sou · H3B357 · 2015-06-11 00:00:00 — För exempelvis är det reglerat att även domstolar och de förvaltningsmyndigheter som inte omfattas av tillsynen är skyldiga att till nämnden lämna de uppgifter som den begär.15 Kommittén föreslår att även förvalt- ningsmyndigheter som inte omfattas av tillsynen och domstolar ska ha en sekretessbrytande skyldighet att lämna information till tillsynsmyndigheten.16 Denna skyldighet ska, i likhet med vad som föreslås gälla för de objektsansvariga, omfatta en skyldighet att lämna upplysningar och yttranden samt att tillhandahålla handlingar och annat material. För andra än de objektsansvariga ska dock uppgiftsskyldigheten vara begränsad till sådan information som behövs för tillsynen. Denna begränsning innebär att de myndigheter som begäran riktas mot kan kräva att begäran motiveras, om de inte kan se någon koppling mellan den efterfrågade informationen och den verksamhet som omfattas av Tillsyn över polisen, s. 38. 14Kriminalvården, remissvar , dnr 2013-14624. Remissvar på betänkandet Tillsyn över polisen, SOU 2013:42. 154 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. 1610 kap. 28 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I vissa fall har dock inte en uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning en sekretessbrytande effekt, se t.ex. 37 kap. 2 § andra stycket samma lag. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess har dock bättre förutsättningar att bedöma vad som behövs för tillsynen än den myndighet som innehar den efterfrågade informationen.17 15.3.3För anställda, uppdragstagare m.fl. skrev i remissyttrandet över betänkandet Tillsyn över polisen att det skulle kunna vara värdefullt att tydliggöra att det inom ramen för de granskade förvaltningsmyndigheternas föreslagna uppgiftsskyldighet även innefattas en skyldighet för enskilda medarbetare inom polisen att lämna muntliga uppgifter.18 skrev i sitt remissyttrande att det borde tydliggöras att enskilda åklagare inte ska lämna uppgifter om egen handläggning till tillsynsmyndigheten.19 Enligt kommittén är det viktigt att det klart framgår i vad mån förslaget innebär en uppgifts- skyldighet även för enskilda medarbetare. har rätt att av förvaltningsmyndigheter som omfattas av tillsynen få de uppgifter och det biträde som nämnden begär. Även domstolar och förvalt- ningsmyndigheter som inte omfattas av tillsynen är skyldiga att lämna nämnden de uppgifter som den begär.20 Nämnden kan vid behov ha direkt och personlig kontakt med tjänstemän vid de myndigheter som tillsynen avser, tjänstemän vid andra myndigheter och anställda vid enskilda organ. Den har dock inte befogenhet att hålla förhör med eller på likartat sätt kräva upplysningar från dem. Om det finns behov av att göra det kan det i stället finnas anled- ning för nämnden att överlämna sin utredning till någon annan myndighet.21 Utgångspunkten för den nu föreslagna tillsyns- 17Jfr JO 1996/97:JO1 s. 438. I 20 kap. 9 § lagen (1962:381) om allmän försäkring föreskrevs att vissa aktörer var skyldiga att på begäran lämna allmän försäkringskassa uppgift för namngiven person rörande förhållande, som var av betydelse för tillämpningen av lagen om allmän försäkring. JO uttalade att det i första hand fick anses ankomma på att bedöma om den begärda uppgiften omfattas av uppgiftsskyldigheten, dvs. huruvida uppgiften var av betydelse för handläggningen av ärende. 18Rikspolisstyrelsen, remissyttrande , dnr A 120.329/2013. Betänkandet Tillsyn över polisen (SOU 2013:42). 19Ekobrottsmyndigheten, remissyttrande , dnr EBM A-2013/0373. Betänkandet Tillsyn av polisen (SOU 2013:42). 204 § lagen (2007:980) om tillsyn över viss brottsbekämpande verksamhet. 2006/07:133. Ytterligare rättssäkerhetsgarantier vid användandet av hemliga tvångs- medel, m.m., s. 68 f. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess myndigheten är att den ska bedriva egna utredningar, om det inte finns anledning att anta att ett brott har begåtts eller frågan avser förhållanden som annan tillsynsmyndighet har till särskild uppgift att utöva tillsyn över. I förhållande till JK är bland annat tjänstemän och andra befattningshavare vid statliga myndigheter skyldiga att tillhandagå de upplysningar och yttranden som JK begär. Samma sak gäller andra som är knutna till en statlig myndighet och som innehar en anställning eller ett uppdrag som innefattar myndighetsutövning, när det gäller den verksamheten. Rätten för JK att få tillgång till protokoll och handlingar gäller dock endast i förhållande till domstolar och förvaltningsmyndigheter.22 Även i förhållande till JO är tjänstemän och andra befattningshavare vid bland annat statliga myndigheter skyldiga att lämna de upplysningar och yttranden som en ombudsman begär.23 En central skillnad jämfört med den nya tillsynsmyndigheten är dock att JO och JK kan rikta kritik mot enskilda personer. Enligt kommitténs förslag ska den nya tillsynen avse myndigheterna som sådana och eventuell kritik ska inte riktas mot en enskild befatt- ningshavare (avsnitt 10.12.1 och 11.12.1). Det kan dock ändå finnas behov av att få information från den som deltar eller har deltagit i en myndighets verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund. Det är de enskilda individerna som kan beskriva t.ex. vilka muntliga kontakter som har ägt rum samt i vad mån rutiner och föreskrifter följs i praktiken. I normalfallet bör det mest ändamålsenliga vara att rikta en begäran om information till den granskade myndigheten, som sedan hämtar in de uppgifter som behövs från berörda befattningshavare. På likartat sätt bör det inför en inspektion vara mest ändamålsenligt att i en begäran till den objektsansvarige beskriva vilka typer av befattnings- havare som bör vara tillgängliga för upplysningar och inte att i en begäran till viss person kräva att han eller hon är närvarande för upp- lysningar under inspektionen. 222–3 och 9–10 §§ lagen (1975:1339) om Justitiekanslerns tillsyn samt 3 § förordningen (1975:1345) med instruktion för Justitiekanslern. 2313 kap. 6 § andra stycket regeringsformen samt 2 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess Det kan dock i vissa fall bli svårare att utöva tillsynen om det inte finns möjlighet att kräva information från utpekade personer. ska ha rätt att utreda enskilda fall, i första hand sådana där det finns indikationer på strukturella eller allvarliga regelöverträdelser. Även om det sällan bör bli aktuellt kan det vid en sådan utredning finnas skäl att kräva upplysningar från en specifik person. En föreskriven skyldighet kan också göra att det upplevs lättare för exempelvis anställda att lämna uppgifter som är negativa för den egna myndigheten. Kommittén gör således bedömningen att den som för det allmännas räkning deltar eller har deltagit i en förvaltningsmyndighets eller domstols verksamhet – på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund – ska vara skyldig att lämna de upplysningar och yttranden som behövs för tillsynen. Enskilda personer ska dock inte vara skyldiga att tillhandahålla befintliga handlingar, det är en fråga för den myndighet till vilken den han eller hon är knuten. Skyldigheten ska också vara begränsad till sådana upplysningar och yttranden som behövs för tillsynen. På samma sätt som har anförts gäller dock att det är tillsynsmyndigheten som har bäst förutsättningar att bedöma vad som behövs för tillsynen. Kretsen av personer som enligt förslaget omfattas av uppgifts- skyldigheten motsvarar den krets som avses i 7 kap. 4 § OSL. I den bestämmelsen regleras situationen att en uppgift lämnas till en myndighet av en person som fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verksamhet på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, på grund av tjänsteplikt eller på annan liknande grund. Sekretess överförs då till mottagande myndighet som om uppgiften lämnades av den myndighet till vilken personer varit knuten, trots att han eller hon inte företrädde myndigheten när uppgiften lämnades.24 Kommittén återkommer till frågan om överföring av sekretess i avsnittet om sekretesskydd av uppgifter i tillsynsmyndigheten (avsnitt 15.9). Enligt kommitténs bedömning ingår på så vis i kretsen uppgifts- skyldiga t.ex. en person från ett bemanningsföretag som ställts till polisens eller Kriminalvårdens förfogande för att under myndighetens 2008/09:150. Offentlighets- och sekretesslag, s. 287. Se även JK, beslut , dnr (JK 1991 A 8). Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess ledning arbeta inom dess egentliga verksamhet.25 Väktare som har förordnats att utföra ett bevakningsuppdrag och en övervakare inom är således personer som enligt kommittén omfattas av uppgiftsskyldigheten.26 Den som gentemot myndigheten har åtagit sig tillverkning eller entreprenad eller någon liknande prestation är i och för sig också uppdragstagare. Uppdragets samband med myndig- hetens egentliga verksamhet är emellertid i allmänhet så löst att han eller hon inte kan sägas utöva allmän tjänst.27 Vad som sagts i detta avsnitt och avsnittet ovan innebär att för det fall tillsynsmyndigheten begär att få tillgång till vissa handlingar i ett ärende vid exempelvis är det Åklagar- myndigheten som beslutar med anledning av framställningen. Vem på som ska vara behörig att fatta det beslutet avgör myndigheten själv. kan också begära att i ett yttrande ska besvara vissa frågor. Till- synsmyndigheten har även möjlighet att vända sig direkt till en enskild åklagare och begära att få upplysningar om ett visst ärende eller om tillämpningen av generella handläggningsrutiner som är av betydelse för polisens verksamhet. 15.4Förelägganden om att fullgöra uppgiftsskyldigheten Kommitténs förslag: ska kunna förelägga den som är uppgiftsskyldig att fullgöra sin skyldighet. Föreläggandet ska få förenas med vite. Detta gäller även ett föreläggande riktat mot staten. Det ska dock inte få förenas med vite om 25Jfr JO, beslut , dnr 3032-2011. Läkarsekreterare som inte var anställda hos vårdgivaren ansågs inte ingå i den krets som omfattades av tystnadsplikt enligt offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) och därmed inte heller i den krets som avses i 7 kap. 4 § samma lag. Av betydelse för den bedömningen var bland annat att vårdgivaren inte visste vem som skulle utföra viss uppgift och inte heller i övrigt hade något inflytande över det arbete som sekreteraren utförde. 26Jfr RÅ 1998 ref. 30 angående ordningsvakter knutna till en polismyndighet. 27Se m.fl., Offentlighets- och sekretesslagen (Zeteo, version ) kommentar till 2 kap. 1 §. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess a)det finns anledning att anta att den som ska föreläggas har begått en gärning som kan föranleda straff eller en straffliknande sanktion, och b)föreläggandet avser utredning av en fråga som har samband med den misstänkta gärningen. Ett föreläggande med vite ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd ska krävas i kammarrätten. 15.4.1Beslut om föreläggande att fullgöra uppgiftsskyldigheten Enligt tillsynsskrivelsen bör förfarandet att hämta in upplysningar, handlingar, föremål eller liknande ske i två steg. Först ska tillsyns- organet begära att få ta del av det som önskas. Om inte syftet med begäran uppnås ska tillsynsorganet förelägga den som innehar det som har begärts att komma in med det.28 För exempelvis Statens skol- inspektion och Inspektionen för vård och omsorg är det inte bara reglerat att vissa är skyldiga att lämna eller tillhandahålla viss informa- tion utan även att de har rätt förelägga den som är uppgiftsskyldig att fullgöra den skyldigheten.29 Motsvarande reglering bör gälla för den föreslagna tillsyns- myndigheten. Enligt kommittén bör det därför av reglering framgå dels att vissa har en uppgiftsskyldighet i förhållande till tillsyns- myndigheten, dels att tillsynsmyndigheten har rätt att förelägga dessa att fullgöra den. 15.4.2Föreläggandena ska kunna förenas med vite För att ett föreläggande om att komma in med det som har begärts ska få effekt bör det enligt tillsynsskrivelsen kunna förenas med vite.30 Flera tillsynsorgan har rätt att vid vite förelägga uppgifts- skyldiga att fullgöra sin skyldighet. Några av dessa är Inspektionen för vård och omsorg och Statens skolinspektion.31 Om tillsyns- 2009/10:79. En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn, s. 51. 