sou · H3B377 · 2015-09-04 00:00:00 — Ersättning lämnas endast i den utsträckning kostnaden skäligen behövts för att ta tillvara partens rätt. Ersättning som anges i andra stycket 3 lämnas enligt bestäm- melser som regeringen meddelar. Om målet till en början har handlagts i annan ordning än som gäller för mål som avses i denna paragraf, lämnas ersättning för kostnad som avser den tidigare handläggningen enligt de kostnads- regler som gäller för denna. Om ett mål om betalningsföreläggande eller handräckning har överlämnats till en tingsrätt får, om målet därefter avgörs genom tredskodom mot svaranden, ersättning även avse skälig kostnad för högst en rättegångsskrift eller inställelse vid högst ett sammanträde inför rätten. Sådan ytterligare ersättning lämnas, om inte särskilda 1 Senaste lydelse 2014:249. skäl leder till en annan bedömning, med ett belopp som motsvarar högst hälften av den ersättning som betalas för rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619) . 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelsen i 18 kap. 7 § i sin äldre lydelse ska tillämpas i mål som handläggs enligt 1 kap. 3 d §, om ansökan om stämning har kommit in till rätten före ikraftträdandet eller, när talan har väckts som enskilt anspråk i brottmål, rätten före ikraftträdandet har beslutat att tvisten ska handläggas som tvistemål. Detsamma gäller om talan har väckts genom ansökan om betalningsförelägg- ande eller handräckning och före ikraft- trädandet har beslutat att överlämna målet till tingsrätt, i enlighet med 36 eller 54 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. 3.Bestämmelsen i 18 kap. 8 a § i sin äldre lydelse ska tillämpas i mål som handläggs enligt 1 kap. 3 d §, om ansökan om stämning har kommit in till rätten före ikraftträdandet eller, när talan har väckts som enskilt anspråk i brottmål, rätten före ikraftträdandet har beslutat att tvisten ska handläggas som tvistemål. Detsamma gäller om talan har väckts genom ansökan om betalningsförelägg- ande eller handräckning och före ikraft- trädandet har beslutat att överlämna målet till tingsrätt, i enlighet med 36 eller 54 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. förordning om ändring i förordningen (2014:110) om en upplysningstjänst för konsumenter Härigenom föreskrivs att 1 § förordningen (2014:110) om en upplysningstjänst för konsumenter ska ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse ska i samverkan med informationsansvariga myndigheter ansvara för att tillhandahålla och samordna en upplys- ningstjänst med opartisk information och vägledning till konsu- myndigheter är Allmänna rekla- myndigheter är Allmänna rekla- myndigheten, Post- och tele- styrelsen och Statens energi- verket och Statens energimyn- De informationsansvariga myndigheterna ska bidra till upplys- ningstjänsten utifrån varje myndighets verksamhetsområde. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade att utse en särskild före- trädare för att kartlägga omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägeri. Uppdraget omfattade vidare att med beak- tande av kartläggningen överväga behovet av förändringar i framför allt civilrättslig, näringsrättslig och civilprocessrättslig lagstiftning och att vid behov föreslå ändringar. Direktiven finns i bilaga 1. I uppdraget till utredaren ingår bl.a. att –överväga om avtalslagens ogiltighetsregler bör moderniseras eller tydliggöras med avseende på lagens tillämpning på proble- men med bluffakturor, –överväga om regelverket för inkassoverksamhet bör ändras för att ge ett tillräckligt skydd mot att inkassoåtgärder används för att driva in påstådda fordringar som grundas på bluffakturor, –överväga om regleringen i frågor om uppgifter i Kronofogde- myndighetens register och om kreditupplysning bör ändras för att minska effekten av ett otillbörligt hot om att ge in en ansö- kan om betalningsföreläggande, –överväga om det finns ett behov av förändringar i fråga om möjligheterna till ersättning för rättegångskostnader