sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Enligt bibringades tingsrätten under huvudförhand- lingen en i allt väsentligt felaktig uppfattning om vad han faktiskt hade uppgett under förundersökningen. I domskälen redovisade tingsrätten ett flertal uppgifter som tillskrevs och som ansågs bekräftas av utredningen, men dessa uppgifter var fel- aktigt redovisade vid rättegången. Det framgår inte av domen vem som lämnade dessa felaktiga uppgifter. åberopade även ett tillkommande material som enligt bland annat visade att han med största sanno- likhet arbetade den aktuella kvällen, att bevisningen rörande den återfunna benbiten var vilseledande samt att vittnesuppgifter kring tidpunkten för försvinnande uteslöt honom som gärningsman. Han åberopade utredningar rörande den medi- cinska behandling han erhållit på Säters sjukhus vilket enligt bland annat utvisade att det förelåg en förhöjd risk för falska erkännanden. Denna risk bekräftades enligt genom att han bevisligen hade lämnat falska er- kännanden avseende andra mord och att han falskt beskyllt andra för sådana handlingar. Han anförde att förklaringar till sätt att berätta med avvikelser och ändrade uppgifter saknade stöd i beprövad vetenskap och erfaren- het och att förklaringarna i centrala delar var vilseledande. menade att en direkt bidragande orsak till tings- rättens bedömning var att åklagaren åsidosatt sin objektivitetsplikt vilket medförde att förvägrades en rättvis rättegång. presenterade en stor mängd ytterligare omständig- heter som legat till grund för tingsrättens bedömning men som kunde ifrågasättas. åberopade omfattande bevisning. gav överåklagaren in ett ytt- rande, en så kallad förklaring, till resningsansökan och anförde att han inte motsatte sig att resning beviljades och att ansvarsfrågan i målet prövades på nytt. Förundersökningen i målet hade återupp- tagits och viss kompletterande utredning verkställts, bland annat Åklagaren hade berett möjlighet att yttra sig över resningsansökan och ett sådant yttrande var bilagt åklagarens yttrande. Förhören med under förundersökningen genomgicks detaljerat och kommenterades sär- skilt. Grunderna och omständigheterna som fördes fram i resnings- ansökan kommenterades. I några avseenden ansåg åklagaren att det som framfördes inte utgjorde skäl för resning. Åklagaren anslöt sig till uppfattning beträffande ett stort antal av de i resningsansökningen presenterade omständigheterna och framför- de omständigheter i utredningsmaterialet som borde ha redovisats för tingsrätten. Åklagaren menade också att det förelåg en ny om- ständighet i målet, resultatet av undersökningen av det brända materialet, som inte kunde underskattas. Enligt åklagaren var omständigheterna i målet sådana att de var ägnade att kasta tvivel över skuldfrågan och mot den bakgrunden motsatte sig åklagaren inte att resning beviljades. Även åklagaren åberopade omfattande bevisning. beviljade , hovrättslagmannen , hovrättsrådet och tf. hovrätts- assessorn , resning och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av . Som skäl för be- slutet anförde hovrätten bland annat följande. Tingsrätten har prövat målet efter en muntlig förhandling, där erkände och medgav ansvar för det mord han åtalats för. Domen grundas i allt väsentligt på uppgifter. Det ligger i sakens natur att förutsättningarna är starkt begränsade att i efterhand och inom ramen för en i grunden skriftlig process av det slag som resningsförfarandet utgör, göra en ny bedömning av trovär- digheten och tillförlitligheten av muntliga utsagor som avgetts under huvudförhandlingen. En utgångspunkt för prövningen i resningsfrågan är också att det i resningsförfarandet inte ska göras någon ny bevis- värdering av det material som domstolen grundat sitt avgörande på. Detta följer av att det i princip krävs nya omständigheter eller nya bevis för att resning såväl enligt huvudregeln som enligt tilläggsregeln ska kunna beviljas. Indirekt kan dock domstolens bevisvärdering, såsom