sou · H3B310 · 2015-02-26 00:00:00 — Genom utredningens förslag lagfästs denna uppgift som kraven på kollegiets beslut och dessas utformning ökar. Detta innebär en ökad resursåtgång hos ansvariga myndig- heter, enligt utredningens förslag Kammarkollegiet och vissa läns- styrelser. Berörda länsstyrelser åläggs nya uppgifter. Antalet ärenden som gäller rådighet i allmänt vatten i de fyra sjöarna har dock varit få under ett genomsnittligt år. avsåg endast ett ärende upplåtelse av rådighet i någon av de fyra sjöar som har allmänt vatten. Det är utredningens bedömning att denna typ av ärenden uppvisar sådan likhet med andra ärenden, exempelvis enligt lagen (1966:319) om rätt till sand-, grus- och stentäkt inom vissa allmänna vattenområden, att ingen speciell utbildningsinsats eller dylik hantering krävs i samband med att dessa ärenden förs över från Kammarkollegiet till länsstyrelserna. heller behöva utökade resurser för att hantera uppgiften att besluta om rätt att använda allmänt vattenområde. Förslaget innebär en förenkling, inte minst för den enskilde verksamhetsutövaren, genom att ansökan om tillstånd exempelvis enligt lagen om rätt till sand-, grus- och stentäkt inom vissa allmänna vattenområden kan behandlas i anslutning till ansökan om rätt att använda berört allmänna vattenområde. För Kammarkollegiet uppskattas övergången till en mer kvalifi- cerad och omfattande ärendebehandling kräva två årsarbetskrafter . De ökade kostnaderna för ärendehanteringen får vägas mot den ökade rättssäkerhet som utredningsförslaget medför. Statens kon- troll över användningen av allmänt vatten ökar, liksom överblicken över beviljade upplåtelser. Förslaget ger även staten en möjlighet att ta ut avgift vid upplåtelse av allmänt vattenområde. Verksamheter kan också avgränsas i tiden eftersom upplåtelserna kan tidsbegränsas. Utredningens förslag förväntas även få positiva effekter på miljön. finns det ingen rättslig grund för Kammarkollegiet att avslå en ansökan om att få bedriva verksamhet på allmänt vatten. Verksamhet på allmänt vattenområde medför inga kostnader för själva användningen av det allmänna vattenområdet, vilket gör att verksamheter som annars skulle ha förlagts till andra områden kan komma att i onödigt stor utsträckning styras över till allmänt vatten- område. Lokaliseringsbestämmelserna i sätts i så fall ur spel. Med klarare regler för när en verksamhet kan få etableras ges kollegiet en reell möjlighet att avslå en ansökan om att få etablera verksamhet på allmänt vattenområde. Förslaget får även konsekvenser för den enskilde och företag i och med att Kammarkollegiets prövning av ärenden övergår från att som endast innebära ett rutinbeslut till att bli mer kvalifi- cerad. Prövningen förväntas därmed ta och kräva mer omfattande beslutsunderlag och att bli mer resurskrävande även för sökanden. Å andra sidan förbättras förutsättningarna för att Kam- markollegiets bedömning i upplåtelsefrågan ska följa samma linje som kollegiet kan komma att inta i sitt yttrande över ett eventuellt tillståndsärende. 10.7Införande av rätt för staten att ta ut avgift för användningen av allmänt vattenområde. Utredningens förslag om statens möjlighet att ta ut avgift för rätten att använda allmänt vattenområde innebär ökade kostnader för den enskilde verksamhetsutövaren. Kostnadens storlek förväntas variera mellan olika typer av verksamhet. Utredningen lämnar inte något förslag om för vilken typ av verksamhet och i vilka fall en avgift bör tas ut. Inget förslag lämnas heller om hur stor en avgift bör vara. Utredningens förslag innebär endast att lagstiftningsvägen öppna en möjlighet för staten att ta ut avgift. Om förslaget genomförs innebär det ökade möjligheter för staten att på olika sätt styra verksamheter som rör användningen av allmänt vattenområde. Förslaget innebär en ökad arbetsbelastning för be- slutande myndigheter (Kammarkollegiet och länsstyrelserna). Förslaget förväntas ge positiva effekter för miljön, då staten genom rätten att ta ut avgift för användningen av allmänt vatten- område kan utnyttja ekonomiska incitament för att styra verksam- heters lokalisering i havet och i de fyra sjöar som har allmänt vatten. Förslaget ger således staten ett nytt verktyg som kan användas för att göra havsförvaltningen mer ekosystembaserad. 