sou · H3B354 · 2015-06-09 00:00:00 — I enlighet med vad vi har föreslagit i avsnitt 5.8.6 ska kontanta medel som en gäldenär ställer som säkerhet till en domstol i samband med en ansökan om frigörande av det kvarstadsbelagda beloppet (enligt artikel 38.1 a i kvarstadsförordningen) deponeras hos . Det saknas skäl att anta att deponering av kontanta medel kommer att bli vanligt förekommande. Några egentliga konsekvenser för länsstyrelserna kan därför inte förutses. 7.2.4Konsekvenser för enskilda och företag I den ovan nämnda konsekvensbedömningen från EU-kommission- en görs bedömningen att förslaget till kvarstadsförordning, vilket i sina huvuddrag överensstämmer med kvarstadsförordningens slutliga utformning, kommer att bidra till att minska det totala beloppet av osäkra kundfordringar inom EU med mellan 373 miljoner och . Kommissionen bedömer att förfarandet framför allt kommer att gynna små och medelstora företag. Den totala årliga kostnadsbesparingen för företag som är involverade i gränsöverskridande handel uppskattas till mellan 81,9 och . Av detta går det inte att dra några säkra slutsatser beträffande förordningens konsekvenser för enskilda och företag i . Det kan dock konstateras att det alternativa kvarstadsförfarande som förordningen erbjuder kan få positiva effekter på möjligheterna till gränsöverskridande skuldindrivning. bedöms vare sig kvarstadsförordningen eller de kompletterande bestämmelser som föreslås, medföra några kostnadsökningar för enskilda eller företag. Det föreslagna förfarandet för såväl informationsinhämtningen som genomförandet av verkställigheten följer i allt väsentligt den ordning som gäller vid bankförfrågningar i samband med tillgångsundersökningar respektive verkställighet av nationella kvarstadsbeslut. Det innebär att bankerna inte behöver frångå de väl inarbetade rutiner som de tillämpar i dessa avseenden. och för sig inte att ha rätt att ta ut någon avgift för att täcka de kostnader som är förenade med hanteringen av kontoförfrågningar från och genomförandet av kvarstadsbeslut. Detta innebär dock inget avsteg från vad som gäller . Med hänsyn till att antalet ärenden om informationsinhämtning och verkställighet av kvarstadsbeslut kan antas bli mycket få bedöms de ekonomiska merkostnaderna för bankerna bli mycket begränsade. Vår bedömning: Det europeiska kvarstadsinstitutet bör kunna få en positiv effekt på möjligheterna att återta brottsvinster och säkra målsägandeanspråk i vissa fall. I övrigt kommer vare sig kvarstadsförordningen eller de föreslagna kompletterande bestämmelserna till den att få några sådana konsekvenser som avses i kommittéförordningen. Vi bedömer att vare sig kvarstadsförordningen eller våra kompletterande författningsförslag får några uppenbara konsekvenser för små företags arbetsförutsättningar och konkurrensförmåga i förhållande till större företag, jämställdhet mellan kvinnor och män samt möjlighet att nå de integrationspolitiska målen. Vi bedömer inte heller att förordningen eller de kompletterande författningsförslagen får några direkta konsekvenser för det brottsförebyggande arbetet. I sammanhanget kan dock noteras att det europeiska kvarstadsinstitutet kan komma att erbjuda ett alternativ eller komplement till de nationella kvarstadsåtgärderna. Institutet kan därför i vissa fall få en positiv effekt på möjligheterna att återta brottsvinster, s.k. brottsutbyte. Skälet är att europeisk kvarstad kan bli ett verktyg som t.ex. konkursförvaltarna kan använda sig av i bl.a. återvinningsprocesser för att från tredje man återföra brottsutbyten till borgenärskollektivet. Europeisk kvarstad kan också i vissa fall komma att användas av en målsägande för att på civilrättslig väg säkerställa ett skadeståndsanspråk grundat på brottslig handling. 