den återges i domen, ha stor betydelse för bedömningen av resningsfrågan på det sättet att ju mer övertygande den ursprungliga bevisningen framstår, desto mer krävs för att resning ska beviljas. På motsatt sätt gäller att ju svagare den ursprungliga bevisningen framstår, desto mindre av nya omständigheter kan fordras för att resning ska beviljas. Det som åberopas i resningsärendet kastar inte något tydligt nytt ljus över händelseförloppet. Betydelsen av vad som framkommit torde mera ligga i att det kan påverka värderingen av styrkan i den utredning som låg till grund för den fällande domen. Som nämnts erkände gärningen vid huvudförhandlingen. Hans uppgifter synes ha varit helt avgörande för tingsrättens ställningstagande att han skulle dömas för gärningen. Det saknades helt stödbevisning i form av vittnes- iakttagelser eller teknisk bevisning som kunde binda honom till brottet. Det hade inte heller genom utredningen i övrigt varit möjligt att fastslå vad som hänt målsäganden. Av tingsrättens dom framgår att tingsrätten utgick från att erkännande inte var tillräckligt för en fällande dom. Tings- rätten prövade i domen om de uppgifter som lämnat, bl.a. genom en jämförelse med vad som kommit fram under polis- utredningen och vad som varit känt för allmänheten, kunde tillsam- mans med erkännandet utgöra tillräcklig bevisning för en fällande dom. Enbart den omständigheten att nu återtagit sitt erkännande utgör inte skäl för resning[…]. Tingsrätten har i domen antecknat att åtskilliga polisförhör hållits med och tingsrätten synes ha uppfattat det så att först berättat en torftig berättelse som genom många förhör successivt byggts på till en mera fullödig berättelse. Åklagaren har efter en analys av förundersökningsmaterialet anfört att han inte anser att detta är en korrekt bild av utredningen utan att det i stället för- håller sig på det sättet att lämnat torftiga berättelser som efterhand ändrats och anpassats till utredningsläget utan att för den skull bli fylligare; det är inte fråga om en berättelse som utvecklas utan om en som ständigt ändras. Enligt åklagaren har inte på ett tillförlitligt sätt kunnat redogöra för hur han rövade bort målsäganden. Åklagaren menar vidare att inte kunnat lämna en sammanhållen och spontan beskrivning av hur målsäganden var klädd vid försvinnandet och inte heller på ett trovärdigt sätt kunnat berätta vad han gjort med kvarlevorna. I sistnämnda hänseende har tingsrätten fäst avseende bl.a. vid för- kolnat material som säkrats vid en platsundersökning. Som berörts ovan fanns ingen objektiv bevisning om vad som hänt målsäganden men enligt ett utlåtande kunde det förkolnade materialet vara ben- rester från ett barn. Tingsrätten ansåg att vad som framkommit talade med betydande styrka för att rester efter en ung människa påträffats i området och tingsrätten gjorde bedömningen att förekomsten av det nämnda materialet, även om det inte kunde binda till målsäganden, ändå i någon mån talade för att berätt- else var riktig. Sedan förundersökningen återupptagits har […] SKL fått i uppdrag att på nytt undersöka de aktuella fynden. SKL:s slutsats […] är att materialen inte utgörs av ben. Åklagaren har gjort bedömningen att det inte går att göra gällande att det är fråga om rester efter en människa som påträffats. Vid tiden för den påtalade gärningen drev en kiosk tillsammans med BA. Enligt en kassadagbok har fört in dagskassor från kiosken från t.o.m. men av misstag på samma upplägg som för juni månad, något som BA upp- märksammat och fört över siffrorna till ett nytt upplägg för juli månad. Åklagaren har anfört att intrycket av bokföringen är att befann sig hemma i och deltog i kioskarbetet vid tiden för den påstådda gärningen () och att han följaktligen då inte kan ha varit i och mördat målsäganden. Att dessa förhållanden varit kända i utredningen framgår av en an- träffad promemoria som dock inte finns redovisad i förundersök- ningen. I förundersökningen redovisades i stället en