10.8Upprättande av en databas över upplåtelser i allmänt vattenområde Förslaget innebär en ökad rättssäkerhet då beslut blir mer överblick- bara och kontroll och styrning av verksamheter på allmänt vatten- område underlättas. Genom förslaget att inrätta en databas över beslut om rätten att använda allmänt vattenområde skapas en över- gripande lägesbild, vilket saknas . Detta underlättar för många verksamheter, bland annat den statliga havsplaneringen. finns det ingen samlad redovisning av de olika beslut som har fattats om rätt att nyttja olika delar av det allmänna vattenområdet. Utredningens förslag innebär ökade kostnader för främst Lant- mäteriet som föreslås få i uppdrag att bygga upp databasen. Kost- naderna för uppbygganad uppskattas till mellan 2,5 och , beroende på vilket lösningsalternativ som väljs. Lantmäteriet kan utnyttja den infrastruktur som redan finns för det befintliga fastighetsregistret, både vad gäller IT-struktur och löpande registre- ring, lagring och tillhandahållande såväl för textdelen som för kart- delen av registret. Ett alternativ är att ett nytt fristående register i anslutning till fastighetsregistret utvecklas, vilket kräver större resurser. Driftkostnaden, inklusive uppdatering med nya beslut från Kammarkollegiet förväntas uppgå till beroende på vilket alternativ som väljs. För övriga myndigheter bedöms resursinsatsen bli försumbar. Uppbyggnaden bör ske genom att Lantmäteriet tillförs anslag. Driften av databasen samt tillhandahållande av registerinformation bör finansieras inom ramen för de avgifter som tas ut för upplåtna dispositionsrätter och ingå i den användarfinansiering som gäller för Lantmäteriet i övrigt. förslag: Lagändringarna ska träda ikraft den Den nya lagstiftningen bör träda i kraft . Med hänsyn till den tid som i detta fall kan beräknas gå åt för remissför- farandet, beredningen inom samt riksdagsbehand- lingen bör de nya bestämmelserna kunna träda i kraft . Utredningens förslag: Statens rätt att ta ut avgifter för rätten att använda allmänt vattenområde ska inte gälla för ärenden där ansökan har gjorts innan de nya reglerna trätt i kraft. I kapitel 8 föreslås att staten ges rätt att ta ut avgifter för rätten att använda allmänt vattenområde. Utredningen föreslår att särskilda regler om detta införs i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln samt lagen (1966:319) om rätt till sand-, grus- och stentäkt inom vissa allmänna vattenområden. En sådan rätt att ta ut avgifter bör inte gälla för ärenden där ansökan har gjorts innan de nya reglerna trätt i kraft. Övergångsbestämmelser med denna innebörd bör därför införas i aktuella lagar. 12.1Förslag till ny sammanhållen lag om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner Lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium och dess tillhörande förordning (1966:375) om beräkning av Sveriges sjöterritorium till- kom , långt innan (UNCLOS) hade antagits . Språkbruket och de begrepp som används författningstexter hade föreslagits av Baslinjeutredning och härrör i allt väsentligt från tidigare svensk lag- stiftning om tulluppbörd, fiskerättigheter och utländska fartygs till- träde till Sveriges sjöterritorium. Lagen (1966:314) om kontinental- sockeln är också närmare . Även lagen (1992:1140) om ekonomiska zon tillkom innan hade ratificerat UNCLOS. Konventionen utgör ett traktaträttsligt bindande regelverk för de stater som har tillträtt den (167 stater ). I hög grad speglar reglerna i konventionen även folkrättslig sedvanerätt och gäller således även för stater som inte är parter i konventionen. Bestämmelserna anger bland annat hur baslinjer får dras och hur omfattningen av en kuststats territorialhav och maritima zoner