sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Bestämmelserna om samarbete och tillhandahållande av information är till fördel för en vuxen i behov av skyddsåtgärder, bland annat genom att den myndighet som överväger att vidta en åtgärd enligt kon- ventionen ska få de upplysningar om den vuxne som är relevanta för skyddet från myndigheter i andra fördragsslutande stater samt genom att myndigheterna i det landet där den vuxne har hemvist eller befinner sig ska få information om en eventuell allvarlig fara som den vuxne utsätts för och om vilka åtgärder som har vidtagits eller övervägs i det andra landet. Genom de föreslagna förändringarna lag uppnås ett mer överskådligt och tidsenligt regelsystem som i väsentliga hän- seenden är i linje med . Även dessa för- ändringar bidrar till – på motsvarande sätt som konventionen – att förstärka skyddet för vuxna i gränsöverskridande situationer. 1 nordiska äktenskapskonvention har införlivats i svensk rätt genom för- ordning och lag. 19.2Konsekvenser för det allmänna Människors ökade rörlighet över landgränserna leder till att antalet ärenden och mål med internationell anknytning ökar och att myn- digheterna ställs inför situationer där anknytningen till ett annat land ger upphov till frågor om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet samt samarbete och tillhandahållande av informa- tion. Regleringen av dessa frågor är, på motsvarande sätt som redogörs för i avsnitt 19.1 i förhållande till enskilda, till fördel även för det allmänna. Även EU har betonat behovet av en internationellt privaträttslig reglering till skydd för vuxna i gränsöverskridande situationer (se avsnitt 3.5.2). Vidare reg- lerar situationer som är oreglerade och det blir därför tydligare och mer enhetligt vad som gäller för svenska domstolar och myndigheter. Detta ökar också rättssäker- heten och förutsebarheten. Att lag föreslås ligga i linje med innebär därtill att det blir lättare för domstolarna att tillämpa regelsystemen. Ett tillträde till innebär inte, med några undantag, att myndigheterna får nya uppgifter utan i stället att hanteringen av internationella ärenden förbättras och effektivi- seras. Ett undantag är den myndighet som anförtros uppgiften att vara centralmyndighet. Utredningen har i avsnitt 12.8.1 föreslagit som centralmyndighet. Konventionen innebär även att behörighet för svenska domstolar och myndigheter inte kom- mer att föreligga i vissa situationer som faller under svensk behörighet. Det blir fallet när anknytningen till en annan fördrags- slutande stat är starkare eller att det av annat skäl är lämpligt att åt- gärden vidtas där. I det hänseendet kan antalet ärenden och mål här i landet komma att minska något. Dessa omständigheter talar för att kostnaderna för domstolar och myndigheter totalt sett inte kom- mer att öka. Utredningen behandlar nedan tillkommande uppgifter och i förekommande fall kostnadsökningar för och domstolarna samt kommuner och landsting. Slutligen kan anmärkas att det finns ett informationsbehov i förhållande till allmänheten, domstolarna och övriga berörda myndig- heter såsom bland annat socialnämnder och överförmyndare. När det gäller informationen till allmänheten får det förutsättas att respek- tive berörd myndighet i sin verksamhetsplanering sörjer för ett sådant informationsbehov. Utredningen återkommer i det följande i fråga om information till berörda myndigheter. De fördragsslutande staternas centralmyndigheter ska samarbeta med varandra i enskilda ärenden och på ett mer allmänt plan, vilket kommer att medföra vissa kostnader för den svenska centralmyn- digheten. Till detta hör att vidta lämpliga åtgärder i syfte att lämna upplysningar om de lagar och de tjänster som finns i deras länder till skydd för vuxna och att på alla sätt underlätta kommunikationen mellan de behöriga myndigheterna i situationer där konventionen är tillämplig. I uppgifterna ligger även att på begäran av en behörig myndighet i en annan fördragsslutande stat