sou · H3B373 · 2015-08-03 00:00:00 — I utlänningslagen definieras flykting som en ut- länning som befinner sig utanför det land som han eller hon är med- borgare i därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk upp- fattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörig- het till en viss samhällsgrupp och som inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd, se 4 kap. 1 § UtlL. Detta gäller oberoende av om förföljelsen utgår från landets myndigheter eller om myndigheterna inte kan antas bereda trygghet mot förföljelse från enskilda. Som flykting anses även en utlänning som är statslös och av samma skäl som anges ovan befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelse- ort och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, återvända dit. I vissa fall kan en person som inte är flykting enligt lagens definition beviljas asyl som alternativt skyddsbehövande, se 4 kap. 2 § UtlL. Så är fallet om utlänningen befinner sig utanför det land som han eller hon är medborgare i för att det finns grundad anled- ning att anta att utlänningen vid ett återvändande till hemlandet skulle löpa risk att straffas med döden eller utsättas för kropps- straff, tortyr eller annan omänsklig eller förnedrande behandling eller bestraffning eller som civilperson löper en allvarlig och person- lig risk att skadas på grund av urskillningslöst våld med anledning av en yttre eller inre väpnad konflikt. Det förutsätts också att ut- länningen inte kan, eller på grund av risken inte vill, begagna sig av hemlandets skydd. Det saknar även här betydelse om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper denna risk eller om myndigheterna inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda. Motsvarande regler gäller också för statslös utlänning som befinner sig utanför det land där han eller hon har haft sin vanliga vistelseort. En utlänning som inte uppfyller kraven för att anses som flykting eller alternativt skyddsbehövande kan beviljas uppehållstillstånd som övrig skyddsbehövande, se 4 kap. 2 a § UtlL. Det förutsätts då att utlänningen befinner sig utanför det land där han eller hon är medborgare för att han eller hon behöver skydd på grund av en yttre eller inre väpnad konflikt, eller på grund av andra svåra mot- Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen sättningar i hemlandet känner välgrundad fruktan för att utsättas för allvarliga övergrepp. Även detta gäller oberoende av om det är landets myndigheter som är ansvariga för att utlänningen löper en sådan risk eller om myndigheterna inte kan antas erbjuda trygghet mot att utlänningen utsätts för sådan risk genom handlingar från enskilda. Även den som inte kan återvända till sitt hemland på grund av en miljökatastrof betraktas som övrig skyddsbehövande. En utlänning är utesluten från att anses som flykting om det finns synnerlig anledning att anta att han eller hon har gjort sig skyldig till brott mot freden, krigsförbrytelse eller brott mot mänsk- ligheten, ett grovt icke-politiskt brott utanför innan han eller hon kom hit eller gärningar som strider mot FN:s syften och grundsatser enligt inledningen och artiklarna 1 och 2 i FN:s stadga, se 4 kap. 2 b § UtlL. Detsamma gäller den som har anstiftat eller på annat sätt deltagit i förövandet av sådana brott eller gärningar. Lik- nande regler gäller för alternativt skyddsbehövande och övrig skydds- behövande enligt 4 kap. 2 c § UtlL. En utlänning som med stöd av skyddsskäl ansökt om uppehålls- tillstånd ska förklaras vara flykting, alternativt skyddsbehövande eller övrigt skyddsbehövande om han eller hon omfattas av utlän- ningslagens definitioner enligt ovan. Detta kallas flyktingstatusför- , alternativ skyddsstatusförklaring eller övrig skyddsstatus- förklaring, se 4 kap. 3 och 3 a §§ UtlL. En utlänning får dock vägras sådan flyktingstatusförklaring om han eller hon genom ett synnerligen grovt brott har visat att det skulle vara förenat med allvarlig fara för allmän ordning och säker- het att låta honom eller henne stanna i eller har bedrivit verksamhet som inneburit fara för rikets säkerhet och det finns anled- ning att anta att han eller hon skulle fortsätta verksamheten här. Liknande regler gäller för alternativ eller övrig skyddsstatusförklaring. I 21 kap. UtlL finns bestämmelser om tillfälligt skydd enligt Rådets direktiv /55/EG av om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen En utlänning som omfattas av ett beslut om tillfälligt skydd enligt direktivet och som i enlighet därmed överförs till eller tas emot i ska ges ett tidsbegränsat uppehållstillstånd, ett s.k. uppe- hållstillstånd med tillfälligt skydd. Om ett uppehållstillstånd med tillfälligt skydd har getts till en person får ett sådant tillstånd också ges till en nära anhörig till en sådan person. Uppehållstillstånd med tillfälligt skydd får vägras utlänningen endast om det föreligger sådana omständigheter som innebär att en utlänning är utesluten från att vara flykting eller en flykting får vägras uppehållstillstånd. 