annan promemoria. I den anges med hänvisning till det av BA rättade dagboksbladet att BA manuellt fört in dagskassan i bokföringen från till . Något formellt förhör hölls inte med BA under förundersök- ningen men polisen synes ha visat upp det aktuella dagboksbladet för henne och hon ska ha uppgett att man inte av kassadagboken med säkerhet kan avgöra vem som arbetat i kiosken en viss dag. Åklagaren har anfört att det hade varit angeläget att försöka utreda alibifrågan i grunden, i vart fall genom ett ingående förhör med BA. Enligt åklaga- ren har tingsrätten inte i tillräcklig grad haft möjlighet att pröva bevis- värdet av ovan nämnda anteckningar, vilka som nämnts kan ge in- trycket av att befann sig i vid gärnings- tillfället. Enligt hovrättens mening är ovan berörda omständigheter sedda i ljuset av det bevisläge som förelåg i målet ägnade att väcka tvivel om skuld till det brott som han dömts för. Med hänsyn också till att dömts för ett mycket allvarligt brott får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om ansvar för brottet. Resning bör därför beviljas. 9.5Falu tingsrätts frikännande dom Sedan resningsbeslutet meddelats lade extra åklagare ned åtalet mot . Beslutet motiverades bland annat med att han efter en genomgång av utredningen i målet gjort be- dömningen att bevisläget var sådant att det mot bestridande inte gick att bevisa att denne hade begått brottet. yrkade frikännande dom och målsägandena valde att inte överta åtalet. I dom ogillade tingsrätten, råd- mannen Hans Holback, åtalet. 9.6Kommissionens iakttagelser och bedömningar 9.6.1Brottsutredningens och förhörens genomförande Under förundersökningen hölls tjugofem förhör med , vilket i sig får anses anmärkningsvärt vid ett erkänt brott med en gärningsman som själv önskade bli åtalad och dömd. I de två inledande förhören som hölls med läm- nade han, i allt väsentligt, helt felaktiga uppgifter om sådant som gick att kontrollera mot faktiska förhållanden, såsom utseende och klädsel samt om miljön i Fjell. Han för- lade dessutom händelsen till fel år och fel tidpunkt samt angav fel väder. Intrycket av de inledande förhören är att inte hade någon kunskap alls om vare sig försvinnandet, eller den geografiska platsen. Parallellt med att polisutredningen pågick hade tillgång till vad massmedia publicerade om fallet, vilket utredarna var medvetna om. Av förhören framgår att han tog intryck av det han läste och han justerade sina uppgifter i efterfölj- ande förhör. Det var till exempel genom tidningsuppgifter som han hade förstått att han beskrivit såväl Fjells bebyggelse som utseende felaktigt. Trots den betydelse det hade för utredningen att lämnade så många kontrollerbara uppgifter som möjligt vidtog åklagaren inte några åtgärder för att förhindra tillgång till massmedia och externa kon- takter. har vid möte med kommissionen uppgett att det inte hade gynnat vilja att berätta om han hade häktats, och att det dessutom, på grund av utredningarnas omfattning, hade blivit en allt för lång häktningstid. Med tanke på att redan var föremål för tvångsvård och därigenom begränsad i sin rörelsefrihet ifrågasätter vi inte åklagarens beslut att inte begära häktad, men konstaterar att det därmed inte fanns några egentliga begränsningar i informa- tionstillgång. Detta borde, liksom den omständigheten att det var känt att tog del av vad som rapporterades i mass- media, i högre grad än vad som tycks ha varit fallet ha påverkat åklagarens bedömning av vilken tilltro man kunde ha till uppgifter. Utöver att uppgifterna anpassades efter vad som framkom i me- dia, förändrades uppgifter också utifrån vad som hände i polisutredningen. Ett tydligt exempel på detta är upp- gifterna om hur kvarlevor hanterades och var de slutligen hamnade. Från början hade be- gravts i ett grustag som sedan inte hittade till vid vallningen. Han ändrade då sin berättelse, under vallningen, och uppgav att kroppen hade styckats och sänkts i den tjärn som fanns i området. Efter att