bistå med att ta reda på var en vuxen befinner sig, om det kan antas att den vuxne befinner sig och behöver skydd på det anmodade landets territorium. Central- myndigheten ska vidare hantera framställningar om överföring av behörighet enligt artikel 8 samt begäran om upplysningar om en enskild vuxen och begäran om bistånd med genomförandet av skydds- åtgärder enligt artikel 32. I fråga om framställningar enligt nämnda artiklar har utredningen valt att inte begränsa utländska myndig- heter till att endast lämna framställningen till centralmyndigheten (se avsnitten 8.10.3 och 12.8.4). Som redovisas i avsnitt 12.8.2 har dock centralmyndigheten i ett enskilt fall möjlighet att ta hjälp av andra myndigheter för att underlätta kommunikationen mellan de behöriga myndigheterna i situationer där konventionen är tillämplig och för att bistå med lokalisering av en vuxen. Erfarenheter års och II-förordningen Enligt uppgift från centralmyndigheten Haagkonven- tion och II-förordningen – UD – finns det en tydlig ökning av antalet ärenden enligt II-förordningen . hade UD 29 inkomna ärenden, vilket kan jäm- föras med nio inkomna ärenden . Det är därför svårt att ange hur många ärenden enligt II-förordningen det i genomsnitt handläggs på UD . Sammanlagt har UD fått in sju ärenden enligt Haagkon- vention . Det bör i sammanhanget noteras att II- förordningen tillämpas i betydligt större utsträckning än , vilket bland annat beror på att de internationella instrumenten i stora delar överlappar varandra. Centralmyndighetsfunktionen för dessa två instrument tar enligt UD uppskattningsvis en årstjänst i anspråk. Det är givetvis mycket svårt att göra antaganden om det årliga antal ärenden som kan komma att aktualiseras hos den svenska central- myndigheten . En beräkning av antalet måste ofrånkomligen göras utifrån en uppskattning och är bland annat beroende av i vilken utsträckning människor reser över land- gränserna och hur många länder som ansluter sig till konventionen. Vid beräkningen av mängden ärenden kan viss ledning dras av hur ärendetillströmningen ser ut i de länder som har anslutit sig till konventionen. Utredningen har erfarit att det i dessa länder inte ännu har aktualiserats något större antal ärenden (se avsnitt 3.5.2). Det kan särskilt noteras att är det enda nordiska land som tillträtt konventionen och att den finska centralmyndig- heten –2014 inte har haft ett enda ärende att han- tera. Det har varit vanligt förekommande att nordiska med- borgare med hemvist i ett nordiskt land flyttar till ett annat land inom . För det skyddsbehov som kan uppkomma för dessa personer kommer främst den internordiska regleringen att tillämpas (se avsnitten 4.5.2–4.5.4). Haag- konvention kommer inte att beröras i dessa fall. I takt med att tillträds av fler länder, blir mer känd och ger upphov till praxis torde emellertid antalet ärenden som centralmyndigheten har att hantera öka, vilket kom- mer att medföra att verksamheten blir mer resurskrävande. De redovisade förhållandena talar enligt utredningens mening för att antalet ärenden också hos den svenska centralmyndigheten kommer att vara ytterst begränsat till en början. Ett tillträde till innebär redan från början ett åtagande att centralmyndigheten, förutom ärendehanteringen, ska kunna fullgöra sina övriga konventionsförpliktelser. Uppgiften att vara centralmyndighet blir en ny uppgift för . Det kommer att krävas insatser för att utveckla en grundorganisation som kan hantera de uppgifter som följer av konventionssamarbetet. Rutiner och former för ärendehanteringen måste tas fram. Tillgången på behövlig kompetens ska säkerställas i fråga om konventionens sakområde och utländska språk, i första hand engelska. Eftersom vissa av de sakfrågor som omfattas av konventionens tillämpningsområde ligger utanför kompetensområde krävs utbildnings- insatser även i sådana frågor. Dessutom kommer det redan i sam- band med konventionens ikraftträdande i att fordras dels informationsinsatser i förhållande