22 kap. UtlL innehåller bestämmelser om skydd för personer som vittnat eller kommer att vittna i förhandlingar inför en internatio- nell domstol eller tribunal, med vilken har ingått avtal om sådant skydd samt för deras nära anhöriga. En internationell dom- stol eller tribunal kan göra en framställan om omplacering av vittne eller nära anhörig till vittne. Om framställan bedöms vara berät- tigad ska utlänningen meddelas ett tidsbegränsat uppehållstillstånd om . Arbetstillstånd är ett tillstånd att arbeta i , se 2 kap. 7 § UtlL. En utlänning som ska arbeta i på grund av anställning här eller utomlands ska ha arbetstillstånd. Det finns en mängd undantag från kravet på arbetstillstånd, till exempel för nordiska medborgare och EES-medborgare. I 6 a kap. UtlL finns särskilda bestämmelser om uppehålls- och arbetstillstånd för högkvalificerad anställning, s.k. EU-blåkort. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen I 8 kap. UtlL finns bestämmelser om avvisning och utvisning, dvs. åtgärder för att avlägsna en utlänning som saknar tillstånd att vistas i . Avvisning är ett avlägsnandebeslut som meddelas efter den första ansökan om uppehållstillstånd efter utlän- ningens ankomst till . En utlänning som inte är EES-med- borgare får till exempel avvisas från om han eller hon saknar pass när ett sådant krävs för inresa. Utvisning innebär ett avlägs- nandebeslut som meddelas efter ansökan. För utvisning på grund av brott finns särskilda regler i 8 a kap. UtlL. Regler om avlägsnande i annan lagstiftning Utlänningslagen reglerar inte uttömmande i vilka fall utlänningar får avlägsnas ur landet. Särskilda bestämmelser om utvisning finns i lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Enligt den lagen får regeringen utvisa en utlänning om det behövs med hänsyn till rikets säkerhet (s.k. politisk utvisning) eller det med hänsyn till vad som är känt om utlänningens tidigare verksamhet och övriga om- ständigheter kan befaras att han kommer att begå eller medverka till terroristbrott enligt 2 § lagen (2003:148) om straff för terrorist- brott eller försök, förberedelse eller stämpling till sådant brott (s.k. presumtiv terrorist). En utlänning får avlägsnas ur landet på annat sätt än genom av- visning eller utvisning. Av 23 kap. 2 § första stycket UtlL framgår att regeringen får meddela föreskrifter om att sända hem utlänning- ar som inte är flyktingar och som har tagits om hand enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård eller lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård. Vidare finns i annan lagstiftning bestämmelser om utlämning för brott och om överförande till annat land för verkställighet. Det reg- leras i första hand i lagen (1957:668) om utlämning för brott, lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, lagen (2011:1165) om överlämnande från enligt en nordisk arresteringsorder samt lagen (1970:375) om utläm- ning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen Kontroll av personer enligt kodexen om Schengengränserna I 9 kap. UtlL finns bestämmelser om kontroll av personer enligt kodexen om Schengengränserna. Av 9 kap. 2 § UtlL följer att en polisman i samband med inrese- kontroll enligt kodexen om Schengengränserna får kroppsvisitera en utlänning och undersöka hans eller hennes bagage, handresgods, handväskor och liknande, i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på utlänningens identitet. Av paragrafen följer vidare att sådana undersökningar också får göras för att ta reda på en ut- lännings resväg till , om den är av betydelse för bedömningen av rätten att resa in i och vistas här i landet. En polisman får i sam- band med inresekontrollen även undersöka bagageutrymmen och övriga slutna utrymmen i bilar och andra transportmedel i syfte att förhindra att en utlänning reser in i i strid med bestämmel- serna i kodexen om Schengengränserna. Av 9 kap. 8 § UtlL följer att eller Polismyndig- heten får fotografera en utlänning och, om utlänningen fyllt ta hans eller hennes fingeravtryck i vissa fall, bland annat om utlän- ningen inte kan styrka sin identitet när han eller hon kommer till , utlänningen ansöker om uppehållstillstånd som flykting eller som annan skyddsbehövande eller