sou · H3B355 · 2015-06-09 00:00:00 — När myndigheter brister i uppföljning och redovisning kan det påverka möjlighet att styra myndigheterna strategiskt samt att ta ställning till om utfallet varit lyckat eller inte. För att höja kvaliteten i utfallet och implementeringen av rege- ringens uppdrag framöver så anser vi att regeringen bör ställa högre krav på att myndigheter alltid ska redovisa sin förmåga att ta sig an uppdragen samt både vad de gjort och resultatet av sitt arbete. En förbättrad och strategisk styrning på nationell nivå och ett aktivt arbete med implementering är grundläggande, och en förut- sättning för att en nationell strategi mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck ska nå framgång. Utredningens bedömning är att det framöver måste avsättas till- räckliga resurser i myndighetsstyrning och uppdrag, med tydliga krav på att genomföra vetenskapliga utvärderingar och effektstu- dier. En förutsättning för att det ska bli möjligt är att nuläges- inventeringar byggs in i uppdrag och genomförs innan det egentliga arbetet inleds. Utvärderingen av arbetet med en liknande målstruktur (ANDT- strategin) visar också på att arbetet inom ett område kan förbättras med stöd av en nationell strategi och målstruktur.6 För att arbetet med den nationella strategin ska bli effektivt och kvalitativt finns det enligt vår bedömning behov av att inrätta en övergripande styrorganisation, ett sekretariat, på . Det är även en förutsättning för att inledningsvis underlätta depar- tementsövergripande styrning, organisering, samordning och upp- följning av arbetet inom strategins områden. Ett sekretariat är också en förutsättning för att arbetet ska prioriteras . I utredningens direktiv ligger att föreslå en strategi inom nu gällande myndighetsstruktur. Det finns inte någon särskild nationell sektorsmyndighet som inledningsvis kan genom- föra och förvalta uppdraget. kan det dock finnas en särskild myndighet, t.ex. jämställdhetsmyndighet, som kan ha ett visst ansvar inom området. Ett särskilt nationellt råd ska även inrättas, som ska ge stöd åt regeringen och följa arbetet inom strategins områden. 6 Statskontoret (2015). ska bl.a. representanter från myndigheter och idéburna organisa- tioner medverka. De nationella myndigheter som har identifierats av regeringen och som har uppdrag inom strategins område får i uppdrag att årli- gen lämna in en redogörelse för hur arbetet bedrivs för att nå stra- tegins mål inom respektive myndighets ansvarsområde. Regeringen ska vidare upprätta åtgärdsprogram för kommande satsningar för att nå det jämställdhetspolitiska målet om att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Ett årligt åtgärdspro- gram är en form av handlingsplan som ska innehålla nulägesanaly- ser (nollpunktsanalyser), resultat från lägesrapporter, sammanställ- ningar, utvärderingar och uppföljningar. För att åstadkomma en förbättrad styrning, organisering, sam- ordning och uppföljning på området behövs även regionala aktörer. På regional nivå är länsstyrelserna den statliga myndighet som är bäst lämpad att samordna arbetet inom strategin. är en länk mellan lokal, regional och nationell nivå och har haft upp- drag inom området . Länsstyrelsernas uppdrag ska enligt förslaget förstärkas och särskilda länssamordnare tillsättas för detta ändamål. Arbetet på länsstyrelserna ska ske i samverkan med andra relevanta myndigheter såsom kommuner, landsting och polis, idéburna organisationer m.fl. Som vi har konstaterat finns det stora skillnader i myndigheter- nas arbete. Resultaten från nationella tillsyner och öppna jämförel- ser m.m. tyder på en bristande likvärdighet och att det finns stora skillnader inom kommuner, landsting och regioner samt inom Polis- och Åklagarmyndigheten.7 Dessa skillnader måste minska och vår bedömning är att genom de olika insatserna inom strategins områden ska detta kunna uppnås. Erfarenheter och forskning om implementeringsarbete pekar på att ett framgångsrikt och hållbart förändringsarbete bl.a. förutsätter politiskt, ekonomiskt och organisatoriskt stöd. Andra viktiga delar som underlättar implementeringsarbete är ett verksamhetsnära stöd, lokalt ägande av förändringsarbetet, ett aktivt ledarskap, för- ankring och medverkan av ledning och ett processperspektiv på förändringsarbete. 