sou · H3B371 · 2015-08-04 00:00:00 — Utredningens förslag: Barn och unga samt vårdnadshavare och föräldrar ska ha rätt till offentligt biträde vid överklagande av beslut om begränsning av umgänget samt vid beslut om att barnets eller den unges vistelseort inte ska röjas för föräldrar eller vårdnadshavare. Som redovisats ovan finns det ingen rätt för barn och vårdnads- havare till offentligt biträde i mål eller ärenden om umgänges- begränsning och vid beslut om att barnets eller den unges vistelse- ort inte ska röjas för föräldrar eller vårdnadshavare. Ärenden om umgängesbegränsning och hemlig vistelseort är mycket ingripande åtgärder för såväl barn som föräldrar. Ett offentligt biträde gör stor skillnad för barns möjligheter att utöva sina rättigheter i ett beslut av så ingripande karaktär. finns det en risk att involveringen av juridiska ombud förstärker den konfliktsituation som redan finns i ärendet. Utredningen anser dock att en rätt till offentligt biträde är i linje med ett rättighets- baserat synsätt och att det skulle stärka barnrättsperspektivet i lagen. Det är även en viktig rättssäkerhetsfråga ur vårdnadshavarnas perspektiv. Utredningen föreslår att barnet eller den unge samt vårdnads- havarna eller föräldrarna, ska ha rätt till offentligt biträde vid över- klagande av beslut om begränsning av umgänget samt vid beslut om att barnets eller den unges vistelseort inte ska röjas för föräldrar eller vårdnadshavare. Eftersom det föreligger motstridiga intressen i dessa mål ska två biträden utses – ett åt barnet och ett åt föräldrarna. 10.4.4Särskilda lämplighetskrav på det offentliga biträdet Utredningens förslag: Det ska ställas särskilda lämplighetskrav på offentligt biträde för barn och unga i mål enligt den nya LVU. Endast den som på grund av sina kunskaper och erfaren- heter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för upp- draget ska få förordnas som offentligt biträde för barn och unga. Som framgått tidigare i detta kapitel finns det i nuvarande LVU inte några särskilda krav på lämplighet eller särskild barnkompetens hos den som förordnas som offentligt biträde i LVU-mål. Det kan jämföras med de krav som ställs på en särskild företrädare för barn som utses när en vårdnadshavare kan misstänkas för vissa brott mot barnet. Enligt 5 § lagen om särskild företrädare för barn får, till särskild företrädare för barn, endast den förordnas som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt lämplig för uppdraget. I förarbetena motiveras detta med att för att få representera denna specifika grupp av barn krävs stor förmåga att sätta sig in i barnets situation, att kommunicera med barnet och vinna dess förtroende.112 Enligt utredningen är dessa egenskaper även viktiga när man ska representera barn och unga i mål om tvångsvård. Enligt Riktlinjer från för ett barnvänligt rättsväsende bör juridiska biträden som företräder barn, ha utbildning i och kunskaper om barns rättigheter och där- med relaterade frågor samt kunna kommunicera med barn på deras nivå av förståelse.113 Även i barnrättskommitténs allmänna kom- mentar till artikel 12, understryks vikten av att företrädaren måste ha tillräcklig kunskap om och förståelse för olika aspekter av beslutsprocessen och erfarenhet av att arbeta med barn.114 I syfte att förbättra barnets förutsättningar att få sina rättigheter tillgodosedda föreslår utredningen att den nya LVU kompletteras med särskilda krav på den som ska förordnas till offentligt biträde för barn i dessa ärenden och mål. Endast den som på grund av sina kunskaper och erfarenheter samt personliga egenskaper är särskilt 1998/99:133 s. 33 f. 113Europarådet (2013) s. 26. 