sou · H3B355 · 2015-06-09 00:00:00 — Samverkan bör även ske med Män för jämställdhet och Unizon samt . På regional nivå har länsstyrelserna ansvar för att samverka med andra myndigheter och organisationer för att det våldsförebygg- ande arbetet ska nå ut på lokal nivå. Ytterligare indikatorer bör tas fram för att mäta effekt av vålds- förebyggande arbete. Mätning och uppföljning av främjande och förebyggande insatser på olika nivåer ska genomföras. Antal insatser som påbörjas, antal medverkande elever eller unga som deltagit och effekt av insatserna bör mätas. Mätning och uppföljning av brottsstatistik och om våld och hot minskat i t.ex. skolan. Målets koppling till Istanbulkonventionen och EU:s Istanbulkonventionens kapitel III behandlar förebyggande arbete. Av artikel 12 framgår att parterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att främja förändringar i kvinnors och mäns sociala och kulturella beteendemönster i syfte att utrota fördomar, sedvänjor, traditioner och all annan praxis som utgår från föreställningen om kvinnors underordning eller från stereotypa roller för kvinnor och män. Parterna ska bl.a. vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder för att förebygga alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention och som utövas av en fysisk eller juri- disk person. Parterna ska även bl.a. vidta nödvändiga åtgärder för att upp- muntra alla samhällsmedlemmar, särskilt män och pojkar, att aktivt bidra till att förebygga alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention. Parterna ska säkerställa att kultur, sedvänja, religion, tradition eller så kallad heder inte ska kunna betraktas som ett rättfärdigande av någon våldshandling som faller inom ramen för denna konven- tion. Av artikel 13 framgår att parterna regelbundet och på alla nivåer ska främja eller genomföra kampanjer och program för ökad med- vetenhet. Detta ska ske i samarbete med nationella människorätts- institutioner och jämställdhetsorgan, det civila samhället och fri- villigorganisationer, särskilt kvinnoorganisationer, för att öka all- mänhetens medvetenhet om och förståelse för alla former av våld som faller inom ramen för konventionen 8.4Målområde 4: Ett proaktivt, likvärdigt och samordnat rättsväsende Rättsväsendets förmåga att förebygga och beivra mäns våld mot kvinnor och barn samt hedersrelaterat våld och förtryck ska stärkas. •Utredning och lagföring ska bli mer effektivt, likvärdigt och av god kvalitet. •Bemötandet och skyddet av brottsutsatta ska förbättras och utvecklas. •Bemötandet och skyddet av brottsutsatta barn ska präglas av ett tydligt barnperspektiv, med utgångspunkt i barns utsatthet och rätt till delaktighet. •Det återfallspreventiva arbetet ska förbättras och utvecklas. •Rättsväsendets förmåga att upptäcka, bedöma och förebygga våld ska stärkas inom samtliga rättsliga områden. Civil- och för- valtningsrättsliga processer ska särskilt uppmärksammas. •Samordning och samverkan mellan olika aktörer och rätts- processer ska förbättras och utvecklas. Mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck är ett allvarligt samhällsproblem som orsakar de utsatta stort lidande. Det förebyggande arbetet mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelate- rat våld och förtryck handlar främst om att minska återfall och upprepad utsatthet genom strategiska insatser, stöd till brottsoffret och insatser för våldsutövaren. Att även tidigt belysa attityder, nor- mer och värderingar kring våld och manlighet är viktigt. Mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck är kriminella handlingar. Vi menar att det behövs ett tydligare ställ- ningstagande från samhällets sida om att det handlar om brotts- offer och gärningsmän. Rättsväsendet har ett stort ansvar när det gäller att både före- bygga, synliggöra och beivra mäns våld mot kvinnor och heders- relaterat våld och förtryck. Vi anser i likhet med den nationella samordnaren mot våld i nära relationer att mer fokus än