sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Efter att dömts för mordet på , och därmed genom sex domar var dömd för mord på åtta personer, valde han att inte medverka i ytterligare polisutredningar om erkända mord för vilka åtal ännu inte hade väckts. Han var fort- satt intagen på Säters sjukhus för rättspsykiatrisk vård men avböjde ytterligare terapisamtal. Den tid som följde har själv valt att kalla för ”de sju tysta åren”. Efter att journalisten tagit kontakt med gjorde två uppmärksammade dokumen- tärer om som sändes i SVT:s . I dokumentärerna tog tillbaka sina erkännanden av samtliga mord han tidigare erkänt. Kritik riktades mot såväl rättsprocesserna som mot vården av . ansökte om resning avseende mordet på . Resningsansökningar kom därefter att ges in för alla morddomarna, varav den sista gavs in . Samtliga resningsansök- ningar beviljades. Två av resningsansökningarna gjordes av åklagare och resterande av . gav chefsåklagare vid Riksenheten för polismål in en ansökan om resning till Hovrätten för avseende mordet på . Han yrkade att hovrätten skulle bevilja resning i målet och förordna att målet skulle tas upp på nytt av . Som grund anförde han att hade återtagit sitt er- kännande och förnekade att han hade dödat . Det återtagna erkännandet fick enligt åklagaren stöd av nya upp- gifter som framkommit och som var ägnade att framkalla tvivel om att var skyldig till brottet. I resningsansökan gavs ett flertal exempel på sådana uppgifter. Omfattande bevisning åbe- ropades. Som skäl för resning anförde åklagaren följande. Denna resningsansökan grundar sig ytterst på den omständigheten att återtagit sitt erkännande av mordet på . Det kan ifrågasättas om inte redan vid förhandlingen i tingsrätten skulle ha frikänts om han då hade förnekat att han dödat . Som åskådliggjorts ovan med exempel från förhören med har hans förhörsuppgifter visat att han inte lämnat en klar och detaljerad redo- görelse och den har inte heller varit sammanhängande. Frågorna har varit ledande. De kan uppfattas som att det funnits en avsikt att få att lämna uppgifter som mer varit anpassade för ett kommande åtal än att beskriva ett verkligt händelseförlopp. Detta talar mot att hans uppgifter varit riktiga. Åklagaren har i rättegången hävdat att den förundersökning som skett ger stöd för att erkännande är riktigt. Redan resultatet av den tekniska utredningen är sådant att det starkt kan ifrågasättas om det alls finns underlag för ett påstående att ett brott har begåtts. Polisens utredning om försvunnen person som inleddes den 13 novem- ber 1976 och de förhör som hölls med kamrater i samband därmed, talar i stället mycket starkt för att frusit ihjäl på den plats hans kvarlevor anträffades. förundersökning pågick i målet var svårt psykiskt sjuk. Han var på Säters sjukhus föremål för terapi. cineringen var så stark att han kan beskrivas som neddrogad. Mot den bakgrunden kan försvarets agerande i den här aktuella brottsutred- ningen och rättegången beskrivas som passivt. Det finns inte mycket i utredningen som visar på ifrågasättande av uppgifter i förhör eller vid andra förundersökningsåtgärder som exempelvis vallningar. Såväl som hans försvarare synes ha varit inriktade på att åtal skulle väckas mot honom och att han skulle bli dömd. Domen över- klagades inte heller. stod åtalad för ett synnerligen allvarligt brott. Den påtalade passiviteten från parterna att peka på alternativa händelseför- lopp talar för att åklagaren inte i tillräcklig utsträckning iakttagit sin objektivitetsplikt och att försvararen inte verkat med den omsorg och noggrannhet som uppdraget krävt. Rätten har därmed inte fullt ut haft möjlighet att pröva riktigheten av erkännande. Vid tidpunk- ten för tingsrättens prövning av åtalet mot hade dom- stolen att pröva det material åklagaren då lade fram. Omfattningen av falska erkännanden från sida var inte känd vid det tillfället. Än mindre kunde man då veta att skulle komma att åtalas och dömas för