sou · H3B377 · 2015-09-04 00:00:00 — De betalningsanmärkningar som ansökningar om betalningsföreläggande ger upphov till ger således i många fall en korrekt bild av hur näringsidkarna hanterar sina skulder. Om de företag som ligger efter med sina betalningar kan und- vika betalningsanmärkningar genom att prioritera de skulder som riskerar att leda till utslag kan dessa företag fortsätta att få krediter trots att de inte är kreditvärdiga. Ett generellt förbud mot att i kreditupplysning ta med uppgifter om andra betalningsförsummelser än sådana som fastställts på föreskrivet sätt skulle därmed kunna leda till ökade kreditförluster för näringslivet. I förlängningen skulle det också leda till en generell ökning av kostnaderna för krediter, efter- som kreditgivarna måste kompensera sig för den ökade risken för kreditförluster. För att förebygga en sådan utveckling kan man visserligen överväga att alltjämt tillåta andra uppgifter om betal- ningsförsummelser än uppgift om att ansökan har gjorts, trots att uppgifterna inte har fastställts genom myndighetsbeslut i någon form. Sådana uppgifter kan vara t.ex. kreditupplysningsföretagets analys av det omfrågade företagets betalningshistorik och en sam- lad bedömning av antalet inkassokrav riktade mot företaget. Sådana uppgifter används och kan ge en mer nyanserad bild av företagets kreditvärdighet än enbart en uppgift om att en ansökan om betalningsföreläggande har gjorts mot företaget. Om kredit- upplysningarna inte längre får innehålla uppgifter om att ansökan om betalningsföreläggande har gjorts kan uppgifter om inkassokrav och liknande dock komma att tillmätas större betydelse. Det skulle i sin tur kunna leda till att företagen inte bara skulle skärpa sin betalningsdisciplin generellt utan också att de skulle göra fler betal- ningar som inte motsvarades av någon skuld, för att undvika redan en betalningspåminnelse eller ett inkassokrav. Det finns alltså en risk att den rädsla som finns för betalningsanmärkningar på grund av ansökningar om betalningsföreläggande kan komma att Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … ersättas av en ökad rädsla för betalningspåminnelser och inkasso- krav. En sådan utveckling vore inte önskvärd. Sammantaget gör utredningen den bedömningen att nackdelarna med att införa ytterligare generella begränsningar av vilka uppgifter om betalningsförsummelser som får tas med i kreditupplysningar för näringsidkare överväger de fördelar som kan vinnas därmed. Utredningen lämnar därför inte något sådant förslag. 9.5.3Det bör inte göras några ingripande förändringar i handläggningen i den summariska processen Utredningens bedömning: Den summariska processen bör inte stramas upp i syfte att renodla den från tvistiga fordringar och möjliggöra ett snabbare rättelseförfarande. De regler som skulle krävas för att åstadkomma ett sådant resultat skulle kunna missbrukas av de gäldenärer som inte vill betala sina skul- der eller som vill tilltvinga sig längre kredittid. Den summariska processen skulle därmed inte längre erbjuda samma effektiva indrivning av fordringar som den gör . De negativa effekter som dessa regler skulle kunna få för näringslivet i stort uppvägs inte av den betydelse som reglerna skulle kunna ha för att mot- verka fakturabedrägeri riktade mot företagen. Några sådana regler föreslås därför inte. Skälen för utredningens bedömning och förslag En möjlig lösning för att åstadkomma ett snabbare rättelseförfarande hos Den summariska processen hos är inte avsedd för tvistiga fordringar. Har den som kravet riktats mot bestritt betalningsskyldighet ska den som påstår sig ha en fordran inte ansöka om betalningsföreläggande hos Kronofogdemyndig- heten utan i stället ansöka om stämning i tingsrätt. Det anses också strida mot god inkassosed att ansöka om betalningsföreläggande avseende en fordran som har bestritts. Svaranden kan emellertid inte hindra att en ansökan görs trots att han eller hon redan har bestritt kravet. Är