ska beräknas. Direktivens uppdragsbeskrivning anger att [u]tredaren ska arbeta fram förslag till en reviderad havsgränslagstift- ning. Den nuvarande lagstiftningen är i stora delar föråldrad och svår- överskådlig. Relationen mellan de begrepp som definierar havs- och landgränser ska förtydligas. Direktiven uttrycker ett tydligt önskemål om en moderniserad havs- gränslagstiftning. UNCLOS innehåller detaljerade bestämmelser om hur en kuststats sjöterritorium och maritima zoner definieras som har förbundit sig att följa. Utredningen har därför utarbetat förslag till en ny sammanhållen lag om Sveriges sjöterritorium och Den bärande tanken är att samla alla bestämmelser, som reglerar den geografiska omfattningen av de havsområden där har suveränitet, suveräna rättigheter eller jurisdiktion i vissa frågor, i en och samma lag. lagstiftning innehöll regler för hur baslinjer och terri- torialgräns skulle beräknas. Utredningens ansats innebär i stället att i en ny lag fastställa resultatet av de mätningar, beräkningar och be- dömningar som utredningen har gjort i enlighet med gällande havs- rätt. Den föreslagna lagen har en tydlig struktur med nio paragrafer och fem tabellbilagor. Paragraferna identifierar de havsområden vars geografiska omfattning bestäms i den nya lagen och de gränser och avgränsningslinjer för respektive havsområde som fastställs i lagen. Bilagorna innehåller koordinatlistor över brytpunkterna för de baslinjer längs kusten som avgränsar inre vatten i havet och över brytpunkterna för de yttre avgränsningslinjerna för territorialhav (territorialgräns), angränsande zon, den svenska kontinentalsockeln och ekonomiska zon. Brytpunkternas geografiska koordinater anges i latitud och longitud i det svenska referenssystemet SWEREF 99. Koordinatorerna anges i grader och minuter med sex decimaler på minuten. De har definierats på nivån -0,i RH 2000, som är den genomsnittliga havsvattennivå som utredningen har valt för att representera en enhetlig lågvatten- linje utmed . Lagförslaget utgår från det begrepp som är centralt i UNCLOS, nämligen kuststatens baslinjer. I bilaga 1 anges inmätta eller beräk- nade koordinater för de punkter längs lågvattenlinjen som behövs för att beräkna territorialhavets eller de maritima zonernas bredd utmed de delar av där normal baslinje tillämpas. Vidare anges inmätta eller beräknade koordinater för de punkter utmed övriga delar av kusten där räta baslinjer dras i form av en rät geo- detisk linje mellan två punkter. Även inmätta eller beräknade ko- ordinater för de punkter på lågvattenskär som ligger utanför bas- linjerna och som används vid beräkningarna anges i bilagan. För de delar av sjöterritoriets och de maritima zonernas avgräns- ningslinjer som är reglerade i avtal med andra stater har de överens- komna punkternas koordinater transformerats till SWEREF 99, eller överförts oförändrade i de fall då de är uttryckta i referenssystem som betraktar som identiska med SWEREF 99. övriga brytpunkter på avgränsningslinjerna i bilagorna 2–5 anges koordinater som har beräknats av utredningen. I samtliga bilagor anges även, i förekommande fall, koordinater för de mellanliggande punkter som har identifierats vid segmentering av långa linjer eller cirkelbågar. 1 § Sveriges sjöterritorium omfattar inre vatten och territorialhav. Det avgränsas mot andra staters sjöterritorium av . Paragrafens första mening anger att Sveriges sjöterritorium omfattar inre vatten och territorialhav. Texten har behållits från 1 § lag. Där angavs också att det svenska sjöterritoriet begränsas mot det fria havet eller annan stats territorium av territorialgränsen. I den nya lagen anges i stället att Sveriges sjöterritorium avgränsas mot andra staters sjöterritorium av . Detta förtydligande görs eftersom har ingått avtal om att regelbundna gemensamma översyner ska genomföras av mot respektive . exakta sträckning fastställs av regeringen i förordning efter varje slutförd sådan översyn. av- gränsning i övrigt regleras i 5 § i den nya lagen. 