sou · H3B357 · 2015-06-11 00:00:00 — Frontex ombud för grundläggande fri- och rättigheter är också ett av de internationella tillsynsorgan, med rätt att granska polisens och Kriminalvårdens verk- samhet, som tillsynsmyndigheten bör samverka med. Krävs det särskild reglering för denna samverkan? I betänkandet Tillsyn över polisen föreslog kommittén att det i instruktionen till den nya tillsynsmyndigheten skulle slås fast att myndigheten ska samverka och samarbeta med övriga tillsyns- myndigheter som utför tillsyn eller granskning på polisens område.9 Alla myndigheter måste enligt 6 § myndighetsförordningen verka för att genom samarbete med myndigheter och andra ta till vara de fördelar som kan vinnas för enskilda samt för staten som helhet. Enligt 19 § samma förordning måste de också se till att de kostnads- mässiga konsekvenserna begränsas när de begär in uppgifter eller utövar tillsyn. Av 6 § förvaltningslagen följer att varje myndighet ska 9 SOU 2013:42. Tillsyn över polisen, s. 44 och 229 f. Samverkan med och gränsdragning till andra myndigheter lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksam- heten. Redan enligt gällande rätt är alltså en myndighet skyldig att samverka med andra myndigheter. Frågan är om det ändå behövs en särskild reglering för att få till stånd nödvändig samverkan mellan den nya tillsynsmyndigheten och övriga granskningsorgan. I tillsyns- skrivelsen är man tydlig med att även om samordningen mellan olika tillsynsorgan är viktig bör den inte särregleras. Den reglering som finns i förvaltningslagen och myndighetsförordningen bedöms som tillräcklig. Inom områden där betydande delar av tillsynsverksamheten utförs av privaträttsliga organ bör det dock enligt tillsynsskrivelsen övervägas om samordningen med andra tillsynsorgan ska regleras särskilt.10 Det är inte nu tal om ett område där delar av tillsyns- verksamheten utförs av privaträttsliga organ. För det fall samarbete inte sker i frivilliga former finns enligt en risk för osäkerhet kring myndigheternas möjligheter att styra det egna tillsynsarbetet. Om man ändå ska ha en reglering av samarbetet mellan tillsynsorgan bör den enligt göras direkt tillämplig och vara, i det närmaste, obligatorisk. Det innebär att samarbete ska vara en skyldighet och komma till stånd så snart behov därav föreligger, om inte starka skäl talar mot. En bestämmelse om samarbetsskyldighet ska hos tillsynsorganen inskärpa vikten av att alltid överväga behov av samarbete och avser att exklusivt reglera frågan om samarbete mellan tillsynsorgan. För statliga tillsynsmyndigheter innebär det att en sådan bestämmelse gäller framför bestämmelsen i 6 § förvalt- ningslagen vid utövande av tillsyn. Ett alternativ till att ställa krav på samverkan i instruktionen är att göra det i regleringsbrevet.11 Det finns flera exempel på särskild reglering för tillsynsmyndig- heter om samverkan med andra. Inspektionen för vård och omsorg ska enligt instruktionen samverka med andra berörda myndigheter i syfte att uppnå ett effektivt kunskaps- och erfarenhetsutbyte i arbetet med tillsyn, kunskapsstyrning och regelgivning.12 2009/10:79. En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn, s. 24. Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare tillsyn, s. 164 och 167 f. 124 § förordningen (2013:176) med instruktion för Inspektionen för vård och omsorg. Samverkan med och gränsdragning till andra myndigheter Tillsynsmyndigheter ska enligt samarbeta med varandra samt med sådana statliga och kommunala organ som ska utöva tillsyn i särskilda hänseenden eller som på annat sätt fullgör uppgifter av betydelse för tillsynsverksamheten.13 Beträffande finns det i arbetsmiljöförordningen (1977:1166) en hänvisning till regleringen i 6 § förvaltningslagen (myndigheter ska lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten). Det är dessutom särskilt reglerat att vid viss tillsyn ska samverkan vid behov ske med Kemikalie- inspektionen samt berörda länsstyrelser