8.1Förslaget till lag med kompletterande bestämmelser till EU:s kvarstadsförordning Denna lag kompletterar och rådets förordning (EU) nr 655/2014 om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur (EU:s kvarstadsförordning). Termer och uttryck i denna lag har samma betydelse som i EU:s kvarstadsförordning. I paragrafens första stycke anges den EU-rättsakt som lagen kompletterar. En EU-förordning är direkt tillämplig i varje medlemsstat och har företräde framför nationell lagstiftning. I lagen införs vissa kompletterande bestämmelser. Artikel 4 i kvarstadsförordningen innehåller ett antal definitioner av termer och uttryck som förekommer i kvarstadsförordningen. Bestämmelsen i paragrafens andra stycke klargör att när sådana termer och uttryck används i lagen har de samma betydelse som i förordningen. är behörig myndighet enligt EU:s kvarstadsförordning. Paragrafen innebär, för svenskt vidkommande, att är den behöriga myndighet som avses i kvarstadsförordningen. Myndigheten får därigenom de befogenheter som den behöriga myndigheten ska ha enligt artikel 4.14 i förordningen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.2 (se även avsnitt 5.7.3 angående behörigheten i fråga om delgivning). är informationsmyndighet enligt EU:s kvarstadsförordning. Paragrafen innebär att , för svenskt vidkommande, är den informationsmyndighet som avses i kvarstadsförordningen. Genom paragrafen ges myndigheten den behörighet som följer av artikel 14 i förordningen. Informationsinhämtningen regleras i 5 §. Förslaget behandlas i avsnitt 5.5.2. Vid handläggningen av en ansökan om kvarstad enligt EU:s kvarstadsförordning gäller bestämmelser om kvarstad i tvistemål, om inte annat följer av förordningen. I paragrafen anges vilket processuellt regelverk som vid sidan av kvarstadsförordningen ska tillämpas i det europeiska kvarstadsförfarandet (se artikel 46.1 i kvarstadsförordningen). Av paragrafen framgår att RB är tillämplig vid domstolarnas handläggning av sådana mål. Som exempel på frågor som inte regleras i förordningen kan nämnas bl.a. forumregler, konsekvenser av underlåtenhet att betala föreskriven ansökningsavgift, domstolarnas sammansättning och jäv. Av bestämmelsen följer vidare att beslut om kvarstad enligt kvarstadsförordningen ska likställas med nationella kvarstadsbeslut vid tillämpningen av RB. I fråga om t.ex. beskaffenheten av fordringsägarens ställda säkerhet gäller alltså 2 kap. 25 § UB (se 15 kap. 6 § andra stycket RB). Vidare klargörs att förfarandets andra etapp – handläggningen vid – ska ske enligt (se vidare kommentaren till 7 § nedan). gäller endast i den utsträckning något annat inte följer av kvarstadsförordningen. Kvarstadsförordningen innehåller t.ex. ett särskilt förfarande som ger gäldenären möjlighet att få ett kvarstadsbeslut omprövat, liksom möjlighet att överklaga ett omprövningsbeslut (se artikel 33–36). Det innebär bl.a. att bestämmelsen i 49 kap. 5 § 6 RB, som ger en gäldenär möjlighet att överklaga kvarstadsbeslut särskilt, inte blir tillämplig i det europeiska kvarstadsförfarandet. En motsvarande processuell ordning föreslås i fråga om rättsmedelsförfarandet (se 12 §). Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.2. En bank är skyldig att på begäran av uppge om gäldenären har ett bankkonto hos banken. En sådan begäran får förenas med vite. En fråga om utdömande av vite som har förelagts enligt första stycket prövas i den ordning som anges i 2 kap. 15 § andra stycket utsökningsbalken. Om ett föreläggande vid vite inte följs, kan ge ett nytt vitesföreläggande även om det förra inte har vunnit laga kraft. I enlighet med artikel 14.5 i kvarstadsförordningen är respektive medlemsstat skyldig att tillhandahålla en metod för inhämtande av bankkontoinformation. I paragrafens första stycke anges den metod som i egenskap av informationsmyndighet (se 3 §) ska använda sig av. Av bestämmelsen följer att banker har en upplysningsskyldighet gentemot . Denna skyldighet kan förenas med ett vitesföreläggande. Allmänna bestämmelser om vite finns i lagen (1985:206) om viten. Av den i andra stycket gjorda hänvisningen till 2 kap. 15 § andra stycket UB följer att en fråga om utdömande av vite som har förelagts enligt första