2 § maritima zoner utgörs av angränsande zon, kontinental- sockel och ekonomisk zon. Paragrafen identifierar de maritima zoner utanför det svenska sjö- territoriet i vilka har suveräna rättigheter eller jurisdiktion i vissa frågor. Zonernas geografiska omfattning regleras i 6–8 §§. 3 § baslinjer dras i enlighet med folkrättens regler och bestäm- melserna i havsrättskonvention 1982 samt enligt en lågvattenlinje utmed kusten på nivån -0,uttryckt i höjd- systemet RH 2000. Baslinjerna har den sträckning som framgår av bilaga 1 till denna lag. Paragrafen anger att baslinjer dras i enlighet med folkrättens regler och bestämmelserna i . Detta innebär att folkrät- tens regler och alla relevanta bestämmelser i konventionen ska vara uppfyllda på det sätt som anses vedertaget och internationellt accepterat. UNCLOS innehåller detaljerade bestäm- melser om hur baslinjer får dras i olika situationer beroende på kustens utseende och andra faktorer. Det har utvecklats en omfattande internationell praxis både vad avser tillämpningen av enskilda bestämmelser och de tekniska metoder och geodetiska be- räkningsmodeller som bör användas vid inmätning av punkter och beräkning av avstånd. Paragrafens formulering inbegriper även rele- vanta aspekter av sådana internationellt vedertagna mätmetoder och beräkningsmodeller. I 4 § lag och i den tillhörande förordningen fanns be- stämmelser om hur normala och räta baslinjer fick dras och hur ter- ritorialhavets bredd skulle beräknas. Dessa bestämmelser var baserade på sedvanerätt. hade när lagen skrevs inte några traktats- bundna förpliktelser om territorialhavets bredd eller hur territorial- gränsen i havet skulle beräknas. Så är emellertid numera fallet. UNCLOS innehåller betydligt fler och mer detaljerade bestäm- melser om hur en kuststat får dra baslinjer och beräkna territorial- havets och de maritima zonernas bredd än vad som angavs författningar. Utredningen anser att det skulle föra alldeles för långt att redovisa alla sådana bestämmelser och deras tillämpning i olika situationer i svensk lagtext. Att inkludera vissa bestämmelser i den nya lagstiftningen och utelämna andra vore inte heller lämpligt. Bestämmelserna återfinns i UNCLOS. har ratificerat kon- ventionen. Den finns översatt i sin helhet i SÖ 2000:1. Paragrafen anger också att baslinjer dras enligt en låg- vattenlinje utmed kusten på nivån -0,uttryckt i höjdsyste- met RH 2000. Denna precisering behöver anges i lag eftersom varje kuststat enligt UNCLOS själv får bestämma vilken havsvattennivå som ska användas för att identifiera den lågvattenlinje utmed vilken statens baslinjer dras. Referensen till höjdsystemet RH 2000 är också nödvändig eftersom flera olika höjdsystem används i . De svenska baslinjernas sträckning framgår av lagens bilaga 1 där alla punkter som utgör början eller slutet på en baslinje identifieras med geografiska koordinater i SWEREF 99. I bilagan anges också koordinater för de punkter på lågvattenskär utanför baslinjerna som påverkar beräkningen av territorialhavets eller de maritima zonernas bredd. Vidare anges koordinater för alla mellanliggande punkter som har identifierats vid segmentering av långa linjer. 4 § inre vatten omfattar alla vattenområden i havet och på land innanför baslinjerna. Det avgränsas enligt vad som överenskom- mits med andra stater. Paragrafen anger att inre vatten omfattar alla vattenområ- den i havet och på land innanför baslinjerna. Paragrafen ersätter 2 § lag som innehöll en beskrivning av de olika typer av vatten- områden som räknas till inre vatten på land (insjöar, vattendrag och kanaler) och i havet (hamnar, bukter och vikar samt vattenområden innanför och mellan öar, och skär). Denna uppräkning hade Baslinjeutredning hämtat från tidigare lagstiftning. Enligt artikel 8 i UNCLOS definieras inre vatten som alla vatten- områden som ligger innanför baslinjerna. Det kan således inte längre råda någon tvekan om vilka vattenområden som ska räknas till inre vatten. Därför behövs inte någon närmare beskrivning av vilken typ av vattenområden som utgör inre vatten i den nya lagen. Som framgår av 1 § i den nya lagen avgränsas inre vatten mot andra staters sjöterritorium av . 