sou · H3B313 · 2015-02-27 00:00:00 — Detta synsätt vinner också stöd av att det i 10 § samma lag har föreskrivits undantag från huvudregeln i 5 § i fråga om preskription, medan något sådant undantag inte har föreskrivits i fråga om avräkning.7 5Jfr 14 § lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. 1984/85:108 s. 45 ff. och 72 ff. 1989/90:14 s. 104. Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … Regleringen i tillämpningsdirektivet, liksom motsvarande i indriv- ningsdirektivet, får förstås på det sättet att en medlemsstat är skyldig att tillämpa avräkning för en annan medlemsstats fordringar i den utsträckning som den gör det för sina egna fordringar. I genomförandelagen bör tas in en bestämmelse om att delgivning på begäran av en annan medlemsstat sker enligt delgivningslagen (2010:1932).8 I 16 § delgivningslagen föreskrivs att vanlig delgiv- ning sker genom att handlingen som ska delges skickas eller lämnas till delgivningsmottagaren. I 17 § föreskrivs bl.a. att endast myndig- het vid vanlig delgivning får skicka handlingen på elektronisk väg. I 18 § föreskrivs att vanlig delgivning har skett när den eller de som är delgivningsmottagare har tagit emot handlingen. Om en postför- sändelse har hämtats av bud, ska handlingen anses ha kommit del- givningsmottagaren till handa när försändelsen hämtats av budet. Det får även utan uttrycklig föreskrift om detta anses klart att del- givning genom en annan medlemsstats myndigheter inte påverkar delgivning genom den egna medlemsstatens myndigheter. Den giltiga delgivning som har ägt rum först blir avgörande för exempelvis beräkning av tid för överklagande, om denna är knuten till del- givningen. I kommissionens ursprungliga förslag fanns i kapitel VI också bestämmelser om skyldighet att på begäran lämna information som kan vara av betydelse för indrivningen. Dessa togs bort vid behand- lingen i rådet, och i stället togs det in en passus i artikel 6.2, under rubriken – allmänna principer, som klargör att det informationsutbyte som avses där även inbegriper information om en eventuell indrivning av administrativa sanktionsavgifter eller delgivning av ett beslut om att påföra sådana sanktionsavgifter som avses i kapitel VI. 8 Jfr 10 § lagen (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. SOU 2015:13 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … Typiskt sett handlar det i dessa fall om information om var en gäldenär är bosatt eller har sin verksamhet, om och i så fall var det finns tillgångar som kan tas i anspråk för indrivning av en fordran eller var personen kan nås för delgivning. Eftersom det här rör sig om information som får betydelse i verksamhet bör det i genomförandelagen också tas in en bestäm- melse om lämnande av information. I artikel 6 och 7 finns vidare ett antal allmänna bestämmelser om det administrativa samarbetet mellan medlemsstaternas myndigheter och organ. Dessa får anses gälla även för medverkan i samarbetet, men de tar till största delen sikte på andra situationer än de som har att göra med informationsutbyte för in- drivningsändamål, indrivning och delgivning på indrivningsstadiet. Det gäller t.ex. den tidsfrist som föreskrivs i artikel 6.6 a. En bestämmelse om den längre tidsfrist som föreskrivs i artikel 6.6 b bör enligt utredningens mening kunna tas in i en förordning. Även förbudet i artikel 6.9 mot att ta ut avgifter får anses gälla för . Några avgifter tas inte ut av Kronofogde- myndigheten i samband med informationsutbyte på andra områden, och det torde inte behövas någon reglering i svensk lagstiftning för att genomföra artikel 6.9 såvitt gäller med- verkan i förfarandet. I genomförandelagen bör det vidare tas in en bestämmelse om möjlighet att på motsvarande sätt begära information av den behöriga myndigheten i en annan medlemsstat. Utredningens bedömning är att det i övrigt inte behövs några bestämmelser i svensk lagstiftning för att genomföra bestämmelserna i artikel 6 och 7 såvitt gäller medverkan. 11.5.4Artikel 16, Begäran om indrivning eller delgivning Förslag: Bestämmelserna i artikel 16 om vad en begäran om in- drivning ska innehålla och formen för begäran ska genomföras genom reglering i förordningsform. Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … Skälen för utredningens förslag I artikel 16 finns detaljerade bestämmelser om begäran om indriv- ning eller delgivning, bl.a. om det närmare innehållet i en sådan begäran och underrättelse om vidtagna åtgärder. De uppgifter som ska finnas i eller bifogas en begäran är bl.a. uppgifter för identifiering av gäldenären eller adressaten, en samman- fattning av fakta och omständigheter kring överträdelsen, dess art samt de relevanta tillämpliga bestämmelserna, exekutionstiteln för indrivning i den sökande medlemsstaten och övriga relevanta upp- lysningar eller handlingar, även rättsliga dokument, som gäller den bakomliggande fordran och de administrativa sanktionsavgifterna, kontaktuppgifter för den behöriga myndighet som ansvarar för fastställandet av sanktionsavgifterna samt, om det rör sig om ett annat organ, för det behöriga organ som kan lämna ytterligare upp- lysningar om sanktionsavgifterna eller möjligheterna att bestrida ett betalningskrav eller ett beslut om betalningskrav. Vid begäran om delgivning av ett beslut ska begäran också inne- hålla uppgift om ändamålet med och tidsfristen för delgivningen. Vid en begäran om indrivning ska anges det datum då domen eller beslutet har blivit verkställbart eller slutligt, en beskrivning av sank- tionsavgifternas art och storlek, eventuella datum av relevans för verkställigheten samt en bekräftelse från den sökande myndigheten om att sanktionsavgiften kan överklagas, samt den bakomliggande fordran som begäran gäller och dess olika delar. I artikel 16.3 föreskrivs att den anmodade myndigheten ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att underrätta tjänsteleverantören om begäran om indrivning eller om beslutet om administrativa sanktionsavgifter samt relevanta handlingar, när så krävs, i enlighet med sin nationella rätt eller praxis, och senast efter mottagandet av begäran. Den anmodade myndig- heten ska vidare underrätta den sökande myn- digheten om vilka indrivnings- och delgivningsåtgärder som vidtagits med anledning av begäran och särskilt om datumet för delgivningen till adressaten. Om en begäran avslås ska den anmodade myn- digheten underrätta den sökande myndigheten om grunden för detta. SOU 2015:13 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … Bestämmelserna riktar sig enbart till de behöriga myndigheterna. Utredningen anser att de genomförandebestämmelser som krävs bör tas in i en ny förordning. 11.5.5Artikel 17, Vägransgrunder Förslag: I genomförandelagen ska införas bestämmelser om vägransgrunder, dvs. när inte ska vara skyldig att verkställa en begäran om indrivning eller delgivning. Skälen för utredningens förslag I artikel 17 föreskrivs inledningsvis att de anmodade myndigheterna inte ska vara skyldiga att verkställa en begäran om indrivning eller delgivning om begäran är ofullständig eller uppenbarligen inte mot- svarar det bakomliggande beslutet. Dessutom får de anmodade myndigheterna vägra att verkställa en begäran om indrivning om •det uppenbart framgår av den anmodade myndighetens utred- ningar att de kostnader eller resurser som beräknas krävas för att driva in sanktionsavgifterna inte står i proportion till det belopp som ska drivas in eller indrivningen skulle ge upphov till bety- dande svårigheter, •de sammanlagda sanktionsavgifterna understiger eller motsvarande belopp, eller •grundläggande rättigheter och friheter för svarande samt rätts- principer som gäller för dem, som anges i den anmodade med- lemsstatens författning, inte respekterats. Bestämmelsen om vad som gäller om en begäran om bistånd är ofullständig etc. torde i praktiken komma att tillämpas på det sättet att den anmodade myndigheten förelägger den sökande myndig- heten att komplettera eller korrigera begäran, och först om detta inte görs vägrar verkställa den. Detta framstår som det mest rationella, bl.a. med tanke på att ett avslag inte hindrar den sökande myndigheten från att återkomma med en ny begäran i samma sak. Det är också på detta sätt som förfarandet är utformat Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … enligt många andra rättsakter och instrument. Enligt utredningens mening kan det lämpligen föreskrivas i förordningsform att Krono- fogdemyndigheten ska ge en sökande myndighet i en annan med- lemsstat möjlighet att komplettera eller korrigera begäran innan denna avslås. Bestämmelsen om den situationen att resursåtgången för indriv- ning inte står i proportion till fordringsbeloppet kan tyckas ligga väl i linje med hur vi i ser på indrivning av det allmännas fordringar, med viss reservation vad gäller böter. Beloppsgränsen överensstämmer med vad som gäller på det sociala trygghetsområdet enligt ett beslut av Administrativa kommissionen. På skatteområdet är beloppsgränsen och i bötesrambeslutet . Den avslutande bestämmelsen om grundläggande fri- och rättig- heter har inte någon direkt motsvarighet i andra rättsakter eller instrument på indrivningsområdet. I dessa finns i stället vanligen en hänvisning till ”allmänna hänsyn” eller någon annan översättning av den franska termen ordre public. Bestämmelserna i artikel 17 