sou · H3B355 · 2015-06-09 00:00:00 — Det har också gjorts förhållandevis lite satsningar på denna utsatta grupp. Därför vill vi prioritera och rikta särskilt fokus mot just flickor och unga kvinnor som utsätts för pojkar och mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck. Syftet med målområdet är att försöka sätta fokus på att tidigt upptäcka och bekämpa våld mot flickor och unga kvinnor. Det ska ske genom att myndigheter syn- liggör, förebygger och vidtar adekvata åtgärder för målgruppen, utifrån flickors och unga kvinnors utsatthet för olika former av våld av en partner, andra bekanta eller okända, samt för hedersre- laterat våld och förtryck. Med flickor och unga kvinnor menar vi flickor och kvinnor i åldern 13–. Med skydd avses olika former av skyddsinsatser såsom riskbe- dömning och skyddat boende, larmpaket och kontaktförbud. Med stödinsatser menar vi stödsamtal, ekonomisk och juridisk rådgiv- ning m.m. Med behandling avses mer kvalificerade och speciali- serade insatser som t.ex. traumabehandling eller särskilda insatser för flickor och kvinnor som blivit utsatta för våldtäkt. Med likvärdiga insatser menar vi att det ska finnas tillgängliga insatser i hela landet för målgruppen. Alla har rätt till dessa insatser men insatserna behöver inte vara lika utan ska utgå ifrån de utsattas specifika behov. Med god kvalitet avser vi att lagstiftning följs och 46Brå (2014). 47Arbetsmiljöverket (2014). att insatser utgår från bästa möjliga kunskap och evidensbaserade metoder. Delmålen är i stort sett de samma som finns under målom- råde 6, med några tillägg om att kunskapen om flickor och unga kvinnors utsatthet ska öka och att kunskapen om och insatser för pojkar och unga mäns utsatthet för hedersrelaterat våld och för- tryck ska utvecklas. För att som våldsutsatt flicka eller ung kvinna själv kunna söka aktiv hjälp behöver det finnas information hos olika myndigheter om var det finns hjälp att få. Vi anser att ökad tillgång till lättill- gänglig och anpassad information till våldsutsatta flickor och unga kvinnor, utifrån deras olika situation och behov, är en viktig del i att fånga upp våldsutsatta. Information ska utvecklas, användas, im- plementeras och spridas. Arbetet för att tidigt upptäcka våldsutsatta flickor och unga kvinnor behöver utvecklas och stärkas. Detta kan ske tidigt genom att skolor uppmärksammar våld i exempelvis elevhälsosamtal, ge- nom att socialtjänster frågar om våld samt att verksamheter inom hälso- och sjukvården och tandvården frågar om våld.48 Ungdoms- mottagningen är en särskilt viktig verksamhet som når unga inom hälso- och sjukvården, men även BUP, habilitering, primärvården och tandvården behöver bli bättre på att fråga om våld. Det pågår en positiv utveckling inom området och fler verksamheter än tidi- gare inom och hälso- och sjukvården frågar om våld. Här kan som exempel nämnas att i och har arbetat med att fråga om våld , inom olika verksamheter.49 Tillgång till olika former av skyddsinsatser av god kvalitet behö- ver utvecklas för målgruppen. Inkomna ansökningar och anmäl- ningar till om våldsutsatthet ska utredas. Den natio- nella tillsynen och öppna jämförelser visar på brister och behov av en ökad följsamhet av före- skrifter för och hälso- och sjukvården.50 Relevanta åtgärder med utgångspunkt i resultatet av t.ex. hot- och riskbe- dömningar ska vidtas och kontinuerligt följas upp. 48NCK (2010), (2014). 49VKV (2015). 