ytterligare sju mord vid sammanlagt fem nya rättegångar. har , på väsentligen samma material, beviljats res- ning i fyra av dessa fall. inkom genom ombudet advo- katen med ett yttrande, en så kallad förklaring, till resningsansökan. Han anslöt sig till yrkandet om resning och yrkade för egen del att hovrätten skulle bevilja honom resning och med undanröjande av tingsrättens dom ogilla åtalet och lämna de enskilda anspråken utan bifall alternativt återvisa målet till tingsrätten. presenterade i förklaringen en stor mängd om- ständigheter som legat till grund för tingsrättens bedömning men som kunde ifrågasättas. I förklaringen redogjordes också för att erkännandena i huvud- sak uppkommit som en följd av den terapi och medicinering fått på Säters sjukhus. Slutligen presenterades ett antal fall i tiden efter det aktuella målet där lämnat falska erkännanden och även falskeligen tillvitat andra personer allvarlig brottslighet. Även åberopade omfattande bevisning. beviljade Hovrätten för , hov- rättspresidenten samt hovrättsråden och , resning i såväl ansvarsdelen som skadeståndsdelen och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av . Som skäl för bedömningen i ansvarsfrågan anförde hovrätten följande. Det aktuella målet rör ett försvinnande som inträffade . Förundersökningen avseende inblandning i det even- tuella mordet inleddes först efter det att kvarlevorna efter på- träffats 1994. Det var fråga om en relativt omfattande utredning. var även föremål för utredningar angående andra mord. Tingsrätten prövade målet efter huvudförhandling, där erkände och medgav ansvar för det mord han åtalats för. Förutom hördes ett antal vittnen. Domen grunda- des i allt väsentligt på uppgifter. Den omständigheten att erkände gärningen vid hu- vudförhandlingen måste ha påverkat hur utredningsmaterialet presen- terades under huvudförhandlingen. I resningsärendet framgår att vissa delar av materialet, som i belysning av att han nu förnekar gärningen kan bedömas vara relevant, inte förebringades under huvudförhand- lingen. Detta är förklarligt mot bakgrund av inställ- ning men det finns dock flera skäl att ifrågasätta den berättelse som lämnade vid tingsrätten. Hovrätten konstaterar att under utredningen läm- nade olika och motstridiga uppgifter om mordplats, mordvapen och tillvägagångssätt. Av de förhör som hölls med honom framgår att han anpassade sina uppgifter allt eftersom och att hans berättelse växte fram successivt. Detta är ägnat att reducera bevisvärdet av hans utsaga. Det framgår varken av tingsrättens dom eller protokoll att olika uppgifter redovisades för tingsrätten i en sådan ut- sträckning att tingsrätten, vid bedömningen av tillförlitligheten av hans uppgifter, fullt ut hade möjlighet att beakta hur dessa uppgifter utvecklats och förändrats under utredningens gång. Vid bedömningen av vilket värde det nu åberopade materialet ska tillmätas kan konstateras att frågan om tillförlitligheten av uppgifter var avgörande för tingsrättens ställningstagande att han skulle dömas för gärningen. Tingsrätten slog också fast att det inte fanns någon teknisk bevisning som band vid brottet. Som såväl åklagaren som påpekat saknas bevisning i form av vittnesiakttagelser, tekniska undersökningar eller biologiska spår som visar att ett brott har begåtts. I dessa för målet centrala delar var tingsrätten hänvisad till enbart de uppgifter som lämnade om händelseförloppet. I resningsärendet har åklagaren och pekat på omständigheten att det av det rättsmedicinska utlåtandet framgår att det inte finns någon teknisk bevisning som visar på att bragts om livet. Parterna har också ur förundersök- ningsmaterialet lyft fram omständigheter som tyder på att den av utpekade medgärningsmannen (bilföraren) inte var närva- rande vid tillfället. har under förhören varit kraftigt påverkad av narko- tikaklassade mediciner och andra läkemedel. Av det rättspsykiatriska utlåtandet av framgår att risken för falska erkännan- den är förhöjd hos