sou · H3B325 · 2015-03-18 00:00:00 — Säkerhetsintygen behandlas vidare i avsnitt 20.4. 19.3Närmare om säkerhetsskyddsavtalens innehåll Allmänt om säkerhetsskyddsavtalens innehåll Det huvudsakliga syftet med ett säkerhetsskyddsavtal är att reglera de säkerhetsskyddsåtgärder som behövs för den säkerhetskänsliga verksamhet som omfattas av ett kontrakt avseende varor, tjänster eller byggentreprenader. Bland säkerhetsskyddsåtgärderna ingår att avtalet utgör en grund för att besluta om vilka anställningar och annat deltagande hos leverantören som ska placeras i säkerhets- klass. I en upphandling ställs naturligtvis krav på det som ska upphandlas, dvs. Dessa krav är i huvudsak inte lagreglerade. Kraven måste dock framför allt vara relevanta och proportionella i förhållande till det som ska upphandlas. När det gäller de krav som kan ställas på leverantören är dessa mestadels lagreglerade för att inte vara diskriminerande leverantörer emellan. Lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet (LUFS) inne- håller bestämmelser som möjliggör för den upphandlande myndig- heten eller enheten att ställa krav på leverantören som går längre än vad de normala upphandlingsreglerna tillåter, särskilt i fråga om förmåga att skydda säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Enligt 7 kap. 13 § LUFS får en upphandlande myndighet eller enhet kräva att en leverantör uppfyller vissa krav för att skydda säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som myndigheten eller enheten överlämnar under upphandlingsförfarandet. Den upphand- lande myndigheten eller enheten får också kräva att en leverantör ska säkerställa att dess underleverantörer uppfyller sådana krav. Av 7 kap. 14 § LUFS framgår att den upphandlande myndigheten eller enheten i upphandlingsdokumenten (annonsen, förfrågningsunder- laget, det beskrivande dokumentet eller de kompletterande hand- lingarna) ska precisera alla de åtgärder och krav som är nödvändiga för att trygga säkerheten för säkerhetsskyddsklassificerade upp- gifter när det gäller kontrakt som innehåller, inbegriper eller kräver sådana uppgifter. Av 7 kap. 15 § LUFS framgår att en upphandlande myndighet eller enhet får kräva att anbuden innehåller dels utfästelser från underleverantörerna om att de på lämpligt sätt kommer att skydda säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som de har tillgång till eller som de kommer att få kännedom om under genomförandet av kontraktet och efter det att kontraktet har genomförts eller upp- hört att gälla, dels information och utfästelser om information om underleverantörerna för att det ska kunna fastställas att de har den kapacitet som krävs för att kunna skydda säkerhetsskyddsklassi- ficerade uppgifter. En upphandlande myndighet eller enhet får kräva att anbuden även innehåller annat för att trygga säkerheten för information. För att visa sin kapacitet när det gäller kontrakt som inbegriper, kräver eller innehåller säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter får leverantören enligt 12 kap. 11 § LUFS använda bevis om förmågan att behandla, lagra och överföra sådana uppgifter på den skyddsnivå som krävs av den upphandlande myndigheten eller enheten. Enligt 12 kap. 12 § LUFS får bevis ges genom ett system för granskning av säkerhetsskyddet. En upphandlande myndighet eller enhet får ge leverantörer som ännu inte har granskats genom ett sådant system en förlängd tidsfrist för att säkerhetsskyddet ska kunna granskas. Den upphandlande myndigheten eller enheten ska i så fall i annon- sen om upphandling ange att den möjligheten finns och tidsfristen för att ordna det. Ett sådant system för granskning av säkerhetsskyddet kan enligt vår bedömning t.ex. utgöras av att den upphandlande enheten genomför ett säkerhetsskyddsbesök hos leverantören för att kunna specificera inom vilka områden säkerhetsskyddet eventuellt måste förbättras. Besöket bör följas upp med en undersökning att de föreslagna åtgärderna har vidtagits innan leverantören kommer i fråga för att delta i upphandlingen. Att och i viss mån hur kraven