50IVO (2014), (2011), SOSFS 2014:4. skilt ett behov av samverkan kring hot- och riskbedömningar med . En aktiv samverkan mellan socialtjänst, polis, förskola och skola och hälso- och sjukvården kring hot- och risk- bedömningar och stöd kan vara avgörande för ett bra skydd. Det finns behov av en ökad tillgång till olika specialiserade skyddade boenden, HVB och familjehem för t.ex. flickor och unga kvinnor som är utsatta för hedersrelaterat våld och förtryck.51 Arbetet med umgängesbegränsning, kontaktförbud och skyddade personuppgifter behöver utvecklas. Stödinsatser som olika former av rådgivning, samtal enskilt eller i grupp och motivationssamtal med mera behöver i högre grad finnas tillgängliga. Det finns behov av en ökad tillgång till behandling av god kva- litet för våldsutsatta flickor och unga kvinnor, särskilt när det gäller hedersrelaterat våld och förtryck samt sexuellt våld och sexuella övergrepp. Specialiserad kompetens och mottagningar för flickor och unga kvinnor som har blivit våldtagna eller utsatta för sexuellt våld och övergrepp behöver skapas. finns personal med god kompetens och mottagningar för flickor och unga kvin- nor som utsatts för sexuellt våld främst i storstadsområden. Andra specialiserade insatser och kompetens som det finns behov av gäller bl.a. traumabehandling, insatser för flickor och unga kvinnor som är könsstympade och flickor och unga kvinnor som lever eller har levt i ett tvångsäktenskap. En avgörande faktor för om våldsutsatta flickor och unga kvin- nor ska få stöd är att samverkan mellan olika aktörer som myndig- heter och organisationer fungerar. Tydliga rutiner hos relevanta verksamheter måste finnas och fungera i praktiken för att på bästa sätt upptäcka och ge stöd till flickor och unga kvinnor som är ut- satta för våld. Samverkan och samarbete måste utgå från den utsat- tas behov. Konkreta och tydliga samverkansavtal kan behöva upp- rättas mellan myndigheter, avseende skydd, stöd och behandling för våldsutsatta flickor och unga kvinnor. 51 (2015). , NCK och är myndig- heter med nationella uppdrag inom området. Samverkan bör även ske med idéburna organisationer och SKL. Länsstyrelserna är de regionala samordnarna. Landsting, kommuner, skola och olika idéburna organisationer är viktiga aktörer på regional och lokal nivå. öppna jämförelser innehåller indikatorer om in- formation, att fråga om våld, stödinsatser, skyddat boende, sam- verkan m.m. Mätning och uppföljning kan ske av om flickor och unga kvin- nor som är utsatta för pojkars och mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck identifieras tidigt, genom att skolor uppmärk- sammar våld och socialtjänster och verksamheter inom hälso- och sjukvården och tandvården frågar om våld. Uppföljning kan göras av t.ex. tillgång till skyddat boende och specialiserade mottagningar för utsatta för sexuellt våld. Mätning och uppföljning kan ske av om hot- och riskbedöm- ningar genomförs utifrån särskilda beprövade metoder och används mer konsekvent inom , samt vilka effekter det får. Uppföljning kan även ske via årliga lägesrapporter från berörda myndigheter. Målets koppling till Istanbulkonventionen och Brottsofferdirektivet Se vidare under målområde 6. 8.6Målområde 6: Skydd, stöd och behandling för kvinnor som utsätts för mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck Samhällets insatser för kvinnor som utsätts för mäns våld samt hedersrelaterat våld och förtryck ska vara likvärdiga och av god kvalitet. Tillgång till skydd, stöd och behandling ska öka. •Ökad och likvärdig tillgång till lättillgänglig och anpassad infor- mation till våldsutsatta kvinnor utifrån deras olika situation och behov. •Arbetet för att tidigt upptäcka våldsutsatta kvinnor behöver utvecklas och stärkas. •Tillgång till skydd, stödinsatser och behandling av god kvalitet för våldsutsatta kvinnor utifrån olika former av våldsutsatthet ska öka. •En tydligare ansvarsfördelning och konkretare samverkan mel- lan olika aktörer ska uppnås. Det är samhällets ansvar att alla som utsätts för våld får samhällets stöd och hjälp, oberoende av vem som är förövaren. Att verka för att mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck bekämpas är bl.a. jämställdhetspolitikens och kriminalpolitikens uppgift. Berörda myndigheters insatser ska vara av god kvalitet. Våldsutsatta kvinnor ska bemötas på ett professionellt, kompetent och respektfullt sätt, oberoende av var i landet de bor. För att kunna nå målet om att mäns våld mot kvinnor ska upp- höra måste, förutom förebyggande insatser samt insatser och åt- gärder för pojkar och