i mål som avser mindre belopp, t.ex. om den tappande parten har inlett rättegången i onödan eller annars varit vårdslös i sin process- föring eller om ett käromål ogillas till följd av att ett avtal har tillkommit genom svikligt förledande, Utredningens uppdrag och arbete –överväga behovet av informationsinsatser riktade till företag och enskilda, t.ex. för att sprida kunskap om hur fakturabedrägerier kan förebyggas, vilket skydd regelverket ger och hur rättighet- erna bäst kan tas tillvara. Uppdragets egentliga arbete påbörjades och har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden. Utredningen har sammanträtt vid sammanlagt 12 tillfällen, varav två tillfällen i form av större möten där också utredningens referens- grupp har deltagit och ett i form av ett tvådagars internatsamman- träde. Utredningens övergripande uppdrag har varit att kartlägga om- fattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier. I det syftet har dels kontakter tagits med personer inom ett stort antal myndigheter, organisationer och företag och dels med hjälp av ett externt marknadsundersökningsföretag genomförts en större marknadsundersökning. En närmare beskrivning av hur marknads- undersökningen har genomförts finns i avsnitt 4. Kontakterna med myndigheter och organisationer har i stor utsträckning skett uteslutande per telefon eller via e-post. Utred- ningens sekreterare har på detta sätt tagit del av erfarenheter och syn- punkter från bl.a. , , Ekonomi- styrningsverket, Riksgälden, , , , (), Kommuner och Landsting (SKL), (), , Förenade Bolag, IIS (i ), Næringslivets Sikkerhetsråd (NSR) i och Norsk senter for informasjonssikring (NorSIS), ständiga repre- sentation vid Europeiska Unionen, samt med ett stort antal kom- muner och landsting. Utredningen har vidare inhämtat information och synpunkter från företrädare för , , , , , , , Svensk Inkasso och som har varit represen- terade i utredningens referensgrupp. Kontakter med dessa aktörer har skett dels genom de två referensgruppsmöten som avhållits och Utredningens uppdrag och arbete dels genom telefonsamtal och e-postmeddelanden mellan aktörerna och utredningens sekreterare. Utredningens sekreterare har också sammanträffat med företrädare för och Datainspektionen i myndigheternas lokaler. Utredaren och sekre- teraren har också sammanträffat med i företagets lokaler. Därutöver har utredaren, sekreteraren och ett par av utredningens experter sammanträffat med företrädare för nationella bedrägericentrum i (NBC). Utredningens sekreterare har också sammanträffat med polismän och åklagare i som särskilt arbetar med fakturabedrägerier samt med gruppen Samverkan mot fakturabedrägerier och med företaget i . I utredningens uppdrag har ingått att följa och beakta det arbete i fråga om bluffakturor och därmed sammanhängande frågor som pågår på andra områden, bl.a. den fortsatta beredningen av betän- kandet Stärkt straffrättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85). Beredningen av betänkandet fortgår alltjämt och beräknas leda fram till ett förslag på området för fakturabedrägerier först . Det har inte ingått i utredningens uppdrag att föreslå ytter- ligare ändringar på straffrättens område. Utredningen har också haft att följa och beakta det arbete som utförts inom ramen för Utredningen om uppgifter vid offentlig- rättsliga krav vid kreditupplysning (dir. 2013:72). Den utredningen har lämnat sitt betänkande Tillförlitligare kreditupplysningar – ett förbättrat integritetsskydd vid offentlig- rättsliga krav (SOU 2014:60). Förslagen har bedömts inte få någon betydelse för de frågor som utredningen nu har att behandla. En tredje utredning som särskilt nämnts i utredningens direktiv är Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning (dir. 2013:95). I våra direktiv har särskilt angetts att utredningen inte ska föreslå bl.a. skriftlighetskrav vid telefonförsäljning mellan närings- idkare och att frågan om telefonförsäljning till småföretagare över- vägs inom ramen för