ansvar för att följa upp den verksamhet som de överlämnar till privata aktörer, medan ansvaret för tillsynen av både privat och offentlig verksamhet ligger på . Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt före- bygga, utreda och behandla sjukdomar och skador. Till hälso- och sjukvården hör även sjuktransporter samt att ta hand om avlidna (1 § hälso- och sjukvårdslagen[1982:763], HSL). Hälso- och sjukvården styrs av ett omfattande regelverk där HSL, patientsäkerhetslagen ([2010:659], PSL) och patientdatalagen (2008:355) är övergripande och centrala lagar. finns också en patientlag (2014:821) som reglerar patientens ställning i hälso- och sjukvården. Dessutom regleras området genom speciallagstiftning, såsom smittskyddslagen (2004:168), abortlagen (1974:595), läkemedelslagen (1992:859), lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård, lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård och lagen (1995:831) om transplantation m.m. Utöver dessa finns ett antal förordningar, föreskrifter och allmänna råd som berör hälso- och sjukvården. 6.2Ansvarsfördelning inom hälso- och sjukvården Det huvudsakliga ansvaret för att tillhandahålla hälso- och sjukvård ligger på landstingen. Landstingen ansvarar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård till de medborgare som är bosatta inom lands- tinget (3 § HSL). ansvar omfattar inte sådan hälso- och sjukvård som en kommun har ett uttryckligt ansvar för. Kommunerna ska erbjuda en god hälso- och sjukvård till de personer som bor i vissa särskilda boendeformer och som deltar i dagverksamhet. En kom- mun får även i övrigt erbjuda dem som vistas i kommunen hälso- och sjukvård i hemmet, s.k. hemsjukvård. I kommunernas ansvar ingår emellertid inte hälso- och sjukvård som meddelas av läkare (3 § och 18 § HSL). Landstingen ansvarar därför för att tillhanda- hålla läkare i den kommunala hälso- och sjukvården. Utöver landsting och kommuner har staten och huvudmän inom skolväsendet ansvar för viss hälso- och sjukvård. Staten ansvarar för viss hälso- och sjukvård som ska ges till intagna (se 9 kap. fängelselagen [2010:610]) och skolhuvudmännen ansvar för att eleverna erbjuds viss hälso- och sjukvård inom elevhälsan (2 kap. 25–27 §§ skollagen [2010:800]). Statlig myndighet, landsting och kommun är vårdgivare i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för. Även juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård är vårdgivare (1 kap. 3 § PSL). Inom hälso- och sjukvård ska det finnas en verksamhetschef som ansvarar för verksamheten (29 § HSL). Verksamhetschefen ska säkerställa att patientens behov av trygghet, kontinuitet, sam- ordning och säkerhet i vården tillgodoses (29 a § HSL). Verksam- hetschefen kan delegera sitt ansvar till andra som har tillräcklig kompetens och erfarenhet att fullgöra ledningsuppgifterna (30 § HSL). Fler bestämmelser om verksamhetschefens ansvar finns i förordningen (1996:933) om verksamhetschef inom hälso- och sjukvården. I hälso- och sjukvård ska det finnas en sjuk- sköterska som har det medicinska ansvaret i verksamheten (24 § HSL). Hälso- och sjukvårdspersonal bär ett eget ansvar för hur de full- gör sina arbetsuppgifter (6 kap. 2 § PSL). Inom hälso- och sjuk- vården finns det även vissa särskilt reglerade yrken, t.ex. läkare och sjuksköterskor, som har en självständig yrkesfunktion med ett sär- skilt ansvar för patienternas säkerhet i vården. 6.2.1Krav på utbildning för hälso- och sjukvårdspersonal I PSL definieras vad som avses med hälso- och sjukvårdspersonal (1 kap. 4 §). I begreppet ingår bl.a. personal som har legitimation för ett yrke inom hälso- och sjukvården. Det finns 21 reglerade yrken för vilka det krävs legitimation. Att yrket omfattas av ett legitimationskrav innebär att man kan ha ensamrätt till yrket, eller att yrkestiteln eller specialistbeteckningen är skyddad. För apotek- are, barnmorskor, läkare, receptarier och tandläkare råder ensam- rätt vilket innebär att endast den om har legitimation eller särskilt förordnande får utöva yrket. Skyddad yrkestitel innebär att titeln bara får användas av den som har legitimation. I gäller skyddad yrkestitel för bl.a. apotekare, barnmorskor, läkare, psyko- log, psykoterapeut, receptarier, sjuksköterska, tandhygienist och tandläkare (4 kap. 1–5 §§ PSL). I PSL beskrivs kraven för att meddelas legitimation. Utöver utbildning fordras för vissa yrken också fullgjord praktisk tjänst- . Ansökningar om legitimation prövas av som även för ett register över legitimerad hälso- och sjukvårdspersonal (4 kap. 1 § och 10 § PSL samt förordning [2006:196] om register över hälso- och sjukvårdspersonal). om legitimation rätt att begära utdrag ur belastningsregistret för uppgifter om vissa brott. Utdraget ska bl.a. innehålla uppgifter om mord, människorov, sexualbrott och mutbrott (16 c § förordning [1999:1134] om belastningsregister).