sou · H3B394 · 2015-11-05 00:00:00 — intäkter genererades istället via annonsförsäljning, och tre av dessa initiativ var organiserade som aktiebolag.95 När följer upp dessa fyra webbplatser framgår att endast en är aktiv, främst med artiklar som närmast är att betrakta som textreklam (press- bladet.se). Av de övriga är ytterligare en igång men utan aktuella nyheter att tillgå (), en av sajterna går inte att nå alls (), medan man på den fjärde och sista möts av information om att initiativet har lagts ner (). har inte funnit någon annan liknande och mer uppdaterad sammanställning av medborgarjournalistik. Också i andra länder finns problem med den långsiktiga håll- barheten i de initiativ som tas till olika former av medborgar- journalistik. I lanserade ett etablerat medieföretag (Northcliffe) ett nätverk av medborgarsajter under LocalPeople.co.uk. Var och en av dessa modererades av en journalist, och en annonsförsäljare tog sig an kluster om fyra till sex sajter. verksamhet drevs omkring 400 sajter.96 Ursprungligen betalade Northcliffe journalisterna som drev sajterna, därefter prövade man en franchisemodell där dessa betalade Northcliffe (och ) mot att de själva fick alla intäkter från annonser etc. Trots dessa försök med olika modeller så var det problem att uppnå en hållbar affärsmodell, och lades verksamheten ner. En viktig slutsats är följaktligen att den stora utmaningen inte handlar om att starta initiativ till medborgarjournalistik – för det kan i princip vem som helst göra med tillgång till dagens digitala medieteknik – utan om att långsiktigt vidmakthålla dessa initiativ. Därtill inte sagt att det inte finns exempel på initiativ till medborgarjournalistik som visat sig vara långsiktigt framgångsrika. Exempelvis startades det icke-vinstdrivande . Det utgör ett aktivt och globalt community där mer än 800 personer bidrar med texter, analyser och översättningar av händelser från 167 länder. Mycket av det som publiceras översätts 95Karlsson, , (2014). Is Anyone Out There: Assessing Swedish Citizen-Generated Community Journalism. 8(2), s. 164–180. 96Thurman, , , . & Bradshaw, (2012). A Critical Case Study of Commercial, . Politics, 8 (2), s. 269–285. till mer än 35 språk, och de arbetar på olika sätt för att skapa möjligheter för marginaliserade medborgargrupper. Också citizen- och tar emot nyhetsmaterial från medie- borgare (samt frilansande journalister), och utlovar ersättning till sådant material som deras redaktionellt ansvariga kan verifiera och bedömer håller god kvalitet. Med CNN:s satsning på iReport (ireport.cnn.com) ges medieborgare världen över möjlighet att publicera olika slags informationsmaterial. Ingen förhandsgransk- ning görs, istället går CNN:s redaktörer igenom material de finner särskilt intressant och relevant, och det som har kontrollerats markeras ut med en stämpel. Material med högt nyhetsvärde kan komma att publiceras av CNN. Därtill återfinns andra nätverk av medborgarjournalister hos exempelvis och . I dessa exempel har medieborgare kunnat vara medborgar- journalister. Det har skett ömsesidiga utbyten i form av exponering av medieborgarnas informationsmaterial, och i vissa fall också monetär ersättning. Det råder emellertid inte helt jämbördiga rela- tioner, eftersom journalisterna bedömer vilket material som håller god kvalitet och ska spridas. Däremot är relationen mellan journa- list och medieborgare åtminstone mer jämbördig än hos de flesta nyhetsmedier, eftersom de möjliggör för medieborgare att delta, och även kommunicerar tydligt att de välkomnar deras bidrag (se även kapitel 5). Sammansättningen av medieborgare som aktivt deltar är av- görande för kvaliteten i medborgarjournalistiken. Långt ifrån allt innehåll som skapas av medieborgare sprids i demokratiskt syfte. I finns en rad webbplatser och sociala medie-konton som drivs av intressegrupper eller aktivister som medvetet sprider en- sidiga perspektiv utifrån en specifik agenda, t.ex. nationell propa- ganda eller rasism. En trend