tidigare måste riktas mot män som utför brotten mot kvinnor och barn.26 Rättsväsendet är en avgörande aktör i detta arbete och bör där- för enligt vår bedömning även utgöra ett eget målområde inom strategin. Det medför att det blir enklare att följa upp utvecklingen och mäta rättsväsendets resultat och åtgärder när det gäller vålds- prevention samt förmåga att förebygga och beivra brott. Rättsväsendets myndigheter berörs även i andra målområden, som t.ex. målområde 2 som gäller kunskap, kompetens och forsk- ning, och inte minst Kriminalvården inom målområde 8 som berör insatser och åtgärder för pojkar och mäns som utövar våld. Brott mot flickor och kvinnor ska synliggöras, förebyggas och åtgärdas. Det innebär att alla brott ska anmälas. finns det ett stort mörkertal. Brå beräknar att mörkertalet när det gäller sexual- brott mot kvinnor är stort och att endast anmäler brott.27 27Brå (2014). En målsättning med arbetet inom strategin är att minska mör- kertalet. Om fler våldsutsatta kvinnor får stöd och känner sig trygga ökar troligen anmälningsbenägenheten. Även myndigheter som t.ex. måste bli bättre på att anmäla misstänkta brott mot barn till polisen. Det finns skillnader i hur rättsväsendet arbetar och det har framkommit kritik mot den låga graden av brottsuppklarning och domar i ärenden som rör våld mot kvinnor.28 Vi menar att den rela- tivt låga brottsuppklaringen gällande våld mot kvinnor är allvarlig eftersom det kan äventyra våldsutsatta kvinnors tilltro till rättsvä- sendet. Misstänkta brott måste utredas och lagföras i större om- fattning än . För att det ska lyckas är det nödvändigt att brottsutsatta får det stöd de har behov av, information, målsägan- debiträde, stöd från andra myndigheter och organisationer som t.ex. brottsofferjouren eller kvinnojourerna. Ett argument vi mött under denna utredning, från bl.a. polis och åklagare, är att brottsutsatta inte medverkar i utred- ningen och att det är svårt att utreda våld mot kvinnor och barn och hedersrelaterat våld. Vi är medvetna om att så kan vara fallet. Det finns dock fog för att ställa frågan om rättsväsendets myndig- heter har gjort det som förväntas och är rimligt? Många uppfölj- ningar visar att brister finns.29 Ansvar läggs ibland på brottsoffret i stället för att belysa om polisen eller åklagaren kunde ha agerat annorlunda eller gjort mer i det enskilda fallet. Ett kunnigt, professionellt och respektfullt bemötande från t.ex. polisen kan vara avgörande för utgången i en brottsutredning. Om brottsutsatta känner sig skyddade och trygga samt får ett bra be- mötande och adekvat stöd under pågående utredning och rätts- process så är vår bedömning att det också skulle leda till att fler förövare lagförs. Rättsväsendets myndigheter har ansvar för att förebygga och beivra brott genom att b.la. lagföra de pojkar () och män som begår olika former av våldsbrott mot kvinnor och barn. Målområdet inbegriper även civilrättsliga processer, rörande t.ex. vårdnad, boende och umgänge, bodelning, samt andra rättsliga Diesen, och , (2013) och , , i , , , (2014). (2013), Brå (2007) m.fl. processer som migration och vård enligt LVU. Även inom dessa områden måste kunskapen om våld öka och synliggöras samt samordning mellan olika rättsliga processer stärkas och utvecklas. Rättsväsendets myndigheter måste samverka internt med varandra för ett effektivt arbete, men även stärka samverkan med andra myndigheter och organisationer. Tidigare undersökningar om exem- pelvis tingsrätternas arbete med vårdnad, boende och umgänge tyder på att det har funnits brister i hanteringen av ärenden med våld.30 Det arbete som pågår med utvärdera vårdnadsreform torde kunna ge indikationer på i vilken grad tidi- gare problem avhjälps och kunskap om behov av ytterligare insatser för att stärka domstolarnas förmåga att i familjerättsliga samman- hang upptäcka, bedöma och förebygga mäns våld mot kvinnor.31 Det har , till följd av bl.a. uppdrag från rege- ringen, gjorts flera utbildningssatsningar