riktar sig formellt till den anmodade myndigheten och är fakultativa. De ger således en möjlighet, men inte skyldighet, för den anmodade myndigheten att vägra bistånd. Det skulle mot den bakgrunden möjligen kunna sägas att de inte behöver återspeglas i genomförandebestämmelser i form av lag. Mot detta kan emellertid anföras att bestämmelserna, utan att i egentlig mening grunda någon rätt för enskilda att under vissa förutsätt- ningar slippa utsättas för indrivning eller delgivning, trots allt är av stor betydelse för enskilda som berörs av förfarandet. Detta gäller särskilt bestämmelsen i andra stycket c. Av den anledningen, och för att regleringen i genomförandelagen ska bli så sammanhängande som möjligt, anser utredningen att alla de i artikel 17 angivna vägransgrunderna bör tas in i genomförandelagen. SOU 2015:13 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … 11.5.6Artikel 18, Uppskjutande av förfarandet Förslag: I genomförandelagen ska det föras in bestämmelser om vad som gäller om en administrativ sanktionsavgift bestrids eller överklagas. En bestämmelse om skyldighet för den sökande myn- digheten att underrätta den anmodade myndigheten om even- tuella bestridanden eller överklaganden som föreskrivs i arti- kel 18.1 tredje stycket ska tas in i en förordning. I förordningsform ska också föreskrivas att om en berörd part gör gällande att preskription har inträtt eller på annat sätt bestrider sanktionsavgiften, de bakomliggande fordringarna eller den handling som ligger till grund för verkställighet, ska Krono- fogdemyndigheten upplysa den parten om att talan ska väckas vid behörig instans i den andra medlemsstaten och i enlighet med dess lagstiftning. Skälen för utredningens förslag I artikel 18.1 första stycket föreskrivs att det gränsöverskridande förfarandet för verkställighet ska skjutas upp om de administrativa sanktionsavgifterna eller den bakomliggande fordran bestrids eller överklagas. Detta avviker från vad som gäller vid indrivning av svenska offentligrättsliga fordringar, där det i stor utsträckning i stället är så att verkställigheten kan fortgå utan hinder av över- klagande såvida det inte beslutas om anstånd eller inhibition. Det är oklart hur denna bestämmelse förhåller sig till kravet enligt artikel 15.1 på att fordringen inte längre ska kunna överklagas. Förklaringen till denna som det kan tyckas motsägelsefulla reglering torde ligga i att det långt fram under rådets behandling av förslaget rådde delade meningar om innebörden av den formulering som finns i arti- kel 15.1 första stycket a. Under behandlingen prövades flera olika formuleringar, bl.a. formuleringar som kunde uppfattas på det sättet att det var tillräckligt för att bistånd skulle lämnas att kravet inte faktiskt var bestritt eller överklagat när bistånd begärdes. Genom den utformning som bestämmelsen slutligen fick får tveksamheten om innebörden anses ha undanröjts och bestämmelsen i artikel 18.1 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … första stycket skulle strängt taget ha kunnat tas bort, åtminstone såvitt gäller bistånd med indrivning.9 Man kan också diskutera vad som avses med att ett delgivnings- förfarande ska uppskjutas om avgifterna eller den bakomliggande fordran bestrids eller överklagas. Detta får ses mot bakgrund av att det man primärt torde ha haft i åtanke är att biståndet med delgiv- ning ska avse själva beslutet om sanktionsavgift och att delgivningen av detta utgör inledningen av indrivningsförfarandet. I så fall är det följdriktigt att delgivningsförfarandet ska skjutas upp, eftersom beslutet inte kommer att kunna ligga till grund för indrivning.10 För att det inte ska råda någon tvekan om att direktivet har genomförts på ett korrekt sätt i svensk rätt bör dock oberoende av de nu påpekade oklarheterna en bestämmelse om uppskjutande av förfarandet tas in i genomförandelagen. I kompletterande bestämmelser till EU:s underhållsförordning används uttryckssättet ”uppskov med verkställighet”, se 10 § lagen (2011:603) med kompletterande bestämmelser till EU:s underhålls- förordning och om underhållsskyldighet. Eftersom bestämmelsen i tillämpningsdirektivet om uppskjutande av förfarandet tar sikte inte bara på indrivning (eller verkställighet), utan även på delgivning, anser utredningen att det är mest lämpligt att här tala om uppskjutande av förfarandet, vilket också överensstäm- mer med tillämpningsdirektivets terminologi. I artikel 18.1 andra stycket slås fast att bestridanden eller över- klaganden ska sändas till lämpligt behörigt organ eller myndighet i den sökande medlemsstaten. I artikel 18.2 slås på motsvarande sätt fast att tvister som rör verkställighetsåtgärder som har vidtagits i den anmodade medlemsstaten eller giltigheten av en delgivning som utförts av en anmodad myndighet ska prövas av behörigt organ eller behörig rättslig myndighet i den, dvs. den anmodade, medlems- staten. De nu nämnda principerna för fördelningen av behörigheten mellan respektive medlemsstats myndigheter överensstämmer med 9Jfr den engelska versionen, där det sägs ”…not subject to further appeal…”, vilket får anses ha blivit korrekt översatt i den svenska versionen. 