på skyddet för säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter ska uppfyllas vid en upphandling måste till följd av upphandlingsregleringen finnas med i anbudet och i upphand- lingskontraktet. I grunden är denna typ av uppgifter sådana som ett säkerhetsskyddsavtal ska innehålla. De två avtalen kan enligt vår bedömning knytas till varandra genom ett villkor i upphandlings- kontraktet att säkerhetsskyddsavtalet ska uppfyllas. I fråga om en försvars- och säkerhetsupphandling ska dock understrykas att det inte går att ställa längre gående krav i ett säkerhetsskyddsavtal än vad upphandlingsreglerna och upphandlingskontraktet medger. kan därför sägas komplettera och precisera upphandlingskontraktet inom ramen för det . Det kommer därför att uppstå frågor om hur de två avtalen förhåller sig till varandra och om vad som ska ingå i upphandlingskontraktet i för- hållande till vad som ska ingå i säkerhetsskyddsavtalet. En särskild problematik kan uppstå när de som tecknar upp- handlingskontraktet inte är desamma som de som är ansvariga för säkerhetsskyddsavtalet. kan vara placerad på annat håll än kontraktsparterna i upphandlingen. Det kan gälla både på köpar- och säljarsidan. Det förutsätts att de olika organisationerna ändå kommunicerar med varandra på vardera sidan. I dessa fall gäller nämligen, liksom då avtalsparterna är desamma för de båda avtalen, att några tillkommande krav som inte ryms inom ramen för upphandlingskontraktet inte kan ställas i säkerhetsskyddsavtalet. Med andra ord kan säkerhetsskyddsavtalet inte ändra innehållet i eller de krav som bestämts ska gälla för upp- handlingen. Det kan förstås vara så att det inte går att vara fullständigt öppen med detaljerna i säkerhetsskyddsfrågor i upphandlingskontraktet. Sådana kanske lämpligen hör hemma i säkerhetsskyddsavtalet eller i den detaljstyrning som den säkerhets- ansvariga myndigheten löpande gör efter att avtal tecknats med viss leverantör. Detaljstyrningen måste dock alltid hålla sig inom de krav som ställts i upphandlingen, t.ex. genom säkerhetsskydds- avtalet och eventuell instruktion som bilagts. Vilket innehåll de olika delarna ska ha beror på vad som upphandlas och vilket säkerhetsskydd som behövs. Ett vanligt förekommande krav är placering i säkerhetsklass för personal som ska utföra vissa tjänster. Detta är ett exempel på ett krav som bör finnas med i upphandlingen. Sammanfattningsvis innebär detta att det är viktigt att den från säkerhetsskyddssynpunkt kravställande myndigheten tydliggör sina krav och samverkar med den upphandlande myndigheten i ett tidigt skede så att den upphandlande myndigheten får möjlighet att ställa adekvata krav avseende säkerhetsskydd i det underlag som tas fram inför upphandlingen. 19.4Säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i lagen om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet (LUFS) och i en ny säkerhetsskyddslag Förslag: Definitionen av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i 2 kap. 22 § lagen (2011:1029) om upphandling på försvars- och säkerhetsområdet ska ändras något i språkligt hänseende med anledning av tillkomsten av en ny säkerhetsskyddslag, bl.a. när det gäller begreppet säkerhet. Bestämmelsen ska kom- pletteras med en hänvisning till att det i säkerhetsskyddslagen finns bestämmelser om skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter. Begreppet säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i LUFS Artikel 1.8 i det s.k. LUFS-direktivet3 definierar sekretessbelagd information4 som ”all information och allt material oavsett dess form, karaktär eller överföringsteknik, som omfattas av krav på en viss säkerhetsnivå eller en viss skyddsnivå och som med hänsyn till den nationella säkerheten och enligt den berörda medlemsstatens gällande lagar och andra författningar måste skyddas mot intrång, förstörelse, avlägsnande, spridning, förlust eller åtkomst av någon obehörig person, eller någon annan typ av risk.” I propositionen 2010/11:150 Upphandling på försvars- och säkerhetsområdet diskuterades direktivets definition av sekretess- belagd information. För att undvika en sammanblandning med offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) ansåg regeringen att 3Direktiv om samordning av förfarandena vid tilldelning av vissa kontrakt för byggentre- prenader, varor och tjänster av upphandlande myndigheter och enheter på försvars- och säkerhetsområdet (2009/81/EG). 