sou · H3B340 · 2015-04-09 00:00:00 — I den mån antalet aktörer under tillsyn skulle öka kommer den ökade kostnaden för inspektionen i så fall att i viss mån kom- penseras av att fler företag betalar tillsynsavgifter och andra avgifter förknippade med verksamheten. kommer också att ha ett utökat regelverk avseende bostadskrediter att ha tillsyn över, vilket kan antas leda till en större arbetsinsats för inspektionen. Vidare kommer inspek- tionen att meddela föreskrifter med anledning av den nya närings- rättsliga lagen, och troligen också vissa allmänna råd avseende den nya regleringen i konsumentkreditlagen. De nämnda kostnads- ökningarna kan dock inte förutses bli i den storleksordningen att de inte ryms inom befintliga anslag. På samma sätt som för innebär förslagen att kommer att få fler bestämmelser i konsument- kreditlagen att utöva tillsyn över, då marknadsföringslagen i första hand ska tillämpas som sanktion. Dessa kostnader kan inte heller anses vara i den storleksordningen att de inte ryms inom befintliga anslag. I förarbetena till lagen om viss verksamhet med konsument- krediter gjorde regeringen vissa överväganden avseende ekono- miska effekter för andra myndigheter, t.ex. domstolarna, till följd av att tillståndsplikt och en mer utvecklad näringsrättslig reglering infördes. Slutsatsen blev att kostnadsökningen för andra myndig- heter torde bli mycket liten (prop. 2013/14:107 s. 77 f.). Utredningen gör inga andra överväganden. Det övergripande syftet med utredningens förslag sammanfaller med syftet bakom bolånedirektivet – att skapa bättre förutsättningar för ett högt konsumentskydd och en stabil bolånemarknad, som mot- verkar en kreditgivning som leder till överskuldsättning och andra ekonomiska problem för konsumenterna. Utredningen anser i och för sig att den svenska bolånemarknaden i många avseenden redan lever upp till högt ställda krav på konsumentskydd. Förbättrad information och tydligare avtalsvillkor bidrar till att fler konsu- menter får en större förståelse för erbjudna bostadskrediter och gör mer aktiva val än . Det kan i sin tur leda till en förbättrad kon- kurrens och bättre villkor för konsumenterna. Sammantaget får detta positiva effekter på samhällsekonomin i stort. 8.1Förslagen till ändringar i konsumentkreditlagen och distansavtalslagen Förslag: De ändringar som föreslås i konsumentkreditlagen (2010:1846) ska träda i kraft . På kreditavtal ingångna före ikraftträdandet tillämpas äldre bestämmelser. Detta ska dock inte gälla för möjligheten att under ett bostadskredit- avtals löptid begära förklaringar och information om räntan, prissättningen av produktpaket och möjligheten att begära en individuellt anpassad amorteringsplan. De ändringar som föreslås i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler (distansavtalslagen) ska träda i kraft . Några övergångsbestämmelser behövs inte. Skälen för förslaget: Enligt artikel 42 ska medlemsstaterna ha an- tagit och offentliggjort de författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Lagändringarna i konsu- mentkreditlagen måste alltså träda i kraft senast detta datum. Av artikel 43 följer dock att direktivet bara ska tillämpas på kreditavtal som ingås efter . Av ikraftträdandebestämmelsen till konsumentkreditlagen bör alltså anges att äldre bestämmelser ska tillämpas på avtal ingångna före ikraftträdandet. Samma ikraftträdandedatum som för bestämmelserna som avser genomförande av bolånedirektivet kan lämpligen väljas även för de bestämmelser i konsumentkreditlagen som utredningen föreslagit i anledning av rapporter om öppenhet om bolåne- räntan och en individuellt anpassad amorteringsplan (se kapitel 6). När det gäller dessa förslag föreslår utredningen att en konsument även under ett bostadskreditavtals löptid ska ha rätt att begära för- klaringar och information, och också att begära att få en indivi- duellt anpassad amorteringsplan. Dessa möjligheter förändrar inte parternas redan ingångna avtal, utan ger endast konsumenten en