en person som under påverkan av de aktuella prepa- raten genomgår en suggestiv psykoterapi vars syfte är att väcka bort- trängda minnen, i synnerhet om de genomförs hos en sårbar tvångs- vårdad person som lider av en allvarlig psykisk störning. Vidare fram- hålls att bensodiazepiner är kända för att [ge] psykiska biverkningar i form av depersonalisation, förvirring och hallucinationer. Nya uppgifter rörande person och uppväxt gör att sakkunnigvittnenas utlåtanden måste ses i ett nytt perspektiv. Utlå- tandena baserades på de uppgifter om hans barndomsförhållanden som då var kända. Efter det att dömts för mordet på har, med anledning av de andra förundersökningar mot honom som pågick, –2001 förhör hållits med syskon angående förhållandena i hemmet under hans uppväxt. I dessa förhör framtonar en annan bild av hemförhållandena än den som lämnat och som redovisats i domen. Det finns därför anled- ning att ifrågasätta bevisvärdet av såväl som uttalanden. dömdes –2001 vid sex tillfällen för totalt åtta mord. Efter ansökan från har resning beviljats i fyra fall […]. I dessa fall har de mot inledda förundersökningarna lagts ned. Detta förhållande äger viss relevans för trovärdigheten av uppgifter allmänt sett. För det fall att det som har framkommit i resningsärendet och här har redovisats hade varit känt för tingsrätten, är det sannolikt att det inte skulle ha förelegat tillräcklig bevisning för att fälla till ansvar för brotten. Resning bör därför beviljas i ansvars- delen. Med hänsyn till att saken inte kan anses vara uppenbar ska målet återupptas i tingsrätt. Hovrätten bedömde det därefter som sannolikt att utgången i skade- ståndsdelen skulle ha blivit en annan om de nya omständigheterna som låg till grund för resningen i ansvarsdelen lagts fram i den tidigare rättegången. Resning beviljades därför även i skadestånds- delen. 2 Det utlåtande som här avses är ett utlåtande av , docent i psykologi vid , se avsnitt 3.3.2, 4.4.1 och 4.5.1. Utlåtandet gavs in av under resningsprocessen. 6.5Luleå tingsrätts frikännande dom Sedan resningsbeslutet meddelats beslutade åklagaren att lägga ned åtalet mot med motiveringen att den samlade be- dömningen av det bevisläge som förelåg gav vid handen att en fällande dom mot för mord inte längre kunde emotses. FZ, som i egenskap av bröstarvinge efter den nu avlidna IZ även övertagit hennes talan, bereddes tillfälle att överta åtalet och yrka att de enskilda anspråken skulle handläggas som särskilt mål. FZ inkom inte med något yttrande. Som en följd av åklagarens beslut att lägga ned åtalet yrkade frikännande dom och att skadeståndsanspråken skulle lämnas utan bifall. I dom meddelade tingsrätten, rådmannen , att åtalet ogillades och att skadeståndstalan av- skrevs. 6.6Kommissionens iakttagelser och bedömningar 6.6.1Brottsutredningens och förhörens genomförande har inte vid något förhör lämnat en längre samman- hängande redogörelse för hela händelseförloppet. Vid några få till- fällen har han fått helt öppna frågor som inbjudit till fritt berät- tande. har han dock inte svarat med någon spontan, längre redogörelse utan i stället mer kortfattat berättat om en viss del av händelseförloppet. Förhörsledaren har därefter inte fortsatt att uppmuntra att berätta vidare, utan oftast övergått till att leda förhöret framåt med hjälp av mer detaljerade frågor. har frågorna i förhören varit ledande. Särskilt framträdande är det i förhöret , när frågorna ställdes av . Förhöret präglas av otålighet och blev avbruten i sitt berättande. När gav ett svävande eller ologiskt svar ställde frågor som kan uppfattas som förslag på hur borde svara eller korrigera sin berättelse. I vår redogörelse under avsnitt 6.2.2 ovan har vi tagit med några exempel på sådana frågor och även beskrivit hur anpassade sig till dem. Som exempel kan nämnas hur strypningen gick till, hur i bilen hanterade att under- kropp var bar och nersölad med avföring, hur fick ut ur bilen, hur fick loss ben från kroppen och hur