7 (2014) (2014) (2014) m.fl. Sekretariatet på kommer att ha huvudansvar för arbetet och uppföljningen inom strategins områden. Nationella sektorsmyndigheter såsom t.ex. , och har ansvar för uppdrag på nationell nivå. Länsstyrelserna kommer att ansvara för en regional samordning inom strategins områden och redovisa utvecklingen inom respektive län. Uppföljning kommer att ske via bl.a. lägesrapporter från berörda myndigheter. Mätning inom övriga målområden ska visa om regionala skillna- der i effekt, kvalitet och tillgänglighet minskar. Brukarundersökningar bör genomföras för att klargöra om strategin får effekt och når ut på lokal nivå och når de målgrupper som ingår. Utvärdering av strategin ska ske samt efter periodens slut. Målets koppling till Istanbulkonventionen och EU:s Följande artiklar i Istanbulkonventionen har särskild koppling till detta målområde: I artikel 6 framgår att parterna ska åta sig att anlägga ett genus- perspektiv då de införlivar och utvärderar konsekvenserna av be- stämmelserna i konventionen och att främja och effektivt tillämpa principer om jämställdhet mellan kvinnor och män. De artiklar som främst rör målområdet finns i konventionens kapitel II – Integrerad politik och datainsamling. I artikel 7 framgår att parterna ska vidta åtgärder för en nationell, effektiv, omfattande och samordnad politik som innefattar alla lämpliga åtgärder för att förebygga och bekämpa alla former av våld mot kvinnor utifrån ett Enligt artikel 8 ska parterna anslå nödvändiga ekonomiska resurser och personalresurser för att åtgärderna med att bekämpa mäns våld mot kvinnor inom ramen för denna kon- vention ska kunna genomföras på ett adekvat sätt. Av artikel 9 framgår att parterna på alla nivåer ska stödja och skapa ett effektivt samarbete med berörda frivilligorganisationer och det civila sam- hället för att bekämpa våld mot kvinnor. Enligt artikel 10 ska par- terna vidare utse eller inrätta offentliga organ som ansvarar för att samordna, genomföra, bevaka och utvärdera politiken och åtgär- derna för att förebygga och bekämpa alla former av våld som om- fattas av denna konvention. Syftet med direktivet är enligt artikel 1 att säkerställa att brotts- offer får lämplig information, lämpligt stöd och skydd och kan medverka i straffrättsliga förfaranden. Brottsoffer ska enligt direk- tivet erkännas och behandlas på ett respektfullt, hänsynsfullt, indi- viduellt, professionellt och icke diskriminerande sätt vid alla kon- takter med verksamheter för stöd till brottsoffer och myndigheter som är verksamma inom ramen för straffrättsliga förfaranden. 8.2Målområde 2: Kunskap, kompetens och forskning Befintlig kunskap och kompetens ska systematiseras och spri- das. Praktiken ska vara kunskapsbaserad och yrkesverksamma ska ha relevant kompetens för att kunna genomföra sina arbets- uppgifter. Forskning ska stärkas och verkningsfulla metoder ska utvecklas, målgruppsanpassas samt omsättas i praktiken i arbetet mot mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och för- tryck. •Utbildning om mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck ska ingå i grundutbildningar för alla relevanta yrkesgrupper. •Olika professioners grundkunskap och kompetens om mäns våld mot kvinnor, hedersrelaterat våld och förtryck och om att möta våldsutsatta ska öka genom kontinuerliga utbildnings- insatser. •Det nationella kunskapsstödet ska vara ändamålsenligt, baserat på kunskap om våldsutsattas behov och målgruppsanpassat efter olika yrkesgruppers behov. •Insatser ska vara grundade på bästa tillgängliga kunskap och evidensbaserade metoder ska utvecklas och implementeras. •Grundforskning och tillämpad forskning inom området ska