inom och som har förstärkt kompetensen. Polisen har också en av få grundutbildningar där våld i nära relationer ingår. , och Kriminalvården har prioriterat arbetet med mäns våld mot kvinnor, brott i nära relat- ioner och hedersrelaterat våld och förtryck. Det finns handböcker, metoder, rutiner, rapporter m.m. inom Polisen och Åklagarmyn- digheten.32 Enligt många poliser och åklagare vi mött är statusen i arbete med utredningar om våld mot kvinnor och barn dock fortfarande låg inom rättsväsendet. Här har chefer och led- ning ett ansvar för att området prioriteras och stärks, inte bara i ord utan också i konkret handling. Enligt en studie om polisens arbete med brottsliga handlingar vid mäns våld mot kvinnor i nära relation framkommer att det sak- nas nödvändiga förutsättningar som t.ex., mer personal och mer kunskaper om våld i nära relationer. Tillräcklig personal med rätt kompetens skulle bidra till att höja utredningarnas kvalitet, men det krävs även kortare väntetider för kontakt med åklagare. En ökad användning av tillgänglig teknik skulle också ha betydelse. (2005), SOU 2005:43. handböcker om brottsoffer, hedersrelaterat våld, sexualbrott m.fl. Ledningen kan i sin tur stödja genom att konkretisera vad som menas med att våld i nära relation är ett prioriterat område.33 Trots satsningar kvarstår olikheter och brister i myndigheternas arbete. Uppklarningsprocenten för olika former av brott mot kvinnor har inte ökat.34 Det finns stora skillnader i hand- läggning av kontaktförbud m.m.35 Ett annat område som är mycket viktig och där det finns brister är polisens arbete med riskbedömningar.36 Forskning och utred- ningar om dödligt våld mot kvinnor i nära relation visar bl.a. att de flesta fallen var kända hos olika myndigheter, att det förekommit våld och anmälningar om våld tidigare, och att separation och psykisk ohälsa hos mannen är riskfaktor m.m.37 Sammantaget framgår av rapporterna att genom ett bättre arbete med brotts- utsatta, genom att göra riskbedömningar och identifiera risk- faktorer, genom bättre utredningar och genom att tillgodose skydd och samverkan med andra myndigheter skulle flera fall ha kunnat förhindras. Att dödligt våld mot kvinnor ska upphöra är en del i det övergripande målet med denna strategi och det fjärde jämställd- hetspolitiska delmålet. har Brå gjort flera studier av polisens brottsut- redande arbete. Ett exempel är en studie där Brå analyserade utred- ningar av våld i nära relationer. I den studien framkom att person- uppklaringen skulle kunna öka markant genom att förbättra arbetet med utredningar.38 Studien visade att man borde kunna öka person- uppklaringen med omkring 10–genom att satsa ytterligare på det polisiära utredningsarbetet. I åklagarmyndig- hetens rapport mot vuxen – Kvaliteten i den brottsutre- dande verksamheten39 föreslås, utifrån de iakttagelser och slutsatser som redovisats, vissa åtgärder för att höja kvaliteten i arbetet. Exempel på åtgärder är att framställningar om förordnande av målsägandebiträde bör ske i större omfattning, att vittnesförhör i 33Weinehall (2011). 34Brå (2014). 35Åklagarmyndigheten (2013), Tryggare (2014) m.fl. 36Polismyndigheten, RPS (2014), Tryggare (2014). 37Brå (2007), Kriminalvården (2008), (2013), Social- styrelsen (2014), Tryggare (2015). 38Brå (2008). 39Åklagarmyndigheten (2012). huvudsak bör hållas vid ett personligt sammanträffande och att det i större utsträckning bör övervägas att inhämta rättsintyg. Det pågår en översyn av sexualbrottslagstift- ningen.40 Kommittén ska utifrån granskningen ge förslag på åtgär- der som kan stärka brottsoffrets ställning i processen och som kan förbättra polisens och åklagarväsendets arbete med dessa brott. Granskningen ska omfatta hela rättsprocessen från anmälan till dom. Enligt en tidigare Brå studie41 är det fyra faktorer som påverkar sannolikheten för om ett ärende personuppklaras eller inte: •Om det finns ett vittne som på något sätt styrker kvinnans berättelse. •Om det finns