Utredningen om konsumentskydd vid telefon- försäljning. Utredningen har haft återkommande kontakter med den utredningen och de båda utredningarna har sammanträffat vid ett Utredningens uppdrag och arbete I förevarande betänkande har utredningen haft som utgångs- punkt att de förslag som Utredningen om konsumentskydd vid telefonförsäljning har lämnat i betänkandet Ett stärkt konsument- skydd vid telefonförsäljning (SOU 2015:61) kommer att genom- föras. I utredningens uppdrag har inte heller ingått att föreslå föränd- ringar av avtalslagens generalklausuler (33 och 36 §§) eller några andra åtgärder som riskerar att få mer generella konsekvenser för näringslivet. Utgångspunkten har varit att de förslag som utred- ningen lämnar ska vara ändamålsenliga och proportionerliga i för- hållande till problemens omfattning och karaktär. Direktiven har särskilt betonat att utredningen inte ska föreslå åtgärder som i onödan leder till kostnader eller administrativa bördor för närings- livet. Betänkandet är indelat i 14 kapitel. Utredningens överväganden redovisas separat för de olika områden som utredningen har att behandla och återfinns i respektive kapitel. I kapitel 2 behandlas utredningens uppdrag och arbete. Kapitel 3 innehåller en inledning. I kapitel 4 redogörs för utredningens kart- läggning av fakturabedrägerier. Kapitel 5 behandlar fakturabedrägeri ur ett marknadsrättsligt perspektiv. I kapitel 6 behandlas faktura- bedrägeri ur ett avtalsrättsligt perspektiv. Kapitel 7 redogör för reglerna om rättsskydd och rättegångskostnader vid ogrundade krav. Kapitel 8 behandlar inkasso och factoring som ett led i faktura- bedrägeri. I kapitel 9 redogörs för användningen av kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel vid ogrundade krav. Kapitel 10 behandlar kontroller och samverkan för att motverka fakturabedrägeri. Kapitel 11 redogör för informationsinsatser för att motverka fakturabedrägeri. Utredningens konsekvensanalys åter- finns i kapitel 12. Kapitel 13 behandlar ikraftträdande och övergångs- bestämmelser. Kapitel 14 innehåller författningskommentaren. 3.1Fakturabedrägeri som ett samlingsbegrepp för flera olika förfaranden Termerna fakturabedrägeri och bluffaktura förekommer ibland synonymt som benämning på olika förfaranden varigenom någon förmås att betala en faktura som inte motsvarar någon verklig skuld. Bakom termerna döljer sig emellertid många olika tillväga- gångssätt som, i motsats till vad termerna antyder, inte alltid inne- fattar något vilseledande. I avsaknad av en legaldefinition av termerna kan det ibland vara svårt att dra en skarp gräns mellan de förfaran- den som omfattas av termerna och andra förfaranden, som också kan uppfattas som klandervärda av den som utsätts för dem. Termen bluffaktura används även i andra sammanhang än dem som behand- las här, t.ex. som benämning på oriktiga fakturor som används som verifikationer i företags bokföring för att dölja olika brottsliga för- faranden. Dessa förfaranden omfattas inte av utredningens uppdrag och faller helt utanför den fortsatta framställningen. Utifrån skillnader och likheter mellan de olika tillvägagångssätt som förekommer vid fakturabedrägeri har utredningen valt att dela in förfarandena i två huvudkategorier, bluffakturor och faktura- bedrägeri efter kontakt. Med bluffakturor avses förfaranden som går ut på att skicka ett betalningskrav i någon form till en mottagare som inte har haft någon kontakt med avsändaren. Inom denna kategori faller fakturor från okända leverantörer, fakturor där fakturautställaren har fått fakturan att likna en faktura från någon välkänd leverantör, vilka utredningen har valt att kalla kapade fakturor, och erbjudanden som varit utformade som fakturor men där det varit svårt att upptäcka att det har varit fråga om ett erbju- dande. De senare har utredningen har valt att kalla för erbjudande- fakturor. Huruvida betalningskrav vid bluffakturor resulterar i en betalning eller inte beror i huvudsak på vilken påverkan innehållet