stärkas. •Kunskap, kompetens och forskning om flickor och unga kvin- nors utsatthet för pojkars och unga mäns våldsutövande ska sär- skilt uppmärksammas, utvecklas och systematiseras. I detta målområde ingår kunskap, kompetens och forskning. Mål- området är en förutsättning för att arbetet inom området ska kvali- tetshöjas, med stöd av både kompetenshöjande insatser och forsk- ning inom området. Olika professioners grundkunskap och kom- petens om mäns våld mot kvinnor är en förutsättning för att nå framgång i arbetet. I flera undersökningar, utvärderingar och utredningar har det konstaterats att grundutbildningar för t.ex. blivande förskollärare, grundskole- och gymnasielärare, jurister, läkare, psykologer, sjuksköterskor, socionomer, tandläkare, yrkeslärare och ämnes- lärare samt andra relevanta yrkesgrupper ofta saknar obligatoriska kurser inom området mäns våld mot kvinnor, våld i nära relationer och hedersrelaterat våld och förtryck. Nyutexaminerade akade- miker påbörjar därmed sina yrkesliv utan grundläggande och nöd- vändiga kunskaper om vare sig regelverk, bemötande eller metoder för att i sina professioner kunna upptäcka när flickor och kvinnor utsätts för mäns våld och hedersrelaterat våld och förtryck. De kan därför inte bemöta dem på ett professionellt sätt och ge dem det stöd de behöver och har laglig rätt till. Motsvarande brister kan ses när det gäller arbete med våldsutövande pojkar och män. Om nyutexaminerade akademiker hade större kunskaper efter ut- bildningen skulle det, enligt vår bedömning, troligen öka möjlig- heten att tidigare upptäcka våldsutsatthet, bedöma risker och vidta adekvata åtgärder. Det skulle också sannolikt öka kvaliteten och rättssäkerheten inom olika myndigheter samt göra bemötandet mer likvärdigt över landet. Att relevanta och berörda yrkesgrupper saknar kunskap om mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck från sina grundutbildningar medför att det blir upp till arbetsgivarna att fylla denna kunskapslucka genom att erbjuda kompetensutveck- ling. Detta är mycket kostsamt både för staten och för arbetsgiva- ren. Därmed blir också de fortsatta insatserna för att höja persona- lens kompetens ytterst beroende av huvudmannens ekonomiska förutsättningar, prioriteringar och goda vilja. Detta får till följd en ojämn kunskapsnivå i myndigheter på nationell, regional och lokal nivå. Det bekräftas av den nationella tillsynen och öppna jämförel- ser.8 Utredningen ser positivt på att () nu har fått ett regeringsuppdrag och genom- för en kartläggning av universitetens och högskolornas arbete med och utbildning kring mänskliga rättigheter. Särskilt fokus ska vara på utbildningar om våld mot kvinnor och barn. Uppdraget ska vara klart . genomförs korta utbildningsinsatser, vilket även konstateras i Brås utvärdering för denna utredning.9 Såväl Brå som NCK har tidigare pekat på riskerna med korta engångssatsningar vad gäller utbildningar.10 Sådana riskerar att föra med sig projekt- trötthet och lägre motivation att slutföra uppdraget. Engångssats- ningar riskerar vidare att snabbt förlora sin effekt, särskilt i organi- 8IVO (2014) (2014). 10NCK (2013). sationer med stor personalomsättning. NCK drar slutsatsen att utbildningsinsatser bör vara långsiktiga för att kunna bidra till posi- tiv verksamhetsutveckling. NCK pekar också på flera framgångs- faktorer inför myndigheternas fortsatta utbildningsinsatser, exempel- vis tillräcklig kurslängd för att skapa möjlighet till lärandeprocess, chefsförankring och att utbildningarna införlivas i ordinarie fort- bildning. Det nationella kunskapsstödet från olika myndigheter, såsom NCK och , behöver fortsätta att ut- vecklas. Av utredningens många möten med myndigheter och organisationer och i Rambölls belysning av kunskapsstödet fram- kommer att det nationella kunskapsstödet behöver utvecklas, sam- ordnas och målgruppsanpassas efter olika yrkesgruppers behov.11 Kunskapsstöd och implementering av olika utbildningsmaterial och handböcker har varit