till domstolar och övriga myndig- heter som socialnämnder och överförmyndare, dels samarbete med övriga centralmyndigheter och berörda svenska myndigheter. Det kan även förutses att i sin egenskap av centralmyn- dighet kan behöva bistå vid utbildningsinsatser för myndigheter som i sin verksamhet kommer att tillämpa konventionen, till exem- pel socialnämnderna. Grovt uppskattat kommer det, enligt utredningen, att för Social- styrelsens del sammantaget krävas en årsarbetskraft för att få cen- tralmyndigheten i funktion, sörja för informationsbehovet och hantera samarbetsfrågorna. Även de konventionsärenden som aktuali- seras bör då kunna hanteras. Därtill kan det som centralmyndighet förutses ett behov av att ha kontakt med företrädare för andra centralmyndigheter i syfte att få vägledning vid uppstarten av centralmyndighetsverksamheten liksom kontakt med de myndigheter i som berörs av konventionen för att hitta former för samarbetet. I samband med sådana kontakter kan en del kostnader för resor förutses. Utöver nu nämnda kostnader kommer att få vissa kostnader för informations- insatser. kommer det att finnas ett behov av att ta fram och sprida information till berörda myndigheter. Infor- mationen kommer sannolikt att spridas på många olika sätt, till exempel vid olika utbildningsinsatser hos myndigheterna, genom utskick och övrig spridning av tryckt material samt på internet. Därtill kommer säkerligen centralmyndigheten att medverka vid olika utbildningsinsatser hos de myndigheter i som berörs av konventionen, vilket kan dra kostnader för resor i samband med sådan utbildning. Vilka resurser centralmyndigheten kräver efter uppbyggnadsfasen blir till stor del beroende av hur många ärenden som myndigheten har att hantera. Det kan dock inte förutses att det under de första därpå följande åren kommer att krävas resurser överstigande en årsarbetskraft, snarare tvärtom, för att sköta centralmyndighets- funktionen. Myndigheten bedöms också ha kostnader bland annat för resor vid utbildning av andra myndigheters personal och för myndighetssamarbetet samt kostnader för uppdatering och sprid- ande av information. Det är, enligt utredningen, svårt att närmare uppskatta de förväntade kostnadsökningarna i dessa avseenden. Utredningen kan emellertid konstatera att den största delen av kostnaderna för samarbete med andra myndigheter och central- myndigheter samt för informations- och utbildningsinsatser torde uppkomma under uppbyggnadsfasen men att verksamheten även fortlöpande kommer att dra kostnader för detta. Det utrymme som finns om regeringen väljer att avgiftsbelägga någon av de uppgifter som vilar på centralmyndigheten (se av- snitt 12.8.7) kan inte annat än marginellt komma att minska kost- naderna för centralmyndigheten. Något annat sätt därutöver för att intäktsfinansiera dessa kostnader har utredningen inte funnit. har under hand informerat utredningen om att kostnaderna för centralmyndighetsfunktionen skulle innebära en alltför stor ekonomisk belastning på myndighetens övriga verksam- het för att kunna rymmas inom myndighetens nuvarande budget- ramar. Centralmyndighetsfunktionen bör dock inte tillåtas bli någon administrativt tyngd och resurskrävande funktion. I centralmyndig- hetsfunktionen ingår inte att driva någon självständig verksamhet med avseende på de sakfrågor som omfattas av konventionen, utan myndigheten ska i stället främst understödja lokalt behöriga myn- digheters verksamhet och underlätta konventionssamarbetet mellan de fördragsslutande staternas behöriga myndigheter. De resurser som i det föregående bedömts krävas för centralmyndigheten är också förhållandevis begränsade. är en stor myndig- het, vars verksamhet omfattar hälso- och sjukvård, socialtjänst samt stöd och service till vissa funktionshindrade, det vill säga områden som alla berörs av . De uppgifter som utredningen har kunnat konstatera tillkommer i anledning av central- myndighetsfunktionen måste också, i förhållande till resterande