114BO (2014b). lämplig för uppdraget ska få förordnas som offentligt biträde för barn och unga. Med kunskaper avses kunskap om barns utveckling och vilka behov och rättigheter barn har. Utredningen vill understryka vikten av att utbildningsanordnare, däribland , erbjuder fortbildningskurser för advokater som vill åta sig uppdrag som offentligt biträde för barn och unga. Med personliga egenskaper menas intresse och förmåga att bemöta barnen och de unga. Den som förordnas som offentligt biträde måste kunna sätta sig in i barnets situation, ha förmåga att prata med barnet och förklara på ett för barnet begripligt sätt vad det är som händer och varför. Företrädesvis bör personer som har erfarenhet av uppdrag som offentligt biträde för barn och unga och som har utfört de uppdragen på ett tillfredsställande sätt anlitas för uppdraget. 10.4.5Det offentliga biträdets uppdrag ska tydliggöras Utredningens förslag: Det offentliga biträdets uppgifter ska regleras i den nya LVU. Ett offentligt biträde för barn eller unga ska ta till vara barnets eller den unges rätt i målet eller ärendet samt lämna stöd och hjälp till barnet eller den unge. Biträdet ska, om det inte är uppenbart obehövligt, träffa barnet och lämna den information som är lämplig och som kan antas vara av betydelse för barnet eller den unge. Biträdet ska, om det är möjligt och lämpligt, se till att barnets eller den unges inställning klarläggs och redovisas för rätten. Som redovisats ovan finns det inte några bestämmelser i om vilka uppgifter och befogenheter som det offentliga biträdet och ställföreträdaren har. Av den allmänna regleringen i 6 § lagen om offentligt biträde, följer att biträdet får besluta om utredning som är skäligen påkallad för att tillvarata huvudmannens rätt, om utred- ningen inte kan erhållas genom den domstol eller myndighet som handlägger målet eller ärendet. Vid utredningens kontakter med yrkesverksamma inom social- tjänsten har det framkommit att det förekommer att offentliga ombud inte träffar de barn och unga som de ska företräda före den muntliga förhandlingen. Enligt uppgift från offentliga ombud förekommer det också att domstolen inte godtar kostnader för personliga sammanträffanden med barnet eller den unge. Enligt utredningens uppfattning måste det, oavsett barnets ålder, vara ett självklart krav att den person som ska företräda barnet eller den unge träffar honom eller henne före den muntliga förhandlingen. Det är en förutsättning för att biträdet ska kunna skapa sig en egen bild och uppfattning om barnets eller den unges situation. Det är också en förutsättning för att barnet ska ges rimliga förutsättningar att få vara delaktig i processen bl.a. att få information på ett begripligt sätt och få möjlighet att ställa frågor och framföra sina åsikter. För att stärka barns rätt och öka rättssäkerheten anser utred- ningen att det behöver regleras i den nya LVU vilka uppgifter som ingår i ett uppdrag som offentligt biträde för barn och unga i mål och ärenden enligt LVU. Ett offentligt biträde för barn eller unga ska ta till vara barnets eller den unges rätt i målet eller ärendet samt lämna stöd och hjälp till barnet eller den unge. Det innebär att han eller hon ska bevaka att nödvändig utredning angående barnets person, t.ex. utlåtanden från barnpsykologer eller annan expertis, inhämtas. I egenskap av ställföreträdare för barnet ska han eller hon också bevaka barnets rätt att överklaga beslut som gäller barnet. Biträdet ska vidare, om det inte är uppenbart obehövligt, träffa barnet och lämna barnet eller den unge den information i saken som är lämplig och som kan antas vara av betydelse för barnet eller den unge. I informationsansvaret ligger ett ansvar för att barnet görs delaktig i processen. Huvudregeln ska vara att det offentliga biträdet, oavsett barnets ålder, ska träffa barnet personligen. I vissa undantagsfall kan det dock räcka med att det offentliga biträdet och barnet eller den unge kommunicerar muntligt via telefon. Så kan t.ex. vara fallet om ärendet gäller överklagande av en vidtagen skyddsåtgärd eller om det offentliga biträdet genom tidigare kontakter har en god kännedom om barnet eller den unge. Biträdet ska även, om det är möjligt och lämpligt, se till att barnets eller den unges inställning klarläggs. Barnets inställning ska redovisas för rätten. Om barnet har uttryckt en uppfattning ska ställföreträdaren således vara skyldig att redovisa barnets inställ- ning för rätten. Om ställföreträdaren har en annan uppfattning om vad som är bäst för barnet ska han eller hon framföra denna och motivera sin bedömning för rätten. 