svaranden en juridisk person leder ansökan dess- Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … utom till en betalningsanmärkning hos kreditupplysningsföretagen. Den tidigare nämnda branschöverenskommelsen mellan kreditupp- lysningsföretagen medför visserligen att uppgifter om att ansökan har gjorts inte registreras när sökanden är ett företag som finns med på Svensk Handels varningslista. Det dröjer emellertid alltid innan nya aktörer registreras på listan. Det som återstår för svaranden i de fall ansökan har lett till en betalningsanmärkning är att ansöka om rättelse hos på den grunden att uppgiften om att ansökan har gjorts är missvisande i fråga om svarandens vilja eller förmåga att uppfylla sina ekono- miska förpliktelser. Rättelse kan emellertid inte beviljas förrän målet om betalningsföreläggande har avslutats. Normalt sett inne- bär det att rättelse kan ske . Ett sätt att minimera den skada som ansökningar grundade på obefogade anspråk på detta sätt kan förorsaka juridiska personer skulle kunna vara att förkorta handläggningstiden i rättelseären- dena. Det skulle dock förutsätta att också handläggningstiden i mål om betalningsföreläggande kunde kortas ned, eftersom en rättelse inte kan ske så länge målet fortfarande handläggs. Lagtekniskt skulle ett snabbare rättelseförfarande kunna åstadkommas genom ändringar dels i lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning och dels i lagen (2001:184) om behandling av upp- gifter i verksamhet. Lagen om betal- ningsföreläggande skulle ändras så att det uttryckligen framgick att ansökan om betalningsföreläggande inte fick göras om det stod klart att fordringen var tvistig samt genom att det infördes en bestämmelse enligt vilken ansökan genast skulle avslås om svaran- den visade att fordringen hade bestritts innan ansökan gjorts. Dessa ändringar skulle kombineras med en ändring i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i verksamhet på så sätt att det infördes en skyldighet för att även utan begäran av den registrerade rätta, blockera eller utplåna bl.a. missvisande uppgifter som hade registrerats till följd av en ansökan om betalningsföreläggande som därefter hade avslagits. Handläggningen i målet om betalningsföreläggande skulle gå till så att svaranden gavs en möjlighet att i samband med sitt bestri- dande av ansökan om betalningsföreläggande också invända att fordran hade bestritts redan innan ansökan gjordes samt att komma Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … in med bevisning för det. Eftersom den summariska processen är uteslutande skriftlig skulle svaranden endast tillåtas åberopa skrift- lig bevisning. Som exempel på sådan bevisning som svaranden skulle kunna åberopa kan nämnas faxkvitto, en kopia av ett avsänt e-postmeddelande eller ett kvitto på ett inlämnat rekommenderat brev. Det skulle vara nödvändigt att kräva att svaranden kunde styrka när bestridandet hade skickats och att det hade skickats till den postadress, den e-postadress eller det faxnummer som den som ansökt om betalningsföreläggande hade uppgett i fakturan eller kravbrevet. Det skulle däremot inte vara nödvändigt att föreskriva att denne skulle ha tagit del av bestridandet. Därmed skulle inte heller finnas något behov av att inhämta sökandens synpunkter på svarandens invändning om att bestridande skett och den bevisning som svaranden har åberopat. bedömning av om det kunde anses visat att fordringen bestritts innan ansökan om betalningsföreläggande gjordes skulle alltså grundas enbart på vad svaranden hade anfört och på den bevisning som denne gett in och åberopat. För den som ansökt om betalningsföreläggande skulle konsekvensen av att ansökan avslås bli att denne inte skulle kunna begära överlämning av målet till tingsrätten. I stället skulle denne vara hänvisad till att ansöka om stämning. Förutom det mer- arbete det skulle innebära skulle denne också bli tvungen att betala full ansökningskostnad i tingsrätten. Beslut om rättelse skulle