stycket prövas, på talan av , av den tingsrätt som enligt 18 kap. 1 § UB prövar överklagande av beslut samt att vitet inte får dömas ut om ändamålet med vitet har förfallit. Bestämmelsen i paragrafens tredje stycke innebär ett undantag från bestämmelsen i 2 § tredje stycket viteslagen som föreskriver att nytt vite inte får föreskrivas förrän det första föreläggandet har vunnit laga kraft (jfr 2 kap. 15 § tredje stycket UB). Förslaget behandlas i avsnitt 5.5.3. får ta ut avgifter i ärenden om inhämtande av bankkontoinformation. Regeringen får meddela föreskrifter om avgifter enligt första stycket. I paragrafens första stycke ges i egenskap av informationsmyndighet (se 3 §) rätt att ta ut avgifter för sådan inhämtning av information om gäldenärens bankkonto som sker med stöd av artikel 14 i kvarstadsförordningen (se kommentaren till 5 § ovan). I andra stycket bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om avgifterna enligt första stycket. Sådana föreskrifter föreslås i förordningen om avgifter vid . Förslaget behandlas i avsnitt 5.5.4. Vid verkställighet av ett beslut om kvarstad enligt EU:s kvarstadsförordning gäller utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet av beslut om kvarstad för fordran, om inte annat följer av förordningen eller denna lag. Av artikel 23.1 i kvarstadsförordningen följer att beslut om kvarstad ska verkställas i enlighet med det förfarande som gäller för verkställighet av likvärdiga nationella beslut om säkerhetsåtgärder i verkställighetsmedlemsstaten, om inte annat följer av förordningen. I paragrafen klargörs att verkställighet i ska ske enligt oavsett om kvarstadsbeslutet meddelats i eller av en domstol i en annan medlemsstat (jfr 15 kap. 10 § RB som ger vägledning endast när en ansökan görs till en svensk domstol). I 16 kap. 13–15 §§ UB finns bestämmelser om verkställighet av svenska kvarstadsbeslut avseende fordran (se även 15 kap. UF). UB innehåller även andra förfarandebestämmelser som gäller vid verkställighet i allmänhet. Av dessa följer bl.a. att ansökan om verkställighet ska göras hos (2 kap. 1 § UB). UB ska inte tillämpas i den mån något annat följer av kvarstadsförordningen. Förordningen innehåller i förhållande till svensk rätt avvikande bestämmelser i fråga om bl.a. inledandet av verkställighetsprocessen när ett kvarstadsbeslut som har meddelats av en annan medlemsstat ska verkställas i (se artikel 23.3 i förordningen). Det kan också anmärkas att frågor om avbrytande av verkställigheten regleras i förordningens bestämmelser om rättsmedel (se artiklarna 34.1, 35.3–4 och 36 i förordningen samt kommentaren till 10 § nedan). När det gäller genomförandet av ett kvarstadsbeslut finns i 8 § en bestämmelse som särskilt reglerar bankens möjlighet att genomföra ett kvarstadsbeslut genom att överföra det kvarstadsbelagda beloppet till ett särskilt konto hos (se artikel 24.2 b). Regleringen innebär ett avsteg från vad som gäller enligt UB (jfr 4 kap. 31 § UB). Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.3. För att genomföra ett beslut om kvarstad får banken överföra det kvarstadsbelagda beloppet till ett särskilt konto hos . Enligt artikel 24.2 a i kvarstadsförordningen får banken skydda det kvarstadsbelagda beloppet genom att överföra det till ett särskilt konto. En förutsättning är dock att en sådan möjlighet följer av nationell rätt. I paragrafen införs en sådan möjlighet. Det innebär att banken i samband med genomförandet har en möjlighet att spärra medel på det kvarstadsbelagda kontot eller överföra beloppet till . I föreläggandet till banken att genomföra beslutet bör följaktligen lämnas sådana upplysningar som är nödvändiga för att banken ska kunna verkställa överföringen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.6.4. En ansökan om rättsmedel enligt artikel 33.1 i EU:s kvarstadsförordning prövas i den ordning som anges i 15 kap. 8 § andra stycket . Paragrafen föreskriver vilken domstol som i ska vara behörig att pröva en ansökan om rättsmedel mot ett kvarstadsbeslut meddelat av en svensk domstol. Av hänvisningen till 15 kap. 8 § andra stycket RB följer att behörigheten tillkommer den domstol där rättegången är anhängig eller, om någon rättegång inte är anhängig, den domstol som först har prövat frågan om åtgärden. Det innebär att om rättegång är anhängig i hovrätten eller , tillkommer befogenheten att häva en meddelad åtgärd denna domstol. Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.2. En ansökan om rättsmedel enligt artikel 34.1, 35.3 eller 35.4 i EU:s kvarstadsförordning prövas av . Paragrafen reglerar behörigheten att pröva en ansökan om rättsmedel som riktar sig mot verkställigheten av ett kvarstadsbeslut. Enligt de i paragrafen nämnda artiklarna ska prövningen av en sådan ansökan göras av antingen den behöriga domstolen i verkställighetsmedlemsstaten eller, om det följer av nationell rätt, den behöriga verkställande myndigheten. I paragrafen slås fast att prövningen för svenskt vidkommande ska göras av den behöriga verkställande myndigheten, dvs. Bestämmelser om förfarandet finns i artikel 36 i kvarstadsförordningen. För frågor om verkställighet gäller i övrigt vad som anges i 7 §. Vid överklagande av myndighetens beslut gäller vad som anges i 15 §. Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.3. En ansökan om rättsmedel enligt artikel 34.2 i EU:s kvarstadsförordning prövas av den tingsrätt som regeringen föreskriver. Prövningen av huruvida ett kvarstadsbeslut strider mot grunderna för rättsordningen (ordre public) ska enligt artikel 34.2 i kvarstadsförordningen göras av domstol (jfr artikel 34.1 som medger att prövningen av övriga invändningar i fråga om verkställigheten görs av den behöriga verkställande myndigheten). Av paragrafen framgår att prövningen ska göras av tingsrätt. De anknytningskriterier som ska vara avgörande för vilken tingsrätt som är behörig i det enskilda fallet framgår av förordning (se förslaget till ändring i 2 § i förordningen [2014:1517] om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden på privaträttens område). Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.3. Vid domstolens handläggning av en ansökan enligt 9 § eller 11 § gäller bestämmelser om tvistemål, om inte annat följer av EU:s kvarstadsförordning. I paragrafen anges det processuella regelverk som vid sidan av kvarstadsförordningen ska tillämpas på rättsmedelsförfarandet (se artikel 46.1 i kvarstadsförordningen). En motsvarande ordning har föreslagits i fråga om domstolen prövning av en ansökan om europeisk kvarstad (se 4 § och kommentaren till den bestämmelsen). En ansökan om rättsmedel enligt 9 § eller 11 § bör, om ansökan inte hanteras inom ramen för ett pågående tvistemål, registreras som ett ärende enligt RB, se 3 § förordningen (1996:271) om mål och ärenden i allmän domstol, och handläggas i enlighet med den handläggningsordning som anges i artikel 36 i kvarstadsförordningen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.4. Vid handläggningen av en ansökan enligt artikel 38 i EU:s kvarstadsförordning tillämpas artikel 36.2–4 i förordningen För säkerhet enligt artikel 38 i EU:s kvarstadsförordning gäller 2 kap. 25 § utsökningsbalken. Paragrafen innehåller kompletterande tillämpningsföreskrifter till den i artikel 38 i kvarstadsförordningen föreskrivna möjligheten för en gäldenär att som ett alternativ till kvarstadsbelagda medel ställa säkerhet. Av den i första stycket gjorda hänvisningen till rättsmedelsförfarandet följer att motparten ska underrättas om en ansökan enligt artikel 38 och att båda parter ska få möjlighet att yttra sig innan ett beslut meddelas. Ett sådant beslut ska meddelas utan dröjsmål. Genom den i andra stycket gjorda hänvisningen till 2 kap. 25 § UB klargörs vilka säkerheter som godtas enligt svensk rätt. ringen överensstämmer med vad som gäller i fråga om fordringsägarens säkerhet (se kommentaren till 4 § ovan). Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Se även kommentaren till 14 § nedan. En säkerhet enligt artikel 38.1 a i EU:s kvarstadsförordning ska prövas av domstolen om den inte är godkänd av fordringsägaren. En säkerhet i form av kontanta medel ska deponeras hos . En säkerhet enligt artikel 38.1 b i EU:s kvarstadsförordning ska prövas av om den inte är godkänd av fordringsägaren. Enligt artikel 38.1 a i kvarstadsförordningen ska den domstol som meddelat beslutet om kvarstad frigöra de kvarstadsbelagda bankmedlen om gäldenären ställer säkerhet med det belopp som anges i kvarstadsbeslutet eller annan form av godtagbar säkerhet vars värde åtminstone motsvarar det beloppet. Av 13 § andra stycket framgår vilka slags säkerheter som är godtagbara. Av paragrafens första stycke följer att domstolen ska frigöra de kvarstadsbelagda medlen utan någon föregående prövning om fordringsägaren förklarar sig godta den ställda säkerheten. Det torde i ett borgenärsperspektiv i regel saknas anledning att inte acceptera en säkerhetsdeposition som motsvarar det kvarstadsbelagda beloppet. Om säkerheten inte godtas av fordringsägaren måste domstolen göra en noggrann prövning av denna. Det torde vara svårt att ställa en alternativ säkerhet som är lika säker som bankmedel och tveksamheter kring den alternativa säkerhetens värde bör regelmässigt medföra att den ställda säkerheten inte kan godtas. En tidsbegränsad bankgaranti bör normalt inte godtas (jfr NJA 2014 s. 669). En säkerhet enligt artikel 38.1 a i kvarstadsförordningen ska ställas till domstol. Det innebär att domstolen, i likhet med vad som gäller när en säkerhet ställs under ett nationellt kvarstadsförfarande, ska ta emot och förvara säkerheten. Av bestämmelsens andra mening följer dock att säkerheter i form av kontanta medel ska deponeras hos . En gäldenär som önskar deponera medel motsvarande det kvarstadsbelagda beloppet ska följaktligen göra detta hos . Det ankommer på gäldenären att visa för domstolen att beloppet har deponerats på ett sådant sätt att det utgör en fullgod säkerhet till det kvarstadsbelagda beloppet. Så är naturligtvis inte fallet om gäldenären har förbehållit sig rätten att återta det deponerade beloppet eller om deponeringen på annat sätt är villkorad (se även förslaget till förordning om redovisning av pengar som har deponerats hos länsstyrelse enligt 14 § lagen med kompletterande bestämmelser till EU:s kvarstadsförordning). Deponering hos ska endast göras när beloppet ställs som säkerhet till domstol. Någon motsvarande bestämmelse finns inte när gäldenären ställer säkerhet till (jfr andra stycket). Av paragrafens andra stycke följer att en ansökan om avbrytande av verkställigheten enligt artikel 38.1 b i kvarstadsförordningen ska prövas av . I likhet med när en säkerhet ställs till domstol behöver någon prövning av säkerheten inte ske om fordringsägaren har accepterat den. I fråga om de överväganden som har att göra i annat fall hänvisas till vad som ovan anförts beträffande domstolens prövning av säkerheten. Som anmärkts ovan gäller vad som i andra stycket anges beträffande deponering av medel hos inte vid tillämpningen av artikel 38.1 b i kvarstadförordningen. Liksom andra former av säkerheter ska en sådan deposition tas i förvar av (jfr 2 kap. 25 § tredje stycket UB). Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.6. Se även kommentaren till 13 § ovan. Vid överklagande av beslut enligt 10 § eller 14 § andra stycket gäller 18 kap. utsökningsbalken. Av den i paragrafen gjorda hänvisningen till 18 kap. UB följer att beslut med anledning av en ansökan om rättsmedel mot verkställigheten av ett kvarstadsbeslut, kan överklagas till en tingsrätt som regeringen föreskriver med hänsyn till svarandens hemvist (se 1 §). Beslutet får överklagas av den som beslutet angår om det har gått klaganden emot (2 §). Beslutet ska överklagas av sökanden eller svaranden från det att beslutet delgavs klaganden (7 § femte stycket). Av hänvisningen till 18 kap. UB följer vidare att ärendelagen gäller vid överklagande. Det innebär bl.a. att rätten