10.4.6Domarnas kunskaper om barn behöver stärkas Utredningens bedömning: Kunskapen om barn, barns behov och vilka rättigheter barn har, behöver stärkas i domstolarna. Det förutsätter att de jurister som handlägger mål om tvångsvård för barn och unga är specialiserade i den meningen att de ha särskild inriktning och utbildning samt intresse för den särskilda måltypen. Utredningen anser att det finns behov av att erbjuder domarna utbildning för att bedöma bl.a. barnets bästa och vilken tyngd ett barns utsagor ska ges utifrån ålder och mognad. Som redovisats ovan finns inga krav på att de domare som hand- lägger LVU-mål ska besitta några särskilda kunskaper om barn, barns behov och rättigheter. Det innebär att det är upp till varje förvaltningsdomstol att bestämma om det ska finnas några speciali- serade avdelningar eller om vissa mål och ärenden ska till vissa domare. är det enda land i som saknar särskild sakkunskap om barn i första rättsliga instans. Enligt utredningen behöver kunskapen om barn, barns behov och vilka rättigheter barn har stärkas i domstolarna. Utred- ningen anser att det förutsätter att de jurister som handlägger mål om tvångsvård för barn och unga är specialiserade i den meningen att de har särskild inriktning och utbildning samt intresse för den särskilda måltypen. Mot bakgrund av att Utred- ningen om fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen har bedömt att domarna i allmän förvaltningsdomstol i fortsätt- ningen väsentligen bör vara generalister anser utredningen att det inte är möjligt att föreslå en särskild reglering i detta avseende i den nya LVU. Däremot vill utredningen betona att ett av syftena med förvaltningsrättsreform var att ge domstolarna ökade möjligheter till specialisering. Utredningen bedömer att domstolarnas förmåga att hantera dessa mål ur ett barnperspektiv skulle öka avsevärt om domarna besatt mer specialiserad kunskap. Utredningens bedömning är att det krävs särskild utbildning, erfarenhet och intresse för denna mycket komplexa måltyp. Som redogjorts för inledningsvis ska, enligt riktlinjer från , alla yrkesverksamma som arbetar med eller för barn få nödvändig tvärvetenskaplig utbildning i barns rättigheter och behov i olika åldersgrupper, samt i förfaranden anpassade efter dessa. Yrkesverksamma som kommer i kontakt med barn bör också utbildas i att kommunicera med barn i alla åldrar och utvecklingsstadier, samt med barn i särskilt utsatta situationer. har rekommenderat att alla yrkes- grupper som arbetar med barn ska utbildas. har huvudansvaret för all kompetensutveckling som riktar sig till ord- inarie domare och som avser domarens juridiska kompetens. Dom- stolsakademins utbildningar är inte obligatoriska utan det är enbart ett erbjudande om vidareutbildning. erbjuds fyra kurser som har anknytning till LVU: Barnet i rättsprocessen, Grundkurs i tvångsmål, Fördjupningskurs i LVU och Heders- problematik. Enligt barnrättskommitténs allmänna kommentar till artikel 3 ska beslutsfattaren förklara hur hänsynen till barnets bästa har tagits i beslutet, dvs. vad som har ansetts vara för barnets bästa, vilka kriterier detta grundas på, samt hur barnets intressen har vägts mot andra hänsynstaganden.115 Utredningen vill därför särskilt understryka behovet av utbildning för att bedöma barnets bästa och vilken tyngd ett barns utsagor ska ges utifrån ålder och mog- nad. har i uppdrag att ta fram en vägledning gällande innebörden av begreppen ålder och mognad vid bedömningar av barns utsagor. 115 BO (2014c). 