bristfälligt.12 finns positiv utveckling inom myndigheternas arbete när det gäller kompetensstöd. Inte minst har och länsstyrelsernas regeringsuppdrag om kompetensstöd visat sig framgångsrikt. På liknande sätt skulle även kompetensstöd kunna riktas till landstingen via uppdrag till och . NCK och länsstyrelserna har tagit fram webbstöd till . NCK samverkar med polismyndigheten kring spårsäkring vid sexualbrott m.m. samverkar med övriga länsstyrelser, och polismyndigheten m.fl. om olika upp- drag gällande hedersrelaterat våld och förtryck. Den nationella samordnaren mot våld i nära relationer lyfter upp att alltfler statliga myndigheter utvecklar viktig kunskap vad gäller arbetet mot våld i nära relationer.13 Brå tar kontinuerligt fram rap- porter inom området våld i nära relationer. genom- för utvärderingar, gör kunskapssammanställningar och tar fram vägledningar. NCK har ett uppdrag att utveckla och sprida evi- densbaserad kunskap och information om mäns våld mot kvinnor. NCK har vidare en omfattande kunskapsbank på sin webbplats med information om forskare, aktuella forskningsprojekt, ämnes- guider, litteraturtips samt en mängd publikationer från NCK och 11Ramböll (2015). Fler myndigheter, som t.ex. MUCF och Brotts- offermyndigheten, har haft uppdrag att arbeta med kunskaps- och metodutveckling inom området. Den nationella samordnaren efterlyser en långsiktig utvecklingsstrategi för den fortsatta metod- utvecklingen kring våld i nära relationer och föreslår att Social- styrelsen bör få i uppdrag att ta fram en sådan utvecklingsstrategi. Den bör handla om såväl forskning som frågor av mer praktisk karaktär, t.ex. anpassning av metoder utifrån erfaren- heter av stöd och samordning och hur samverkan kring riskbedöm- ningar mellan polis och socialtjänst kan utvecklas. Dessutom före- slås att Brå ska göra en kunskapssammanställning om effektiva polisiära metoder för att förebygga upprepat våld mot barn och vuxna i nära relation. Som vi redogjort för i både delbetänkandet och tidigare kapitel i detta betänkande har forskningen inom området mäns våld mot kvinnor utökats under senare år.14 Vissa studier om exempelvis omfattningen av våldsutsatthet bör upprepas för att kunna studera utvecklingen. Trots att kunskap har tillkommit ser utredningen dock behov av att forskningen behöver utvecklas inom flera områden, som t.ex. våld mot flickor och unga kvinnor, våld i ungas parrelationer, sexuellt våld och hedersrelaterat våld och förtryck, inom förebygg- ande arbete och i arbete med våldsutövare. Kunskap, kompetens och forskning om särskilt flickor och unga kvinnors utsatthet för pojkars och unga mäns våldsutövande behöver i större omfattning uppmärksammas, utvecklas och systematiseras. Verksamhetsnära forskning och utvärderingar är också en viktig väg framåt mot evidensbaserad praktik. Nationella sektorsmyndigheter har fortsatt ansvar inom sina områ- den. Brå, , NCK, , och är exempel på nationella aktörer. 14 Se t.ex. NCK (2014), Brå (2014) m.fl. Det nationella kompetensstödet behöver utgå från flera myn- digheter. Samverkan mellan dessa myndigheter måste fortsätta att utvecklas. På regional nivå blir länsstyrelserna i samverkan med andra myndigheter såsom landsting, polis och skola samt idéburna orga- nisationer, viktiga aktörer för att nå ut med stöd till den lokala nivån. Utvärdering av universitetens kurser på grundutbildningar inom området och deras kvalitet och effekt. Uppföljning av myndigheternas kompetens inom området. öppna jämförelser finns inom området. Följa upp om nationellt kunskapsstöd målgruppsanpassas och riktas till alla relevanta yrkesgrupper. Följa upp utvecklingen inom olika områden då det gäller grund- forskning och tillämpad forskning. Målets koppling till Istanbulkonventionen och EU:s Nedanstående artiklar i Istanbulkonventionen har särskild kopp- ling till detta målområde: Artikel 11 berör datainsamling och forskning. Där framgår till exempel att parterna ska åta sig att regelbundet samla in uppdelade relevanta