4Sekretessbelagd information används här som svensk översättning av engelskans Classified Information. detta begrepp inte borde ligga till grund för lagstiftning. I stället föreslog regeringen begreppet säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter med motiveringen att detta kommit till användning i EU:s regel- verk för skydd av uppgifter av säkerhetskänslig karaktär som utväx- las inom unionen. Regeringen hänvisade också till det multilaterala avtal som har slutits mellan medlemsstaterna om skydd av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som utbyts i Europeiska unionens intresse.5 För att begreppen vid genomförandet av direk- tivet skulle korrespondera med begreppsbildningen på säkerhets- skyddsområdet och med det europeiska säkerhetsskyddssystem som arbetas fram, ansåg regeringen att begreppet säkerhetsskyddsklas- sificerade uppgifter var lämpligare än sekretessbelagd information. Regeringen ansåg vidare att definitionen borde vara direktivnära och därför ges samma omfattning som i artikel 1.8. Regeringen konstaterade även att säkerhetsskyddslagen är en sådan nationell lag som direktivet närmast tar sikte på, men att informations- säkerheten i denna lag har en något snävare innebörd än vad som avses i direktivet. I propositionen nämns även den då förestående utredningen om säkerhetsskyddslagen och att begreppsbildningen borde ingå i denna översyn. Kan en ny säkerhetsskyddslag innebära en sådan nationell lagstiftning som LUFS-direktivet avser? Begreppet säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter tar i LUFS- direktivet sin utgångspunkt i sådan nationell lagstiftning i med- lemsstaterna som föreskriver ett skydd för uppgifter av betydelse för den nationella säkerheten. Definitionen bör ses mot bakgrund av skälen i direktivets inledning (skäl 20) som anger att ”[u]pp- handlingar på försvars- och säkerhetsområdet [ofta] innehåller […] sekretessbelagda6 uppgifter som obehöriga av säkerhetsskäl inte får ges tillgång till enligt medlemsstaternas gällande lagar och andra författningar.” I skälen anges vidare att ”[p]å det militära området finns det i medlemsstaterna system för att klassificera dessa upp- gifter av militära skäl. Vad gäller det icke-militära säkerhetsområdet skiljer sig medlemsstaternas praxis i fall där annan information 5UF2009/86882/SSSB. 6Härmed avses den officiella översättningen. För en tydligare beskrivning och med ledning av regeringens överväganden bör ordet sekretessbelagda utläsas säkerhetsskyddsklassificerade. måste skyddas på liknande sätt. Det är därför lämpligt att använda ett koncept som beaktar medlemsstaternas skiljande praxis och som gör det möjligt att täcka in både det militära och det icke-militära området.” Direktivet nämner på flera ställen att en harmonisering mellan medlemsstaternas lagstiftning till skydd för nationell säker- het vore önskvärd, men att en avsaknad av sådan harmonisering medför att direktivet måste kunna tillämpas inom den variation som de olika medlemsstaternas lagstiftning på området innebär. När det gäller genomförandet av LUFS-direktivet i svensk rätt innebar den nuvarande säkerhetsskyddslagstiftningen med sitt begränsade tillämpningsområde att den inte fullt ut lämpade sig att koppla till LUFS som en sådan nationell lagstiftning som LUFS- direktivet hänvisar till. Säkerhetsskyddslagens hemliga uppgifter var därmed ett olämpligt begrepp att använda i definitionen av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i LUFS. Detta innebar att en annan konstruktion fick användas med en egen definition av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i LUFS som på ett mer allmänt sätt hänvisar till andra författningars krav på skydd