en målsägande som deltar i utredningen. •Om det finns en dokumenterad skada. •Om den misstänkte medger brottet, åtminstone till viss del. Andelen ärenden per myndighet som leder till personuppklaring hänger tydligt samman med hur ofta man inom de olika myndig- heterna utför de grundläggande utredningsinsatserna. I fråga om ”återtagande” skiljer sig myndigheter med familjevåldsenhet från de myndigheter som inte har familjevåldsenhet i ett avseende: de som har familjevåldsenhet har en större andel målsägande som väljer att delta i utredningen. Det tyder på att de är bra på bemötande av kvinnan och därmed får henne att vilja samarbeta med polisen. Exempel på brottsförebyggande arbete och samverkan finns på flera håll. Bland annat Relationsvåldcentrum i och Kon- cept i Malmö.42 Barnahus är ett annat exempel på konkret samverkan mellan olika myndigheter när det gäller arbete med brottsutsatta barn.43 Nationella samordnaren mot våld i nära relationer lämnade flera förslag på åtgärder, bl.a. för bättre operativ samverkan mellan poli- sen och samt att Brå ska göra en kunskapssamman- 41Brå (2008). 42Brå (2013). 43Rädda Barnen (2013). ställning om effektiva polisiära metoder för att förebygga upprepat våld mot barn och vuxna i nära relation. Även när det gäller polisens och åklagarens arbete vid brott mot barn finns behov av utveckling. egen tillsyn och granskning har visat att det första förhö- ret med barn ofta inte sker tillräckligt snabbt. Det tar generellt innan det första förhöret hålls med barn som misstänks vara utsatta för vålds- eller sexualbrott än vad det gör vid vuxenför- hör. visar i sin granskning att handläggningstiderna skiljer sig åt mellan olika åklagarkammare.44 En av de viktigaste rättigheterna för barn som är brottsoffer är rätten att komma till tals. Detta sker bl.a. inom rättsväsendet genom förhöret. Att samhället reagerar när ett brott har begåtts är av avgörande vikt för barnets förtroende för vuxenvärlden och för att kunna ge barn stöd och upprättelse. Samhället måste därför markera tydligt, genom lagstiftning och resursfördelning, att brott mot barn alltid ska ha hög prioritet.45 Rättsväsendets myndigheter; dvs. , Åklagarmyn- dighet, Kriminalvården och m.fl. har ansvar inom området. Brå är en viktig expertmyndighet som kan få uppdrag att göra uppföljningar av och belysa utvecklingen i rättsväsendets arbete inom strategins områden. kan få uppdrag att följa upp hur brottsofferarbetet för såväl vuxna som barn ut- vecklas inom rättsväsendet, samt om bemötande, barnperspektivet och barns delaktighet beaktas. sker det en årlig uppföljning av jämställdhets- politikens resultat i budgetpropositionen, med utgångspunkt från ett antal utvalda indikatorer inom jämställdhetspolitikens fyra olika områden. Indikatorer på delmål 4: Mäns våld mot kvinnor är: 44Rädda Barnen (2015). 45Barnombudsmannen(2012). •Personer 16–utsatta för misshandel efter plats. •Personer 16–utsatta för misshandel efter relation till för- övaren. •Personer 16–utsatta för sexualbrott efter ålder. •Lagförda efter huvudbrott. Utöver uppföljning av dessa indikatorer bör ytterligare indikatorer tas fram för att mäta våldspreventivt arbete, återfallsprevention, riskbedömning och stärkt arbete för brottsutsatta inom rättsväsen- dets olika delar. Det bör även tillfogas kvalitativa indikatorer för att kunna följa upp de insatser och åtgärder som vidtas. Andel medverkande i Kriminalvårdens program för våld i nära relationer och sexualbrott samt återfall i brott efter genomgått pro- gram kan följas upp och mätas. Kontaktförbud kan belysas utifrån ansökningar, beslut, överträ- delser och åtgärder. Handläggningstid hos polis och åklagare gällande våldsutsatta kvinnor och barn kan mätas. Tillgång till och tidsaspekter för brottsofferstöd och målsägande- biträde kan följas upp. Tillgänglig statistik och uppföljningar från Brå, Folkhälsomyn- digheten, Kriminalvården, , SCB och Åklagar- myndigheten samt lägesrapporter från myndigheter kan användas