värd att uppmärksamma är den kraftiga ökningen av rysk propaganda, som 2015 även fått genomslag i seriösa, svenska medier. Somliga agerar och kommunicerar utifrån sin egen identitet, andra försöker dölja sin identitet, som i det uppmärksammade fallet med bloggaren ”” som drivit en främlingsfientlig agenda bakom denna pseudonym och därigenom skapat sig en viss plattform. Vidare kan sägas att utifrån sin ideologiska kompass, digitala kompetens och kommunikationsstrategi samlar och publi- cerar vissa aktörer information och ”nyheter”, samt låter röster komma till tals som styrker deras verklighetsbild. En mångfald av röster och perspektiv lyfts vanligen fram som positivt för demokratin, och har underlättats av digital medieteknologi, men är det tydligt att det också är förknippat med enorma samhälleliga utmaningar. Detta bör förstås i ljuset av medborgarnas medie- och informationskunnighet. Ett ökat utbud av icke- verifierat innehåll från en ökande mängd källor, ofta med oklara syften och avsändare, ställer krav på den enskildes förmåga att bedöma källans trovärdighet och informationens sanningshalt. Det är komplicerat att göra sammanställningar likt den som och gjort. De använde ordet ”medborgarjournalistik” och liknande begrepp sammankopplat till var och en av landets kommuner – och gjorde Googlesökningar. De tre första resultatsidorna användes som underlag för att identifiera relevanta initiativ.97 Sammanställningen inkluderade endast initia- tivtagare som själva definierade sig som medborgarjournalister. Den metodologiska ansatsen är problematisk, men lyser bättre metoder med sin frånvaro. Ett särskilt stort problem med metoden är att den inte med säkerhet fångar in alla relevanta initiativ till medborgarjournalistik. Forskning från andra länder har nämligen visat att det finns medieborgare som producerar och publicerar nyheter, även om de inte själva definierar sig som med- borgarjournalister. Mer om detta i nästa avsnitt. 4.5.3Medieborgarnas aktiviteter hamnar mellan stolarna Journalistiken och de aktörer som bedriver journalistik – och annat nyhetsarbete – är under omvandling. Journalistik handlar om processen och systematiken för hur specifika frågor ställs och besvaras.98 Det är viktigt att särskilja nyheter från journalistik, eftersom nyheter kan vara olika slags ny information, inte endast 97Karlsson, , (2014). Is Anyone Out There: Assessing Swedish Citizen-Generated Community Journalism. 8(2), s. 164–180. 98Stearns, (). Acts of journalism: Defining press freedom in the digital age. (paper). , ., & Rosenstiel, Tom (2015). Defining and measuring quality journalism. journalistiskt skapade nyheter.99 Det är allmän känt att journa- listerna av tradition dominerat nyhetspubliceringen i vårt samhälle, att dessa blir färre och färre, som att genomgången av medborgarjournalistik vittnar om begränsad aktivitet. Ur detta framträder en dystopisk bild av utvecklingen. finns inter- nationella studier som visat att journalister och medieborgare – i en slags samverkan – producerar och publicerar hyperlokala nyheter.100 Dessa initiativ bidrar till mångfald i lokal nyhetsrapportering och opinion, men har inte bedömts tillräckliga för att täcka de ”blinda fläckar” som uppstått. Emellertid finns initiativ till produktion och publicering av nyheter och samhällsrelevant information som hamnat utanför radarn i de tidigare diskuterade studierna. Flera av dessa studier har explicit begränsat sig till de aktörer som själva definierar sig som ”medborgarjournalistik”101 eller ”hyperlokala nyheter.”102 Utöver detta finns dock på vissa håll avsevärd aktivitet bland medieborgare när det gäller att publicera olika slags samhällsrelevant information och opinion. Den amerikanska journalistikprofessorn förklarar att journalistiken har varit relativt enkel att identifiera, men att denna nu är i ett tillstånd där den samman- blandas med andra aktörer som producerar och publicerar nyheter. Dessa aktörer inkluderar medieborgare, men också myndigheter och företag. Ryfe understryker att nyheter inkluderar allt som kan betraktas som nytt, medan journalistik är kopplat till en mer specifik och institutionaliserad nyhetsproduktionsprocess. Ryfe har analyserat mer än hundra sajter med information och nyheter som tillhandahålls av medieborgare i . Drygt hälften av dessa medieborgare har tidigare erfarenhet av, eller utbildning inom, journalistik. Ett viktigt resultat är dock 99Ryfe, (2015). The Warping and Woofing of in the , Paper presented at the Annual Conference of , , , . 