5 § territorialhav sträcker sig högst räknat från baslinjerna. Det avgränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. omfattar de havsområden utanför bas- linjerna som framgår av bilaga 2 till denna lag. Paragrafen anger den största bredd som territorialhav kan ha, nämligen räknat från baslinjerna, och att det av- gränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. har ingått överenskommelser om det svenska territoriets gränser med en eller flera stater i samband med olika fredsavtal. territorial- gräns i havet har senare preciserats i särskilda avtal med , och . Som framgår av 1 § i den nya lagen avgränsas territorialhavet mot andra staters sjöterritorium av . De yttre avgränsningslinjerna för territorialhav framgår av bilaga 2. gräns identifieras med geografiska koordinater i SWEREF 99. I bilagan anges också koordinater för alla mellanliggande punkter som har identifierats vid segmentering av långa linjer eller cirkelbågar. Det svenska territorialhavet utgörs av två från varandra åtskilda havsområden: ett havsområde som sträcker sig från mot till mot i norra och ett havs- område runt och . avgränsningslinje utgörs av baslinjerna. Längs den svenska delen av ön i avgränsas det svenska territorialhavet av de räta baslinjer som dragits där. 6 § angränsande zon sträcker sig högst utan- för territorialhavets gräns och högst räknat från bas- linjerna. Den avgränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. Zonen omfattar de havsområden utanför sjöterritoriet som framgår av bilaga 3 till denna lag. Paragrafen anger den största bredd som angränsande zon kan ha, nämligen högst utanför territorialhavets gräns och högst räknat från baslinjerna. Vidare anges att zonen avgränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. Hänvisningen till ”vad som överenskommits med andra stater” syftar på de överenskommelser om avgränsning av den svenska kon- tinentalsockeln, och i vissa fall även ekonomiska zon, som har ingåtts med andra stater Några särskilda överenskommelser med andra stater om avgränsning av den angränsande zonen är inte nödvändiga. Den svenska angränsande zonen sträcker sig således inte utöver den svenska kontinentalsockelns avgränsningslinje. angränsande zon omfattar de havsområden utanför Sveriges sjöterritorium som framgår av bilaga 3. Avgränsnings- linjernas sträckning identifieras med geografiska koordinater i SWEREF 99. I bilagan anges också koordinater för alla mellanlig- gande punkter som har identifierats vid segmentering av långa linjer eller cirkelbågar. Den angränsande zonen utgörs av fyra från varandra åtskilda havsområden: ett område längs , ett område som sträcker sig från runt och till , ett område i och ett område i . Nordväst om finns ett havsområde som ligger längre än från närmaste svenska baslinjer och som därför inte ingår i angränsande zon. Zonens inre avgränsningslinjer utgörs av territorialhavets gräns. Zonen i dess helhet ligger inom ekonomiska zon. 7 § Den svenska kontinentalsockeln avgränsas enligt vad som överens- kommits med andra stater. Den omfattar havsbottnen och dess under- lag inom allmänt vattenområde i havet samt inom de havsområden utanför sjöterritoriet som framgår av bilaga 4 till denna lag. Paragrafen ersätter 1 § i kontinentalsockelförordningen (1966:315) och 1–2 §§ i förordningen (1992:1226)om ekonomiska zon. UNCLOS innehåller detaljerade bestämmelser om den maximala bredd en kuststats kontinentalsockel får ha. Den svenska kontinen- talsockeln når emellertid inte så långt ut i havet att dessa bestäm- melser blir tillämpliga. Den föreslagna lagen behöver därför inte innehålla någon bestämmelse om hur långt utanför baslinjerna som den svenska kontinentalsockeln högst kan sträcka sig. Paragrafen anger att den svenska kontinentalsockeln avgränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. De