möjlighet att förstå räntesättningen eller få en ökad insikt i hur amorteringar skulle kunna påverka bl.a. den privata ekonomin. De kan också utgöra ett underlag för en omförhandling med kreditgiv- aren. Utredningen anser därför att dessa bestämmelser kan tilläm- pas även på redan ingångna bostadskreditavtal. Förslaget om ändring i distansavtalslagen rör informationsläm- nande som samspelar med bestämmelserna i konsumentkreditlagen om bl.a. telefonförsäljning. Bestämmelserna bör därför träda i kraft som ändringarna i konsumentkreditlagen. Efter- som bestämmelserna rör förhandsinformation berörs inte redan in- gångna avtal och några särskilda övergångsbestämmelser behövs därmed inte. 8.2Förslaget till lag om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter Förslag: Den nya lagen ska träda i kraft . Kraven på kunskap och kompetens för personal ska dock tillämpas från för företag som bedrivit verksamhet med kreditgivning eller kreditförmedling av bostadskrediter före . Bedömning: Några andra övergångsbestämmelser behövs inte. Skälen för förslaget: Som redogjorts för i föregående avsnitt ska direktivet, enligt artikel 42, vara införlivat i nationell rätt . Nationella bestämmelser som genomför direktivet måste därför träda i kraft och börja tillämpas senast detta datum. I artikel 43 görs dock vissa undantag från det huvudsakliga inför- livandedatumet. Det gäller först tillståndsprövningen för kreditför- medlare, där medlemsstaterna kan tillåta att kreditförmedlare som bedrivit verksamhet före får fortsätta att bedriva verksamhet ”i enlighet med den nationella rätten fram till ”. En första fråga är hur undantaget ska tolkas – avser det enbart bestämmelser om tillståndsplikt, eller alla de nationella bestämmel- ser som kommer att styra verksamheten med utgångspunkt i direk- tivet? Utredningen anser att artikeln i denna del bör tolkas så att den avser hela det näringsrättsliga regelverk som ska tillämpas för kreditförmedlarnas verksamhet. Detta skulle kunna ge branschen ytterligare tid att anpassa sig efter de nya bestämmelserna. Efter- som de svenska storbankerna i praktiken oftast förmedlar bostads- krediter för sina hypoteksbolag kan en sådan övergångsbestäm- melse få stor praktisk betydelse. Å andra sidan finns inget motsva- rande undantag för kreditgivare. En övergångsbestämmelse skulle därmed skapa konkurrensnackdelar för kreditgivare. Branschen har i vart fall sedan direktivet antogs varit medvetna om de krav som kommer att följa och från vilket datum. Utredningen anser därmed att den nya näringsrättsliga lagen om kreditgivare och kreditför- medlare av bostadskrediter bör träda i kraft samma datum som de nya bestämmelserna i konsumentkreditlagen, alltså , och att inga övergångsbestämmelser behövs som särskilt tar sikte på kreditförmedlare. Direktivet medger ett annat undantag från införlivandedatumet och det gäller kraven på kunskap och kompetens, enligt artikel 9. Undantaget gäller dock bara för verksamhet som bedrivits redan före . Denna möjlighet till över- gångsbestämmelse är neutralt utformad, eftersom den tar sikte på både kreditgivare och kreditförmedlare. Att införa en motsvarande övergångsbestämmelse i den svenska regleringen bör utnyttjas, eftersom kravet på kunskap och kompetens berör stora delar av den personal som sysslar med bostadskrediter. För att ge branschen så som möjligt för att anpassa sig till de krav som ställs, anser utredningen att en övergångsbestämmelse i enlighet med direkti- vets artikel 43.3 bör införas. Förslag: Förslagen till ändringar i –kreditupplysningslagen (1973:1173), –lagen (1992:160) om utländska filialer m.m., –lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansi- ell verksamhet, –lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, –lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansie- ring av terrorism, –offentlighet- och sekretesslagen (2009:400) och –lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter ska alla träda i kraft . Bedömning: Inga övergångsbestämmelser behövs. Skälen för förslaget: Övriga lagsförslag hänger, som tidigare be- skrivits (se avsnitt 5.4.1, 5.4.8 och 5.4.17 ), samman med förslaget att införa en särskild näringsrättslig lag om kreditgivare och kredit- förmedlare av bostadskrediter. De bör därför ha samma ikraft- trädandedatum som den näringsrättsliga lagen. Det finns inget som hindrar att ändringarna fullt ut börja tillämpas från ikraftträdandet. Därmed behövs inga särskilda övergångsbestämmelser. 