100Jurkowitz, (2014). The Growth in Digital Reporting. & Bakker, (2014). The Hyperlocal in Practice: Innovation, Creativity, and Diversity. 2(3). 296–309. , , (2015). The Value of , Digital Journalism, 3:5, 680–703. & , (2014). Is Anyone Out There: Assessing Swedish Citizen-Generated Community Journalism. 8(2), s. 164–180. & Bakker, (2014). The Hyperlocal in Practice: Innovation, Creativity, and Diversity. 2(3), s. 296–309. att vissa medieborgarna inte själva ser på den information de publicerar som journalistik. Medieborgare lyfter själva fram att de inte drivs av samma syfte som journalister, som söker rapportera mer objektivt och på regelbunden basis, medan de förmedlar information om sådant de finner intressant, och när de har möjlig- het att göra så. Följaktligen tenderar sådan aktivitet att hamna utanför forskningsradarn, den faller mellan stolarna, och för- minskas följaktligen då bilden av medieborgarnas bidrag till infor- mation och opinion tecknas. Ryfe argumenterar att även om medie- borgarna inte själva ser på sina bidrag som journalistik, eller ens nyheter, så är det hans fasta övertygelse att deras bidrag utgör just det.103 En viktig aspekt i sammanhanget handlar om hur vi förstår sammanhanget inom vilket medieborgare respektive journalister agerar. Dessa medieborgare agerar utanför de traditionellt etable- rade institutionella ramverk som länge förknippats med journa- listiken. Från Ryfes studie framkommer dock att vissa medie- borgare upplever påtryckningar att agera likt journalister, vilket flera inte önskar, även om de kan vara beroende av journalister för att få vidare spridning och legitimering av det de ämnar publicera. Det ska noteras att vissa traditionella medieföretag anställt medarbetare för att bygga relationer med medieborgarna i lokalsamhälle. I det arbetet har journalistisk nyhetsrapportering frångåtts och medieföretagen har istället försökt efterlikna de arbetssätt och den stil som medieborgare har på sina webbplatser.104 Detta avsnitt har sökt problematisera och nyansera vår för- ståelse av, och ansats till, medieborgarnas bidrag till information, nyheter och journalistik. Föreställningar om vad som är journa- listik – vilka är nära kopplade till journalister och dess organisa- toriska tillhörighet – kan mycket väl leda till att relevanta bidrag från medieborgare inte uppmärksammas eller ens blir till. I dags- läget sker dock framträdande förskjutningar i vad som är möjligt, vad som görs, av vem, och via vilka plattformar. För att få en god 103Ryfe, (2015). The Warping and Woofing of in the , Paper presented at the Annual Conference of , , , . 104Agarwal, Sheetal. D & , . L (2015). The friendly barbarians: Professional norms and work routines of online journalists in the . Journalism, 16(3), s. överblick över den svenska nyhetsekologin är det viktigt att såväl journalisternas som medieborgares informations- och opinions- produktion uppmärksammas. Den har länge funnits en utbredd optimism om att deltagande- och medborgarjournalistik ska blomstra, kanske till och med delvis kompensera för nedmonteringen av traditionella nyhetsmedier. Medan medieanvändarnas aktivitet ökar när det gäller produktion och spridning av ett mer lättviktigt material är andelen medie- borgarna som producerar och sprider samhällsviktig information och opinion inte tillnärmelsevis lika vanligt förekommande. Medie- borgarnas involvering i journalistiken är ännu relativt begränsad. Av detta faktum kan