och utformningen av själva utskicket har på mottagaren. Betalning kan i dessa fall ske utan att betalningsavsändaren någonsin inser att han eller hon har drabbats av en bluffaktura. Med fakturabedrägeri efter kontakt avser utredningen betalnings- krav som har, eller påstås ha, föregåtts av en kontakt av något slag mellan avsändaren och mottagaren och som enligt avsändaren har resulterat i ett avtal mellan dem. Till denna kategori hänför utred- ningen både grundlösa påståenden om att avtal har ingåtts och avtal som fakturamottagaren på olika sätt har blivit vilseledd eller pressad att ingå. I dessa fall kan såväl de tidigare kontakterna som det efter- följande utskicket ha betydelse för mottagarens beslut att betala enligt kravet. Vid fakturabedrägeri efter kontakt har betalnings- avsändaren i regel kommit till insikt om att han eller hon har blivit utsatt för någon form av fakturabedrägeri redan innan betalning skett. De fall då även påståendet om att det förekommit en kontakt mellan fakturautställare och fakturamottagare är felaktigt kan vara svåra att skilja från de förfaranden som utredningen har valt att benämna bluffakturor i form av fakturor från okända leverantörer. Även en bluffaktura innefattar ju ett påstående om att avtal har träffats, vilket ju förutsätter någon form av kontakt. Med den förra benämningen har utredningen emellertid främst avsett de förfaran- den där det finns ett explicit påstående om att avtal har träffats medan benämningen faktura från okänd leverantör tar sikte på de fall då syftet är att fakturan ska behandlas som andra fakturor utan att fakturamottagaren ska lägga märke till att den kommer från någon som fakturamottagaren inte har något avtal med. Vid såväl bluffakturor som vid fakturabedrägeri efter kontakt kan det förekomma att fakturautställaren också levererar en pro- dukt eller utför en tjänst. Sådana omständigheter kan, vid sidan av andra omständigheter, såsom om betalning skett, ha betydelse för den avtalsrättsliga bedömningen. Utredningen har dock valt att inte särbehandla dessa fall som en underkategori. Som ett gemensamt samlingsbegrepp för alla dessa förfaranden har utredningen har valt att använda termen fakturabedrägeri. 3.2Utgångspunkter för utredningens arbete Gemensamt för alla former av fakturabedrägeri är att de innebär att etablerade affärsformer används utan respekt för de rättsliga spel- regler som gäller. I många fall handlar det om förfaranden som tveklöst är straffbara som bedrägeribrott eller utpressning och som kan genomföras därför att möjligheterna till kontroll och lagföring är begränsade. Dessa förfaranden utförs inte sällan med hjälp av ett företag som utåt sett står för betalningskraven men som, tillsam- mans med sina formella ställföreträdare, i realiteten bara utgör ett brottsverktyg för de personer som står bakom förfarandena. Det förekommer också förfaranden som ligger i gråzonen mellan vad som är straffbart och vad som inte är det. I många fall strider för- farandena mot de marknadsrättsliga reglerna. Efterlevnaden av dessa regler bevakas emellertid i princip bara utifrån syftet att skydda konsumentkollektivet och sanktionerna är i huvudsak framåtsyf- tande. Effektiviteten i det marknadsrättsliga normsystemet bygger därför i stor utsträckning på att aktörerna själva har ett kommersi- ellt intresse av att följa och genomdriva reglerna. Förfarandena kan ofta också angripas civilrättsligt, även när de faller utanför det straff- bara området. Svårigheterna ligger i dessa fall främst i att de drabbade inte i tillräcklig utsträckning känner till och åberopar de avtalsrätts- liga regler som skulle befria dem från betalningsskyldighet eller ge dem rätt att återfå utbetalat belopp. De rättsliga åtgärder som sam- hället tillhandahåller för en effektiv indrivning av fordringar miss- brukas också för att driva in ogrundade krav. Fakturabedrägeri har varit ett känt problem i sam- hället. Man har från myndigheternas sida anat att problemen varit mer omfattande än vad som framgår av den officiella brottsstatisti- ken. I huvudsak har det också stått klart att en del av svårigheterna med att komma åt förfarandena är att de åtgärder som kan över- vägas riskerar att få negativa konsekvenser även för den legitima handeln. Hur omfattande problemen med fakturabedrägerier är har emellertid varit oklart. Det har inte heller funnits någon tydlig bild av problemens karaktär. Därmed har det inte heller varit möjligt att ta ställning till vilka åtgärder som kan vara motiverade att vidta för att motverka förfarandena. Den kartläggning som utredningen har genomfört har syftat till att bringa klarhet i dessa frågor. Utred- ningen har med utgångspunkt i resultaten från kartläggningen analyserat de olika rättsområden som kan ha betydelse i samman- hanget. Den delen av utredningens arbete har i stor utsträckning handlat om att utreda och ta ställning till om de befintliga reglerna behöver ändras för att åstadkomma en mer ändamålsenlig rätts- tillämpning, om reglerna bör ändras för att åstadkomma ett föränd- rat beteende hos berörda parter eller om förändringsarbetet hellre bör ta sikte på andra åtgärder. En stor del av utredningens uppdrag har gått ut på att kartlägga omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier. Utgångspunkten för denna del av uppdraget har varit att proble- men med fakturabedrägerier är mer omfattande än vad som framgår av den officiella brottsstatistiken och att det därför råder en bety- dande osäkerhet rörande omfattningen och karaktären av proble- men. Utredningen har också haft i uppdrag att undersöka om det finns problem kopplade till att påstådda fordringar som grundas på fakturabedrägeri överlåts till andra aktörer. För att ta reda på omfattningen och karaktären av problemen med fakturabedrägerier har utredningen ansett det vara nödvändigt att ställa frågor direkt till dem som kunde tänkas ha erfarenhet av att de själva eller den verksamhet de arbetar inom har drabbats. Såväl enskilda personer som företag och statliga respektive kommunala myndigheter har antagits kunna drabbas av fakturabedrägeri. En förutsättning för att respondenterna skulle kunna besvara frågor om fakturabedrägeri har varit att företeelsen kunnat definie- ras eller i vart fall exemplifieras. Utredningen har därför ansett det vara nödvändigt att ta reda på mer om vilka former av faktura- bedrägeri som förekommer, för att därefter kunna fråga responden- terna om de har blivit utsatta för något av dessa förfaranden. I detta syfte har utredningen genomfört ett antal kortare telefonintervjuer bland myndigheter och företag som genom sin verksamhet antagits kunna komma i kontakt med utsatta och som därigenom kunde ha bildat sig en uppfattning om olika förfaranden som förekommer. Utifrån den information som utredningen har fått vid dessa kon- takter, sammantagen med den information om förfarandena som beskrivits i betänkande, Stärkt straff- rättsligt skydd för egendom (SOU 2013:85), har utredningen där- efter arbetat fram ett frågeunderlag med de frågor som bedömts vara mest centrala. Ett marknadsundersökningsföretag har anlitats för att genomföra en stor enkätundersökning riktad till privat- personer, företag, kommuner och statliga förvaltningsmyndigheter i riket. Tillsammans med marknadsundersökningsföretaget har utred- ningen bearbetat frågorna varefter de skickats ut till ett representa- tivt urval av respondenter i dessa fyra grupper. Marknadsundersökningsföretagets enkäter har inte skickats till landstingen eller domstolarna. Landstingen har bedömts vara orga- niserade på så olika sätt att det skulle vara svårt att hitta någon generell nivå inom verksamheten dit det kunde vara lämpligt att rikta frågorna. I stället har utredningen tagit kontakt per telefon med 16 av landets 21 landsting och genomfört kortare telefoninter- vjuer med personer i centrala ekonomifunktioner. I ett par fall har informationen inhämtats via e-post. Intervjuerna har gjorts av utred- ningens sekreterare. Domstolarna har tillfrågats om sina erfarenheter genom att har genomfört en mindre omfattande enkätundersökning bland ekonomiavdelningarna på domstolarna. 4.3Utgångspunkter för den stora enkätundersökningen Undersökningen har som ovan nämnts riktats till fyra grupper av respondenter. Gruppen privatpersoner består av ett representativt urval av de totalt omkring 7,4 miljoner kvinnor och män mellan som finns i riket. Resultaten baseras på svar från 3 166 personer i denna grupp. består av ett representativt urval av de totalt 1 002 878 offentliga och privata företag som fanns registrerade i när undersökningen inleddes. Resultaten baseras på svar från 1 984 av dessa företag. Gruppen statliga förvaltningsmyndigheter består av 150 av de totalt 242 statliga förvaltningsmyndigheter som fanns registrerade i SCB:s myndighetsregister när undersökningen inleddes. Resultaten baseras på svar från 86 genomförda enkäter. Gruppen kommuner består av ett representativt urval av 24 av rikets 290 kommuner. Enkäten har besvarats av 1 838 attestanter, dvs. personer som har befogenhet att besluta om utbetalningar för kommunens räkning, inom dessa kommuner. Resultaten baseras på deras svar och redovisas huvudsakligen i förhållande till det totala antalet tillfrågade attestanter. Det finns dock ingen uppgift om det totala antalet kommunala beslutsattestanter i riket. Enkäterna har utformats som webbenkäter med flervalsfrågor. På en del frågor har respondenterna kunnat välja flera svar. Det gäller generellt för dem som har utsatts . Även de som har utsatts vid endast ett tillfälle har kunnat välja flera svar på en del följdfrågor, t.ex. när det gäller skälen till varför de i förekom- mande fall betalat eller vad som hänt i de fall de har vägrat betala. På varje fråga redovisas hur stor andel av de tillfrågade som har lämnat ett visst svar. Det innebär att det sammanlagda resultatet överstiger i de fall respondenterna har lämnat flera svar på samma fråga. Respondenten har fått se en fråga i taget. Vilka frågor respon- denterna har fått har styrts av de svar de har lämnat på föregående fråga. De som har angett att de inte vet om de har drabbats vid ett eller flera tillfällen har fått följdfrågor baserade på att de drabbats . I de flesta fall har respondenterna kunnat välja svarsalternativ såsom ”vet inte”, ”minns inte” eller ”vill inte svara”. Det har också funnit utrymme för att lämna öppna svar vid flera frågor, bl.a. när det gäller vilka olika former av fakturabedrägeri man har drabbats av. I den mån de öppna svaren har bedömts ge någon ledning för vad respondenten har avsett med svarsalterna- tivet har detta redovisats. Respondenterna har tillfrågats om händelser som inträffat ””. Resultaten ska dock ses mot bakgrund av att det kan vara svårt att minnas när i tiden en händelse av ifrågavarande slag har inträffat. Frågorna har utgått från utredningens definitioner av fakturabedrägeri Vid utformningen av frågorna i marknadsundersökningen har utredningen utgått ifrån de definitioner av fakturabedrägeri som redogjorts för i avsnitt 3. Vid genomförande av undersökningen har utredningen bedömt att det är av intresse att skilja mellan bluffakturor och fakturabedrägerier efter kontakt och respondenterna har därför fått i allt väsentligt separata frågor rörande dessa båda huvudkategorier. Resultaten redovisas också i huvudsak var för sig för de två huvudkategorierna. Respondenterna har också fått följd- frågor rörande bl.a. de olika underkategorier av fakturabedrägeri som förekommit. Vid kartläggningen har också gjorts en uppdelning mellan dem som har drabbats och dem som har drabbats . För att öka läsförståelsen redovisas emellertid resultaten i stora delar samlat. När det gäller attestanterna på kommunerna finns också en uppdelning mellan dem som har hanterat situationen själva och dem som har överlämnat hanteringen av betalningskravet till någon annan mer central funktion inom kommunen. Dessa resultat redovisas i huvudsak för sig. Andra former av fakturabedrägeri