för sådana uppgifter. I kapitel 12 har vi redogjort för en ny systematik som innebär att det som en ny säkerhetsskyddslag ska skydda omfattar mer än hemliga uppgifter i nuvarande säkerhetsskyddslag. Vi föreslår att begreppet säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter införs som en benämning på sådana uppgifter som är av betydelse för säkerhet eller som ska ges ett skydd enligt ett internationellt säkerhetsskyddsåtagande, och som till sin natur är en sådan uppgift som avses i bestämmelser om sekretess i offentlighets- och sekretesslagen. Begreppet anknyter till engelskans Classified Information vilket även används i den engelska versionen av LUFS- direktivet. Ett exempel på ett internationellt säkerhetsskydds- åtagande är det ovan nämnda avtalet mellan EU:s medlemsstater om skydd för säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter inom EU. Även i detta fall används säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter som svensk översättning av Classified Information. Vi föreslår även att en ny säkerhetsskyddslag utformas på ett sådant sätt att det tydliggörs att den omfattar såväl civil som militär verksamhet, även om detta gäller även för nuvarande säkerhets- skyddslag. Sammantaget finns det alltså förutsättningar för att en ny säkerhetsskyddslag skulle kunna utgöra en sådan nationell lag- stiftning som avses i LUFS-direktivet. Analys av innebörden av en begreppsharmoni Under vår internationella utblick konstaterade vi att den finska lagen om internationella förpliktelser som gäller informations- säkerhet (588/2004) i sin första paragraf har en hänvisning till den finska lagen om offentlig försvars- och säkerhetsupphandling (1531/2011) vilken genomför LUFS-direktivet i finsk rätt. Denna sistnämnda lag definierar säkerhetsklassificerad handling som ”en handling eller uppgifter i en handling som i enlighet med lag eller en bestämmelse som utfärdats med stöd av lag har försetts med en anteckning om säkerhetsklass.” Bestämmelser om ”anteckning om säkerhetsklass” finns i lagen om internationella förpliktelser som gäller informationssäkerhet. Genom denna konstruktion fås en samstämmighet mellan säkerhetsklassificeringen enligt finsk säkerhetslagstiftning och den finska lagen om offentlig försvars- och säkerhetsupphandling. Vi har i kapitel 10 redogjort för olika perspektiv på säkerhets- skydd där en utgångspunkt i informationssäkerheten är vanligt förekommande i andra länders lagstiftning och även i internatio- nella regelverk. Vi har där konstaterat att det för svensk del ändå är mest ändamålsenligt att en ny säkerhetsskyddslag liksom tidigare är verksamhetsorienterad, framför allt för att säkerhetsskydd ska kunna omfatta säkerhetskänslig verksamhet som inte rör informa- tion, t.ex. kärnteknisk verksamhet. Att en svensk lagstiftning i det avseendet har ett vidare perspektiv än LUFS-direktivet anser vi inte vara problematiskt utifrån en lösning där begreppet säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter är samstämmiga i båda lagstift- ningarna. I vårt förslag till en ny säkerhetsskyddslag är begreppet centralt på ett sådant sätt att det har en direkt betydelse för vilka säkerhetsskyddsåtgärder som kan vidtas. Därför blir en ny säkerhetsskyddslags bestämmelser om säkerhetsskyddsåtgärder som personalsäkerhet och fysisk säkerhet tillämpliga i upphand- lingssituationer med krav på informationssäkerhet på ett sådant sätt som LUFS-direktivet förutsätter. Det torde därför inte finnas någon risk att för upphandlingen viktiga säkerhetsskyddsåtgärder inte kan vidtas. Kan en begreppsharmoni innebära en otillåten inskränkning av LUFS-direktivets tillämpning i svensk rätt LUFS-direktivets införande i svensk rätt innebär att begreppet säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter har definierats som ”infor- mation och material oavsett form, karaktär eller överföringsteknik som omfattas av krav på en viss säkerhetsnivå eller en viss skydds- nivå och som med hänsyn till rikets säkerhet enligt lagar och andra författningar måste skyddas mot