10.4.7Domstolen ska vid behov höra sakkunnig Utredningens bedömning: Det är angeläget att barnet eller den unge får sitt behov av vård allsidigt belyst och korrekt bedömt, t.ex. av expert inom barn- och ungdomspsykiatri eller barn- medicin. Sakkunskap kan även behövas i en specifik fråga, t.ex. hedersrelaterat våld och förtryck. Utredningens förslag: Det ska regleras i den nya LVU att för- valtningsrätten, vid behov, ska höra lämplig sakkunnig vid muntlig förhandling. Som redovisats ovan förhåller sig domstolen passiv i fråga om att begära in ytterligare utredning, t.ex. i form av sakkun- nigutlåtanden i samband med den muntliga förhandlingen. Åbero- panden om att experter ska höras är även ovanliga från vårdnads- havare och barn trots att dessa företräds av offentliga biträden som ska ge den enskilde det stöd som behövs för att utredningen ska bli så fullständig som möjligt. Utredningen har erfarit att det ibland beror på att sakkunniga inom det offentliga, t.ex. hälso- och sjuk- vårdspersonal inom barn- och ungdomspsykiatrin, endast yttrar sig på rättens initiativ. Utifrån perspektivet att LVU är en social skyddslag för barn och unga får det inte förekomma att en domstol skiljer ett LVU- mål ifrån sig utan att på ett fullgott underlag ha prövat frågan om barnets vårdbehov. Även om utgångspunkten i LVU-mål är att det primära ansvaret för utredningen ligger på parterna anser utred- ningen att domstolen i högre grad på eget initiativ ska begära in ytterligare utredning om underlaget behöver kompletteras. Dom- stolarna bör i högre grad inhämta expertkunskap för att kunna bedöma ett barns behov eller de risker som en viss miljö kan inne- bära. Utredningen föreslår därför att det införs en bestämmelse i den nya LVU som stadgar att förvaltningsrätten, om det behövs, ska höra lämplig sakkunnig vid muntlig förhandling. Ett sådant sakkunnigförordnande kan t.ex. gälla expertkunskap om barnpsykologi, barnpsykiatri, barnhabilitering eller barnmedi- cin. Det kan också handla om kompetens inom hedersrelaterat våld och förtryck eller kunskap om hur utvecklingsstörning eller andra kognitiva svårigheter påverkar föräldraförmågan. sammanhanget understryka vikten av att de experter som hörs som sakkunniga är objektiva och inte går längre i sina slutsatser än vad det aktuella kunskapsläget tillåter. Det är givetvis viktigt att expert- kunskap inte förmedlas på ett sätt som gör att den uppfattas som säkrare än den är. 10.4.8Barns och ungas medverkan i domstolen behöver uppmärksammas Utredningens bedömning: Barns och ungas medverkan i den muntliga förhandlingen i domstolen måste bedömas i varje enskilt fall utifrån barnets bästa. Domstolarna behöver dock göra sig mer tillgängliga för barn så att även yngre barn kan ges en möjlighet att vara med under den muntliga förhandlingen under trygga former. Som redovisats tidigare i detta kapitel är huvudregeln att barn representeras av vuxna i domstolen i stället för att själva medverka. Det bygger på att det ansetts att barns medverkan under domstolsförhandlingen kan innebära stora psykiska påfrestningar för barnet och att barn ofta känner stort obehag och rädsla inför att höras i domstolen. I stället hörs barnen i utredning som sedan redovisas för domstolen. Även barnets ställföreträdare ska samtala med barnet och är skyldig att framföra barnets åsikter. Domstolens beslutsunderlag utgörs således ofta av andrahandsuppgifter. Att få fram barnets tankar och synpunkter genom ställföre- trädare är en väsentlig beståndsdel i barnets delaktighet men en annan väsentlig del är barnets närvaro. Både som ett mål i sig men också för att främja barnets rättssäkerhet, integritetsskydd och autonomi. har visat att domstolarna tar hänsyn till uppgifter från barnen i större utsträckning då barnet uttalar sig muntligt. Genom barnets personliga närvaro ges rätten också möjlighet att utföra den mognadsprövning som ska bestämma barnets autonomi. Utredningen anser inte att det är lämpligt att i lagen ytterligare betona barns och ungas medverkan i domstolen. Barns och ungas medverkan måste alltid bedömas i varje enskilt fall utifrån barnets För att kunna bedöma detta är naturligtvis barnets