tjärnen slamsugits, och inga fynd gjorts, an- passade han än en gång sin berättelse efter de ändrade förutsätt- ningarna och berättade i stället att merparten av kvarlevorna hade eldats upp. Några kvarlevor hade tagits med till . Trots att ofta lämnade uppgifter som antingen motsades av utredningen eller av hans tidigare lämnade uppgifter, ifrågasatte eller konfronterade utredarna honom inte i tillräcklig om- fattning med detta. Han synes inte heller i tillräcklig mån ha konfronterats med de uppgifter som fanns i den tidigare utredningen om förehavanden innan hon försvann. Inte heller ställdes det i tillräcklig omfattning följdfrågor kring mer svårförklarliga omständigheter som hur med händerna hade kunnat städa bort blodet vid Haerland kyrka eller hur det gick till när kroppen styckades och eldades upp. Intrycket av utredningen är att förekomsten av felaktiga, änd- rade och tillkommande uppgifter inte ansågs förringa uppgifternas trovärdighet i allmänhet utan att det snarare var något som ut- redarna förväntade sig. En anledning till att inte i tillräcklig utsträckning behövde förklara de felaktiga uppgifterna kan ha varit att under brottsutredningarna förmed- lade att han hade svårt att minnas och berätta om morden och att han i vissa fall medvetet sade fel för att ”tygla sin ångest”. Sådana felaktiga uppgifter kallade han för ”medvetna avvikelser”, se avsnitt 13.1 och 13.2.2. Utredarna ställde också frågan till om han hade lämnat någon medveten avvikelse. Exempelvis frågade mot slutet av det andra förhöret om uppgifter stämde med verkliga förhållanden och om han hade läm- nat några medvetna avvikelser. svarade då att i vart fall miljöbeskrivningen var riktig. kunde berätta att han vid förhöret hade lämnat en medveten av- vikelse rörande årtalet. Årtalet hade varit omskrivet i media. I vissa situationer har förhörsledaren korrigerat honom och föreslagit andra svarsalternativ varefter under ett och samma förhör ändrat sin berättelse. Som exempel kan nämnas uppgifterna om vilket våld han utdelade mot i Fjell och var bilen parkerades i Fjell. När hans egna uppgifter inte gick ihop med vad som var möjligt på platsen föreslog förhörsled- aren helt enkelt att bilen hade stått på ett annat ställe, närmare slänten. Utredarna förde också själva in nya uppgifter i förhören. Ett så- dant exempel är att de berättade för om fyndet av en pläd i . hade inte nämnt något om en pläd. Efter den upplysningen och genom återkomm- ande frågor kom att berätta om en pläd. uppgift om att han eller MA hade gjort en in- ristning i ett träd vid tjärnen lämnades till per tele- fon . Under samtalet ritade en skiss utifrån beskrivning. Det framgår att även ritade en skiss av inristningen under samtalet. I förunder- sökningsprotokollet finns dock bara skiss. skiss omhändertogs aldrig av utredarna. När uppmanades att rita en ny skiss mindes han inte hur inristningen hade sett ut men vidhöll att trädet fanns vid tjärnen. , , mindes han inrist- ningen och ritade en ny skiss men var nu osäker på var trädet fanns. Av utredningen framgår att polisen hittade en björk med skador på stammen. Björken hittades inte i anslutning till tjärnen. Det är oklart varför sakkonfrontationsförhöret rörande skospän- net genomfördes med . hade inte korrekt beskrivit typen av sko som haft och inte heller närmare beskrivit skospännet. Trots det förevisades tio olika spännen och fick inför visningen reda på att ett av spännena var identiskt med spänne. Han kunde inte identifiera spännet vid konfrontationen. Genom att förhörsledaren upprepade och återkom till vissa frå- gor, särskilt om vädret, kom att anpassa uppgiften så att den bättre stämde med verkliga förhållanden. Det kan inte heller uteslutas att sättet att återkomma till vissa uppgifter sände en signal till om att en viss uppgift inte stämde eller hade stor betydelse för utredningen. De uppgifter som förhörs- ledarna endast visade litet eller inget intresse för, som till exempel att och en pojke hade tittat