kläder togs med till fyndplatsen. har i förhören ställt frågor på ett sådant sätt att han gett en ny uppgift eller en indikation om att något tidigare hade sagt var fel, vilket föranledde att anpassa sin berättelse. Som exempel kan nämnas följande. Trots att vid flera till- fällen upprepade att det var snö på platsen frågade om kunde utesluta att det var barmark. svarade då att han inte kunde utesluta det. När sade att han ville minnas att hade haft en kavaj, men att han trodde att det var fel, sade att alterna- tivet om det inte var en kavaj ju var en jacka, vilket anpassade sig till. När uppgav att han hade använt en bågfil sade att tidigare hade sagt att han använt en bågsåg, en uppgift som dock inte återfinns i förhören. nekade först till att han sagt bågsåg, men kom att ändra sig till att han hade använt en sådan. I tiden efter att en såg hade återfunnits i terrängen kring fyndplatsen sade att han inte trodde att sågen hade blivit kvar- lämnad på platsen. På fråga från om kunde utesluta att sågen hade blivit kvarlämnad svarade dock nej. Efter att inledningsvis berättat att hade haft boots på sig och senare ändrat det till ”skor av lättare typ”, tillfrågades han om kunde ha haft sådana mockaskor som tagits med till rekonstruk- tionen i . När var tveksam konstaterade att ändå inte hade uteslutit den möjlig- heten, vilket höll med om. När be- rättade att han hade tagit med sig hela det vänstra benet frågade om han var övertygad om att det var på det sättet, så att det inte var en sammanblandning mellan höger och vänster. Frågan ställdes sannolikt eftersom delar av det vänstra benet hade återfunnits på platsen. vidhöll först sitt svar, men kom senare att bli osäker på vilket ben han hade tagit med sig. Berättelsen om vilka kroppsdelar som tagits med från platsen blev till slut mycket svävande. Uppgiften om medtagna kroppsdelar var något som tingsrätten kom att fästa stor vikt vid i sin bedömning. När berättade att bilen hade parkerats längs en rak- sträcka i en nedförslutning sade , som då hade varit och rekognoserat kring fyndplatsen, att han tyckte att såg tveksam ut och påminde honom om att han kunde lämna ut- rymme för felsägningar. Vid vallningen pekade i stället ut en uppförslutning i en kurva. Även beträffande andra detaljer har , när lämnade en uppgift som inte stämde med de faktiska för- hållandena, på olika sätt ifrågasatt svaret, frågat om varit säker på uppgiften eller helt enkelt påstått att han förmedlat en osäkerhet. När trots det inte korrigerat sitt svar synes det ha fått till följd att saken lämnats därhän och det förefal- ler inte som att i tillräcklig mån behövde förklara hur det kom sig att uppgifterna inte stämde. Som exempel kan nämnas uppgift att mordet skedde 1977 och inte 1976, att mordet skedde och inte , att mordplatsen låg nordväst och inte sydost om stadskärnan och att hamnade på mage och inte på rygg i fördjupningen. En anledning till att inte behövde förklara de felaktiga uppgifterna kan ha varit att under brottsutredningarna förmedlade att han hade svårt att minnas och berätta om morden och att han i vissa fall medvetet sade fel för att ”tygla sin ångest”. Sådana felaktiga uppgifter kallade han för ”medvetna avvikelser”, se avsnitt 13.1 och 13.2.2. Ytterligare en iakttagelse beträffande förhören är att polisen även under förhörspauser och vid telefonsamtal förefaller ha fått uppgifter från om händelseförloppet utan att dessa samtal dokumenterades. Av förhöret framgår det att ti- digare hade bett att ta reda på när ÖS avled. Först efter erhållet svar verkar i förhör ha berättat att ÖS var medgärningsman. Det saknas uppgifter om när, hur och varför frågan ställdes och även hur det kom sig att valde att utreda frågan. Det tycks inte heller som att denna upptakt till berättelsen om att ÖS var medgärningsman innebar att uppgiften i sig blev ifrågasatt. Trots den betydelse det hade för utredningen att lämnade så många kontrollerbara uppgifter som möjligt vidtog åklagaren