grundas på samma omständigheter och bevis som beslutet om avslag av ansökan om betalningsförelägg- ande. Skulle svaranden inte förmå styrka att bestridande skett skulle handläggningen av målet fortsätta på samma sätt som gäller. Det skulle innebära att målet antingen skulle skrivas av eller överlämnas till tingsrätt på sökandens begäran. Svaranden skulle i dessa fall ha samma möjligheter till rättelse som . Rättelse på den grunden att ansökan om betalningsföreläggande avser en ford- ran som har sin grund i fakturabedrägeri men som inte bestritts innan ansökan gjordes skulle också få göras på samma sätt som . Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … Ändringar i den summariska processen skulle få negativa följdverkningar som inte uppvägs av fördelarna Den lösning som redogörs för ovan skulle troligtvis leda till att fler företag skulle våga bestrida ogrundade krav, eftersom de därigenom skulle ges en möjlighet att minska effekterna av en ansökan om betalningsföreläggande om en sådan trots allt görs. För fysiska personer skulle ändringarna emellertid inte göra någon skillnad i det avseendet, eftersom en uppgift om att ansökan om betalnings- föreläggande har gjorts inte heller med nuvarande regler leder till någon betalningsanmärkning för deras del. Den summariska pro- cessen skulle också renodlas eftersom tvistiga fordringar i mindre utsträckning skulle leda till ansökan om betalningsföreläggande. Ändringarna skulle emellertid också få negativa konsekvenser. För fordringsägarna skulle ändringarna leda till att de i stället skulle bli tvungna att ansöka om stämning i tingsrätt i de fall fordringen var tvistig. Det är i sig en rimlig ordning, eftersom det anses vara till tingsrätten och inte till den som vill kräva betalt enligt en tvistig fordran ska vända sig. Det är emellertid troligt att även antalet ogrundade bestridanden skulle öka med en sådan ordning. Att ansöka om stämning kräver en något större arbetsinsats och är förenat med en högre ansökningsavgift än att ansöka om betalningsföreläggande. Handläggningen i tingsrätt tar i regel också och resulterar endast i en exekutionstitel. Vill fordringsägaren få exekutionstiteln verkställd måste denne också vända sig till . Dessa omständig- heter gör att det är rimligt att förvänta sig att även fordringsägare som har ett välgrundat anspråk i många fall kommer att avstå från att driva in tvistiga fordringar. Därmed finns också en risk att en del gäldenärer kan komma att bestrida fordringar mot bättre vet- ande, i förhoppningen att fordringsägaren väljer att inte gå vidare med kravet. För företag kan också möjligheten att förlänga före- tagets kredit utan att riskera att drabbas av en betalningsanmärk- ning utgöra ett incitament för missbruk av reglerna. I viss mån motverkas riskerna för missbruk av att det förutsätter en viss akti- vitet hos gäldenären, som måste bestrida fordringen redan innan ansökan görs. Dessutom riskerar den som försöker utnyttja syste- met på detta sätt att bli tvungen att betala motpartens rättegångs- kostnader om fordringsägaren vänder sig till tingsrätt med kravet. Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … Det går emellertid inte att bortse ifrån att en del gäldenärer kan vara beredda att riskera en rättegång genom att kategoriskt bestrida alla betalningskrav i förhoppningen att borgenären inte går vidare med dem. I dessa fall skulle ändringarna innebära att fordrings- ägarna fråntogs ett effektivt och billigt sätt att driva in sina ford- ringar. För skulle ändringarna dessutom inne- bära att den summariska processen skulle tyngas av materiella pröv- ningar i högre utsträckning än . Visserligen skulle den materi- ella prövningen inte vara mer omfattande i dessa fall än den som myndigheten gör i rättelseärendena. Rättelseärendena skulle emellertid bli betydligt fler. Antalet mål i tingsrätt skulle också öka, även om handläggningen i många fall skulle vara okom- plicerad. Ändringarna skulle följaktligen