10Jfr beträffande verkan i olika situationer av ett beslut att skjuta upp verkställigheten det som sägs i prop. 2010/11:120, s. 28 f, där denna fråga diskuteras med avseende på EU:s underhållsförordning. Den förordningen innehåller en bestämmelse om uppskov som dock har en något annan utformning än tillämpningsdirektivets. SOU 2015:13 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … vad som får anses gälla generellt enligt svensk rätt. I denna del krävs därför inte någon lagstiftningsåtgärd för att genomföra direktivets bestämmelser.11 En bestämmelse om den skyldighet för den sökande myndig- heten att underrätta den anmodade myndigheten om eventuella bestridanden eller överklaganden som föreskrivs i artikel 18.1 tredje stycket bör tas in i en förordning. I förordningstexten bör också föreskrivas att om en berörd part gör gällande att preskription har inträtt eller på annat sätt bestrider sanktionsavgiften, de bakom- liggande fordringarna eller den handling som ligger till grund för verkställighet, ska upplysa den parten om att talan ska väckas vid behörig instans i den andra medlemsstaten och i enlighet med dess lagstiftning. 11.5.7Artikel 19, Kostnader Förslag: I genomförandelagen ska tas in bestämmelser om •att den anmodade myndigheten ska driva in de belopp som biståndet avser i sin medlemsstats valuta, •vilken växelkurs som ska tillämpas vid omräkning av beloppen, och •att belopp som har drivits in här ska tillfalla staten. Bedömning: Det behövs i övrigt inte någon reglering i svensk lag för att genomföra artikel 19. Skälen för utredningens bedömning och förslag Direktivets reglering av vad som ska hända med indrivna belopp och vad som gäller i fråga om ersättning för kostnader överensstämmer i sak med vad som gäller som huvudregel enligt bötesrambeslutet. I artikel 19.1 första stycket föreskrivs att indrivna belopp ska tillfalla den anmodade myndigheten. Avsikten torde inte ha varit att föreskriva att medlen ska få behållas av myndigheten för att 11 Jfr prop. 2011/12:15 s. 43. Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … användas i dess verksamhet, utan endast att bestämma vilken av de berörda medlemsstaterna som medlen ska tillfalla. Det är också på det sättet som bestämmelsen är utformad i bötesrambeslutet. En bestämmelse bör tas in i genomförandelagen om att beloppen ska tillfalla staten.12 I artikel 19.1 andra och tredje styckena finns bestämmelser om vilken valuta fordringarna ska drivas in i och efter vilken växelkurs en eventuell omräkning ska ske. Innebörden av bestämmelserna är att den anmodade myndigheten i förekommande fall ska räkna om fordringsbeloppet till sin egen medlemsstats valuta, innan någon indrivningsåtgärd vidtas. Omräkningen ska göras enligt den växel- kurs som gällde då sanktionsavgiften påfördes. I avsaknad av närmare bestämmelser om detta får det antas att myn- digheterna kan använda sig av den växelkurs som Europeiska central- banken har publicerat för den aktuella dagen. Bestämmelserna om valuta och växlingskurs får direkt betydelse för gäldenären, bl.a. om det inträffar förändringar i växelkursen under förfarandet. De bör därför tas in i genomförandelagen. I artikel 19.2 föreskrivs att medlemsstaterna inte ska kräva ersätt- ning av varandra för kostnader som har uppstått genom det ömse- sidiga bistånd de ger varandra i enlighet med direktivet eller som ett resultat av tillämpningen av detta. Detta får anses naturligt med tanke på att den anmodade medlemsstaten får behålla indrivet belopp. Det torde inte behövas någon reglering i svensk rätt för att genom- föra bestämmelsen. Någon sådan reglering finns inte heller i lagen om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen eller förordningen (2009:1428) om erkännande och verk- ställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen. Förslag: I genomförandelagen ska det tas in en bestämmelse om att beslut inte kan överklagas. 