det finns grund för att besluta om förvar. Även den som har en Schengenvisering är vid in- eller utrese- kontroll enligt artikel 7.3 i kodexen om Schengengränserna skyldig att låta bland annat en polisman ta hans eller hennes fingeravtryck för kontroll av identiteten och av viseringens äkthet, se 9 kap. 8 c § UtlL. Enligt samma paragraf gäller även sådan skyldighet för en ut- länning som vid en sådan in- eller utresekontroll inte kan styrka sin identitet och som får kontrolleras i identifieringssyfte i enlighet med artikel 20 i VIS-förordningen. I 10 kap. UtlL finns bestämmelser om frihetsberövande i form av förvar. En utlänning som har fyllt får tas i förvar till exempel om det är nödvändigt för att en utredning om utlänningens rätt att stanna i ska kunna genomföras eller om det är av olika skäl är sannolikt att utlänningen kommer att avvisas eller utvisas. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen för att tas i förvar kan en utlänning enligt 10 kap. 6 § UtlL ställas under uppsikt. Uppsikt innebär att utlänningen är skyldig att på vissa tider anmäla sig hos eller hos . Utlänningen kan också åläggas att lämna ifrån sig sitt pass eller annan legitimationshandling. 4.3.6Handläggande myndigheter enligt utlänningslagen har huvudansvaret för den generella utlännings- kontrollen. Som ovan nämnts är verket förvaltningsmyndighet för frågor som rör uppehållstillstånd, arbetstillstånd, visering, mottagan- de av asylsökande, återvändande, medborgarskap och återvandring. Nedan följer en översiktlig beskrivning av ansvars- områden enligt utlänningslagen och dess förordning. Om en utlänning saknar pass och inte heller har möjlighet att skaffa något kan utfärda främlingspass för honom eller henne, se 2 kap. 1 a § UtlL. Schengenvisering handläggs och beslutas som huvudregel hos svensk ambassad eller konsulat i det land sökanden är bosatt eller av polismyndighet vid yttre gräns. Även har dock enligt 3 kap. 5 § UtlL möjlighet att besluta om sådan visering. Utlandsmyndigheterna och vid yttre gräns är be- höriga att återkalla och upphäva Schengenviseringar. Det följer dock av 7 kap. 8 § UtlL att även har behörighet att återkalla och upphäva sådana viseringar. Beslut om nationell visering får meddelas av och , se 3 kap. 5 § UtlL. En återkallelse av en nationell visering beslutas av den myndighet som har beviljat vise- ringen eller av , se 7 kap. 8 § UtlL. En visering som beviljats av får dock endast återkallas av . beslutar vidare i frågor om statusförklaring en- ligt 4 kap. UtlL och i ärenden om ställning som varaktigt bosatt i enligt 5 a kap. UtlL. Det är som beslutar om en ansökan om uppe- hållstillstånd ska beviljas eller avslås, se 5 kap. 20 § UtlL. Migrations- verket beslutar också om eventuell återkallelse av sådant tillstånd, Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen se 7 kap. 8 § UtlL. Beslut om uppehållstillstånd får också meddelas av . Ett sådant tillstånd får endast återkallas av . meddelar beslut om arbetstillstånd och åter- kallelse av sådant tillstånd, se 6 kap. 5 och 7 kap. 8 §§ UtlL. Verket prövar även frågor rörande s.k. EU-blåkort enligt 6 a kap. UtlL. Det följer av 8 kap. 17 § UtlL att det är endast som kan pröva frågan om avvisning i de fall en utlänning söker asyl här, har en nära familjemedlem som söker asyl här eller kan komma att avvisas med stöd av 8 kap. 2 § 6 eller 3 § andra stycket UtlL. De sistnämnda bestämmelserna avser avvisning eller utvisning av utlän- ning som har avvisats eller utvisats från en EU-stat eller från , , eller på grund av allvarligt hot mot allmän ordning och inre säkerhet eller beslutet om avvisning eller utvisning har grundats på att utlänningen inte har följt gällande be- stämmelser om en utlännings inresa eller vistelse i den staten eller när det framställts en begäran om avvisning från den centrala utlän- ningsmyndigheten i ett nordiskt land. I andra fall får både Migra- tionsverket och pröva frågan om avvisning. Om anser det tveksamt om en utlänning bör avvisas, ska ärendet lämnas över till . ska pröva frågan om utvisning i de fall det rör sig om en utlänning som inte är EES-medborgare eller familjemedlem till en EES-medborgare och som uppehåller sig här men saknar pass eller de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet, se 8 kap. 18 § UtlL. Verket ska också handlägga frågan om utvisning när det gäller en EES-medborgare eller en familjemedlem till en EES-med- borgare som har vistats i mer än och som inte har uppehållsrätt, men som uppehåller sig här och saknar de tillstånd som krävs för att få uppehålla sig i landet. Slutligen prövar verket frågan om utvisning