inte några åtgärder för att förhindra till- gång till massmedia och externa kontakter. har vid möte med kommissionen uppgett att ett häktningsbeslut inte hade gynnat vilja att berätta och att det dess- utom, på grund av utredningarnas omfattning, hade blivit en allt för lång häktningstid. Med tanke på att redan var före- mål för tvångsvård och därigenom begränsad i sin rörelsefrihet ifrågasätter vi inte åklagarens beslut att inte begära häktad, men konstaterar att det därmed inte fanns några egentliga begränsningar i informationstillgång. Detta borde, liksom den omständigheten att det var känt att tog del av vad som rapporterades i massmedia, i högre grad än vad som tycks ha varit fallet ha påverkat åklagarens bedömning av vilken tilltro man kunde ha till uppgifter. har vid möte med kommissionen uppgett att han och hade en förtroendefull relation. Enligt upplevde han aldrig att han behövde oroa sig inför förhör eller vallningar eftersom han visste att han skulle få hjälp med att få uppgifterna rätt. Under pågående förundersökningar förmedlade dessutom , enligt , vid några till- fällen uppgifter till om gjorda fynd eller andra fak- tiska omständigheter som inte tidigare hade berättat om. Enligt hände det även att för- medlade sådana uppgifter till och för att i terapin skulle kunna bearbeta uppgifterna där. uppfattning är dock att i grunden ville väl och att agerade i enlighet med instruktioner för hur utredningsarbetet skulle gå till. Såväl som och har dock tillbakavisat påståendet att förmedlade uppgifter och har uppgett att han inte gav några sådana instruktioner. Trots att vallningen påbörjades vid lät man inte visa vägen därifrån till fyndplatsen. Anledningen uppgavs i protokollet vara att var osäker på väder- strecken och man valde att köra direkt mot fyndplatsen. Först när det återstod berättade de för att man be- fann sig i närheten. Bilresan därefter förefaller inte ha dokumenterats på annat sätt än i promemoria. Detsamma gällde promenaden genom skogen till fyndplatsen. Utskriften från ljudupptagningen omfattar enbart uppgifter om var de skulle gå in i skogen mot fyndplatsen och vad berättade när han befann sig vid fyndplatsen. Filmen visar enbart delar av vad som utspelade sig vid fyndplatsen. Att väsentliga delar av vallningen och rekonstruktionen inte har dokumenterats eller i vart fall inte framgår av tillgängligt material är en stor brist. Såväl anvisning om var de skulle gå in i skogen som hur hittade fram till fyndplatsen ge- nom skogen borde ha framgått av filmen. Vi saknar kännedom om varför så inte är fallet. För det fall uppgift är riktig om att en eller två personer stod synliga vid fyndplatsen kan det inte uteslutas att tingsrättens bedömning av för- måga att hitta rätt hade blivit annorlunda om även denna sekvens hade funnits med på filmen. Lika anmärkningsvärt är det att filmen från fyndplatsen saknar just den sekvens när dockan föreställande placerades vid fyndplatsen. Inte heller av övrig vallningsdokumentation kan det med säkerhet utläsas hur dockan lades på plats. Den dialog som enligt utskriften från ljudupptag- ningen föregick dockans placering, bland annat uttalande: ”Ska vi lägga den där dockan där”, talar emot att angav var den skulle ligga. Att detta väsentliga moment av vallningen och rekonstruktionen inte framgår av dokumentationen utgör en stor brist i utredningen, särskilt eftersom i vittnesförhöret sade att den plats angav att kroppen lades på stämde helt med den plats där kvar- levor hittades. Tingsrätten lade vid sin bedömning stor vikt vid att hade kunnat ange hur den döda kroppen lagts i mossan. I dokumentationen från rekonstruktionen saknas vidare en full- ständig redogörelse för rekvisitan. Såvitt framgår av förhöret med använde man bland annat så- dana mockaskor som hade på sig när han försvann. hade inte berättat om sådana skor, varför förfarandet även i denna del måste anses strida mot hur vallningar och rekonstruktioner bör genomföras. Trots att