tre huvudsakliga slutsatser dras: –Att nyhetsmedier både vill släppa in, men inte släppa kontrollen. Nyhetsmedierna har genom sin digitala design endast möjlig- gjort vissa former av digitalt deltagande, medan de i direkt eller indirekt mening på olika sätt har hindrat andra former av deltagande. –Att en långsiktigt hållbar medborgarjournalistik kräver nya incitament och stöd. Forskning från såväl som andra länder pekar på att medborgarjournalistiken, så som den ter sig , inte kan kompensera för fallet hos de traditionella nyhets- medierna, men däremot bidra till en mångfald av nyheter och perspektiv. –Att otydligheter i vad som menas med journalistik, liksom del- tagande- och medborgarjournalistik har bäring på de resultat som framkommer. Därför är det viktigt att inta ett brett förhållningssätt till all den information, de nyheter och den mångfald av opinion som medieborgare producerar och publicerar i olika slags digitala och sociala medier. bedömning är att såväl journalister som medieborgare är – eller kan vara – viktiga aktörer när det gäller att producera och publicera olika former av verifierat innehåll och samhällsrelevant information, för mångfalden av perspektiv och Det är långtifrån alla medborgare som agerar som medie- borgare i betydelsen att de själva regelbundet producerar och publi- cerar nyheter och annan samhällsrelevant information. Men de aktiverar sig när det upplevs relevant för dem, som t.ex. när det sker en kris i närområdet. 5 Mediernas förändrade innehåll Introduktion: Medier har ur ett historiskt perspektiv ofta för- knippats med sina respektive distributionsplattformar. Med digitaliseringen sker en konvergens; skiljelinjerna mellan de olika aktörerna blir allt otydligare. Internet kan dessutom bära samtliga medieslag. Det blir därmed nödvändigt att förhålla sig till medier utifrån ett innehållsperspektiv. Med den utgångs- punkten öppnar sig ett delvis nytt medielandskap som ställer många gamla system och begrepp på ända. När tidigare innehållsproducenter rör sig uppåt i värdekedjan för att bli distributörer, riskerar det att uppstå ett vacuum. Många vill tjäna pengar på att sprida material, få vill stå för kostnaden att producera det. Det som på ytan kan framstå som kvalitativt innehåll skapas även av aktörer utanför det traditio- nella medielandskapet, som inte har uteslutande demokratiska agendor. I av alltmer begränsade ekonomiska resurser för traditionella medier blir skillnader mellan medier som tjänar medborgarna, drivna av en vilja att stärka demokratin, och medier som i första hand tjänar ägarna, drivna av kampen att leverera vinster, allt tydligare. I detta kapitel behandlas fyra teman som beskriver förändringar i mediernas innehåll. Det första temat handlar om anskaffning av material (avsnitt 5.2). Därefter behandlas innehållets förändrade karaktär (avsnitt 5.3). Det tredje temat beskriver utvecklingen mot nya redaktionella förutsättningar som påverkar oberoendet (avsnitt 5.4), medan det fjärde tar upp lokaljournalistikens kris (avsnitt 5.5). Avslutningsvis redovisas några sammanfattande slut- satser (avsnitt 5.6). Kapitlet innehåller en rad exempel från dagens medielandskap. Det har i urvalsprocessen inte förekommit någon särskild metodik för att belägga om dessa exempel är representativa för hur vissa organisationer eller personer agerar. Därmed inte sagt att vissa av dem inte ändå kan vara det. Exemplen ska i stället ses som ögon- blicksbilder ur verkligheten och beslutet att lyfta fram dem bottnar i en vilja att skapa fördjupad förståelse för det som sker, med särskilt fokus på innehållet. 