av en EES-medborgare eller en familjemedlem till en EES-medborgare av hänsyn till allmän ordning och säkerhet. När det gäller förvar eller uppsikt fattas beslut av den myndighet eller domstol som handlägger ärendet, se 10 kap. 12 § UtlL. Migra- tionsverket är handläggande myndighet från det att verket tar emot ett ärende som verket ska pröva och till dess verket fattar beslut eller utlänningen har lämnat landet eller har tagit emot ärendet eller, om beslut överklagas, till dess ärendet tas emot av migrationsdomstolen. Verket är också hand- Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen läggande myndighet från det att verket tar emot ett beslut om av- visning eller utvisning för verkställighet och till dess att beslutet har verkställts eller ärendet lämnas över till polismyndigheten. I fråga om beslut som gäller är, även om beslutet överklagas, handläggande myndighet till dess domstolen med- delar beslut om inhibition. ansvarar för kontroll av personer enligt kodexen om Schengengränserna, se 9 kap. 1 § UtlL. Av samma paragraf följer att och är skyldiga att hjälpa Polis- myndigheten vid en sådan kontroll och att får efter överenskommelse med hjälpa till vid sådan kontroll. ska dessutom medverka i Polismyndig- hetens kontrollverksamhet genom att utöva kontroll av sjötrafiken. Vilka kontroller som en polisman och andra får vidta i samband med inresekontroll enligt kodexen om Schengengränserna följer av 9 kap. 2 § UtlL och har behandlas ovan. är även ansvarig för inre utlänningskontroll. Enligt föreskrifter och allmänna råd om Polisens inre utlänningskontroll (RPSFS 2011:4) avses med inre utlännings- kontroll alla handlingar som syftar till att kontrollera om en utlän- ning har rätt att uppehålla sig i landet. Enligt 9 kap. 9 § UtlL är till exempel en utlänning som vistas i skyldig att på begäran av en polisman överlämna pass eller andra handlingar som visar att han eller hon har rätt att uppehålla sig i . Utlänningen är också skyldig att efter kallelse av eller komma till verket eller myndigheten och lämna uppgifter om sin vistelse här i landet. Om utlänningen inte gör det, får han eller hon hämtas genom försorg. ska medverka i kontroll- verksamhet genom kontroll av och i anslutning till sjötrafiken. Om kontrollen utövas av ska pass eller andra handlingar överlämnas till tjänstemannen vid . Kontroller får dock endast vidtas om det finns grundad anledning att anta att ut- länningen saknar rätt att uppehålla sig här i landet eller om det annars finns särskild anledning till kontroll. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen Som ovan anges får endast pröva frågan om avvisning om utlänningen söker asyl här, har en nära familjemedlem som söker asyl här eller kan komma att avvisas med stöd av 8 kap. 2 § 6 eller 3 § andra stycket UtlL. I andra fall får både Migrations- verket och pröva frågan om avvisning. verkställer egna beslut om avvisning och en allmän domstols beslut om utvisning på grund av brott. Migrations- verket får överlämna till att verkställa en avvis- ning eller utvisning om den som ska avvisas eller utvisas håller sig undan och inte kan anträffas utan medverkan eller om det kan antas att tvång kommer att behövas för att verk- ställa beslutet. I fråga om förvar och uppsikt fattas beslut, som ovan anges, av den myndighet eller domstol som handlägger ärendet, se 10 kap. 12 § UtlL. är handläggande myndighet från det att en utlänning begär att få resa in i landet och till dess att ett ärende som ska prövas av tas emot av verket eller utlän- ningen har lämnat landet. är vidare handläggande myndighet när den tar emot ett beslut om avvisning eller utvisning för verkställighet och till dess att verkställighet har skett, även om ärendet är föremål för prövning på grund av hinder mot verkställig- het enligt 12 kap. 18–20 §§ UtlL. Det gäller emellertid inte då beslutet inte får verkställas på grund av ett beslut om inhibition eller ny prövning. Även om inte är hand- läggande myndighet får den fatta beslut om att ta en utlänning i för- var eller ställa honom eller henne under uppsikt, om det inte finns tid att avvakta den handläggande myndighetens beslut. Ett sådant beslut ska skyndsamt anmälas till den myndighet som handlägger ärendet och myndigheten ska pröva om beslutet om för- var eller uppsikt ska fortsätta att gälla. Att en polisman i vissa fall får omhänderta en utlänning i avvaktan på beslut om förvar framgår av 11 § polislagen (1984:387). I 3 kap. UtlL finns bestämmelser om visering. Efter viserings- kodexens införande regleras frågan om vilka myndigheter som be- slutar om Schengenvisering inte i