29Se 26 kap. 7–8 §§ skollagen (2010:800) och 7 kap. 20 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 2009/10:79. En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn, s. 51. 31Se 7 kap. 20 § andra stycket patientsäkerhetslagen (2010:659) samt 26 kap. 8 och 27 §§ skollagen (2010:800). Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess myndigheten behöver uppgifter från viss uppgiftsskyldig kan det finnas ett värde i att den har rätt att förena föreläggandet om att fullgöra skyldigheten med vite. Kommittén ser inte anledning att frångå den utgångspunkt som regeringen har gett uttryck för i tillsynsskrivelsen. bör således ha rätt att vid vite förelägga uppgiftsskyldiga att fullgöra den skyldigheten. Även statliga myndigheter omfattas dock av uppgiftsskyldig- heten. Enligt en allmän princip gäller att statliga myndigheter inte föreläggs vite.32 Författningsstöd för att förelägga staten vite finns emellertid för vissa myndigheter. Exempelvis får vid vite förelägga även statliga myndigheter att lämna de uppgifter och upplysningar som den behöver för granskningen.33 Särskilt stöd för att förelägga staten vite finns även vid utövande av Diskriminerings- ombudsmannens tillsyn (vitesföreläggandet meddelas av på framställning av Diskrimineringsombuds- mannen).34 fick en uttrycklig rätt att förelägga statliga myndigheter vite.35 I förarbetena uttalade regeringen att frågan om effektiva sanktioner för att förebygga skador och ohälsa i arbets- livet är av sådan vikt att den restriktiva inställningen till att förelägga staten vite bör frångås även på arbetsmiljö- och arbetstidsområdet. Regeringen fann också att det inte var motiverat att särbehandla statliga arbetsgivare. Genom att kunna förena förelägganden och förbud även mot statliga myndigheter med vite skulle sanktions- systemet bli mer enhetligt, tydligt och effektivt.36 1984/85:96 med förslag till lag om viten m.m., s. 24. Se även prop. 2012/13:143. Effektivare sanktioner för arbetsmiljö- och arbetstidsreglerna, s. 66 f. 336–7 §§ lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. 34Särskilt stöd för att förelägga staten vite finns när det gäller förelägganden mot staten, som arbetsgivare eller som huvudman för utbildningsverksamhet, och som handlar om att staten ska fullgöra sina skyldigheter om aktiva åtgärder. Sådant särskilt stöd finns inte när det gäller föreläggande om att fullgöra sin skyldighet att lämna uppgifter eller tillträde. Se 4 kap. 4–5 §§ diskrimineringslagen (2008:567). Regeringen uttalade i förarbetena till den tidigare lagen (1999:130) om diskriminering i arbetslivet på grund av etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning att det inte var motiverat att särbehandla statliga arbetsgivare eftersom frågorna om jämställdhet och mångfald i arbetslivet var av sådan vikt. Regeringen ansåg därför att principen om att staten inte föreläggs vite borde frångås. 1999/2000:143. Ändringar i jämställdhetslagen m.m., s. 98 f. 35Rätten bör gälla både vid åtgärder som syftar till att uppgiftsskyldigheten ska fullgöras och vid åtgärder som syftar till att brister i arbetsmiljön ska åtgärdas, 7 kap. 3 och 7 §§ arbets- miljölagen (1977:1160). Se även och , Arbetsmiljölagen (Zeteo, version ), kommentaren till 7 kap. 3 §. 2012/13:143. Effektivare sanktioner för arbetsmiljö- och arbetstidsreglerna, s. 66 f. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess Polisens och Kriminalvårdens uppdrag innebär långtgående befogenheter att ingripa i och påverka tillvaron för enskilda. Vikten av att dessa verksamheter är rättssäkra utgör bakgrunden till att kommittén föreslår en utvidgad tillsyn. Att tillsynsmyndigheten har de befogenheter som krävs för att få information är centralt för en effektiv tillsyn. Kommittén gör bedömningen att frågan om en effektiv tillsyn över polisen och Kriminalvården är av sådan vikt att den restriktiva inställningen till att förelägga staten vite bör frångås. Kommittén föreslår därför att förelägganden om att fullgöra uppgiftsskyldigheten bör kunna förenas med vite även när de riktas mot statliga myndigheter. Möjligheten att rikta vitesförelägganden mot staten bör uttryckligen framgå av författningstexten. Vid föreläggande av vite ska lagen (1985:206) om viten tillämpas. Det innebär bland annat att det av förläggandet ska framgå eller inom vilken tidsfrist informationen ska lämnas eller tillhandahållas.37 Vidare ska frågan om utdömande av vite prövas av förvaltningsrätt, i normalfallet på ansökan av den myndighet som har utfärdat vitesföreläggandet.38 Möjligheten att förena ett föreläggande med vite bör dock användas med stor försiktighet. Om uppgifter tvingas fram under hot om vite kan det underminera de uppgiftsskyldiga myndig- heternas förtroende för och vilja att samarbeta med tillsynsmyndig- heten. Det kan i sin tur försvåra framtida granskningar. Enskildas vilja att frivilligt upplysa om eventuella missförhållanden och att samarbeta vid framtida granskningar kan vidare påverkas negativt om tillsynsmyndigheten med hot om vite tvingar fram uppgifter. Därtill finns enligt kommittén en mer påtaglig risk för att en enskild skulle vägra att uppfylla sin uppgiftsskyldighet i huvudsak om han eller hon har gjort sig skyldig till en straffbar gärning. Om det finns anledning att anta att den föreläggandet riktas mot har gjort sig skyldig till en straffbar gärning ska vite inte få användas (se mer nedan om rätten att vara passiv). Kommittén har också föreslagit att tillsynsmyndigheten som huvudregel ska anmäla till Åklagarmyndig- heten så snart det finns anledning att anta att ett brott har begåtts (avsnitt 10.11 och 11.11). Efter anmälan ska tillsynsmyndighetens egen utredning upphöra såvitt avser de omständigheter som omfattas 372 § lagen (1985:206) om viten. 386 § ibid. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess av den eventuellt straffbara gärningen. Något föreläggande blir i dessa fall aldrig aktuellt. Även med beaktande av den normala gången när en myndighet begär att få uppgifter från en annan bör vite i förhållande till en myndighet i praktiken sällan aktualiseras. Innan tillsynsmyndigheten beslutar om ett föreläggande med vite bör den nämligen rikta en vanlig begäran till innehavande myndighet om att få uppgifter eller handlingar. Den myndighet som innehar de efterfrågade uppgifterna eller handlingarna, men som vägrar att efterkomma begäran, bör då i ett beslut avslå tillsynsmyndighetens begäran. Så kan t.ex. bli aktuellt om annan myndighet än någon av de objektsansvariga gör bedöm- ningen att efterfrågade uppgifter inte behövs för tillsynen.39 Tillsyns- myndigheten kan genom att överklaga avslagsbeslutet få frågan prövad i domstol. Något vitesföreläggande aktualiseras då inte. I praktiken bör det därför vara ytterst sällsynt att vitesföre- läggande används. Vid de tillfällen då det finns behov av vite som påtryckningsmedel är det dock enligt kommittén en klar fördel för tillsynen om det finns att tillgå. Ett föreläggande med vite har en betydande faktisk verkan för den som föreläggandet riktas mot. Det ska därför kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol.40 Det finns inte något generellt krav på prövningstillstånd i kammarrätten. I stället krävs prövningstillstånd för de typer av mål där det är särskilt föreskrivet.41 Särskild föreskrift om krav på prövningstillstånd finns dock för flertalet måltyper och prövningstillstånd kan betraktas som huvudregel. Det innebär ett snabbare förfarande och en handläggning utan onödiga resurs- insatser.42 Kommittén föreslår därför att det ska krävas prövnings- tillstånd för en fullständig prövning i kammarrätten. 