inställ- ning av stor betydelse och barnets uppfattning måste väga mycket tungt. Barn och unga som utsatts för hedersrelaterat våld och för- tryck kan t.ex. vid en muntlig förhandling utsättas för påtryck- ningar som gör att hon eller han inte vågar hålla fast vid sin berät- telse. Däremot behöver domstolarna göra sig mer tillgängliga för barn så att även yngre barn kan ges en möjlighet att vara med under den muntliga förhandlingen under trygga former. I enlighet med barnrättskommitténs allmänna kommentar till artikel 3 måste det utvecklas särskilda former för att höra barn inför domstol. Barn måste få barnanpassad information, och tillräckligt stöd för att få tala i egen sak.116 Enligt ministerkommittés riktlinjer om ett barnvänligt rättsväsende, ska alla yrkesverksamma som kommer i kontakt med barn utbildas i att kommunicera med barn i alla åldrar och utvecklingsstadier samt med barn i särskilt utsatta situationer.117 Enligt utredningen behöver domstolarna även utforma den fysiska miljön så att den känns trygg och barnvänlig. Det kan t.ex. handla om att barnet inte hörs i en öppen domstolsförhandling utan under mer förtroliga omständigheter, t.ex. via videolänk. Det kan också handla om att det ska finnas separata väntrum för barn och föräldrar. 116BO (2014c). 117Europarådet (2013) s. 22. 11Placering enligt SoL utan vårdnadshavarens samtycke Utredningen ska vid översynen av LVU bl.a. belysa och analysera hur lagstiftningen tydligare kan utgå från barns och ungas rättig- heter och hur barn och unga i större utsträckning kan komma till tals. Frågor som syftar till att stärka barns rätt och rättssäkerhet behandlas utifrån olika aspekter i detta betänkande. Detta kapitel rör äldre barns möjligheter att få vård utanför det egna hemmet utan vårdnadshavarens samtycke. 11.2Ungdomar i en utsatt livssituation I sitt delbetänkande har utredningen lyft fram en grupp av ungdomar som lever i en konfliktfylld eller på annat sätt otillfredsställande hem- situation men som inte har utvecklat sådana beteendeproblem som motiverar en placering i HVB. Dessa ungdomar har svårt att få adekvat hjälp från , dels på grund av de rättsliga förut- sättningarna, dels på grund av att adekvata placeringsformer saknas.1 De kan återfinnas i den grupp som brukar benämnas barn och unga som rymmer eller kastas ut hemifrån och som har uppmärk- sammats i forskning och av barnrättsorganisationer eftersom de lever i en utsatt livssituation. Ungdomar som tidigt bryter upp hemifrån, innan de har avslutat gymnasiet, pekas i internationell och svensk forskning ut som en sårbar grupp i samhället. På uppdrag av har 1 SOU 2014:3 s. 261. Placering enligt SoL utan vårdnadshavarens samtycke forskarna i en artikel2 beskrivit några sådana grupper. De diskuterar inledningsvis situationen för utsatta ungdomar i förhållande till övergångsfasen från ung till vuxen. Perioden mellan att vara ungdom och vuxen har förlängts vilket påverkar ungdomar som bryter upp hemifrån innan de kan klara sig själva. Den förlängda ungdomstiden medför ett ökat beroende för unga av det stöd föräldrar kan ge, både känslomässigt och materiellt. I artikeln lyfts två ungdomsgrupper fram, dels ungdomar som rymmer eller kastas ut hemifrån, dels ungdomar som lämnar familjehem och HVB för ett självständigt boende.3 Grupperna är delvis över- lappande. Den del av forskningen som särskilt rör samhällsvårdade ungdomars väg ut i vuxenlivet redovisas i kapitel 18. I sammanhanget kan nämnas att har rekommenderat att säkerställa att barn som rymmer eller tvingas hemifrån har tillgång till hjälp och får det stöd de behöver.4 11.2.1Barn som tidigt bryter upp hemifrån I en studie,5 som gick under namnet Tillfälligt uppbrott, under- söktes hur vanligt förekommande det var med uppbrott hemifrån i en normalpopulation av drygt 3 000 ungdomar i årskurs två vid 18 gymnasieskolor i olika delar av landet. Kriteriet för att ansetts ha rymt eller kastats ut hemifrån var att barnet hade tillbringat borta från hemmet utan föräldrarnas tillstånd eller tvingats av sina föräldrar att lämna hemmet. Av undersökningen framgick att av gymnasieungdomarna hade varit med om ett eller flera uppbrott från familjen för . Nästan hälften av ungdomarna var vid uppbrottet och majoriteten var flickor. Majoriteten av de som hade erfarenhet av uppbrott hade varit med om fler än ett uppbrott hemifrån. av dessa hade varit med om fyra eller fem uppbrott. Bland ungdomar som var placerade i familjehem eller HVB var det som hade rymt eller kastats ut hemifrån. 