leda till fördelar för en relativt liten grupp, nämligen de företag som drabbas av ansökningar om betalningsföreläggande utan att det föreligger någon skuld. skulle ändringarna riskera att leda till nackdelar för en betydligt större grupp, nämligen de fordringsägare som har ett berättigat krav men som till följd av taktiska bestridanden skulle tvingas vidta mer tidsödande och kostnadskrävande rättsliga åtgär- der för att driva in fordringarna. Ändringarna riskerar dessutom att leda till ökade kostnader för rättsväsendet. Sammantaget bedömer utredningen därför att det inte är motiverat att föreslå ändringar av de slag som har diskuterats. 9.5.4Det bör inte införas något krav på förskottsbetalning av ansökningsavgiften hos Utredningens bedömning: Ett krav på förskottsbetalning av ansökningsavgiften kan förväntas få begränsad effekt. kan kostnaderna för att ställa om till förskottsbetalning förvän- tas bli höga. Det bör därför inte införas något krav på förskotts- betalning. Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … Skälen för utredningens bedömning Avgiften för en ansökan om betalningsföreläggande behöver inte betalas förrän i efterhand. kan därmed ansöka om betalningsföreläggande utan att ha för avsikt att betala någon ansökningsavgift. Mot bakgrund av de uppgifter som Kronofogde- myndigheten har lämnat framstår det emellertid inte som vanligt att systemet utnyttjas på det sättet. Nästan alla fakturor avseende ansökningsavgift betalas. har också möjlig- het att besluta om förskottsbetalning om sökanden har misskött betalningen av ansökningsavgiften eller om det finns sär- skilda skäl, t.ex. då ansökningen kommer från ett annat land eller då det på grund av ansökningarnas utformning eller omfattning kan misstänkas att det rör sig om ett försök till bedrägeri. Det nuvarande systemet med fakturering av ansökningsavgift- erna har, enligt uppgift från , den fördelen att det är lättare att härleda ett inbetalt belopp till rätt sökande, eftersom beloppet betalas med angivande av de referensuppgifter som har angett på fakturan. För de större ingivarna, t.ex. inkassoföretagen, kan det också vara en fördel att kunna göra större periodiska inbetalningar av avgifter, även i de fall ansökningarna görs i spridda skurar. Många av de större ingivarna är också certifierade och har därmed möjlighet att bl.a. ta emot elektroniska fakturor från . En nackdel med det nuvarande systemet är att det förutsätter en ständig upp- datering av spärrlistan över de sökande som har misskött betal- ningen av ansökningsavgiften. Systemet fångar inte heller upp nya aktörer som inte har misskött sig. föreligger en skyldighet att betala ansökningsavgift oavsett om ansökan leder fram till att företaget får betalt eller inte. En ändring till förskottsbetalning skulle visserligen kunna minska risken för att oseriösa företag missbrukar den sum- processen eftersom de i sådana fall skulle tvingas ligga ute med ansökningskostnaden utan att kunna räkna med att svaranden kommer att betala. Eftersom det mesta talar för att det endast är ett fåtal av dem som ägnar sig åt fakturabedrägeri som ansöker om betalningsföreläggande och de flesta dessutom betalar ansöknings- avgiften kan en ändring av reglerna dock inte förväntas påverka beteendet hos fler än ett fåtal. För att ställa om till förskottsbetal- Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … ning skulle dessutom krävas att utrusta- des med ett IT-stöd för att kunna matcha inbetalningar med ansök- ningar. Kostnaden för det är svår att beräkna men framstår som omotiverad i förhållande till de marginella positiva effekter som en ändring kan väntas medföra. Utredningen lämnar därför inte något sådant förslag. 