statistiska uppgifter om ärenden om alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention, stödja forskning om alla former av våld som faller inom ramen för denna konvention för att ta reda på våldets grundorsaker, konsekvenser och förekomst och antal fällande domar samt hur effektiva åtgärderna för att tillämpa konventionen. Parterna ska vidare sträva efter att regelbundet utföra befolk- ningsbaserade undersökningar för att bedöma den allmänna före- komsten av och utvecklingstendenser för alla former av våld som faller inom ramen för konventionen. Utbildning berörs i artikel 14. Enligt denna ska parterna, när det är lämpligt, vidta nödvändiga åtgärder för att utbildningsmaterial om till exempel jämställdhet mellan kvinnor och män, icke-stereo- typa könsroller, ömsesidig respekt, fredlig lösning av konflikter i mellanmänskliga relationer, könsrelaterat våld mot kvinnor och rätten till personlig integritet, ska ingå i formella läroplaner på alla utbildningsnivåer och vara anpassade till elevernas utvecklingsförmåga. Utbildning av yrkesgrupper tas upp i artikel 15. Parterna ska an- ordna eller förstärka lämplig utbildning för yrkesgrupper som kommer i kontakt med brottsoffer eller förövare av alla våldshand- lingar som faller inom ramen för konventionen. Det kan t.ex. handla om hur man kan förebygga och upptäcka sådant våld, jäm- ställdhet mellan kvinnor och män, brottsoffrens behov och rättig- heter, samt hur sekundär viktimisering kan förebyggas. Parterna ska vidare verka för att utbildning i myndighetssamverkan omfattas för att möjliggöra en heltäckande och lämplig hantering av ärenden. Brottsofferdirektivets artikel 25 tar upp att utbildning av polis och domstolspersonal ska vara obligatorisk i medlemsländerna medan utbildning för domare, åklagare och advokater ska finnas tillgäng- lig. 8.3Målområde 3: Våldsförebyggande arbete Samhällets insatser för att förebygga och bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck ska stärkas, systematiseras och samordnas inom samtliga relevanta områden och på alla våldspreventiva nivåer. •Det våldsförebyggande arbetet ska utgå från ett genusmedvetet förhållningssätt och stärkas inom relevanta områden såsom skola, socialtjänst, hälso- och sjukvård och i dialog med civil- samhället. •Det tidiga våldsförebyggande arbetet ska särskilt uppmärksammas. •Det våldsförebyggande arbetet ska i ökad omfattning grundas på bästa tillgängliga kunskap och evidensbaserade metoder. •Våldsförebyggande insatser med ett helhetsperspektiv ska ge- nomföras i större utsträckning och nå relevanta målgrupper. •Fler pojkar och män ska engageras. Utredningen konstaterar att det har genomförts förhållan- devis lite satsningar för att förebygga mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. har dock regeringen gjort flera satsningar inom området, vilket vi ser som positivt. Ett intressant uppdrag om våldsförebyggande arbete i ett hel- hetsperspektiv ska påbörjas i och , En kommun fri från våld. har fått ett regeringsuppdrag om att utvärdera det våldsförebyggande arbetet in Violence Prevention. Vår bedömning är att mer fokus måste riktas mot och resurser avsättas till olika former av våldsförebyggande satsningar, dock inte på bekostnad av insatser till stöd och skydd för våldsutsatta kvin- nor och barn. Det är också enligt vår bedömning nödvändigt att det i strategin finns ett eget målområde som berör våldsförebyggande arbete. Många av de satsningar som har genomförts har handlat om våldsförebyggande insatser för avgränsade grupper15 samt akuta och behandlande insatser.16 Dessa former av förebyggande arbete är mycket viktiga och grundläggande för samhället att genomföra, men precis som den nationella samordnaren mot våld i nära relat- ioner tar upp måste mer fokus framöver läggas på orsakerna till våldet och fokus måste riktas också mot pojkar och män.17 För att förebygga och förhindra våldet i sig behövs hälsofräm- jande insatser för allmänheten.18 Då mäns våld mot kvinnor grun- dar