för uppföljning. Våldsutsattas uppfattning om bemötandet från rättsväsendets myndigheter kan följas upp via brottsofferundersökningar. Målets koppling till Istanbulkonventionen och EU:s Istanbulkonventionens kapitel och artiklar har stort fokus på rätts- väsende och de brottsbekämpande myndigheternas ansvar. Be- stämmelser i konventionen reglerar bland annat att parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att följande uppsåtliga gärningar är straffbelagda, bland annat: •Artikel 32 – Civilrättsliga konsekvenser av tvångsäktenskap •Artikel 33 – Psykiskt våld •Artikel 34 – Stalkning •Artikel 35 – Fysiskt våld •Artikel 36 – Sexuellt våld, inbegripet våldtäkt •Artikel 37 – Tvångsäktenskap •Artikel 38 – Kvinnlig könsstympning •Artikel 39 – Tvångsabortering och tvångssterilisering •Artikel 40 – Sexuella trakasserier •Artikel 41 – Medhjälp och försök •Artikel 42 – Oacceptabelt rättfärdigande av brott, inbegripet brott begångna i den så kallade hederns namn Kapitel VI berör utredning, lagföring, processrätt och skyddsåtgär- der. Av artikel 48 framgår att partnerna ska vidta åtgärder för att förbjuda tvingande alternativa tvistlösningsprocesser, inbegripet medling och förlikning, när det gäller alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention. Även åtgärder för att säkerställa att vederbörlig hänsyn tas till förövarens förmåga att fullgöra sina ekonomiska åtaganden gentemot brottsoffret om böter utdöms. Av artikel 49 framgår att parterna ska vidta åtgärder för att säker- ställa att utredningar och rättsliga förfaranden vid alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention genomförs utan oskäligt dröjsmål och med beaktande av brottsoffrets rättigheter i alla delar av rättsprocessen. Parterna ska vidare vidta åtgärder, i enlighet med de mänskliga rättigheternas grundläggande principer och med beaktande av en genusteoretisk förståelse av våldet, för att säkerställa att de gärningar som är straffbelagda i enlighet med denna konvention utreds och lagförs effektivt. Enligt artikel 50 ska parterna säkerställa att de ansvariga brotts- bekämpande myndigheterna skyndsamt och på lämpligt sätt kan erbjuda brottsoffer adekvat och skydd vid alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention. Parterna ska vidare säkerställa att de ansvariga brottsbekämpande myndighet- erna skyndsamt och på lämpligt sätt arbetar för att förebygga och erbjuda skydd mot alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention, inbegripet genom att vidta förebyggande opera- tiva åtgärder och samla in bevis. Artikel 51 berör riskbedömning och riskhantering. Av den framgår att parterna ska vidta åtgärder för att säkerställa att alla berörda myndigheter gör en bedömning av om liv riskeras, hur allvarlig situationen är samt risken för upprepat våld i syfte att för- hindra detta och vid behov ge samordnat skydd och stöd. Akuta förbudsåtgärder tas upp i artikel 52. Parterna ska vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att behöriga myndigheter bemyndigas att, i situationer av överhängande fara, besluta om att den som utövar våld i hemmet måste lämna den bostad som brottsoffret eller personen som riskerar att utsättas för våld bor i och att förbjuda förövaren att gå in i bosta- den eller kontakta brottsoffret eller den person som riskerar att utsättas för våld. Säkerheten för brottsoffren eller de personer som riskerar att utsättas för våld ska prioriteras vid åtgärder som vidtas i enlighet med denna artikel. Artikel 53 berör besöksförbud där det framgår att parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att beslut om lämpliga besöksförbud är tillgängliga för personer som har utsatts för våld som faller inom ramen för denna konvention. När det gäller andra processer än straffrättsliga finns artikel 31 om vårdnad, umgängesrätt och säkerhet. Där framgår att parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att förekomsten av sådant våld som faller inom ra- men för denna konvention