5.2Anskaffning av material – möjligheter och risker Digitaliseringen har utrustat journalister och medieborgare med en mängd nya verktyg, som stärker anskaffningsprocessen. De tunga, analoga, ofta kostsamma och tröga metoderna ger vika för smidi- gare, mobila och billigare former av anskaffningsmetodik. Det är möjligt att skriva/spela in/redigera och sända/publicera från vilken plats som helst med internet-uppkoppling. Men för att kunna publicera kvalitativ journalistik och granskning, krävs mer än teknik och infrastruktur. Centralt är att tillgången till infor- mation inte stryps eller hindras på ett otillbörligt sätt. finns en mängd nya möjligheter, men också mer eller mindre dolda hot som riskerar att erodera det öppna samhälle och det samhällsskick som vi önskar ska präglas av transparens och delaktighet. I Tryckfrihetsförordningen och i Yttrandefrihetsgrundlagen stadgas att varje svensk medborgare har rätt att anskaffa uppgifter och lämna dem till utgivare och redaktioner för offentliggörande.1 Denna långtgående anskaffarfrihet är en grundläggande rättighet som krävs för att var och en ska kunna utöva sin granskning av makten. Kombinerat med den för vårt statsskick så grundläggande offentlighetsprincipen ger det, teoretiskt, medborgare såväl som medier långtgående möjligheter att skaffa sig insyn i offentlig verk- samhet. Offentlighetsprincipen skapar förutsättningar för med- borgarna att aktivt kunna delta i samhällsutvecklingen, men sänder 1 1 kap. 1 § tredje stycket Tryckfrihetsförordningen samt 1 kap 2 § Yttrandefrihets- grundlagen. signaler till makthavarna att någon ständigt synar deras arbetsinsatser.2 5.2.1Tillgången till offentliga källor Tillgången till offentliga källor skulle förbli en teori om vi inte hade byggt upp ett genomtänkt system av diarieföring, arkivhantering, kopiering/distribution av offentliga handlingar och annan praxis som stöttar offentlighetsprincipen. Sedan dessa principer utveck- lades har majoriteten av medborgarna vant sig vid digitaliserade kommunikationsvägar. Vikten av att myndigheterna anpassar sig till denna utveckling beskrivs i regeringens digitala agenda. Detta är också ett av de grundläggande syftena med PSI-direktivet och Inspire-direktivet från EU som införlivats i svensk lagstiftning.3 Det finns dessutom flera studier som visar på demokratiska, arbetsmiljömässiga och ekonomiska vinster med en utbyggd e- förvaltning.4 Den offentliga sektorn har emellertid inte anpassat sig. Det visar en uppföljning av statliga och kommunala myndigheters arbete med det digitala tillgängliggörandet som Statskontoret genomfört på uppdrag av regeringen.5 Rapporten visar att knappt var femte myndighet känner till PSI-lagens innebörd och syfte. De statliga myndigheternas kännedom var ännu lägre. Där var det av de svarande som kände till lagens existens. av myndigheterna som svarat att de känner till lagen uppger att all information är tillgänglig som öppen data, utan avgifter och villkor. Trots att Kommuner och Landsting (SKL) tagit fram ett utkast till ramverk för öppen data, för att hjälpa kommuner och landsting att anpassa sig till medborgarnas behov, är det alltså ännu en minoritet som erbjuder detta. En av vägarna för att tillgängliggöra är att tillhandahålla informationen via öppna API:er, 22 kap. 1 § Tryckfrihetsförordningen. 3Lag (2010:566) om vidareutnyttjande av handlingar från den offentliga förvaltningen. PSI betyder Public Sector Information. PSI-direktivet återfinns i och rådets direktiv /37/EU av om ändring av 2003/98/EG om vidareutnyttjande av information från den offentliga sektorn. Inspire står för Infrastruktur för rumslig information i . Vägledning i Nyttorealisering, version 2.0. 5Statskontoret (2015). Myndigheternas arbete med vidareutnyttjande av information – En nulägesbild. något som t.ex. möjliggör att andra kan bygga egna lösningar på offentlig data, exempelvis appar för smarta telefoner. 