396 kap. 7 § andra stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 1981/82:186 om ändring i sekretesslagen (1980:100), m.m., s. 60. Jfr även JO 1996/97 s. 438. 40Jfr 28 kap. 2 § 5 skollagen (2010:800) och 10 kap. 13 § patientsäkerhetslagen (2010:659). 41Om prövningstillstånd krävs ska det meddelas om det finns anledning att betvivla riktigheten av det slut som förvaltningsrätten har kommit till, det inte utan att sådant tillstånd meddelas går att bedöma riktigheten av det slut som förvaltningsrätten har kommit till, det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av högre rätt, eller det annars finns synnerliga skäl att pröva överklagandet, 34 a § förvaltningsprocesslagen (1971:291). 42Se SOU 2010:44. Mål och medel – särskilda åtgärder för vissa måltyper i domstol, s. 227 och 229.Se även B. och U. , Förvaltningsprocesslagen m.m. (Zeteo, version ), kommentaren till 34 a § förvaltningsprocesslagen. Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess 15.4.3Rätten att vara passiv Rätten att vara passiv innebär att den som är misstänkt för brott inte ska behöva bidra till utredningen eller bevisningen i målet genom att göra medgivande eller tillhandahålla belastande material. innehåller inte någon uttrycklig bestämmelse till skydd för rätten att inte uttala sig men denna princip anses ingå i begreppet rättvis rättegång enligt artikel 6 i . Rättsfall från belyser innebörden av rätten att vara passiv. I fallet mot hade man vid en husrann- sakan hos upptäckt kontoutdrag som tydde på valutabrott. På begäran från en fransk tullmyndighet ålades av fransk domstol att vid vite förete handlingar som utvisade hans tillgodo- havande i vissa banker. fann att tullmyndigheten försökt tvinga att själv presentera bevis om de överträdelser som han påstods ha begått och att detta innebar en kränkning av rätten för var och en som är ”charged with a criminal offence” att förhålla sig tyst och inte behöva bidra till anklagelserna mot sig själv.43 I fallet mot slog fast att rätten att vara passiv innebar att den anklagade inte fick tvingas att avge uttalanden. I fallet fanns det en straffrättslig sanktion knuten till skyldigheten att medverka som inte accepterade.44 Avgörandena i Funkefallet och Saundersfallet innebär att det är otillåtet att tvinga fram uppgifter genom t.ex. vites-, fängelse- eller annat sanktionshot.45 Rätten att vara passiv är dock inte avsedd att hindra myndigheterna från att ställa frågor till den misstänkte eller från att begära uppgifter av honom eller henne. Inte heller är myndigheter eller domstolar förhindrade att dra slutsatser av den misstänktes eventuella passivitet.46 Regeringen har också i tillsyns- skrivelsen funnit att om det finns anledning att anta att en enskild person har begått brott, får inte tillsynsorganet förelägga denne att vid vite medverka i utredningen av en fråga som har samband med brottsmisstanken. Enligt regeringen är det dock möjligt för 43Europadomstolen, mot (dom ). 44Europadomstolen, mot (dom ). 45Se även , mot (dom ) och J.B. mot (dom ). 46Europadomstolen, mot (dom ). Informationsinhämtning, personuppgiftsbehandling och sekretess tillsynsorganet att utan föreläggande efterfråga uppgifterna, att besluta om ett föreläggande utan vite eller att förelägga andra än den misstänkte att vid vite lämna ut de uppgifter som behövs.47 Rätten att vara passiv börjar enligt att gälla när behörig myndighet har underrättat någon om anklagelsen om brott eller när myndigheterna har vidtagit en åtgärd som gör att en persons situation väsentligt har påverkats av att det föreligger en misstanke mot honom eller henne.48 Rätten att vara passiv i innebär således att tillsynsmyndigheten är förhindrad att i vissa fall tvinga fram uppgifter genom vitesföreläggande.