försvann en novembernatt och att mordet, utifrån egna uppgifter, hade skett i direkt anslutning till försvinnandet, genomfördes vallningen och påbörjades när det fortfarande var ljust ute. Möjlig- heten att bedöma rimligheten i påståendet att han burit den döda kroppen 200–rakt in i en mörk skog och att han kunde lämna detaljerade beskrivningar av markförhållandena gick därmed delvis förlorad. Härutöver kan det ifrågasättas varför fysiska förmåga att, mitt och i huvudsak ensam, bära en kropp de cirka 200–genom skogen till fyndplatsen inte kon- trollerades eftersom det var en avgörande förutsättning för att hans berättelse var riktig. led dock av rygg- smärtor vilket kan vara en förklaring till att det inte skedde. Avslutningsvis är det vår uppfattning att age- rande på fyndplatsen präglades av stor osäkerhet och avsaknad av såväl spontanitet som fritt berättande. Hans egen förklaring till det var att markförhållandena var så förändrade, något även hänvisade till i förhöret vid tingsrätten. Ingen tycks dock ha ifrågasatt rimligheten i att han påstod sig ha en så bestämd upp- fattning om markförhållandena utifrån vad han hade kunnat se en mörk novembernatt långt ute i skogen. 6.6.3Vad fick tingsrätten veta? Den information som vi har om vad som framkom under huvud- förhandlingen baseras i huvudsak på vad som framgår av tingsrät- tens dom, huvudförhandlingsprotokoll och övrigt aktmaterial. Vi har därtill fått viss information vid våra möten med de olika aktö- rerna. som har vid kommissionens möten med dem påtalat att mycket kom fram vid huvudförhandlingarna som inte kan utläsas av tingsrättens dom och protokoll. har dessutom varit av uppfatt- ningen att domstolarna inte tillräckligt väl i domarna redovisade alla omständigheter som lades fram. Även om så varit fallet kan vi vid en genomgång av materialet inte dra någon annan slutsats än att tingsrätten fick en bristfällig och ensidig information om vad som förekommit under förundersökningen. Tingsrätten tycks inte heller ha informerats om att det funnits uppgifter i förundersökningen som talade mot som gärningsman. Information som hade kunnat få betydelse för rättens bedömning av skuld har med andra ord inte förmedlats vid huvudförhandlingen. Som exempel på uppgifter av betydelse som inte kommit till tingsrättens kännedom kan nämnas följande. Under förhörens gång ändrade sin berättelse om händelseförloppet i flera avgörande delar. Från att från början ha berättat att han ensam, vid sen eftermiddag eller kväll, träffade och därefter begick gärningen utan att klä av eller stycka kroppen, kom han slutligen att berätta att han tillsammans med ÖS mötte , att han utnyttjade sexuellt såväl när denne var i livet som efteråt och att han därefter styckade kroppen. Beträffande kläder lämnade flera olika uppgifter. berättade först om en fodrad jeansjacka, sedan om en svart blank täckjacka, därefter om en even- tuell kavaj och slutligen om en jacka med dragkedja. Byxorna be- skrev han först som svarta eller gröna finbyxor med en hake i byx- linningen och senare som jeans. Skorna beskrev han först som boots men senare som skor av lättare typ. De mockaskor han fick se vid rekonstruktionen sade han dock att han inte kände igen. Under förhörens gång gav dessutom högst varie- rande uppgifter om varför följde med i bilen, hur det såg ut på den plats där de parkerade, hur kropp och kläder bars in i skogen, hur lång sträckan till fyndplatsen var, vilka kroppsdelar han styckade och tog med sig, vilken typ av såg han använde, om sågen användes vid styckningen eller inte, huruvida sågen kunde ha blivit kvarglömd på platsen samt i övrigt diverse detaljerade beskrivningar om vägar och bebyggelse i anslut- ning till fyndplatsen. Att uppgifter förändrades på detta sätt tycks inte ha förmedlats till tingsrätten. Det framgår inte heller att tings- rätten informerades om den påtagliga osäkerhet som präglade berättande såväl i förhören som vid vallningen och re- konstruktionen i .