intrång, förstörelse, avlägsnande, spridning, förlust eller åtkomst av någon obehörig person, eller någon annan typ av risk.” Definitionen har stor likhet med defini- tionen i direktivet. Frågan är om begreppet i LUFS kan ändras till att i stället hänvisa till begreppets definition i en ny säkerhets- skyddslag, utan att en sådan ändring innebär en inskränkning av LUFS-direktivets tillämpningsområde. En inskränkning skulle i värsta fall kunna innebära att gör sig skyldig till fördrags- brott. Frågan måste därför analyseras noggrant. Begreppet i sin nuvarande utformning i LUFS kan delas upp i fyra huvudmoment: krav på skyddsnivå, betydelsen för rikets säkerhet, samt mot vad informationen ska ges ett skydd. Definitionens fyra olika moment behandlas i det följande. I vårt förslag till säkerhetsskyddslag görs inte någon skillnad på hur den information som lagen tar sikte på är beskaffad. Säkerhetsskydds- klassificerade uppgifter kan därför förekomma i pappersdokument, i elektronisk form och i uppgifter som innefattas i, eller kan utläsas av, material i olika former. Det som ska ges ett skydd är informa- tionen som sådan, oavsett form. Detta ska ses mot definitionen i LUFS-direktivet där det anges att informationens form, karaktär och överföringsteknik saknar betydelse, vilket måste anses ha samma innebörd som i vårt förslag till säkerhetsskyddslag. Kravet på skyddsnivå i definitionen tas om hand av säkerhets- skyddslagstiftningen som helhet genom att lagens huvudsyfte är att reglera ett sådant (säkerhets)skydd som LUFS-direktivet torde Skyddsnivåerna kommer till uttryck i såväl säkerhetsskydds- lagen som i tillämpningsföreskrifter till denna lag. I avsnitt 11.2 föreslår vi att begreppet rikets säkerhet ändras till säkerhet. Skälet till detta är främst språkligt. Begreppet har även ändrats på ett sådant sätt i spioneribrottet, 19 kap. 5 § brottsbalken.7 Säkerhetsskyddslagens och LUFS avgränsning är därmed samstämmiga i det avseendet, även om lydelsen skiljer sig åt. Frågan om mot vad den säkerhetskänsliga verksamheten ska ges ett skydd behandlas i avsnitt 11.5. I första hand ska en ny lag ge ett skydd mot antagonistiska brott som direkt eller indirekt kan hota säkerhetskänslig verksamhet. När det gäller säkerhetsskyddsklassi- ficerade uppgifter föreslås att det liksom i nuvarande säkerhets- skyddslag också ges ett skydd i andra fall (än mot brott) för sådana uppgifter. Av förarbetena till nuvarande lag framgår att skyddet ska motverka allt röjande, ändrande och förstörande av sekretessbe- lagda uppgifter som rör rikets säkerhet, oavsett om det sker upp- såtligen eller av oaktsamhet.8 Detta gäller oförändrat även i vårt förslag till en ny lag. Denna omfattning av skyddet måste anses täcka de hot mot informationen som anges i LUFS-direktivet. Utifrån denna analys hade det kunnat övervägas om defini- tionen i LUFS skulle ersättas med enbart en hänvisning till defi- nitionen av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter i vårt förslag till ny säkerhetsskyddslag. Detta vore av tydlighetsskäl en bra lös- ning. Det bör dock analyseras vidare om en sådan ändring på ett otillåtet sätt skulle kunna inskränka tillämpningen av LUFS. Vi föreslår därför en smärre språklig ändring i LUFS definition av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter samt en hänvisning i defi- nitionen om att det finns bestämmelser om skydd för säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter i säkerhetsskyddslagen. 2013/14:51 Förstärkt skydd mot främmande makts underrättelseverksamhet. 