9.5.5Snabbare rättelser hos kreditupplysningsföretagen bör i första hand åstadkommas genom egenåtgärder Utredningens bedömning: De drabbade kan åstadkomma snabbare rättelser genom att vända sig direkt till kreditupplys- ningsföretagen. För att den drabbade inte ska behöva söka rätt- else hos varje kreditupplysningsföretag bör rättelseförfarandet synkroniseras. Det är dock att föredra att kreditupplysnings- företagen på frivillig väg upprättar ett system för ett samlat rättelseförfarande. Utredningen föreslår därför inte någon ut- vidgning av den lagstadgade skyldigheten för kreditupplysnings- företagen att underrätta tredje man när rättelse skett. Skälen för utredningens bedömning Den enskilde kan åstadkomma rättelse av en betalningsanmärkning genom att vända sig direkt till de kreditupplysningsföretag i vars register uppgiften finns. Kreditupplysningsföretagen måste vid misstanke om att en uppgift som behandlats i kreditupplysningsverksamhet är oriktig eller missvisande, eller annars har behandlats i strid med kreditupplys- ningslagen, utan dröjsmål vidta skäliga åtgärder för att utreda för- hållandet. Om misstankarna visar sig stämma måste kreditupp- lysningsföretaget göra en rättelse i sitt register. Dessutom måste kreditupplysningsföretaget underrätta dem som har fått del av uppgiften genom en kredit- upplysning från företaget. Någon skyldighet att underrätta övriga kreditupplysningsföretag om att rättelse skett finns emellertid inte. finns enligt uppgift inte heller något gemensamt system för samordning av rättelser mellan kreditupplysningsföretagen som Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … skulle underlätta vidarebefordran av uppgift om att rättelse skett. Den drabbade måste därför vända sig till vart och ett av kreditupp- lysningsföretagen för att begära rättelse. Denna olägenhet behöver undanröjas. En möjlighet att åstadkomma en förändring skulle kunna vara att i kreditupplysningslagen införa en skyldighet för kreditupplys- ningsföretagen att också underrätta övriga kreditupplysningsföretag när de har gjort en rättelse. En sådan ändring skulle kunna införas i 12 §. Av redan nu gällande regler följer att de kreditupplysnings- företag som på detta sätt skulle få besked om att rättelse skett skulle behöva vidta åtgärder för att utreda om en rättelse behöver göras även i deras register. Någon särskild bestämmelse härom torde därför inte krävas. En skyldighet att vidarebefordra uppgifter om att rättelse sett skulle innebära att det kreditupplysningsföretag som först kontak- tas av den drabbade skulle vara tvunget att avsätta resurser för att underrätta övriga kreditupplysningsföretag utan någon möjlighet till kompensation de kostnader arbetet medför. Det finns således en risk för att vissa kreditupplysningsföretag skulle drabbas hårdare än andra. Skyldigheten att underrätta tredje man skulle emellertid också kunna begränsas till kreditupplysningsföretagens kunder, dvs. de företag som kreditupplysningsföretaget har lämnat ut den missvis- ande uppgiften till, oavsett om utlämnandet skett i form av kredit- upplysning eller i syfte att användas i mottagarens egen kreditupp- lysningsverksamhet. En sådan begränsning skulle dock innebära att den enskilde alltjämt skulle vara tvungen att vända sig till flera kreditupplysningsföretag. Ett synkroniserat rättelseförfarande skulle emellertid också kunna åstadkommas på frivillig väg, genom att kreditupplysnings- företagen upprättar ett gemensamt informationssystem av något slag och träffar en överenskommelse om att synkronisera sina rättel- ser. Med en sådan ordning skulle kreditupplysningsföretagen ges en möjlighet att själva komma överens om hur arbetet med att hand- lägga rättelseärendena ska fördelas och finansieras. Möjligheterna att åstadkomma ett rättvist system skulle således vara större med en frivillig överenskommelse. Kreditupplysningsföretagen har tidigare bidragit till att förbättra situationen för dem som drabbats av fakturabedrägeri genom att på frivillig väg avstå från att registrera Kreditupplysning och summarisk process som påtryckningsmedel … ansökningar som kommer från företag som finns med på Svensk Handels varningslista. Utredningen anser att en frivillig lösning vore att föredra även