del av myndighetens verksamhet, bedömas som mycket begränsade och de resurser som krävs bör, med beaktande av de resurser som tillförs genom de årliga anslagsbesluten, kunna av genom en omprioritering inom myndigheten och inte kräva sär- skild finansiering utöver nuvarande ekonomiska anslag. Om , som centralmyndig- het, bedömer att myndigheten är i behov av ökade anslag får frågan tas upp i följande budgetförhandlingar. Enligt utredningen bör ärendeutvecklingen följas upp sedan kon- ventionen varit i kraft . Det bör då också göras en resurs- och kostnadsuppföljning avseende centralmyndigheten. Konventionens bestämmelser innebär dels att en berörd part hos domstol kan begära att en åtgärd erkänns eller inte, dels att exe- kvaturdomstol ska förklara att en utländsk åtgärd är verkställbar i . Utredningen föreslår, som redovisas i avsnitt 11.6, att dessa uppgifter ska ligga på tingsrätt i första instans. Detsamma föreslås gälla beträffande beslut om erkännande enligt de autonoma be- stämmelserna lag (se avsnitt 16.2.4). Till följd av den ändrade prövningsordningen för erkännande- och verkställbarhets- förklaringar (se avsnitt 11.6.3) förekommer ärenden av sådant slag vid tingsrätten. En tillämpning av och de nya autonoma bestämmelserna lag kan förutses ge upphov till ett antal nya ärenden om erkännande hos tingsrätterna. När det gäller exekvaturförfarandet gör utredningen bedömningen att det kommer att användas endast i begränsad omfattning (se avsnitten 11.4.2 och 11.6.3). Erkän- nande- och verkställbarhetsbestämmelserna gör det onödigt att ut- verka en ny skyddsåtgärd i , med följden att till exempel en ny process vid svensk domstol kan undvikas, och en viss utjämning av belastningen på det svenska domstolsväsendet i stort kan således också förutses. Enligt utredningens bedömning torde alltså ökningen av antalet ärenden inte bli så stor att de tillkommande arbetsupp- gifterna kräver särskild finansiering. Det är emellertid viktigt att ärende- och målutvecklingen följs upp efter hand även för domstols- väsendets del. Av konventionen (artiklarna 15 och 16) följer att svenska myn- digheter kan ställas inför en prövning av framtidsfullmakter och utfärdande av intyg om sådana fullmakter oavsett om svensk mate- riell rätt har institutet framtidsfullmakt eller inte (se avsnitten 10.6.2 och 15.2.2). Utredningen föreslår att behörig domstol i frågor som gäller framtidsfullmakter ska vara tingsrätten i den ort där fullmakts- givaren har hemvist. Om han eller hon inte har hemvist i , ska vara behörig domstol. Vidare gör utred- ningen bedömningen att det i förordning bör föreskrivas att behörig domstol i intygsfrågor som gäller framtidsfullmakter ska vara tings- rätten där fullmakten har bekräftats. Institutet framtidsfullmakt finns inte i och det är enligt utredningen inte görligt att närmare uppskatta antal fall när svensk domstol blir konventions- enligt förpliktad att pröva en fråga om framtidsfullmakter. Enligt utredningens bedömning torde det emellertid röra sig om ett mycket begränsat antal fall, vilket innebär att utredningens förslag i denna del inte kan förväntas medföra några beaktansvärda kostnads- ökningar för domstolarna. Det kan tilläggas att utredningens förslag – att endast de gräns- överskridande placeringar av vuxna som sker utan tvång ska vara tillåtna – medverkar till att domstolarnas kostnader kan hållas till- baka eftersom resurskrävande domstolsprövningar enligt LVM, LVU och LPT därmed kan undvikas (se avsnitt 13.4.1). Utredningen föreslår i avsnitt 13.4.2 att en framställning om god- tagande av en placering av en vuxen i enligt artikel 33 ska, i fråga om en placering som motsvarar ett boende enligt LSS, prövas av kommunen där den vuxne föreslås få ett boende. Övriga framställningar om placeringar enligt artikel 33 ska prövas av en nämnd som fullgör uppgifter inom i den kommun där den vuxne föreslås få ett boende eller annars bli placerad. Bestämmelsen tar i första hand sikte på godtagande av en placering