1995/96:129 Säkerhetsskydd, s. 26 f. och särskilt Lagrådets yttrande s. 129. En tydligare uppföljning av företag som omfattas av säkerhetsskydds- avtal Det finns inget som hindrar att en leverantör har säkerhetsskydds- avtal med flera kommuner, landsting och statliga myndigheter. Det kan, genom att säkerhetsskyddsavtalen är kopplade till uppdrag, även finnas leverantörer som har flera säkerhetsskyddsavtal med samma myndighet. Följden av detta är att det hos en leverantör kan förekomma säkerhetsklassificerade uppgifter eller i övrigt säkerhetskänslig verksamhet i en relativt stor omfattning. I säkerhetsskyddslagstiftningen finns förvisso en skyldighet för de som ingår ett säkerhetsskyddsavtal att anmäla detta till Säkerhets- polisen liksom även när ett sådant avtal upphör.9 Uppgifterna om gällande säkerhetsskyddsavtal som på detta sätt rapporteras till Säkerhetspolisen har inte varit föremål för sammanställning eller analys. Det är sannolikt att en analys av leverantörernas samlade uppdrag skulle ge upplysningar om att betydande mängder av säkerhetsskyddsklassificerade uppgifter kan förekomma hos vissa leverantörer och att säkerhetsskyddet, som är anpassat till respektive uppdrag, vid en samlad bedömning är otillräckligt. En sådan leverantör har troligtvis även en högre hotbild än leverantörer med enbart enstaka uppgifter. Myndigheter ska som redovisats ovan underrätta Säkerhetspolisen om säkerhetsskyddsavtal som träffats och om säkerhetsskyddsavtal som har upphört. För att kravet ska bli tydligare och för att det ska gälla alla som ingår ett säkerhetsskyddsavtal föreslår vi att en bestämmelse med ett sådant krav tas in i förordning i stället för att som meddelas i tillämpningsföreskrifter. Förordningens bestäm- melser om sådan rapportering ska gälla även för enskilda, kom- muner och landsting genom en generell bestämmelse om rappor- tering i vårt förslag till säkerhetsskyddslag (se kapitel 14). Säkerhetspolisen bör i föreskrifter närmare reglera hur rapporte- ringen ska gå till och vilka uppgifter rapporteringen ska innehålla. 9 7 kap. 8 § föreskrifter om säkerhetsskydd, RPSFS 2010:03. En ny säkerhetsskyddslagstiftning ska inte enbart tillvarata behovet av ett skydd för säkerhetskänslig verksamhet i utan även kunna tillämpas vid samarbeten med andra länder och mellanfolk- liga organisationer. Vidare ska lagstiftningen enligt direktiven ge stöd för de folkrättsliga förpliktelser på säkerhetsskyddsområdet som följer av internationella överenskommelser och . Regeringen har ansvaret för relationer med andra stater och med mellanfolkliga organisationer. Till följd av den svenska förvaltningsmodellen är en stor del av arbetet med detta – formellt eller de facto – delegerat till olika förvaltningsmyndigheter. En mer allmän princip för arbetsfördelningen mellan regeringen och å ena sidan och förvaltningsmyndigheterna å den andra är att operativa uppgifter så långt det är möjligt ska delegeras till och utföras av förvaltningsmyndigheter. Detta gäller i princip även på det område som vi här intresserar oss för. Strukturen på våra internationella relationer präglas numera i hög grad av vårt medlemskap i och av arbetet där. I det arbetet har regeringen också en skyldighet att samråda med genom dess . Likväl bedrivs en mycket stor del av Sveri- ges EU-arbete av förvaltningsmyndigheternas personal, låt vara då formellt som företrädare inte för den egna myndigheten utan för och i vissa fall med mer eller mindre uttryckliga instruk- tioner från Regeringskansliet.1 Myndigheterna har sin lydnadsplikt men agerar i många sammanhang fristående också i internationella sammanhang. I allt väsentligt fungerar internationella samarbete på området för säkerhetsskydd väl. De personer från Regerings- 1 Se t.ex. betänkandet Styra och ställa – förslag till en effektivare statsförvaltning (SOU 2008:118), avsnitt 2.3. kansliet och myndigheterna som är engagerade i arbetet har i regel hög kompetens och har gott anseende såväl multilateralt – EU, NATO, m.fl. – som bilateralt. Vi har också åtskilliga internationella avtal och andra överenskommelser som är adekvata och relevanta och som tjänar oss väl. Här finns emellertid också naturligtvis en viss förbättrings- potential. medverkan i vissa internationella fora, främst inom EU- strukturen, är inte tillräckligt väl fokuserad vad gäller vare sig vilka sammanhang vi ska delta i eller var i den nationella strukturen upp- giften ska ligga. En del frågor av operativ natur hanteras i () i stället för i en förvaltningsmyndighet vilket skulle te sig lämpligare, både principiellt och praktiskt.