på varandra i Fjell, återkom inte till igen. De utredningsinsatser som föranleddes av att uppgav att det hade funnits en medgärningsman är, såvitt fram- kommit, begränsade. Det framgår inte om några åtgärder genom- fördes för att kartlägga om det ens hade varit möjligt för MA att vara i vid det aktuella tillfället. MA hördes endast om miss- tankarna , och det efter att hade beskrivit hans medverkan och en månad innan förundersök- ningen avslutades. En grundläggande förutsättning för att skulle kunna vara rätt gärningsman var att han inte befann sig någon annanstans. Viss utredning i syfte att kartlägga hans alibi genomfördes. Det som i någon mån talade för att han faktiskt hade arbetat i kiosken i aktuell dag, och som presenterades i en promemoria, lämnades av oklar anledning utanför förundersök- ningsprotokollet. Det hölls inte heller något formellt förhör med BA, vilket möjligen hade kunnat bringa klarhet i frågan. Omständigheter från den ursprungliga förundersökningen som talade mot att hade med försvinnandet att göra, så- som vittnesiakttagelserna om mannen i trapphuset och i den röda , verkar inte ha fått något genomslag i förundersökningen mot . synes inte heller ha konfronte- rats med dessa uppgifter. har vid möte med kommissionen uppgett att han och hade en förtroendefull relation. Enligt upplevde han aldrig att han behövde oroa sig inför förhör eller vallningar eftersom han visste att han skulle få hjälp med att få uppgifterna rätt. Under pågående förundersökningar förmedlade dessutom , enligt , vid några till- fällen uppgifter från förundersökningen till om gjorda fynd eller andra faktiska omständigheter som inte tidigare hade berättat om. Enligt hände det även att förmedlade sådana uppgifter till för att i terapin skulle kunna bearbeta uppgifterna där. uppfattning är dock att i grunden ville väl och att agerade i enlighet med instruktioner för hur utredningsarbetet skulle gå till. Både och har tillbaka- visat påståendet att förmedlade uppgifter och har uppgett att han inte gav några sådana instruktioner. vallades i Fjell med flera platser redan den 25–. hade han inte korrekt beskrivit hur det såg ut i höghusområdet. Han hade inte heller lämnat någon klar och en- tydig bild av händelseförloppet i Fjell eller när dödades. En tidig vallning på plats kan i en brottsutredning visser- ligen bidra till att detaljer från händelsen framträder klarare men ökar också risken för att en berättelse anpassas till de iakttagelser som görs. Det är därför viktigt att det innan vallningen finns till- räckligt med konkreta uppgifter att stämma av emot, se avsnitt 3.2.1. Sådana konkreta uppgifter kan inte anses ha förelegat som vallades på platsen. Med hänsyn härtill kan man fråga sig om det var ändamålsenligt att genomföra vall- ningen så tidigt i utredningen. Intrycket av materialet från vallningarna är att gav ett allt igenom desorienterat intryck och att han i flera väsentliga avseenden förändrade sin berättelse i förhållande till hur den hade varit innan vallningen. Vid en vallning är utgångspunkten att den som vallas från ett visst utgångsläge förväntas kunna leda förhörsledaren till en plats av betydelse för utredningen och där peka ut vad han sett och gjort, se avsnitt 3.2.1. Vallningarna med genomfördes inte på det sättet. Som exempel på detta kan följande nämnas. Under vallningsresans första dag kunde inte hitta från till Fjell. Den resväg han anvisade fick därför av- brytas och han dirigerades åt rätt håll efter beslut av . Från det nya utgångsläget var vägen till Fjell skyltad. Inte heller när de kom till Fjell kunde visa var han hade kört utan anvisade en väg som ledde ut ur området. Av vallningsdokumentationen framgår vidare att man körde omkring i hela bostadsområdet och att och den slänt som han senare pekade ut passerades två gånger utan att reagerade på det. Det kan också anmärkas att den videofilm som visades för tings- rätten inte omfattar vallningen i Fjell trots att det får anses vara den