män som utövar våld, insatser även riktas mot de kvinnor och barn som utsätts för mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck för att förebygga upprepat våld. vår mening avgörande och grundläggande för att också kunna minska pojkars och mäns våld och uppnå delmålet. Ju bättre stöd och skydd från olika myndigheter desto större möjlighet att våldsutsatta kvinnor söker och får adekvat stöd. Där- för anser vi att ett prioriterat område i en nationell strategi måste vara att förbättra skydd, stöd och behandling för våldsutsatta kvinnor. I målområdet ingår alla vuxna kvinnor. Regeringen har lyft fram att vissa grupper av kvinnor är särskilt utsatta och sårbara för våld. Grupperna som nämns är kvinnor med missbruks- och beroendeproblem, kvinnor med funktionsnedsätt- ning, äldre kvinnor, kvinnor med utländsk bakgrund och kvinnor utsatta för hedersrelaterat våld.52 har tagit fram ut- bildningsmaterial kring dessa grupper i syfte att stärka kompe- hos myndigheter.53 När det gäller sårbarhet väljer vi att benämna det som sårbar- hetsfaktorer, eftersom grupperna som nämns ovan är heterogena och dessutom överlappar varandra. Det är också viktigt att se att det handlar om faktorer som på individnivå kan medföra en ökad sårbarhet för våld. Utöver faktorer som nämnts ovan menar vi att även följande faktorer är viktiga att beakta i detta sammanhang: ekonomisk utsatthet, hbtq, hemlöshet, att tillhöra en minoritet, moderskap, prostitution och människohandel. I forskning fram- kommer att även dessa befinner sig i en särskild sårbar situation när det gäller våldsutsatthet.54 Samtliga nämnda sårbarhetsfaktorer måste särskilt beaktas inom arbetet med strategins områden. För att dessa inte ska osynliggöras är det viktigt att situationen för och behoven hos berörda personer eller grupper av personer följs upp kontinuerligt i lägesrapporter m.m. Med särskild sårbarhet menas en högre risk att utsättas för våld eller att våldet får särskilt allvarliga konsekvenser. Det kan också betyda särskilda svårigheter för den enskilda att få det stöd som hon behöver. Exempel på ytterligare sårbarhetsfaktorer är okun- skap om de rättigheter man har, bristande språkkunskaper, socialt och ekonomiskt beroende, isolering och ensamhet, beroende av 2006/07:38 stöd till våldsutsatta kvinnor, s. 16. 53Se bl.a. (2011). 54Se kapitel 2. andra för att klara vardagslivet och starkt beroende av den person som utövat våld. Samhällets insatser för kvinnor som utsätts för mäns våld samt hedersrelaterat våld och förtryck ska vara likvärdiga och av god kvalitet. Tillgång till skydd, stöd och behandling ska öka . Med skydd menar vi olika former av skyddsinsat- ser såsom riskbedömning och skyddat boende. Med stödinsatser menar vi stödsamtal, ekonomisk och juridisk rådgivning m.m. Med behandling avses mer kvalificerade och specialiserade insatser som t.ex. traumabehandling eller särskild kompetens eller insatser av- seende kvinnor som blivit utsatta för olika former av sexuellt våld, såsom våldtäkt. Med likvärdiga insatser menar vi att det ska finnas tillgängliga insatser i hela landet för målgruppen. Alla har rätt till dessa insat- ser, men de behöver inte vara lika utan ska utgå ifrån de utsattas individuella och specifika behov. Med god kvalitet menar vi att lagstiftning följs och att insatser utgår från bästa möjliga kunskap och evidensbaserade metoder. Trots stora satsningar finns det fortsatt stora brister och skillnader i och hälso- och sjukvårdens stöd och hjälp till våldsutsatta kvinnor. Såväl nationell tillsyn som öppna jämförelser visar på stora brister och skillnader i myndighet- ernas arbete.55 Även Unizons kartläggning av kommunernas arbete inom området 2015 bekräftar detta resultat.56 I årliga öppna jämförelser gällande stöd till brottsoffer framgår att av kommunerna gör syste- matiska uppföljningar av sina insatser för våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld.57 Kommunerna har enligt bestämmelser i 5 kap. 11 § SoL ansvar för att ge stöd och skydd till alla brottsoffer och ska särskilt beakta kvinnor som utsatts för våld och deras behov av stöd och hjälp. Det framkommer i tillsyn och rapporter också goda exempel inom , som t.ex. särskilda verksamheter, kompetens och samordnare inom området.58 55IVO (2014), (2014). 