punkter mellan vilka avgränsningslinjerna ska dras är fastställda i överenskommel- ser som har ingått med sammanlagt nio stater. De geografiska koordinaterna för dessa punkter kan inte ändras utan föregående överenskommelse med berörd stat. I några fall saknas överenskom- melse om var de avgränsningslinjer som regleras i olika bilaterala avtal ska ansluta till varandra. I den tidigare lagstiftningen föreskrevs därför att avgränsningslinjerna för den svenska kontinentalsockeln i tre angivna fall ska dras mellan den sista punkten i det ena bi- laterala avtalet och den första punkten i det andra bilaterala avtalet parvis. Det gäller de så kallade trestatspunkter där avgränsningslinjer- na mellan 1) , och , 2) , och och 3) , och ska mötas. I avvaktan på att överenskommelser ingås med berörda stater behålls denna provisoriska lösning i den nya lagen. Paragrafen anger vidare att den svenska kontinentalsockeln om- fattar havsbottnen och dess underlag inom allmänt vattenområde i havet samt inom de havsområden utanför Sveriges sjöterritorium som framgår av lagens bilaga 4. Formuleringen motsvarar den defini- tion som anges i lagen (1966:314) om kontinentalsockeln. Avgräns- ningslinjen inåt land för den svenska kontinentalsockellagens tillämp- ningsområde bestäms av gränsen mellan allmänt vatten och enskilt vatten. Denna gräns måste avgöras i varje enskilt fall enligt lagen (1950:595) om gräns mot allmänt vattenområde. Ofta krävs fastig- hetsbestämning. Den svenska delen av ön i be- traktas som ett ”outrett område” av Lantmäteriet. Myndigheten bedömer dock att den skulle bli fastighetsindelad, och tilldelas enskilt vatten, om frågan utreddes. Utredningen har därför valt att använda koordinaterna för de brytpunkter som anger de räta baslinjerna vid ön för att identifiera provisoriska avgräns- ningslinjer för kontinentalsockellagens tillämpningsområde där. Den yttre avgränsningslinjens geografiska koordinater anges i bilaga 4. Koordinaterna har transformerats till SWEREF 99 eller överförts oförändrade från respektive överenskommelse i de fall då bedömt att de är uttryckta i ett referenssystem som kan betraktas som identiskt med SWEREF 99. Vidare anges koordi- nater för alla mellanliggande punkter som har identifierats vid seg- mentering av långa linjer. Kontinentalsockellagens tillämpningsområde avgränsas gentemot andra staters kontinentalsocklar av en kontinuerlig linje. Det utgörs av ett sammanhängande område som sträcker sig utmed hela den svenska kusten, inklusive runt och . 8 § ekonomiska zon avgränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. Den omfattar de havsområden utanför sjöterritoriet som framgår av bilaga 5 till denna lag. Paragrafen ersätter 1–2 §§ i förordningen (1992:1226) om ekonomiska zon. UNCLOS anger att den maximala bredden på en kuststats exklu- siva ekonomiska zon är från baslinjerna. ekonomiska zon når emellertid inte så långt ut i havet att denna bestämmelse blir tillämplig. Den föreslagna lagen behöver därför inte innehålla någon bestämmelse om hur långt utanför baslinjerna som ekonomiska zon högst kan sträcka sig. Paragrafen anger att ekonomiska zon avgränsas enligt vad som överenskommits med andra stater. De punkter mellan vilka zonens avgränsningslinjer ska dras är fastställda i överenskommelser som har ingått med sammanlagt nio stater. Det är samma överenskommelser som åsyftas i 7 §. I lagen (1992:1140) om ekonomiska zon fanns en bestäm- melse om att den s.k. mittlinjen skulle gälla som avgränsningslinje i avsaknad av överenskommelse med annan stat. Någon sådan be- stämmelse behövs inte längre. ekonomiska zon omfattar de havsområden utanför Sveriges sjöterritorium som framgår av bilaga 5. Avgränsnings- linjernas sträckning identifieras med geografiska koordinater i SWEREF 99. I bilagan anges också koordinater för alla mellanliggan- de punkter som har identifierats vid segmentering av långa linjer. Den ekonomiska zonen utgörs av fyra från varandra åtskilda havsområden.