som motsvarar ett boende enligt SoL. Även den situationen att en myndighet i en annan fördragsslutande stat till Haag- konvention skickar en framställning om tvångsplacering i omfattas emellertid av bestämmelsen, det vill säga en placering som motsvarar tvångsvård enligt LVM, LVU och LPT. Eftersom det för en placering över landgränserna är en förutsättning att åtgärden sker utan tvång ska socialnämnden endast pröva frågan på så sätt att den motsätter sig en placering. Efter vad utredningen har fått erfara har gränsöverskridande insatser för vuxna tidigare skett endast i fåtalet fall. Enligt utredningens mening saknas det anledning att anta att sådana insatser, efter ett tillträde till konventionen, kommer att ske annat än i undantagsfall, i vart fall . För den bedömningen talar det förhållandet att det är de kommuner, vars socialnämnder eller andra ansvariga nämnder har beslutat om insatser över landgränserna, som efter överenskommelse med den andra för- dragsslutande statens myndigheter kan komma att behöva svara för de kostnader som insatsen genererar i kommunen. Mot denna bak- grund gör utredningen bedömningen att tillkommande kostnader i anledning av förslaget om placeringar enligt artikel 33 endast kom- mer att vara marginella. Flera av socialnämndens och uppgifter enligt kon- ventionen i övrigt grundar sig på att en enskild person har ett hjälp- behov som ryms inom ramen för kommunens eller ansvar, och dessa uppgifter kan inte antas föranleda några extra kostnader. Bland de fåtal nya uppgifter som ges myndigheterna kan nämnas skyldigheten att upplysa en utländsk myndighet om för- hållanden som innebär att en vuxen som befinner sig i det andra landet befinner sig i allvarlig fara (artikel 34). Denna uppgift förut- sätter att ansvarig myndighet har god insikt i den vuxnes situation och att det finns eller har funnits ett ärende med avseende på den vuxne. Det tillkommande arbetsmomentet i ärendet, det vill säga upplysningsskyldigheten, kan enligt utredningens bedömning utan vidare antas rymmas inom befintliga anslag. eller kommunen där den vuxne föreslås få ett boende ska godta en utländsk placering av en vuxen i enligt artikel 33. I förslagen anges under vilka förutsättningar en sådan placering ska kunna godtas. Detta innebär i någon mån en ökad detaljreglering av socialnämndens och kommunens verksamhet. För- slaget bedöms innebära en mycket begränsad inskränkning i den kommunala självstyrelsen. Något alternativ till lagstiftning finns inte med hänsyn till att det är nödvändigt med en reglering i lag för att ska uppfylla sina åtaganden enligt . Vid en avvägning mellan det tungt vägande allmänna intresset av att stärka skyddet för vuxna i internationella situationer och kom- munernas intresse av att den kommunala självstyrelsen inte inskränks ytterligare är det tydligt att det allmänna intresset väger över. Den föreslagna regleringen är alltså godtagbar vid beaktande av pro- portionalitetsprincipen enligt 14 kap. 3 § regeringsformen.2 I konventionen ges en möjlighet för myndigheterna i de fördrags- slutande staterna att utfärda intyg om det uppdrag som har anför- trotts en person att företräda en annan vuxen person på visst sätt (se avsnitt 15.2.1 och artikel 38). Utredningen har gjort bedömningen att det är angeläget att svensk myndighet tillhandahåller sådana intyg samt att befintlig reglering av intyg avseende godmanskap och förvaltarskap i 9 och 11 §§ förmynderskapsförordningen uppfyller de krav på intyg som ställs enligt . Intyg med avseende på godmanskap och förvaltarskap utfärdas av överförmyndaren. Enligt utredningens uppfattning torde överför- myndaren i och med inkorporerandet av konventionen i svensk rätt endast få en försumbar ökning av antalet ansökningar om intyg. Kostnadsökningen i anledning av detta torde alltså vara obetydlig. 