och kommuner.14 Det finns ett påtagligt behov av samverkan med andra myndigheter och internationella organ som kan utöva tillsyn över polisens och Kriminalvårdens verksamhet. Detta behov av samverkan går enligt kommittén utöver kraven i förvaltningslagen och myndighets- förordningen. I instruktionen för den nya tillsynsmyndigheten bör det därför framgå att tillsynsmyndigheten ska samverka med andra myndigheter och internationella organ som kan utöva tillsyn över verksamhet som bedrivs av , Säkerhetspolisen eller Kriminalvården. Det är dock inte lämpligt att i detalj reglera hur samverkan ska gå till. Det måste kontinuerligt anpassas allt- eftersom omvärlden förändras. När det gäller andra granskningsorgan än tillsynsorgan som utövar tillsyn över polisen och Kriminalvården är det enligt kommittén tillräckligt med gällande reglering i myndighetsförord- ningen och förvaltningslagen. Inte heller behövs enligt kommittén någon särskild reglering avseende samverkan med Frontex i dess samordnande roll. Det bör dock noteras att Frontex ombud för grundläggande fri- och rättigheter är ett sådant tillsynsorgan, med rätt att granska polisens och Kriminalvårdens verksamhet, som tillsynsmyndigheten enligt den föreslagna särskilda regleringen ska samverka med. 1326 kap. 6 § . 1417 a § arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Samverkan med och gränsdragning till andra myndigheter Kommitténs förslag: ska samverka med och . Det ska framgå av instruktionen för tillsynsmyndigheten. Motsvarande skyldighet att samverka med den nya tillsynsmyndigheten ska föras in i instruktionerna för och Ekobrottsmyndig- heten. Kommitténs bedömning: bör upplysa eller om förhållanden i åklagarverksamheten som den anser bör uppmärksammas. På motsvarande sätt bör och Ekobrottsmyndig- heten i vissa fall upplysa tillsynsmyndigheten om förhållanden i polisens verksamhet som de anser bör uppmärksammas. Kontakterna bör ske inom ramen för myndigheternas skyldighet att samverka. Ingen överlappning av uppgifter Det finns ett nära samband mellan polis och åklagares brottsutredande verksamhet. Det bör även beaktas att det inom åklagarväsendet bedrivs vad som benämns rättslig tillsyn. Med det avses en granskning av rättslig art som utförs av en överordnad åklagare i dennes roll som högre åklagare i mening. Granskningen inriktas på frågan om underordnad åklagares rättstillämpning kopplad till brottmålsfrågor är lagenlig, följdriktig och enhetlig.15 Tillsynen över polisens brottsutredande verksamhet har således koppling till såväl åklagares brottsutredande verksamhet som åklagarverksam- hetens interna rättsliga tillsyn. Någon överlappning av uppgifter blir det dock inte tal om eftersom tillsynsmyndigheten inte ska utreda brott eller utöva tillsyn över åklagarväsendet. För att undvika att tillsynsmyndigheten i praktiken utövar tillsyn över en åklagares rättstillämpning i en enskild fråga ska den inte i sak få uttala sig om ett enskilt beslut av eller Säkerhetspolisen om det är eller har varit föremål för åklagares prövning (avsnitt 11.10). 15 1 § föreskrifter och allmänna råd om rättslig tillsyn (ÅFS 2012:2). Samverkan med och gränsdragning till andra myndigheter I betänkandet Tillsyn över polisen föreslog kommittén att det ska regleras att den nya tillsynsmyndigheten ska samverka med Åklagar- myndigheten.16 Kommittén ser inte skäl att ändra bedömningen att samverkan mellan tillsynsmyndigheten och åklagarväsendet bör regleras särskilt i instruktionerna. Författningsförslagen i det tidigare betänkandet omfattade dock enbart och inte . Brottsutredande verksamhet och rättslig tillsyn av överordnad åklagare bedrivs även vid Ekobrottsmyndig- heten.17 bör därför omnämnas i instruk- tionen för den nya tillsynsmyndigheten. I instruktionen för bör motsvarande ändring som föreslagits i instruktionen för införas. har i remissyttrandet över betänkandet Tillsyn över polisen skrivit att det bör klargöras i vilka frågor sam- verkan ska ske och