56Unizon (2015). 57Socialstyrelsen, (2014.) 58IVO (2014), (2014). föreskrifter om våld i nära relation torde inne- bära en kvalitetshöjning inom både och hälso- och sjukvårdens arbete.59 Det är även viktigt att förtydliga hälso- och sjukvårdens ansvar och möjligheter att bidra till en likvärdig och god kvalitet vad gäller skydd, stöd och behandling för våldsutsatta kvinnor. Den våldsutsatta kvinnan, som kan vara sårbar på grund av en eller flera orsaker, söker sig oftast initialt till hälso- och sjukvården innan övriga myndigheter och verksamheter eventuellt blir kon- taktade. Hälso- och sjukvården har därför en unik möjlighet att fånga upp våldsutsatta kvinnor, i ett tidigt skede. Hälso- och sjuk- vårdens förmåga att upptäcka våldsutsatthet måste förbättras ge- nom utbildning och kompetenshöjande insatser till personalen samt genom att ställa frågor om våld på rutin inom olika verksam- heter. I flera landsting och regioner sker det redan, såsom i och inom i . Det finns även exempel på särskilda inom landsting/regioner som arbetar med att förbättra kompetens, skapa rutiner, utbilda m.m. inom området. om våld i nära relationer är ett sådant exempel, som har funnits . Det finns dock behov av att stärka och utveckla arbetet inom området i många landsting. Mäns våld mot kvinnor, våld i nära relationer och hedersrelate- rat våld och förtryck får allvarliga konsekvenser för kvinnors hälsa och kan vara en bidragande orsak till långa sjukskrivningar bland kvinnor. handlägger omkring 11 000 fall som rör sjukskrivning, rehabilitering eller aktivitetsersättning rela- terat till misshandel, grov kvinnofridskränkning och olaga hot mot kvinnor.60 Information är en viktig aspekt för att kvinnor som är utsatta för mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck själva ska veta vart de kan vända sig för att få stöd och hjälp, hos och inom olika myndigheter. Det finns brister när det gäller information och tillgänglighet för särskilda grupper, såsom kvinnor med funktions- nedsättning och kvinnor med bristfälliga kunskaper i svenska.61 60Socialstyrelsen (2013). 61Socialstyrelsen (2014). Tillgång till lättillgänglig och anpassad information till våldsutsatta kvinnor utifrån deras olika situation och behov behöver förbättras inom många myndigheter. En nationell stödtelefon, Kvinnofrids- linjen, finns för våldsutsatta kvinnor. tog Kvinnofrids- linjen emot 29 000 samtal.62 Att tidigt upptäcka våldsutsatthet genom att fråga om våld är viktigt inom främst hälso- och sjukvården och , men63 även andra myndigheter som , m.fl. behöver ut- veckla arbetet med att identifiera våldsutsatthet. Flera myndig- heter, som bl.a. , har påbörjat ett aktivt arbete med att försöka identifiera våldsutsatta kvinnor. När det gäller att skydda våldsutsatta kvinnor behöver social- tjänsten genomföra hot- och riskbedömningar utifrån särskilda, beprövade metoder. En positiv utveckling verkar vara på gång då allt fler socialtjänster genomför hot- och riskbedömningar. Många kommuner använder nu bedömningsinstrumentet som har implementerats i många kommuner. Utvärdering av metoden pågår. Andra instrument som används är , för våld mot kvinnor, eller PATRIARK, när det gäller hedersrelaterat våld och förtryck. Det är en positiv utveckling att fler kommuners socialtjänster använder bedömningsinstrument. Vid tidigare nat- ionella tillsyner har detta inte varit särskilt vanligt.64 Vid bedömning av risk är det särskilt viktigt att det finns en fungerande samverkan mellan och polisen. Det är också av största vikt att vidtar relevanta åtgärder utifrån resultatet av risk- och hotbedömningar. Det finns behov av ökad tillgång till olika specialiserade skyd- dade boenden utifrån våldsutsattas särskilda behov, t.ex. skyddat boende med kompetens om hedersrelaterat våld och förtryck.65 genomförde en kartläggning av skyddade boenden i . I den framgick att ungefär hälften av kommuner saknar skyddat boende i den egna kommunen. Av totalt 206 skyddade boenden i landet drevs av frivilligorgani- sationer, i regi och i privat regi.66 62NCK (2015a). 