beaktas när frågor om vårdnad av barn och barns umgängesrätt ska avgöras. Parterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder eller andra åtgärder för att säkerställa att ut- övandet av umgängesrätt eller vårdnad inte äventyrar brottsoffrets eller barnens rättigheter och säkerhet. I kapitel VII regleras förhållande som rör migration, asyl m.m. Syftet med brottsofferdirektivet är enligt artikel 1 att säkerställa att brottsoffer får lämplig information, lämpligt stöd och skydd och kan medverka i straffrättsliga förfaranden. Brottsoffer ska enligt direktivet erkännas och behandlas på ett respektfullt, hänsynsfullt, individuellt, professionellt och icke diskriminerande sätt, vid alla kontakter med verksamheter för stöd till brottsoffer och verksam- heter för reparativ rättvisa eller behöriga myndigheter som är verk- samma inom ramen för straffrättsliga förfaranden. De rättigheter som fastställs i direktivet ska gälla brottsoffer på ett icke-diskrimi- nerande sätt, inbegripet när det gäller deras uppehållsstatus. När brottsoffret är ett barn har medlemsländerna enligt direkti- vet att säkerställa att barnets bästa kommer i främsta rummet och att det görs en individuell bedömning. Direktivet ålägger vidare medlemsländerna att inta ett barnorienterat förhållningssätt och ta vederbörlig hänsyn till barnets ålder, mognad, synpunkter, behov och problem. Direktivet tar vidare i artikel 25 upp att utbildning av polis och domstolspersonal ska vara obligatorisk i medlemsländerna medan utbildning för domare, åklagare och advokater ska finnas tillgäng- lig. 8.5Målområde 5: Skydd, stöd och behandling för flickor och unga kvinnor som utsätts för pojkar och mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck Samhällets insatser för flickor och unga kvinnor som utsätts för pojkar och mäns våld samt hedersrelaterat våld och förtryck ska vara likvärdiga och av god kvalitet. Tillgång till skydd, stöd och behandling ska öka. •Ökad och likvärdig tillgång till lättillgänglig och anpassad infor- mation till våldsutsatta flickor och unga kvinnor utifrån deras olika situation och behov. •Arbetet för att tidigt upptäcka våldsutsatta flickor och unga kvinnor och flickor ska utvecklas och stärkas. •Skydd, stödinsatser och behandling av god kvalitet för våldsut- satta flickor och kvinnor ska utvecklas och tillgången ska öka. •Tillgång till skydd, stödinsatser och behandling för flickor och unga kvinnor på grund av utsatthet för sexuellt våld ska öka. •Kunskap om flickors och unga kvinnors specifika utsatthet och behov ska öka. •Kunskap om och insatser för pojkars och unga mäns utsatthet för hedersrelaterat våld och förtryck ska utvecklas. •En tydlig ansvarsfördelning och konkret samverkan mellan olika aktörer ska utvecklas och implementeras. Detta målområde och målområde 6 och 7 tar sikte på att förbättra skydd, stöd och behandling för våldsutsatta flickor, unga kvinnor, kvinnor och barn. Det behövs ett bättre stöd och skydd för vålds- utsatta kvinnor för att kunna förebygga att de utsätts för ytterligare Vi har valt att lyfta ut flickor och unga kvinnor till ett eget målområde i stället för att de ska ingå i målområde 6, som rör vålds- utsatta kvinnor. Det finns flera skäl till det, bl.a. att flickor och unga kvinnor är en av de grupper som är mest utsatt för olika for- mer av våld, sexuellt våld och hedersrelaterat våld och förtryck. När det gäller sexuella övergrepp och våldtäkt är flickor och unga kvinnor särskilt utsatta. Framförallt flickor och unga kvinnor mellan 16–uppger att de är utsatta för sexualbrott.46 Flickor och unga kvinnor är även utsatta för sexuella trakasserier i arbets- livet visar studier av . unga kvinnor 16–har utsatts för sexuella trakasserier av kunder, gäster brukare m.fl. Trakasserierna är vanligast förekommande inom vård- och omsorg och hotell- och restaurangbranschen.47 Målgruppen flickor och unga kvinnor har inte prioriterats och det saknas delvis både kunskap och forskning inom området.