utlänningslagen utan i viserings- kodexen. Enligt artikel 4.1 i viseringskodexen gäller som huvudregel att viseringsansökningar handläggs av konsulaten. Enligt artikel 4.2 får dock viseringsansökningar vid medlemsstaternas yttre gränser prövas och beslutas av de myndigheter som ansvarar för person- Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen Det innebär att vid yttre gräns har behörighet att handlägga och besluta i viseringsärenden. beslut i fråga om avvisning, utvisning, uppehålls- tillstånd, arbetstillstånd, statusförklaring, resedokument, ställning som varaktigt bosatt och förvar i ett säkerhetsärende får överklagas av Säkerhetspolisen, se 14 kap. 11 § UtlL. Med säkerhetsärenden avses enligt 1 kap. 7 § UtlL ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar 1) att en utlänning ska avvisas eller utvisas, 2) att en utlän- nings ansökan om uppehållstillstånd eller arbetstillstånd ska avslås eller att en utlännings uppehållstillstånd eller arbetstillstånd ska återkallas, 3) att en utlänning inte ska beviljas statusförklaring eller att en utlännings statusförklaring ska återkallas, 4) att en utlänning inte ska beviljas resedokument eller 5) att en utlännings ansökan om ställning som varaktigt bosatt ska avslås eller att en utlännings ställning som varaktigt bosatt ska återkallas. Vidare är ett ärende hos om huruvida ny prövning ska beviljas enligt 12 kap. 19 eller 19 a § utlänningslagen ett säkerhetsärende om be- slutet om avvisning eller utvisning har fattats i ett säkerhetsärende. Säkerhetspolisen verkställer beslut om avvisning eller utvisning i säkerhetsärenden enligt utlänningslagen, se 12 kap. 14 § UtlL. Säkerhetspolisen kan också som handläggande myndig- het fatta beslut om förvar eller uppsikt, se 10 kap. 12 § första stycket och 10 kap. 13 § tredje stycket UtlL. Med utlandsmyndigheter avses beskickningar, delegationer vid inter- nationella organisationer och karriärkonsulat, se 1 kap. 2 § förord- ningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen. Utlandsmyndigheterna bildar tillsammans med . En beskickning är en ambassad eller legation. hade 89 ambassader. Vid internationella organi- sationer som till exempel EU i och FN i har delegationer eller representationer. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen är att företräda och bevaka intressen inom organi- sationernas arbete och rapportera om verksamheten, varför de inte torde vara aktuella för denna utredning. Ett karriärkonsulat är ett konsulat som leds av en utsänd tjänsteman. På karriärkonsulaten arbetar utsänd personal från UD. Konsulatens huvuduppgift är bland annat att stödja svenska exportföretag, främja utländska investe- ringar i och hjälpa nödställda svenska medborgare, men de utfärdar också viseringar, uppehålls- och arbetstillstånd för utländska medborgare som vill besöka eller arbeta i . har sju karriärkonsulat. Utlandsmyndigheterna är i administrativt hänseende direkt underställda (). Utlandsmyndigheterna ska ta emot ansökan om främlingspass, om utlänningen inte befinner sig i , se 2 kap. 15 § UtlF. Av 4 kap. 20 § UtlF följer att en ansökan om uppehållstillstånd av en utlänning som inte befinner sig i ges in till och utreds av en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat. Motsvarande regler gäller för ansökan om arbetstillstånd, se 5 kap. 8 § UtlF. Som ovan nämns finns bestämmelser om visering i 3 kap. UtlL. Efter viseringskodexens införande regleras hanteringen av Schengen- viseringar i viseringskodexen och VIS-förordningen. Enligt artikel 4.1 i viseringskodexen gäller som huvudregel att viseringsansökningar handläggs av konsulaten. Prövning av och beslut om viserings- ansökningar regleras i artiklarna 18–23 viseringskodexen. Av 3 kap. 10 § UtlF följer att om en svensk beskickning eller ett svenskt kon- sulat överväger att avslå en ansökan om Schengenvisering på grund av att sökanden anses vara ett hot mot medlemsstaternas allmänna ordning, inre säkerhet eller folkhälsa får ansökan överlämnas till för prövning. Överlämnande får också ske i annat fall, om det finns särskild anledning till det. får ge en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat rätt att besluta om nationella viseringar, se 3 kap. 12 § UtlF. Vidare får () ge en svensk beskickning eller ett svenskt konsulat rätt att bevilja nationella viseringar inom departementets ansvarsområde. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen I 14 kap. UtlL finns bestämmelser om överklagande av en förvalt- ningsmyndighets beslut. De allra flesta beslut som fattas med stöd av utlänningslagens bestämmelser kan överklagas till migrations- domstol.