hur det närmare ska gå till.18 En del av samverkan bör enligt kommittén vara de upplysningar som beskrivs nedan under rubriken ”Möjlighet att uppmärksamma åklagarväsendet på för- hållanden i dess verksamhet”. Myndigheterna måste sinsemellan komma överens om formerna för dessa. En annan del av samverkan kan vara att tillsynsmyndigheten uppmärksammar åklagarväsendet på beslut av polisen som skulle kunna vara aktuella för åklagares prövning (avsnitt 11.10). Det är också möjligt för tillsynsmyndigheten och tillsynsfunktion att, utifrån perspektiven polis respektive åklagares roll, utföra parallella granskningar av visst område. Om tillsynsmyndigheten har gjort uttalanden som bedöms ha relevans även för åklagarverksamheten är det lämpligt att tillsyns- myndigheten skickar beslutet för kännedom till åklagarväsendet. När och hur samverkan ska ske kan, i likhet med vad som före- slagits när det gäller andra ordinarie tillsynsorgan, formaliseras i en överenskommelse mellan tillsynsmyndigheten samt Åklagarmyndig- heten eller . Tillsyn över polisen, s. 44, 50 och 218. 17Se t.ex. 5, 6 och 10 §§ föreskrifter och allmänna råd (ÅFS 2012:2) om rättslig tillsyn. Se även , rapport , rättsliga tillsyn, s. 12 och 49. 18Åklagarmyndigheten, remissvar , dnr. ÅM-A 2013/1121. Remissvar över betänkandet Tillsyn över polisen (SOU 2013:42). Samverkan med och gränsdragning till andra myndigheter Möjlighet att uppmärksamma åklagarväsendet på förhållanden i dess verksamhet Om tillsynsmyndigheten upplyser respektive om förhållanden i åklagarverksamheten som de bör uppmärksammas på kan utvecklingsarbetet inom åklagarväsendet främjas. På samma sätt bör respektive upplysa tillsynsmyndigheten om förhållanden i polisens verksamhet som bör uppmärksammas. Förslaget i betänkandet Tillsyn över polisen innebar att denna typ av kontakter mellan tillsynsmyndigheten och åklagarväsendet skulle regleras särskilt i tillsynsmyndighetens och respektive instruktioner.19 Frågan är om denna typ av kontakter mellan tillsynsmyndigheten på ena sidan samt och på den andra bör regleras särskilt i instruktionerna. Om den nya tillsyns- myndigheten uppmärksammar brister eller risker som faller under annan ordinär tillsyn kan den uppmärksamma den andra tillsyns- myndigheten på dessa. Dessa kontakter ska inte regleras särskilt utan de ska ske inom ramen för tillsynsmyndighetens samverkan med andra tillsynsorgan (avsnitt 10.8, 11.8 och 16.3). En särskild reglering avseende kontakterna mellan den nya tillsynsmyndig- heten och åklagarväsendet på sätt föreslogs i betänkandet Tillsyn över polisen kan ge intrycket att tillsynsmyndigheten inte ska upp- märksamma andra tillsynsorgan på förhållanden av betydelse för deras tillsyn. Upplysningar till åklagarväsendet skiljer sig i och för sig från upplysningar till andra tillsynsmyndigheter på det viset att de skulle avse förhållanden som inte faller under tillsynsmyndighetens till- synsansvar. Med det i beaktande kan det finnas fog för en reglering som klargör att tillsynsmyndigheten har rätt att fästa åklagar- väsendets uppmärksamhet på förhållanden som ligger utanför det egna tillsynsområdet. Det är dock många verksamheter som har kontakt med polisen eller Kriminalvården, exempelvis domstolar, socialtjänst och . Om den nya tillsynsmyndig- heten finner skäl att fästa annans uppmärksamhet på förhållanden inom dessa verksamheter bör den också göra det. 19 SOU 2013:42. Tillsyn över polisen, s. 44, 50 och 218. Samverkan med och gränsdragning till andra myndigheter heten kan antingen vända sig direkt till verksamheterna eller till ett organ med rätt att utöva tillsyn över aktuellt område. Kommittén gör därför bedömningen att tillsynsmyndigheten bör upplysa eller om för- hållanden i åklagarverksamheten som den anser bör uppmärksammas. Vidare bör respektive upplysa tillsynsmyndigheten om förhållanden i polisens verksamhet som bör uppmärksammas. Det är dock inte något som bör regleras särskilt utan kan i stället ske