sig i brist på jämställdhet i samhället, krävs också ett aktivt jäm- ställdhetsarbete på samhällets alla nivåer för att flickor och pojkar, kvinnor och män, ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. En viktig del i jämställdhetsarbetet är att förändra normer kring manlighet, makt och våld. Därför borde jämställdhetsarbete på olika nivåer i samhället kunna ses som en form av universella preventionsinsatser. Universellt våldspreventivt arbete är ett rela- tivt nytt område och kännedomen om vilka effekter ett generellt jämställdhetsarbete faktiskt har för att förebygga mäns våld mot kvinnor i nära relationer är begränsade, eftersom utvärderingar saknas. Främjande och förebyggande arbete är ett område som vi anser att det bör satsas mer på . I detta arbete måste flera aktörer, som till exempel skolan, involveras i större omfatt- ning. Våldsprevention är en fråga som i allt högre grad har uppmärksammats globalt, och som har börjat inte- greras i deklarationer, konventioner och andra viktiga internation- ella styrdokument.19 I Unizons kartläggning 2014 av det förebyggande arbetet i kommuner visar det sig visserligen att arbetet har ökat, men att var femte kommun fortfarande uppger att de helt saknar våldsföre- byggande insatser mot mäns våld mot kvinnor och våld i nära rela- tioner. av kommunerna uppger att de har stöd- insatser för personer som redan utsatts för våld eller insatser för dem som har utsatt andra för våld. uppger att de har universella våldsförebyggande insatser riktade till allmänheten. Endast en handfull kommuner uppger att de arbetar effektivt, i enlighet med kunskap som är centrala utgångspunkter för FN och WHO.20 En av WHO:s sju strategier för att förebygga våld är att identifiera våldsoffer samt erbjuda vård och stödinsatser. Det är ett område som behöver utvecklas. För att förebygga att unga blir utsatta för våld bör fokus riktas även mot de som faktiskt utsätter andra för våldet. MUCF har arbetat med regeringsuppdrag som har handlat om jäm- ställdhet, maskulinitet och våld. MUCF har undersökt hur masku- linitetsnormer och inställningen till jämställdhet kan påverka be- nägenheten att utöva våld. MUCF har också tittat på hur universell 19WHO (2009). 20Sveriges Kvinno- och , , (2014.) våldsprevention med ett genusperspektiv kan fungera.21 MUCF har i uppdragen samarbetat med bl.a. Män för jämställdhet och Unizon. I MUCF:s nationella kartläggning 2013 av de projekt som be- viljats medel till förebyggande arbete i , framkommer att det pågår en hel del våldspreventivt arbete i . En majoritet av projekten visade sig dock inte vara grun- dade på kunskap om hur våldspreventiva insatser genomförs och implementeras, inte heller byggda på en tydlig teoretisk utgångs- punkt. Det fanns inga program alls med fokus på hedersrelaterat våld och förtryck.22 SKL:s genomgång av våldspreventivt arbete 2011 visar liknande resultat. SKL fann inte några evidensbaserade program på universell nivå med fokus på unga eller vuxna mäns våld i nära relationer. När det gäller selektiv våldsprevention fanns det inga insatser i för vuxna män som är uttalat våldsförebyggande. Däremot finns det metoder som riktar sig till unga män. När det gäller indikativa våldspreventiva insatser för att förebygga mäns våld mot kvinnor, finns det vissa insatser i Sverige.23 har mycket att lära av det arbete som bedrivits internat- ionellt, det gäller såväl preventionsinsatser riktade till barn och unga, som till vuxna. WHO:s genomgång av arbete för att före- bygga våld i nära relationer pekar på genusmedvetna insatsers ef- fektivitet samt betydelsen av att arbeta våldsförebyggande på alla nivåer.24 En nyckelstrategi för att motverka könsrelaterat våld och ut- veckla våldsförebyggande arbete är enligt forskningen att aktivt engagera pojkar och män.25 21MUCF (2015). 22Sjögren, M. et al. (2013). 23Eriksson, M. et al. i SKL (2011). 24WHO (2010). 25Wells, L. et al. (2013). MUCF, NCK, och kan vara tänkbara ansvariga myndigheter inom området.