9.1Förslaget till lag (2016:000) om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter Överväganden finns i avsnitt 5.4.2. I paragrafens första stycke anges lagens tillämpningsområde. Lagen omfattar yrkesmässig verksamhet med kreditgivning, kredit- förmedling och rådgivning i fråga om bostadskrediter till konsu- menter. Kreditförmedling definieras i 6 §. Av 5 § följer att inne- börden av begreppen kreditgivare, konsument, bostadskredit och rådgivning följer av definitionerna i 2 § konsumentkreditlagen (2010:1846). Tillämpningsområdet överensstämmer med bolåne- direktivets tillämpningsområde som anges i artikel 3.1. Begreppet kreditgivning är inte definierat, men ska förstås som den verksam- het en kreditgivare, enligt den definitionen, ägnar sig åt. Verksam- heten ska ske yrkesmässigt för att omfattas, dvs. företas av en näringsidkare i enlighet med den definition som finns konsument- kreditlagen och i annan konsumenträttslig lagstiftning. Paragrafens andra stycke innehåller en upplysning om att sär- skilda bestämmelser om bostadskrediter också finns i konsument- kreditlagen. Överväganden finns i avsnitt 5.4.1. I paragrafen undantas svenska och utländska kreditinstitut som bedriver verksamhet enligt lagen (2004:297) om bank- och finansie- ringsrörelse från lagens tillämpningsområde. Definitionen av kredit- institut följer av 1 kap. 5 § den lagen. Lagen om bank- och finansi- eringsrörelse reglerar de förutsättningar som gäller för kreditinstitut avseende tillstånd och möjligheten att bedriva verksamhet i för utländska kreditinstitut, antingen genom ett underrättelse- förfarande eller genom att söka tillstånd (se 4 kap. 1–2 och 4 §§). I och med att kreditinstitutens verksamhet i princip undantas från tillämpning av lagen om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter, kan ett kreditinstitut bedriva både kreditgivning och kreditförmedling av bostadskrediter utan att söka särskilt till- stånd enligt 2 eller 3 kap., eller iaktta det underrättelseförfarande som annars gäller för utländska kreditförmedlare enligt 3 kap. Detta är förenligt med bolånedirektivet, jfr artikel 29.9 och 35. Av paragrafen framgår dock att vissa bestämmelser i lagen ska tillämpas även i kreditinstitutens verksamhet med bostadskrediter. För blir det fråga om 4 kap. 1–7 och 9 §§, dvs. bestämmelser som genomför bolånedirektivets krav på kredit- givare avseende hederlighet och iakttagande av konsumentens intressen samt ersättningssystem (artikel 7), kunskap och kompe- tens (artikel 9) och dokumentation av policyn för utlåning mot säkerhet (artikel 26.1). För utländska kreditinstitut gäller i stället 4 kap. 1–2 §§ för verksamheten här. Tillsynen över kreditinstituten avseende de angivna bestäm- melserna i lagen ska följa regelverket i lagen om bank- och finansie- ringsrörelse, se 13 kap. 2 § den lagen. Tillsynen enligt den lagen omfattar nämligen även andra författningar som reglerar kredit- institutens verksamhet. Om ett kreditinstitut inte följer de bestäm- melser i lagen som alltså är tillämpliga på verksamheten följer också ingripandemöjligheterna av 15 kap. 1 § respektive 15 kap. 15 eller 17 §§ lagen om bank- och finansieringsrörelse. har enligt dessa bestämmelser rätt att ingripa om ett företag bryter mot lagen om bank- och finansieringsrörelse, men också mot andra författningar som reglerar verksamheten. Överväganden finns i avsnitt 5.4.2. I paragrafens första stycke lämnas en upplysning om att särskilda förutsättningar enligt lagen gäller för att utländska kreditgivare