mest väsentliga platsen i utredningen och att det således borde haft stor betydelse för tingsrätten att se hur agerade när han vallades i Fjell. Innan vallningen hade uppgett att ströps vid en liten, grå, typisk norsk träkyrka på vänster sida i färdriktningen och en timmes bilresa norrut från . I sam- band med vallningsresan till hade han dessutom, på en karta, markerat flera kyrkor som han menade var intressanta. En av dessa kyrkor var Haerland kyrka. Intrycket från vallningen är att , utan att lämna närmare anvisningar, därefter kördes till Haerland kyrka. Bortsett från att denna kyrka, tillsammans med flera andra, hade markerats som särskilt intressant, fanns det ingenting i hans tidigare förhörs- uppgifter som pekade mot den kyrkan. Haerland kyrka var en vit träkyrka belägen cirka en timmes bilresa sydväst om på höger sida i färdriktningen mot . På plats vid Haerland kyrka uppgav att hade dödats vid stenbänkarna. De stora och iögon- fallande stenbänkarna som fanns vid kyrkan hade han inte tidigare nämnt. Hela förfarandet kan ifrågasättas då ett av syftena med vallningen måste ha varit att skulle anvisa den plats som han tidigare hade beskrivit och på den platsen återskapa händ- elseförloppet på sådant sätt att det ledde till att konkreta fynd kunde göras. hade inte heller innan vallningen nämnt eller beskrivit Mona-utsikten och platserna i . Inför vall- ningen hade han beskrivit att han begravt i ett grustag. Vid vallningen letade intensivt efter en grusväg som kunde leda till ett grustag. Till slut, när man närmade sig den svenska gränsen, pekade han ut en grusväg som dock inte ledde till något grustag. Trots det fortsatte vallningen men då på en plats som han inte tidigare hade beskrivit. Efter ett utbrott där han stampade i marken, morrade, skrek och slutligen brottades ned ändrade han sin berättelse och uppgav att kroppen hade styckats och lagts i den tjärn som syntes från platsen de stod på. står som att i den situationen anpassade sina upp- gifter utifrån de ändrade förutsättningarna som rådde på platsen. Han uppgav att uppgiften om grustaget hade varit en avvikelse från hans sida. Efter att vallningen var avslutad och återfördes till ska han, enligt en promemoria i ut- redningen, sagt att hade en ärrbildning på höger arm som han inte närmare kunde beskriva. uppgift är, såvitt framkommit, inte med på någon ljudupptagning och är inte heller nedtecknad i dialogform. Det är därför inte möj- ligt att avgöra hur uttryckte denna, möjligen unika, uppgift. Enligt promemorian ställdes det inte några frågor till i anslutning till uttalandet. Inför vallningen fick besked om att polisen hade hittat ett träd med en markering på men att trädet inte hade hittats vid tjärnen, vilket var den plats som vid upprepade tillfällen hade angett. fick del av den informationen efter att utredarna samrått med . Vid vallningen fördes han till platsen där trädet hade hittats. Förfarandet var helt i enlighet med instruktioner inför vallningen. Tillvägagångssättet kan inte anses ha varit i enlighet med instruktionerna om hur en vallning bör genom- föras, se avsnitt 3.2.1. I tingsrättens dom antecknades att det var som hade berättat om ett område som kallades Skumpen och att det där fanns ett träd med en markering. Det be- sked som tingsrätten erhöll om vad uppgett om trädets placering kan mot bakgrund härav inte anses korrekt. 9.6.3Vad fick tingsrätten veta? Den information som vi har om vad som framkom under huvud- förhandlingen baseras i huvudsak på vad som antecknats i tings- rättens dom och förhandlingsprotokoll. Vi har därutöver fått viss information vid våra möten med , , , och . De har alla berättat att mer information kom fram än vad som kan utläsas av domen och protokollet. Även om så har varit fallet kan vi efter vår granskning av materialet inte dra någon annan slutsats än att den information som tingsrätten fick om utredningen och hur förundersökningen hade bedrivits var missvisande och i flera avse- enden felaktig.