2Jämför bedömningen när det gäller gränsöverskridande placeringar av barn i prop. 2011/12:85, s. 54 f. bygger i stora delar Haag- konvention och flera av bestämmelserna i konventionerna har stora likheter eller överensstämmer helt med varandra. I anledning av tillträde till infördes bland annat lagen om 1996 års och ändringar i SoL och OSL. Mot bakgrund av likheterna mellan konventionerna har utredningen vid utformningen av vissa av de föreslagna bestämmelserna utgått från befintliga bestämmelser i nämnda lagar och kommentarerna i detta kapitel har i motsvarande utsträckning utgått från kommen- tarerna till dessa bestämmelser. I de fall där det är aktuellt görs i författningskommentaren en hänvisning till motsvarande lagregel och dess kommentar. 20.2Förslaget till lag om 2000 års Utredningens överväganden finns i avsnitten 6.2 och 17.2. Mot- svarande gäller enligt (1 § lagen om 1996 års ).1 Paragrafen inkorporerar i alla delar utom artiklarna 51–59. Genom inkorporeringen blir de engelska och franska språkversionerna gällande som svensk lag. Utredningen har kommenterat var och en av artiklarna 1–50 i del 2 av betänkandet. 1 Jämför kommentaren till 1 § lagen om 1996 års i prop. 2011/12:85, s. 55. Utredningens överväganden finns i avsnitt 8.10.2. Motsvarande gäller (2 § lagen om 1996 års Haagkonven- tion).2 I paragrafen regleras frågan om reservforum för ärenden som ska handläggas av en socialnämnd. Bestämmelsen gäller situationer när det enligt konventionen kan göras gällande internationell be- hörighet för en svensk socialnämnd, men när det inte finns någon behörig nämnd enligt nationella regler. Om en vuxen vistas i eller ett ärende rör en vistelse här i landet, är det normalt socialnämnden i vistelsekommunen som är behörig (2 kap. 1 § och 2 a kap. 1 § SoL). I undantagsfall kan det dock vara så att det inte finns någon anknytning till en viss kom- mun och det är i en sådan situation som bestämmelsen är avsedd att tillämpas. Den vuxne kan ha hemvist och vistas i ett annat land, som det finns en anknytning till , till exempel genom medborgarskap. I sådana situationer ska frågan tas upp av en nämnd i . Paragrafen anger endast i vilken kommun frågan ska tas upp och påverkar inte andra frågor om ansvarsfördelning mellan kommun- erna, till exempel vilken kommun som slutligt ska ansvara för att en viss åtgärd vidtas till skydd för den vuxne. Forum i fråga om framtidsfullmakter Utredningens överväganden finns i avsnitt 10.6. I första stycket anges vilken tingsrätt som är behörig att pröva en fråga enligt artiklarna 15 och 16 . En pröv- ning kan bli aktuell trots att institutet framtidsfullmakt inte finns i svensk rätt. När det gäller artikel 15 kan förekomsten, omfattningen, ändring och upphörande av en framtidsfullmakt komma att prövas och enligt artikel 16 kan prövningen röra frågan om en framtids- fullmakt, som inte utövas på ett tillfredställande sätt, ska återkallas eller ändras. En ansökan om prövning enligt artiklarna 15 och 16 2 Jämför kommentaren till 2 § lagen om 1996 års i prop. 2011/12:85, s. 55 f. ska göras till tingsrätten i den ort där fullmaktsgivaren har hemvist och om han eller hon inte har hemvist i ska ansökan göras till . Av det andra stycket framgår att lagen om domstolsärenden ska tillämpas vid domstolarnas handläggning av en ansökan om pröv- ning enligt artiklarna 15 och 16. Framställning angående en placering av en vuxen i Utredningens överväganden finns i avsnitt 13.4.2. En motsvarande bestämmelse finns (3 § lagen om 1996 års ).3 I paragrafen anges vilka myndigheter som är behöriga att pröva en begäran av en myndighet i en annan fördragsslutande stat om att få placera en vuxen i och att samråda om en sådan placering. Det är fråga om boenden i familjehem eller på institutioner. Enligt första stycket ska den kommun där den vuxnes föreslås få ett boende pröva frågan om godtagande av placeringen om den motsvarar boenden enligt LSS (artikel 33.2). Av andra stycket framgår att övriga framställningar enligt arti- kel 33 ska prövas av en nämnd som fullgör uppgifter inom social- tjänsten i den kommun där den vuxne föreslås få ett boende eller annars bli placerad.