och kreditförmedlare ska kunna driva verksamhet i . I paragrafens andra stycke anges vilka bestämmelser i lagen som gäller för kreditgivares och kreditförmedlares rörelse när de verkar här. Samtliga bestämmelser i 4 kap. och föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 § gäller för utländska kreditgivare. För utländ- ska kreditförmedlare gäller endast 4 kap. 1 och 2 §§ och föreskrifter som meddelats med stöd av 7 kap. 1 § 6 och 7. Skillnaden beror på bl.a. den uppdelning av tillsynsansvaret som görs för kreditförmed- lares verksamhet utanför sitt hemland i enlighet med bolånedirekti- vets artikel 34. I paragrafens tredje stycke finns en upplysning om att lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. också gäller för verksamhet som bedrivs här genom filial. I fjärde stycket finns en upplysning om vad som gäller för tillsyn och ingripanden. Överväganden finns i avsnitt 5.4.2. Paragrafen genomför bolånedirektivets artikel 22.6. I första stycket anges att endast kreditgivare och kreditförmedlare som verkar enligt lagen samt svenska eller utländska kreditinstitut som verkar enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse får tillhanda- hålla rådgivning om bostadskrediter till konsumenter. Detta inne- bär att företag som antingen verkar med tillstånd enligt respektive lag, eller enligt de bestämmelser i respektive lag som föreskriver ett underrättelseförfarande vid verksamhet i , också kan lämna råd om bostadskrediter i sin verksamhet här. I andra stycket görs ett undantag för rådgivning som sker i en- staka fall i samband med annan yrkesmässig verksamhet som är reglerad i lag eller av etiska regler. Exempel på sådana yrkeskate- gorier är mäklare och advokater. Undantaget följer bolånedirekti- vets artikel 22.6 a. Rådgivning som sker utan kommersiellt syfte, jfr bolånedirektivets artikel 22.6 b, omfattas överhuvudtaget inte av lagens reglering. Inte heller rådgivning som tillhandahålls av en konkursförvaltare eller av t.ex. skuldrådgivning är att betrakta som sådan yrkesmässig verksamhet som omfattas av lagen. Överväganden finns i avsnitt 5.4.2. I paragrafen hänvisas till definitionerna av kreditgivare, konsu- ment, bostadskredit och rådgivning i 2 § konsumentkreditlagen. Definitionen av bostadskredit i den lagen genomför bolånedirekti- vets artikel 3.1. Definitionerna avser endast begreppen i sig. Av lagens tillämpningsområde följer att lagen endast reglerar kredit- givares och kreditförmedlares verksamhet med bostadskrediter, inte kreditgivning i övrigt. När orden kreditgivare och kreditför- medlare används i lagens bestämmelser avses alltså kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter. Överväganden finns i avsnitt 5.4.2. Paragrafen genomför bolånedirektivets artikel 4.5. Den anger en definition av begreppet kreditförmedling som i sak överensstämmer med vad som följer av 48 § konsumentkreditlagen. För att någon ska anses vara kreditförmedlare ska denne agera som näringsidkare i enlighet med vad som förstås med begreppet i konsumentkredit- lagen och annan konsumenträttslig lagstiftning. Paragrafen ska också ses emot att 1 § i lagen anger att den gäller för yrkesmässig verksamhet. Att t.ex. bistå någon med att ansöka om en kredit helt utan kommersiellt syfte omfattas alltså inte av definitionen. För att det ska vara fråga om kreditförmedling ska också verksamheten vara inriktad på att erbjuda vissa specifika kreditavtal eller bistå med förberedande arbete med något visst avtal. Att enbart t.ex. nämna för konsumenten att han eller hon kan kontakta en viss kreditgivare eller kreditförmedlare kan inte anses utgöra kreditför- medling (jfr prop. 2004/05:133 s. 50 avseende vad som omfattas av begreppet försäkringsförmedling). Detta överensstämmer med vad som anges i bolånedirektivets artikel 4.5. Överväganden finns i avsnitt 5.4.2. I första punkten definieras begreppet behörig myndighet. Behöriga myndigheter ska utses i enlighet med bolånedirektivets artikel 5 och definitionen följer vad