inom ramen för tillsynsmyndighetens och åklagarväsendets samverkan. Det är dock viktigt att betona att tillsynsmyndigheten inte har någon rätt att utreda annan verksamhet än den som bedrivs av polisen eller Kriminalvården. Den får inte utöva tillsyn över, eller meddela beslut med kritiska uttalanden riktade mot, annan än Kriminalvården, och Säkerhetspolisen. Kommittén har funnit att övervägande skäl talar för att en ny tillsynsmyndighet ska inrättas. ska vara en förvaltningsmyndighet under regeringen (kap. 9). I detta kapitel tar kommittén ställning till hur tillsynsmyndigheten ska ledas och organiseras. Utifrån dessa förslag och vad kommittén har funnit beträffande tillsynsmyndighetens uppdrag tar kommittén därefter ställning till bland annat vilken kompetens som behövs, volym i antal årsarbetskrafter samt kostnader och finansiering. Hur myndigheter ska ledas har länge varit en omdebatterad fråga och svaret har skiftat . 1600-talets kollegiala ämbetsmanna- myndigheter blev enrådighetsverk, som i många fall kompletterades med lekmannastyrelser. blev denna ledningsform, där en myndighetschef leder myndigheten tillsammans med en lekmannastyrelse med begränsat ansvar, den vanligaste för statliga förvaltningsmyndig- heter.1 Statskontoret har uttalat följande.2 Lekmannastyrelsernas varande, sammansättning och befogenheter har dock varit föremål för debatt. Förespråkarna har lyft fram den samhälleliga insyn och det medborgerliga inflytande som 1Statskontoret, rapport 2008:11. Förändrade ledningsformer Kartläggning och analys i sam- band med den nya myndighetsförordningen, s. 9. styrelserna medför, medan kritikerna har tryckt på de oklara ansvars- förhållanden som delat ledningsansvar innebär. Synen på myndigheternas ledningsform har varierat mellan olika regeringar där enrådighetsmyndigheter respektive styrelser med begränsat ansvar omväxlande har lyfts fram som huvudalternativ vid val av ledningsform.3 Myndighetsförordningen (2007:515) trädde i kraft . Av förordningen framgår att förvaltningsmyndigheterna under regeringen ska ledas av antingen en myndighetschef (enrådighets- myndighet), en styrelse (styrelsemyndighet) eller en nämnd (nämnd- myndighet). En av de största förändringarna i och med införandet av myndighetsförordningen var att den tidigare vanligaste lednings- formen, styrelse med begränsat ansvar, inte längre var en reglerad ledningsform. I den förvaltningspolitiska propositionen uttalar regeringen att en myndighets ledningsform bestäms av vilken form som bäst gagnar myndighetens verksamhet. Utgångspunkten för valet av ledningsform är verksamhetens art, politiska prioriteringar och regeringens behov av att styra myndigheten på ett visst sätt.4 Mot bakgrund av de förvalt- ningspolitiska bedömningar som regeringen gör om styrning, ledning och organisation av statlig verksamhet i propositionen, är kommitténs utgångspunkt att myndighetsförordningen ska tillämpas. Därmed finns tre möjliga ledningsalternativ för tillsynsmyndigheten; nämnd- myndighet, styrelsemyndighet eller enrådighetsmyndighet.5 I en nämndmyndighet är det nämnden som ansvarar för verk- samheten inför regeringen. Nämndmyndighetsformen förekommer för myndigheter med väl avgränsade frågor och ofta är uppgifterna reglerade i lag. Nämnder är normalt små myndigheter. Nämnd- myndigheter ser mycket olika ut och begreppet nämnd lever ibland kvar som en del av en myndighets namn även när myndig- 3Ibid, s. 10. För en genomgång av offentliga utredningar och politiska ställningstaganden se SOU 2004:23. Från verksförordning till myndighetsförordning. 2009/10:175. Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt, s. 108. En sammanhållen svensk polis, i avsnitt 8.2 beskriver kommittén närmare vad som utmärker dessa tre ledningsformer. heten är en nämndmyndighet, t.ex. Centrala studie- stödsnämnden. Vissa nämnder har en domstolsliknande karaktär. Det är vanligt att en värdmyndighet sköter administrationen och anställer personalen medan nämnden ansvarar för verksamheten.6 Nämndmyndighetsformen bör, enligt regeringen, användas spar- samt och en förutsättning bör vara att ett kollektivt beslutsfattande är nödvändigt för den aktuella verksamheten.7 Det fanns 55 nämndmyndigheter den 1 januari 2014.8 I styrelsemyndigheter är det styrelsen som inför regeringen ansvarar för verksamheten. Myndighetschefen ansvarar inför styrelsen och ska sköta den löpande verksamheten enligt de direktiv och riktlinjer som styrelsen beslutar. Ledningsformen styrelsemyndig- het är lämplig för myndigheter som beslutar om medel i stor omfattning, myndigheter med stora anslag eller transfereringar, myndigheter som förvaltar stora tillgångar, forskningsintensiv eller kunskapsproducerande verksamhet eller verksamhet som i stor utsträckning påverkar näringsliv, kommuner och landsting.9 fanns det 32 styrelsemyndigheter.10 Enrådighet är den klart vanligaste ledningsformen bland de myndigheter som regleras av myndighetsförordningen. Det fanns 131 enrådighetsmyndigheter den 1 januari 2014.11 I en enrådig- hetsmyndighet är myndighetschefen direkt ansvarig för verksam- heten inför regeringen. Detta innebär att regeringens styrning och ansvarsutkrävande sker direkt gentemot myndighetschefen. Med ett par undantag innebär den arbetsgivarpolitiska delegeringen till myndigheterna att myndighetschefen är fri att forma sin myndig- hetsledning som han eller hon vill.12 Enrådighetsmodellen är enligt Statskontoret den ledningsform som formellt sett är minst komplicerad när det gäller ledning och ansvar. Att enrådighet utgör för en myndighets ledning 6Jämför 11 § förordningen (2007:1141) med instruktion för Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden i vilken följande anges. Säkerhetspolisen ska tillhandahålla Registerkontroll- delegationen sammanträdes- och kontorslokaler, kanslistöd och föredragande. 2009/10:175. Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt, s. 110. 8Statskontoret, rapport 2014:4. Myndigheternas ledningsformer – en kartläggning och analys, s. 34 f. 2009/10:175. Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt, s. 110. 10Statskontoret, rapport 2014:4. Myndigheternas ledningsformer – en kartläggning och analys, s. 34 f. 12Ibid, s. 75 f. innebär att det också är den ledningsform till vilken formerna för regeringens styrning av myndigheterna i första hand är avpassad. De tjänstemän i som Statskontoret har intervjuat i samband med rapporten beskriver det som att enrådighet ger en enkel och rak styrkedja som inte medför några särskilda svårigheter eller utmaningar för möjligheten att styra myndigheten.13 Ledningsformen lämpar sig enligt regeringen väl för verksamhet som i hög grad är styrd av lag, som i huvudsak är av rutinärende- och servicekaraktär, för verksamhet av främjande karaktär eller för myndigheter med ett litet finansiellt ansvar.14 17.2.3Ledningsformer för olika tillsynsmyndigheter I en rapport från Statskontoret finns en sammanställning av alla myndigheters ledningsformer per den 1 januari 2014.15 Vad gäller myndigheter med tillsynsuppdrag kan följande exempel noteras. Styrelsemyndigheter: , Lotteriinspektionen. Nämndmyndigheter: , . Enrådighetsmyndigheter: Inspektionen för arbetslöshets- försäkringen, , , Fastighetsmäklarinspektionen, Inspektionen för socialförsäkring, Datainspektionen, , Kemikalieinspektionen, Inspektionen för vård och omsorg. Myndigheter som utövar tillsyn finns följaktligen representerade bland alla de tre ledningsformerna, men det stora flertalet är enrådig- hetsmyndigheter. De tillsynsmyndigheter som inrättats har nästan alla fått denna ledningsform. 13Ibid, s. 75. 2009/10:175. Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt, s. 109 f. 15Statskontoret, rapport 2014:4. Myndigheternas ledningsformer – en kartläggning och analys. Kommitténs förslag: ska vara en enrådig- hetsmyndighet och ledas av en myndighetschef. Kommittén fann i betänkandet Tillsyn över polisen att det varken är nödvändigt eller lämpligt att den nya tillsynsmyndigheten leds av en nämnd.16 Detta är alltjämt kommitténs uppfattning. Kollektivt beslutsfattande är inte nödvändigt för de beslut som tillsyns- myndigheten ska fatta i sin verksamhet. Därtill kommer tillsynen att omfatta hela polisens och Kriminalvårdens verksamheter. Det är således inte tal om lika avgränsade frågor som för exempelvis . Kommittén anser inte heller att styrelse är en myndighetsform som är ändamålsenlig för tillsynsmyndigheten. Som ovan anförts är den myndighetsformen främst lämplig för myndigheter som beslutar om medel i stor omfattning, myndigheter med stora anslag eller transfereringar, myndigheter som förvaltar stora tillgångar, forsk- ningsintensiv eller kunskapsproducerande verksamhet eller verk- samhet som i stor utsträckning påverkar näringsliv, kommuner och landsting.17 Den föreslagna myndigheten kommer inte att bedriva sådan verksamhet. Styrelsemyndigheter har normalt stor frihet att bestämma över verksamheten. Med hänsyn till att tillsynsmyndigheten ska ansvara för tillsyn över Kriminalvården och polisen, med långtgående befogenheter att ingripa i och påverka tillvaron för enskilda, är det enligt kommittén viktigt att regeringen vid behov kan styra tillsynsverksamheten på ett rakt och effektivt sätt. Det är därför bra om regeringen enkelt kan styra tillsynens inriktning och hur resurser används genom uppdrag till tillsynsmyndigheten, även om den självklart ska ha stort utrymme att agera på ett självständigt sätt. föreslog i sitt remissvar över betänkandet Tillsyn över polisen att den nya myndigheten blir en styrelse- myndighet. Med tanke på att uppdraget i hög grad handlar om för- troende är det enligt verket bra med bredd och mångfald i ledningen. Tillsyn över polisen, s. 192. 2009/10:175. Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt, s. 110. Verket såg det som väsentligt att fler perspektiv representeras i styrelsen.18 framhållit i betänkandet Tillsyn över polisen innebär en styrelse att ledningen för myndigheten kan ges en specifik kompetensprofil.19 Kommittén instämmer i att det för förtroendet är bra med bredd, mångfald och flera perspektiv i tillsyns- myndigheten. Detta kan dock säkerställas genom ett insynsråd vid myndigheten (se nedan avsnitt 17.3). Granskningen avser kontroll av regelefterlevnad och kommer vara reglerad i lag. Det är således fråga om en verksamhet som i hög grad är styrd av lag, vilket talar för enrådighetsmyndighet som lämplig ledningsform. Det är även en lämplig ledningsform med hänsyn till att det är en myndighet med ett litet finansiellt ansvar. Därtill ger enrådighetsmyndigheten en tydlig ansvarsfördelning och en rak styrkedja. Regeringen kan utkräva ansvar direkt gentemot myndig- hetschefen om det uppmärksammas brister. Bredd och mångfald kan säkerställas även i en enrådighetsmyndighet. Det är därför enligt kommittén mest ändamålsenligt att organisera den nya till- synsmyndigheten som en enrådighetsmyndighet. Kommitténs förslag: Vid tillsynsmyndigheten ska det finnas ett insynsråd som består av högst åtta ledamöter. Insynen ska inte avse sådana uppgifter som kan äventyra Säkerhetspolisens samarbete med någon annan underrättelse- eller säkerhetstjänst eller som rör Säkerhetspolisens ledning av polis- verksamhet i ett enskilt fall. Kommitténs bedömning: Utifrån det angelägna intresset av medborgerlig insyn och demokratisk kontroll är det viktigt att de ledamöter som utses till insynsrådet är personer som i vid mening representerar allmänheten. Myndighetschefen bör särskilt ta tillvara insynsrådets erfarenhet, kunskap och åsikter innan tillsyns- planen fastställs. 18Ekonomistyrningsverket, remissyttrande , dnr 3.4-812/2013. Yttrande över betänkandet Tillsyn över polisen (SOU 2013:42). Tillsyn över polisen, s. 193. Ett insynsråds uppgift är enligt 9 § myndighetsförordningen att utöva insyn och ge myndighetschefen råd. utgör ingen del av myndighetsledningen och det saknar beslutsbefogenheter.