6 Denna grundläggande förutsättning för ett modernt nyttjande av offent- liga uppgifter tillhandahålls endast av av kommunerna, och då bara för delar av datan. Många kommuner erbjuder medborgare och företag e-tjänster för ansökningar och anmälningar. Men ytterst få kommuner kan leverera svaret digitalt.7 En annan utveckling som försvårar anskaffningen av material är bolagiseringen av offentliga verksamheter. Det finns (2014) 1 700 kommunala bolag, enligt (). Det är en kraftig ökning från 1 300 i början av 1990-talet.8 I dessa bolag, och i andra offentligfinansierade verksamheter i bolagsform, sker omfattande verksamhet av samhällsbärande bety- delse. Bolagen omfattas av samma regelverk vad gäller insyn som övrig offentlighet; det är därför särskilt oroande att flera rapporter pekar på bristen på insyn. Det är omvittnat att offentliga handlingar inte lämnas ut med hänvisning till sekretess och affärs- hemligheter. En studie från tankesmedjan visar att endast en tredjedel av de 17 kommunala bolagen i undersökningen läm- nade ut handlingar i enlighet med den grundlagsfästa offentlighets- principen.9 Det faktum att vissa myndigheter å ena sidan begränsar insyn i de offentliga uppgifterna, å andra sidan – som sker i vissa fall – dessutom kommersialiserar den, är bekymmersamt ur med- borgarperspektiv. Även om detta enligt PSI-direktivet är fullt lagligt. Ett exempel är det statliga personadressregistret, Spar, där det går att köpa person- och adressuppgifter i syfte att skicka ut direktreklam. Ytterligare en aspekt på området är då en privat aktör låser in offentliga uppgifter och tillgängliggör dem mot betalning, något som skedde i fallet Lexbase. 6API betyder Application Programming Interface och är en specifikation för hur olika dataprogram kan kommunicera med andra program, t.ex. för att specificera och läsa in viss information från en databas. 7Samtal med , på kommuner och landsting, . 8Erlingsson, Gissur Ó. m.fl. Hur styrs och granskas kommunala bolag? Erfarenheter och lärdomar från , , rapport 2014:6. 9Hyltner, , . Kommunala bolag – laglöst land, Den nya välfärden. Dagens samhälle är ett uppkopplat e-samhälle. Det är en trend som kommer att förstärkas när de äldre och mindre digitalt vana generationerna går bort. Om medborgarna då inte har snabb, säker och enkel tillgång till information via digitala kanaler riskerar offentlighetsprincipen att urholkas eftersom den digitala genera- tionen kräver snabb och enkel tillgänglighet. Utan aktiva med- borgare och medier som granskar makten riskerar korruption och maktmissbruk att öka. hamnade 2014 på fjärde plats i världen på Transparency Internationals Corruption Perception’s Index med graderingen 87 av 100. har rört sig i det övre toppskiktet med placeringar från första till sjätte plats . syns en negativ utveckling som visar att flertalet länder, inklusive , har haft en fallande indexgradering . Den myndighet som granskar hur andra myndigheter förhåller sig till offentlighetsprincipen är (). Enligt en genomgång som () gjort visar det sig att antalet anmälningar om felaktig hantering vid begäran om att få ta del av allmän handling ökat från 2001 till 2011. Men det är inte bara antalet ärenden som ökat, samma mönster märks när det gäller de ärenden som resulterar i kritik från JO. resulterade 44 anmälningar i kritik. 2011 var det 73 anmälningar som resulterade i kritik. Vanligast förekommande i kritikbesluten är kommunerna och de kommunala bolagen.10 Öppenhet i offentlig verksamhet prioriteras ned. Dåvarande näringsminister fick kritik av för att inte hade respekterat offentlighetsprincipen. Foto: , Näringsdepartmentet. Men det är inte bara på lokal nivå anskaffningen hindras. Ett exempel är då inte lämnade ut, av Afton- bladet begärda, offentliga handlingar avseende omkostnader i sam- band med departementets julfest 2011. Utlämnandet av handlingar skedde först efter att den politiska ledningen hade informerats, och efter att SR:s nyhetsprogram meddelats om de felaktig- heter man hittat. Ärendet föranledde två KU-anmälningar som resulterade i kritik. skriver följande i sitt granskningsbetänkande: Företrädare för massmedierna – liksom andra enskilda – som begär ut allmänna handlingar ska behandlas lika. Detta följer av den s.k. likhets- grundsatsen i 1 kap. 9 § RF. Om en myndighet under pågående bered- ning på eget initiativ lämnar ut en begärd handling – eller uppgifter ur den – till andra än den som har begärt ut den kan det starkt ifråga- sättas.