bolånedirektivet i olika sammanhang ger en behörig myndighet som uppgift, se artikel 29, 32 och 34. I andra punkten anges vad som avses med förkortningen bolåne- direktivet och i tredje punkten vad förkortningen EES står för. I fjärde punkten anges vad som avses med filial. Definitionen följer definitionen av begreppet i annan näringsrättslig lagstiftning, t.ex. 1 kap. 5 § 6 lagen om bank- och finansieringsrörelse. I femte punkten anges vad som avses med hemland. Att kredit- förmedlare ska registreras i sitt hemland följer av bolånedirektivets artikel 29.1. Definitionen får betydelse vid tillämpningen av de under- rättelseförfaranden som i olika sammanhang ska iakttas när en kredit- förmedlare med ett hemland inom EES avser att bedriva eller be- driver verksamhet i , se 3 kap. 5 § och 6 kap. 15, 16 och I sjätte punkten definieras vad som avses med kvalificerat inne- hav, varvid hänvisas till 1 kap. 5 a § lagen om bank- och finansie- ringsrörelse. Begreppet används i 2 kap. 2 § respektive 3 kap. 3 §. I sjunde punkten definieras vad som menas med nära förbindel- ser. Definitionen är utformad efter förebild av 1 kap. 6 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. I åttonde punkten anges vad som menas med utländsk kredit- förmedlare. Definitionen får betydelse vid tillämpningen av det sär- skilda underrättelseförfarande som möjliggör för kreditförmedlare inom EES att verka inom hela unionen, se bl.a. 3 kap. 5 §. Överväganden finns i avsnitt 5.4.3. Paragrafen genomför det krav på ett godkännandeförfarande som följer av bolånedirektivets artikel 35. Det är endast svenska aktiebolag eller svenska ekonomiska föreningar som kan få till- stånd. Motsvarande krav finns i 3 kap. 1 § lagen om bank- och Fysiska personer kan alltså inte ge bostads- krediter yrkesmässigt. Överväganden finns i avsnitt 5.4.4. I paragrafen anges förutsättningar för att få tillstånd att driva verksamhet med kreditgivning av bostadskrediter. Förutsättning- arna för tillstånd är utformade efter förebild av vad som gäller för andra aktörer på finansmarknadens område, t.ex. 6 § lagen (2014:275) om viss verksamhet med konsumentkrediter och 3 kap. 2 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Överväganden finns i avsnitt 5.4.4. Paragrafen anger vilka omständigheter som ska beaktas vid bedömningen av lämpligheten hos den som har eller kan förväntas komma att få ett kvalificerat innehav i ett svenskt företag som an- sökt om att få driva verksamhet med bostadskrediter. Paragrafen är utformad i enlighet med bestämmelser om ägarprövning i annan näringsrättslig reglering av finansmarknadens aktörer, t.ex. 7 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter eller 3 kap. 2 § andra och fjärde styckena lagen om bank- och finansieringsrörelse. Överväganden finns i avsnitt 5.4.4. Paragrafen innehåller bestämmelser om godkännande av bolags- ordning eller stadgar för svenska företag som ansöker om tillstånd enligt lagen. Vad som gäller vid förändringar i bolagsordningen eller stadgarna efter det att företaget fått tillstånd framgår av 6 §. Paragrafen är utformad efter förebild av 11 § lagen om viss verk- samhet med konsumentkrediter och 3 kap. 3 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Överväganden finns i avsnitt 5.4.4. Av paragrafen framgår att samma regler för ägarprövning ska gälla för en svensk kreditgivare av bostadskrediter som bedriver verksamhet med tillstånd enligt lagen, som för kreditinstitut. En motsvarande bestämmelse finns i 10 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Överväganden finns i avsnitt 5.4.4. Av paragrafen framgår att ska godkänna en ändring i en svensk kreditgivares bolagsordning eller stadgar som sker efter det att tillstånd beviljats. Paragrafen är utformad efter förebild av 11 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter och 3 kap. 4 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Överväganden finns i avsnitt 5.4.5. Paragrafen anger de förutsättningar som gäller för utländska kreditgivare