normalt är domför med en lagfaren domare, att förfarandet som huvudregel är skriftligt, att de skäl som bestämt utgången normalt ska framgå av rättens beslut samt att domstolens beslut får överklagas. För överklagande till hovrätten och krävs prövningstillstånd. Förslaget behandlas i avsnitt 5.8.5. Handling som enligt EU:s kvarstadsförordning ska lämnas in till svensk domstol eller till i egenskap av behörig myndighet enligt 2 § ska vara skriven på svenska. Av artikel 49.2 i kvarstadsförordningen framgår att handlingar som enligt förordningen ska ges in till domstol eller behörig myndighet får vara skrivna på något annat av unionens språk under förutsättning att den berörda medlemsstaten har godtagit det språket. I paragrafen klargörs att handlingar skrivna på andra språk än svenska inte godtas i det europeiska kvarstadsförfarandet. Förslaget behandlas i avsnitt 5.4.4. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet 2 kap. 6 § Om inte annat följer av 6 a § ska uppgifter och handlingar i databasen gallras senast efter utgången av det kalenderår då det mål eller ärende som uppgifterna eller handlingarna hänför sig till avslutades. Uppgifter som inte kan hänföras till ett visst mål eller ärende ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då samtliga mål och ärenden avseende den person som uppgifterna hänför sig till var avslutade. Bestämmelserna om gallring i 2 kap. 6 § databaslagen avser uppgifter som behandlas med stöd av lagens andra kapitel. Gallringsfristen är enligt bestämmelsen . Enligt 19 § förordningen (2001:590) om behandling av uppgifter i verksamhet får , efter samråd med , meddela föreskrifter om att handlingar och uppgifter som ska gallras enligt bl.a. 2 kap. 6 § får bevaras . För uppgifter som tas emot, behandlas eller överförs enligt kvarstadsförordningen föreslås att andra gallringsregler ska gälla (se 6 a §). Som en följd av att även sådana uppgifter kan behandlas med stöd av 2 kap. har inledningen av paragrafen ändrats. Övriga ändringar är av redaktionell karaktär. 2 kap. 6 a § Uppgifter och handlingar i databasen som tas emot, behandlas eller överförs enligt och rådets förordning (EU) nr 655/2014 om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur ska gallras senast efter att det mål eller ärende som uppgifterna eller handlingarna hänför sig till avslutades. Paragrafen, som är ny, tar sikte på sådana uppgifter som tas emot, behandlas eller överförs enligt kvarstadsförordningen. Sådana uppgifter ska enligt paragrafen gallras senast efter det att målet eller ärendet som uppgifterna eller handlingarna hänför sig till avslutades. Gallringsfristen överensstämmer med det lagringsförbud som kommer till uttryck i artikel 47.2 i kvarstadsförordningen. Förslaget behandlas i avsnitt 5.9.4. 2 kap. 27 § och Säkerhetspolisen får ha direktåtkomst till uppgifter som avses i 5 § 1–7. Detsamma gäller i dess beskattningsverksamhet och i verkets handläggning enligt lagen (2007:324) om hantering av vissa borgenärsuppgifter. Vad som anges i första stycket gäller inte uppgifter som tas emot, behandlas eller överförs enligt och rådets förordning (EU) nr 655/2014 om inrättande av ett europeiskt förfarande för kvarstad på bankmedel för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av privaträttslig natur. Regeringen meddelar närmare föreskrifter om vilka uppgifter direktåtkomst enligt första stycket får omfatta. I det nya andra stycket föreskrivs ett undantag från den i första stycket reglerade direktåtkomsten för , och till vissa uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabas. Bestämmelsen innebär att uppgifter som behandlar i egenskap av informationsmyndighet eller behörig myndighet enligt kvarstadsförordningen inte ska vara tillgängliga för , Säkerhetspolisen eller genom direktåtkomst. Bestämmelsen inverkar dock inte på skyldighet att på begäran lämna ut sådana uppgifter till nämnda myndigheter i vissa fall, se 7–8 §§ förordningen (2001:590) om behandling av uppgifter i verksamhet.