12 Jfr 16 § lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen. SOU 2015:13 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … Skälen för utredningens förslag Frågan om möjlighet att överklaga den behöriga myndighetens beslut diskuterades under arbetet med kompletterande bestämmelser till EU:s underhållsförordning. Förordningen innehåller i likhet med tillämpningsdirektivet en bestämmelse om uppskjutande av verk- ställigheten. Den bestämmelsen har föranlett att det i 12 § lagen (2011:603) med kompletterande bestämmelser till EU:s underhålls- förordning och om underhållsskyldighet har tagits in en hänvisning till bestämmelserna om överklagande i 18 kap. utsökningsbalken. En bestämmelse om att verkställigheten ska skjutas upp om får kännedom om att en fordran som drivs in i på begäran av en annan medlemsstat (eller det beslut som medger verkställighet i den medlemsstaten) är föremål för om- eller överprövning där finns också i 16 § lagen om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Detta har inte föranlett att det i den lagen har tagits in någon bestämmelse om överklagande av ett beslut i en fråga om uppskjutande. I stället föreskrivs i 21 § att beslut enligt lagen inte får överklagas. Detta är i överensstämmelse med vad som gäller enligt 23 § lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Det är också i över- ensstämmelse med vad som gäller generellt vid indrivning i allmänna mål av svenska fordringar.13 Dessa bestämmelser om överklagande- förbud motiveras såvitt gäller uppskov och liknande frågor bl.a. av att det har ansetts tillräckligt att beslut under den fortsatta hand- läggningen av ärendet, såsom ett beslut om utmätning i , kan överklagas enligt de vanliga reglerna i utsökningsbalken. Vid ett sådant överklagande kan exempelvis en invändning om att verk- ställigheten borde ha skjutits upp i enlighet med vad som föreskrivs i artikel 18 prövas. Utredningens slutsats är att varken beslut i en fråga om upp- skjutande av verkställigheten eller andra beslut av Kronofogde- myndigheten enligt genomförandelagen bör kunna överklagas. 13 Se 20 § andra st. lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … 11.5.9Frågor som inte behandlas i kapitel VI eller i tillämpningsdirektivet i övrigt Bedömning: Tillämpningsdirektivet medför inte något behov av reglering i svensk lagstiftning i fråga om preskription, språk, sekretess eller dataskydd. Skälen för utredningens bedömning Tillämpningsdirektivet lämnar, även efter den utbyggnad av kapitel VI som gjordes under behandlingen i rådet, ett antal frågor obesvarade som vanligen regleras i rättsakter och andra instrument på detta område. Exempel på sådana frågor är •vilkendera av de berörda medlemsstaternas rätt det är som ska tillämpas när det gäller preskription och preskriptionsavbrott, •vilket eller vilka språk som ska eller får användas i den gräns- överskridande kommunikationen, och •sekretess- och dataskyddsfrågor med avseende på överlämnad information. Beträffande preskription ansågs det vid behandlingen av förslaget i rådet vara självklart att det inte krävdes någon reglering av frågan om preskriptionstidens längd, eftersom den liksom allt annat som har nära samband med själva fordringen, regleras av den sökande medlemsstatens lagstiftning. Frågor om preskriptionsavbrott får, om de alls kan uppkomma, i vart fall antas vara mindre aktuella när det gäller administrativa sanktionsavgifter än vad motsvarande fråga är på exempelvis skatteområdet. Hur dessa frågor ska hanteras bör enligt utredningens mening kunna överlåtas till rättstillämpningen. SOU 2015:13 Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … Beträffande språk gäller att den frågan, i avsaknad av en reglering i direktivet, torde få lösas genom överenskommelse mellan berörda behöriga myndigheter. En reglering i nationell lagstiftning som saknar stöd i direktivet eller i någon sådan överenskommelse skulle uppenbarligen vara meningslös. Det är också att märka att IMI- systemet tillhandahåller eller efter fortsatt utvecklingsarbete kan komma att tillhandahålla ett antal verktyg som syftar till att undan- röja språkbarriärer (se avsnitt 7.3). Sekretess- och dataskyddsfrågor behandlas inte i direktivtexten. I skäl 22 sägs emellertid att administrativt samarbete och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna bör vara förenligt med bestämmel- serna om skydd för personuppgifter i och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). Vidare sägs att när det gäller administrativt samarbete genom informations- systemet för den inre marknaden () bör detta vara förenligt med och rådets förordning (EG) nr 45/200114 och och rådets förordning (EU) nr 1024/2012 (IMI-förordningen). I skäl 48 sägs att direktivet är förenligt med de grundläggande rättigheter och principer som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, och att det särskilt gäller bl.a. rätten till skydd av personuppgifter.