som inte är kreditinstitut att bedriva verksamhet i . Tillstånd kan bara ges till ett företag som bedriver verk- samhet här genom att inrätta en filial, och endast till företag som har säte i ett land inom EES. Förutsättningarna som följer i punkt- erna 1–3 är utformade efter förebild av 8 § lagen om viss verksam- het med konsumentkrediter. Med ”andra författningar som reglerar företagets verksamhet” avses t.ex. konsumentkreditlagen. Liknande bestämmelser finns också i 4 kap. 4 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 4 kap. 4 § lagen om värdepappers- marknaden. Överväganden finns i avsnitt 5.4.5. Av paragrafen följer att en svensk kreditgivare som har för av- sikt att bedriva verksamhet med bostadskrediter genom att inrätta filial i ett annat land ska anmäla detta till . Övriga förutsättningar för ett svenskt företag att bedriva verksam- het med bostadskrediter i ett annat land beror av det regelverk som finns för verksamheten i fråga i det aktuella landet. Överväganden finns i avsnitt 5.4.6. Av paragrafens första stycke framgår att en kreditgivare får upp- dra åt någon annan att utföra ett visst arbete eller vissa operativa funktioner, men att kreditgivaren då ska anmäla sådana uppdrags- avtal till . Möjligheten att ge uppdragsavtal gäller både för svenska och utländska kreditgivare som verkar enligt lagen. Paragrafen är tillämplig på uppdragsavtal som ingår i den till- ståndspliktiga verksamheten, dvs. olika aspekter av verksamheten med bostadskrediter. Uppdrag som avser ren administration eller andra stödfunktioner, t.ex. utbetalning av personalens löner eller företagets it-system, faller alltså utanför tillämpningsområdet. Sådana uppdragsavtal kan ingås utan anmälan till (jfr prop. 2002/03:139 s. 346). Av paragrafens andra stycke följer de särskilda förutsättningar som gäller för uppdragsavtal som är av väsentlig betydelse för verk- samheten. En operativ funktion bör anses vara väsentlig om ett fel eller en brist vid utförandet allvarligt försämrar företagets möjlig- heter att uppfylla villkoren för sitt verksamhetstillstånd eller andra skyldigheter enligt lagen eller andra författningar. Ett exempel på en sådan väsentlig funktion är kreditprövningen av konsumenter. Företaget måste i så fall se till att verksamheten hos uppdrags- tagaren bedrivs under kontrollerade och säkerhetsmässigt betrygg- ande former och att uppdraget inte väsentligt försämrar kvaliteten på verksamhetens internkontroll och möjlig- heter att övervaka att företaget följer de regler som gäller för det. Av paragrafens tredje stycke följer att uppdrag som avser kredit- förmedlingsverksamhet inte får ges till någon annan än en kredit- förmedlare som förmedlar bostadskrediter enligt lagen eller ett kreditinstitut. Andra företag än kreditinstitut, svenska eller utländ- ska, eller kreditförmedlare som har tillstånd och är registrerade i , eller utländska kreditförmedlare som verkar här i enlighet med sitt ”pass” kan alltså inte få ett uppdrag som omfattar kredit- förmedlingsverksamhet. Överväganden finns i avsnitt 5.4.2 och 5.4.7. Paragrafen genomför det grundläggande kravet på ett god- kännandeförfarande som finns i artikel 29.1 i bolånedirektivet. Av paragrafen följer att endast svenska aktiebolag eller svenska ekono- miska föreningar kan få tillstånd till kreditförmedling. Att inga andra aktörer, t.ex. fysiska personer, kan få tillstånd motsvarar den reglering som finns avseende kreditgivare, som i sin tur överens- stämmer med annan jämförbar näringsrättslig lagstiftning, se vidare kommentaren till 2 kap. 1 §. Överväganden finns i avsnitt 5.4.7. Paragrafen genomför den möjlighet till undantag från tillstånds- plikten som följer av artikel 29.8 i bolånedirektivet. Av paragrafen framgår att tillstånd enligt kapitlet inte behövs för sådan kredit- förmedling som sker i enstaka fall i samband med annan yrkes- mässig verksamhet som regleras av bestämmelser i lag eller annan författning eller av etiska regler som avser yrkesverksamheten i fråga.