2Höjer I & (2009). s. 41 ff. och s. 54. 4BO (2009) Concluding Observations punkt 35 a. 5Högdin S & (2009). Placering enligt SoL utan vårdnadshavarens samtycke En majoritet av de ungdomar som bröt upp hemifrån, enligt studien, gjorde det på grund av att de upplevde konflikter i hem- miljön. Mer än hälften av ungdomarna hade blivit utstötta eller flytt från hemmet på grund av fysisk eller psykisk misshandel, att de inte var accepterade för sitt sätt att leva eller sin sexuella läggning, inte tilläts ha ett förhållande med det motsatta könet etc. av ungdomarna uppgav att de sovit utomhus eller hos en tillfällig vän. Ungdomar med utländsk bakgrund uppgav att de kände sig ensamma och rädda i högre utsträckning än svenska ungdomar i samband med uppbrott hemifrån. av ungdomarna hade varit i kontakt med minst en professionell hjälpare under uppbrottet. 11.2.2Familjeperspektivet kan vara ett hinder för hjälp Forskning visar att många ungdomar är utstötta och flyr hemifrån på grund av våld, förtryck och begränsningar av olika slag, men att det familjeorienterade perspektivet i gör att dessa ungdomars hjälpbehov inte tillgodoses. mål att ”jobba hem” ungdomar står ofta i motsatsställning till de behov som ungdomarna ger uttryck för: att få hjälp med att bryta upp hemifrån, få bidrag till försörjningen, hjälp med bostad och stöd för egen del.6 I studien intervjuades också 16 skolkuratorer om sitt arbete med ungdomar som bryter upp hemifrån. De bekräftade bilden av att prioriterar ett familjeinriktat synsätt på bekostnad av ett ungdomsperspektiv i arbetet med denna grupp av ungdomar.7 Det är också något som barnrättsorganisa- tioner framför, se följande avsnitt. och förordar utifrån sin forskning systematiska stödprogram för både ungdomar som lämnar vården och ungdomar som tidigt bryter upp från sin familj. måste också se på dessa ungdomar som kompetenta aktörer och erkänna, upp- märksamma och använda den kunskap som ungdomarna har om sin situation.8 6Höjer I & (2009) och (2002). 7Högdin S & (2009). 8Höjer I & (2009) s. 70. Placering enligt SoL utan vårdnadshavarens samtycke 11.2.3Gruppen har uppmärksammats av barnrättsorganisationer Vid utredningens möte med organisationer som på olika sätt företräder barn och unga lyftes gruppen ”hemlösa ungdomar” fram som en grupp som inte skyddas av dagens lagstiftning.9 Den studie som har beskrivits genomfördes på uppdrag av . Av rapporten drog organisationen slutsatsen att det förebyggande stödet i kommunerna behöver förbättras och nya arbetsformer utvecklas för att nå ungdomar i utsatta situationer. Kartläggningen visade, enligt att barnets bästa inte alltid sätts i främsta rummet. insatser har nämligen ofta som mål att barn som lämnar hemmet ska förmås att återvända dit, även om det uppenbart inte är det bästa för barnet. Det bör därför utredas hur man kan stärka barnrättsperspektivet i social- tjänstens arbete. anser också att flera olika boende- lösningar behöver finnas och en utredning bör genomföras om hur ungdomar mellan som tvingas bryta upp hemifrån ska kunna studera på gymnasiet.10 genomförde en kompletterande kvalitativ studie, baserad på nio intervjuer med ungdomar som har erfarenhet av tidiga uppbrott från sina familjer. För samtliga ung- domar som intervjuats gäller, enligt , att samhällets stöd kunde ha varit mycket bättre. I rapporten föreslår att regeringen ska ge en myndighet i uppdrag att göra årliga kartläggningar av förekomsten av tidiga uppbrott hemifrån.