63NCK (2010), (2014). 64Socialstyrelsen (2009). 65Länsstyrelsen (2015). 66Socialstyrelsen (2013). Av öppna jämförelser 2014 framgår bl.a. att av landets kommuner har uppgivit att de har kunnat erbjuda skyddat boende till våldsutsatta kvinnor, i den egna kommunen eller i annan kom- mun.67 Det finns även ett stort behov av att öka tillgången på bostäder för våldsutsatta kvinnor, på . Bristen på bostäder har lyfts fram som ett stort problem bl.a. kvinnojoursorganisationerna Roks och Unizon.68 Kompotten är ett exempel på samarbete mellan flera kommuner i syfte att finna olika bostadslösningar för våldsutsatta kvinnor som är i behov av skydd och byte av bostads- ort.69 När det gäller stödinsatser så bör ekonomisk, juridisk och social rådgivning, stödsamtal med mera finnas tillgängligt. Ifråga om be- handling pekade exempelvis den nationella ut värderingen av insat- ser till barn som upplever våld mot mamma på ett behov av trauma- behandling för mammor som utsatts för våld i nära relation.70 Vår bedömning är att det behövs en ökad tillgång till speciali- serad kompetens inom hälso- och sjukvården när det gäller kvinnor som har blivit våldtagna eller utsatta för andra sexuella övergrepp. Det behövs även en ökad tillgång till traumabehandling för kvinnor som utsatts för mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck.71 Samverkan behöver utvecklas och stärkas såväl inom kommuner som mellan olika myndigheter, och med idéburna organisationer. Samverkan ska vara konkret och utgå från den våldsutsatta kvin- nans situation och behov. behövs insatser från flera myndigheter och organisationer för att ge stöd, skydd eller be- handling till våldsutsatta kvinnor. För att stöd och skydd för kvin- nor som utsatts för mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck ska bli framgångsrikt krävs det att samverkan och samarbetet mel- lan olika aktörer fungerar i praktiken. 67Socialstyrelsen (2014). 68Roks (2015), Unizon (2015). 69Länsstyrelsen (2015a). 70Grip, K. & , A. (2013). 71Länsstyrelsen (2015). , och har nation- ella uppdrag inom området och bör ha ett fortsatt nationellt ansvar och uppdrag framöver. Samverkan bör även ske med SKL, läns- styrelserna och idéburna organisationer som t.ex. kvinnojourernas riksorganisationer Roks och Unizon. Länsstyrelserna är regionala samordnare och ska i samverkan med t.ex. landstingen följa upp behoven och utvecklingen i respek- tive län och lämna årliga lägesrapporter. Kommuner och landsting har ansvar på lokal nivå. öppna jämförelser innehåller indikatorer om infor- mation, att fråga om våld, stödinsatser, skyddat boende, samverkan m.m. Särskilt viktigt är att följa upp hur stöd, skydd och behandling tillgodoses för särskilt sårbara personer. Uppföljning kan ske av om kvinnor som är utsatta för mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck identifieras ti- digt, genom att socialtjänsternas olika verksamheter (t.ex. Individ- och familjeomsorg, LSS, missbruk- och beroendevård, äldreomsorg) och verksamheter inom hälso- och sjukvården och tandvården frågar om våld. Mätning och uppföljning kan ske om huruvida hot- och risk- bedömningar genomförs utifrån särskilda beprövade metoder och används konsekvent inom , samt vilka effekter det får. Uppföljning kan även ske via myndigheternas årliga lägesrappor- ter. Brukarundersökningar bör genomföras som ett komplement, för att också få kunskap kring våldsutsatta kvinnors uppfattning om myndigheternas bemötande, samverkan, stöd m.m. Målets koppling till Istanbulkonventionen och EU:s Kapitel IV i Istanbulkonventionen tar upp skydd och stöd till våldsutsatta kvinnor. I artikel 18 framgår att parterna ska vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att skydda alla brottsoffer mot ytterligare våldshandlingar. Parterna ska vidta nödvändiga lag- stiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att alla be- rörda myndigheter, inbegripet domstolar, åklagare, brottsbekämp- ande myndigheter, lokala och regionala myndigheter samt frivillig- organisationer och andra berörda organisationer och verksamheter, kan samarbeta effektivt med varandra för att skydda och stödja brottsoffer och vittnen till alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention. Det innefattar också att erbjuda all- männa och specialiserade stödtjänster i enlighet med artiklarna 20 och 22 i denna konvention. Enligt artikel 19 ska parterna vidta åtgärder för att säkerställa att brottsoffer skyndsamt och på ett språk som de förstår får adekvat information om vilka stödtjänster och rättsliga åtgärder som finns. I artikel 20 framgår att parterna ska vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att personer som har utsatts för våld har tillgång till tjänster som underlättar deras återhämtning. Dessa åtgärder ska, när det behövs, omfatta tjänster som juridisk och psykologisk rådgivning, ekonomiskt bi- stånd, boende, utbildning, fortbildning och hjälp med att hitta en anställning. Åtgärder ska vidtas för att säkerställa att brottsoffer har tillgång till en hälso- och sjukvård och socialtjänst som har tillräckliga re- surser och personal som är utbildad för att hjälpa brottsoffer och kan hänvisa dem till lämpliga tjänster. Av artikel 22 framgår att parterna ska vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att ordna så att personer som har utsatts för någon av de våldshandlingar som faller inom ramen för denna konvention får tillgång till omedelbara, kort- och lång- siktiga specialiserade stödtjänster, med lämplig geografisk sprid- ning. Alla kvinnor som har utsatts för våld, och deras barn, ska få tillgång till specialiserade stödtjänster för kvinnor (och barn). Skyddat boende tas upp i artikel 23. Där framgår att parterna ska vidta åtgärder för att tillhandahålla lämpliga och lättillgängliga skyddade boenden i tillräckligt antal för att brottsoffren ska vara trygga, och för att aktivt vända sig till brottsoffer, särskilt kvinnor och deras barn. Parterna ska enligt artikel 24 vidta nödvändiga åtgärder för att inrätta nationella hjälptelefoner som är gratis och bemannade dygnet, runt , för att ge råd till den som söker stöd, konfidentiellt eller med vederbörlig hänsyn till hans eller hennes anonymitet, beträffande alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention. Artikel 25 framhåller behovet av hjälp till personer som har ut- satta för sexuellt våld. Parterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att inrätta lämpliga och lättillgängliga mottagningscenter i tillräck- ligt antal för personer som har blivit våldtagna eller utsatta för sex- uellt våld, så att en medicinsk och rättsmedicinsk undersökning ska kunna göras och traumastöd och rådgivning ska kunna erbjudas. I artikel 31 framgår att parterna ska vidta nödvändiga lagstift- ningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att förekoms- ten av sådant våld som faller inom ramen för denna konvention beaktas när frågor om vårdnad av barn och barns umgängesrätt ska avgöras. Parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att utövandet av umgängesrätt eller vårdnad inte äventyrar brottsoffrets eller barnens rättigheter och säkerhet. Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att säkerställa att brottsof- fer får lämplig information, lämpligt stöd och skydd och kan med- verka i straffrättsliga förfaranden. Brottsoffer ska enligt direktivet erkännas och behandlas på ett respektfullt, hänsynsfullt, individu- ellt, professionellt och icke diskriminerande sätt vid alla kontakter med verksamheter för stöd till brottsoffer och verksamheter för reparativ rättvisa eller behöriga myndigheter som är verksamma inom ramen för straffrättsliga förfaranden.