i detta avseende och föreslår därför inte någon lagändring. Information om möjligheterna att begära rättelse direkt hos kreditupplysningsföretagen lämnas till fysiska personer genom den information som finns i kreditupplysningsföretagens utskick av kreditupplysningskopia till de omfrågade. Företagen behöver emellertid få information på annat sätt eftersom de inte får någon kreditupplysningskopia på samma sätt som privatpersoner. Infor- mationsinsatser för att öka kännedomen om möjligheten att åstad- komma snabbare rättelser genom att vända sig direkt till kreditupp- lysningsföretagen kan förväntas leda till att fler använder sig av den möjligheten. Det kan leda till att kreditupplysningsföretagen måste lägga ned resurser på att utreda fler påståenden om att uppgifterna är missvisande. Kreditupplysningsföretagen kan emellertid vidta åtgärder för att underlätta utredningsarbetet. Vid påstående om att en uppgift om att ansökan om betalningsföreläggande har gjorts är missvisande, därför att det påstådda skuldförhållandet har sin grund i någon form av fakturabedrägeri, kan kreditupplysningsföretagen verka för att den som begär rättelse först polisanmäler förfarandet. Har en polisanmälan gjorts bör det som utgångspunkt utgöra till- räckliga skäl för att anse det visat att uppgiften är missvisande och beslut om rättelse bör kunna tas direkt. Möjligheten till snabbare beslut kan på så sätt utgöra ett incitament för att polisanmäla för- farandena, vilket både skulle underlätta kreditupplysningsföretagens utredningsarbete och öka myndigheternas kännedom om pågående brottsliga förfaranden. Risken för att fler skulle göra sanningslösa polisanmälningar för att därigenom utverka snabbare rättelser mot- verkas av att sådana förfaranden är straffbara som falsk tillvitelse enligt 15 kap. 7 § . för att motverka fakturabedrägeri 10.1Kontroller i olika sammanhang kan motverka fakturabedrägeri har redogjorts för vissa kontroller som kan vara av särskild betydelse i fakturabedrägerisammanhang och som görs inom ramen för myndigheternas specifika tillsynsområden. Så har t.ex. i avsnitt 8 redogjorts för Datainspektionens tillsyn över inkassoverksamheten och tillsyn enligt lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse och i avsnitt 5 redogjorts för Konsument- ombudsmannens tillsyn över att marknadsföring följer marknads- föringslagens bestämmelser. Det finns emellertid även andra, mer generella kontroller som kan ha betydelse för såväl fysiska som juridiska personers möjligheter att obemärkt ägna sig åt faktura- bedrägeri av olika slag. Många av dessa kontroller är sådana som också har betydelse för att motverka ekonomisk brottslighet över- huvudtaget. Det kan t.ex. vara fråga om kontroller i samband med ny- eller ändringsregistrering av bolag och styrelseledamöter, skatte- kontroller, kontroller i samband med upprättande av plus- eller bankgirokonto eller kontroller i samband med transaktioner. Andra kontroller, t.ex. de som kan göras av fakturamottagarna själva, mot- verkar mer specifikt just fakturabedrägeri. I det följande redogörs för ett antal kontroller, riktade mot personer eller transaktioner, som görs och som utredningen bedömer kan ha betydelse för att förhindra eller försvåra utförandet av fakturabedrägeri. Samtliga kontroller förutsätter att det finns registrerade uppgifter att göra kontrollerna mot, varför något också måste sägas om de rättsliga förutsättningarna för behandling och vidareförmedling av uppgifter om enskilda. Kontroller och samverkan för att motverka fakturabedrägeri 10.2Rättsliga förutsättningar för insamling och vidareförmedling av information om enskilda Enligt offentlighetsprincipen, som är en av de grundläggande prin- ciperna för vårt statskick, ska allmänheten och massmedia ha insyn i statens och kommunernas verksamhet. Principen kommer till ut- tryck genom bl.a. rätten att ta del av allmänna handlingar som stad- gas i 2 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen.