sou · H3B318 · 2015-03-04 00:00:00 — En konsekvens kan också bli att konkursförvaltare i något fler fall än behöver anpassa försäljningsvillkor till den omständigheten att tredje man kan komma att göra anspråk på egendomen. Den kostnad som uppstår för konkursförvaltningen belastar i första hand borgenärskollektivet. I den mån tillgängliga medel inte räcker för att täcka kostnaderna för förvaltningen kan staten behöva träda in (se ovan). Panträtt i lösöre genom registrering Beträffande möjligheten till pantsättning genom registrering bedöms effekterna såvitt gäller konkursförvaltningen bli väsentligen desamma som beskrivs ovan beträffande den nya lagen om rätt till köpt lösöre. Som påpekas i avsnitt 8.2 kan effekten i fall där det har skett omfattande pantsättning av lösöre genom registrering bli mer märkbar, framför allt när det gäller möjligheterna till en samlad försäljning av lösöret i boet. Om fler borgenärer med stöd av reglerna om handpanträtt föredrar att sälja den pantsatta egendomen på egen hand, riskerar värdet på övrig egendom att inte bli så högt som det annars skulle kunna vara. Så snart panthavare också drar fördel av gemensam försäljning torde dock en samlad försäljning inte försvåras. Som påpekas i avsnitt 8.2 skulle, vid mer omfattande pantsättning, en effekt också kunna bli att konkurskostnader, bl.a. för brottsefterforskning, inte i lika hög grad som kan tas ur konkursboets egendom. Någon allmän försämring av möjligheterna till exempelvis brottsefterforskning bedöms emellertid inte uppkomma. När det gäller kostnaderna för Domstolar, se ovan avsnitt 11.2. 11.4Konsekvenser för företag och enskilda Rätt till köpt lösöre I avsnitt 6 beskrivs hur en övergång till avtalsprincipen bedöms leda till flera positiva effekter för handeln med lösöre och därmed för näringslivet i stort. Reformen innebär en tydligare reglering som blir enklare att förstå och tillämpa. Administrativa kostnader i form av bl.a. transaktionskostnader bedöms minska, liksom behovet av särskilda avtalskonstruktioner. Villkoren för köp kan anpassas mer till behoven hos köparna. Slumpartade effekter för köpare på grund av okunskap bedöms minska. Reformen bedöms sammantaget ha positiva effekter på handeln och därmed på svenska företags tillväxt och konkurrenskraft. Även exportindustrin gynnas av förslagen, främst genom ökad konkurrenskraft i förhållande till företag i andra länder. Reformen gynnar såväl större som mindre företag, bl.a. tillverkningsföretag, som gör inköp av material etc. från underleverantörer, och exportföretag. Reformen har också förutsättningar att leda till positiva effekter för sysselsättningen, men det är svårt att göra någon närmare bedömning härvidlag. En positiv effekt är att också att köpare kan betala före leverans utan att riskera att gå miste om varan. Denna effekt bedöms generellt sett leda till att det blir enklare för köpare och säljare att anpassa betalningstidpunkten till vad som är lämpligast i det enskilda fallet. Som har konstaterats i avsnitt 6 är effekterna av den karaktären att det inte bedöms möjligt att göra beloppsmässiga beräkningar av de samhällsekonomiska effekterna. I nämnda avsnitt har konstaterats att reformen bedöms ha påtagliga och långsiktiga samhällsekonomiska fördelar. Att borgenärerna kan få något mindre att dela på bedöms inte i sig som en negativ effekt av förslaget, utan är tvärtom en naturlig följd av att köpares rätt till köpt lösöre stärks (se dock ovan beträffande konkursförvaltningen). En stärkt rätt till köpt lösöre bedöms vidare inte ha någon inverkan i sig på kreditgivningen. Framför allt företagshypotekshavare kan visserligen påverkas av att fler lösa saker får separeras. Den praktiska effekten av detta bedöms dock som liten, främst eftersom företagshypoteket till sin utformning förutsätter att underlaget varierar över tiden. I enstaka situationer skulle en företags- hypotekshavare kunna vidkännas ekonomiska risker om gäldenären gör en omfattande försäljning av sitt lösöre. Den risken finns i och för sig också i väsentlig utsträckning redan, men blir möjligen mer uttalad. Intill dess ny lagstiftning har trätt i kraft har banker och andra kreditgivare också möjlighet att se över sina säkerheter. Panträtt i lösöre genom registrering Möjligheten att pantsätta lösöre genom registrering finns i praktiken, som framgår närmare av avsnitt 8, genom möjligheten att registrera en säkerhetsöverlåtelse enligt lösöreköplagen. Genom förslaget att införa en ny lag skapas en tydligare och enklare reglering. Möjligheten till registrering står, likt företagshypoteket, öppen endast för näringsidkare. Även om det alltså i grunden huvudsakligen rör sig om ett system som redan finns måste det, som sägs ovan, ändå antas att det kommer att bli vanligare att låta registrera pantsättning av lösöre än vad som är fallet med registrering enligt lösöreköplagen. Förslaget bedöms få i grunden positiva effekter för kreditgivningen. I ett samhällsekonomiskt perspektiv bedöms moderna regler om registerpant därmed gynna företagens investerings- och utvecklingsmöjligheter. På motsvarande sätt som för den stärkta rätten till köpt lösöre kan en möjlighet att registrera panträtt i lösöre leda till att det i något fler fall än görs gällande förmånsrätt vid utmätning och konkurs. Denna effekt bedöms bli begränsad men får betraktas som naturlig. Risken för att en möjlighet att pantsätta lösöre genom registrering generellt urholkar företagshypoteket som säkerhet bedöms som liten. I avsnitt 6 sägs att en övergång till avtalsprincipen inte bedöms leda till ökad risk för skentransaktioner och andra former av undandraganden av gäldenärens egendom. En faktor som också är ägnad att motverka risken för skentransaktioner är att reglerna om köparens sakrättsliga skydd blir tydligare och därmed enklare att förstå och tillämpa. Förslagen bedöms inte ha någon märkbar påverkan på brottsligheten eller det brottsförebyggande arbetet. I avsnitt 9.9 gör kommittén bedömningen att några ändringar inte behöver göras i straffrättslig lagstiftning med anledning av reformen. När det gäller förslaget till lagstiftning om panträtt i lösöre genom registrering bedöms inte detta ha någon betydelse i ett brottssammanhang. Registrering går att göra redan med nuvarande regler, och förslagen bedöms inte ha någon påverkan i detta avseende. Förslagen bedöms inte ha någon påverkan på den kommunala självstyrelsen eller på möjligheten att nå integrationspolitiska mål. Inte heller bedöms förslagen få konsekvenser för jämställdheten mellan kvinnor och män, eller för de åtaganden har i anledning av medlemskapet i Europeiska unionen. 12.1Förslaget till lag om rätt till köpt lösöre Lagen reglerar köparens skydd mot säljarens borgenärer vid köp av lösöre. Det sakrättsliga skyddet uppkommer enligt lagen i och med avtalet. Det krävs alltså inte att köparen har fått lösöret i sin besittning eller att säljarens rådighet över lösöret har avskurits på något annat sätt för att sakrättsligt skydd ska uppkomma. Lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva upphävs i samband med ikraftträdandet av förevarande lag. Skyddet mot säljarens borgenärer aktualiseras om säljarens egendom blir föremål för utmätning eller om säljaren går i konkurs. Den köpta egendomen kan då inte tas i anspråk för säljarens skulder. Lagen omfattar köp oavsett vilka som är avtalsparter. Den hittillsvarande bestämmelsen om köparens skydd mot säljarens borgenärer i 49 § konsumentköplagen (1990:932) upphävs . Lagen är tillämplig endast på köp av lösöre. För köparens skydd mot säljarens borgenärer vid köp av lös egendom av annat slag gäller andra regler. Enligt lagen (1936:81) om skuldebrev krävs exempelvis besittningsövergång om det rör sig om löpande skuldebrev och underrättelse till gäldenären (denuntiation) om det gäller ett enkelt skuldebrev. Lagen gäller endast köparens skydd mot säljarens borgenärer och inte en förvärvares skydd mot tredje man vid godtrosförvärv eller dubbelöverlåtelse (tvesala). Om någon annan också gör anspråk på lösöret i egenskap av köpare, avgörs frågan om vem som har rätt till lösöret enligt lagen (1986:796) om godtrosförvärv av lösöre (jfr 1 kap. 5 § handelsbalken om tvesala). Lagen är vidare inte tillämplig vid pantsättning av lösöre. För en sakrättsligt giltig pantsättning krävs som princip att panten över- lämnas till panthavaren och därefter förblir hos denne (jfr 10 kap. 1 § handelsbalken). Det gäller sålunda olika principer för sakrättsligt skydd vid köp och vid pantsättning. Eftersom lagen inte gäller vid pantsättning, är den inte heller tillämplig på s.k. säkerhetsöverlåtelse, dvs. en överlåtelse där syftet är att lösöret ska utgöra säkerhet för en fordran. Utanför lagens tillämpningsområde faller också i övrigt upplåtelse av begränsad rätt i lösöre, t.ex. nyttjanderätt. 1 § Köp av ett bestämt lösöre gäller mot säljarens borgenärer i och med avtalet. Köp av lösöre som inte är bestämt i avtalet blir gällande mot säljarens borgenärer när lösöret för köparens räkning har märkts, avskilts eller genom annan åtgärd bestämts. Det som sägs om köp i första och andra styckena gäller även byte. Paragrafen innehåller bestämmelser om när köp av lösöre blir gällande mot säljarens borgenärer. I första stycket regleras köp av ett bestämt lösöre. Andra stycket reglerar den situationen att köpet inte gäller ett bestämt lösöre utan t.ex. lösöre av ett visst slag eller en viss mängd. Av tredje stycket framgår att lagen gäller även byte. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I förmögenhetsrättsligt hänseende delas egendom upp i fast och lös egendom. Fast egendom är jord. Denna är indelad i fastigheter. Till en fastighet hör bl.a. byggnad, och till denna hör fast inredning och annat som fastigheten har blivit försedd med om det är ägnat till stadigvarande bruk för byggnaden eller en del av denna (s.k. fastighetstillbehör). Till fastighet som helt eller delvis är inrättad för industriell verksamhet hör även maskiner och annan utrustning som har tillförts fastigheten för att användas i verksamheten huvudsakligen på fastigheten (s.k. industritillbehör). Annan egendom än fast egendom är lös egendom. Lös egendom brukar i sin tur delas in i lösöre och övrig lös egendom. Lagen gäller endast lösöre. Någon definition av lösöre finns inte i lagen, utan begreppets innehåll får hämtas från den allmänt vedertagna uppfattningen inom förmögenhetsrätten. Med lösöre brukar avses flyttbara fysiska föremål (lösa saker), såsom möbler, maskiner, elektriska produkter, bilar, byggnadselement och kreatur. Även sådant som har tagits från naturen är lösöre, t.ex. järnmalm, virke, säd, olja och gas. När det gäller registrerat skepp och skeppsbygge samt registrerat luftfartyg, se 3 §. Utanför begreppet lösöre faller övrig lös egendom. Exempel på sådan egendom är fordringar, sedlar och mynt (såvida det inte rör sig om samlarobjekt), byggnad på annans mark, andelsrätt, t.ex. delägarskap i aktiebolag (aktie) eller handelsbolag, arrende- och hyresrätt, bostadsrätt och annan nyttjanderätt samt upphovsrätt och andra immaterialrätter. Överlåtelse av exempelvis en fordran eller en nyttjanderätt omfattas alltså inte av lagen. För förvärv av skuldebrev finns regler om sakrättsligt skydd i lagen (1936:81) om skuldebrev. I stor utsträckning används den lagen som utgångspunkt för analogier beträffande förvärv av andra rättigheter, En andel i lösöre betraktas inte i sig som lösöre, men faller inom lagens tillämpningsområde med stöd av 2 §. Lagen gäller när lösöre är föremål för överlåtelse i form av köp. Ett köp kännetecknas av att en säljare överlåter äganderätten, dvs. i princip all rätt, till lösöret till en köpare mot vederlag i form av pengar. Om överlåtelsen inte sker mot vederlag i pengar utan mot vederlag i form av annan egendom, rör det sig i stället om byte. Lagen är också tillämplig på byte, se tredje stycket. Köp på exekutiv auktion omfattas av lagen (ett sådant köp är enligt rättspraxis redan undantaget från kravet på tradition, se NJA 1985 s. 159). Ett avtal om tillverkning av lösöre betraktas enligt köplagen som ett köp under förutsättning att tillverkaren (säljaren) står för allt material eller en väsentlig del av det (jfr 2 § första stycket köplagen, 1990:931). Annars är det en tjänst (ett uppdragsavtal, s.k. arbets- När traditionskravet för köp har avskaffats har gränsdragningen inte så stor betydelse (jfr SOU 1988:63 s. 201 f.). Tillbehör till fast egendom, t.ex. all kommande skörd från en viss åker, kan köpas som blivande lösöre. I ett sådant fall krävs att föremålet först skiljs från den fasta egendomen innan det utgör lösöre (se 2 kap. 7 § jordabalken). Köparen och säljaren kan ha avtalat om öppet köp (jfr 16 § köplagen). Köparen har då rätt att ensidigt bestämma om köpet ska gå åter eller inte. Ett öppet köp faller inom lagens tillämpningsområde. Så är fallet även med andra köp av lösöre som är villkorade av någon framtida omständighet, t.ex. att nödvändig finansiering ordnas för köpet. Lagen är däremot inte avsedd att vara tillämplig på avtal som ger den ena parten bara en rätt att köpa lösöre. En gåva skiljer sig från köp och byte genom att något vederlag inte utgår. Om ett köp har vissa inslag av gåva, t.ex. så att priset inte står i rimlig proportion till värdet av lösöret, blir en helhetsbedömning av transaktionen avgörande för om den i sakrättsligt hänseende följer reglerna för köp eller reglerna för gåva. Vid den bedömningen är samtliga omständigheter av betydelse, inte minst vederlagets storlek och art samt vad som kan utrönas angående gåvoavsikt (jfr NJA 2008 s. 457). Om en sådan helhetsbedömning ger vid handen att transaktionen ska betraktas som en gåva, regleras mottagarens sakrättsliga skydd i stället i lagen (1936:83) angående vissa utfästelser om gåva. För att gåvomottagaren ska få skydd mot givarens borgenärer krävs enligt den lagen tradition (se 1 § andra stycket gåvolagen). mellan makar följer också särskilda regler, se 8 kap. 1 § . Lagen är inte tillämplig vid pantsättning, som är en upplåtelse av en begränsad rätt till lösöret. Pantsättning av lösöre är föremål för särskild reglering (se 10 kap. 1 § handelsbalken och den föreslagna lagen om panträtt i lösöre genom registrering). När det gäller s.k. säkerhetsöverlåtelser, se nedan kommentaren till 3 §. I första stycket regleras köp av ett bestämt lösöre. Om lösöret är individuellt bestämt i avtalet, får köparen skydd mot säljarens borgenärer i och med avtalet. Om det däremot är fråga om köp av en viss mängd lösöre, där säljaren har frihet att till avtalets fullgörande använda vilket lösöre som helst av det i avtalet angivna slaget, rör det sig inte om köp av ett bestämt lösöre. Det finns då inte något konkret bestämt köpeobjekt. Den situationen regleras i stället i andra stycket. Att lösöret måste vara bestämt innebär att det måste vara utpekat i avtalet och möjligt att identifiera i verkligheten. Exempelvis är ett serienummer normalt tillräckligt för att lösöret ska kunna betraktas som bestämt. Det räcker inte med att det i avtalet endast sägs att det ska vara ett föremål med särskilt utförande, viss årsmodell, viss färg eller liknande. I det fallet har säljaren valmöjlighet beträffande vilket konkret lösöre som köpet avser, och då är lösöret inte bestämt i lagens mening. Att lösöret ska anpassas till köparens önskemål hindrar inte att det kan anses som bestämt lösöre. Regeln i första stycket utgår från att det i avtalet bestämda köpeobjektet inte av säljaren ensidigt får bytas ut mot ett annat, likadant lösöre. Utrymmet för att i vissa situationer få sakrättsligt skydd i annat lösöre, t.ex. ifall det ursprungliga lösöret förstörs, får avgöras utifrån allmänna principer för surrogation. I lagen tillmäts inte lösörets fysiska placering för köpeavtalet någon betydelse. Oavsett var lösöret finns får köparen skydd mot säljarens borgenärer i och med avtalet. Detta gäller även om parterna besitter lösöret gemensamt, såsom fallet normalt är med makar och sambor. Också när lösöret finns hos tredje man är köpet sakrättsligt skyddat genom köpeavtalet. Någon underrättelse till berörd tredje man krävs inte för att köparen ska få sakrättsligt skydd. Den hittillsvarande ordningen, enligt vilken underrättelse till innehavaren (denuntiation) har krävts, är därmed överspelad (jfr äldre rätt, NJA 1949 s. 164). En köpare av ett bestämt lösöre får sakrättsligt skydd i förhållande till säljarens borgenärer också när säljaren i sin tur har köpt in detta lösöre från tredje man. Lösöret är då bestämt i för- hållande till säljaren. Köparens skydd är naturligtvis beroende av att tredje man levererar lösöret till säljaren i konkurs, vilket i praktiken förutsätter att det har varit helt förskottsbetalt. Gäller mot säljarens borgenärer i och med avtalet En förutsättning för sakrättsligt skydd är att det föreligger ett köpeavtal. Någon avtalsrättslig ogiltighet får inte finnas. Köparens sakrättsliga skydd enligt lagen kan i princip inträda tidigast då parterna sluter köpeavtalet. Vid utmätning medför lagen att lösöret i fråga är skyddat mot att tas i anspråk för säljarens, utmätningsgäldenärens, skulder. Däremot kan det gå att utmäta de rättigheter som säljaren har enligt köpeavtalet, t.ex. rätten till betalning. Parternas prestationsskyldighet enligt köpeavtalet påverkas inte av lagen. Är exempelvis lösöret betalat men kvarstår leverans, fortsätter säljaren att vara leveranspliktig sedan det klarlagts att lösöret i fråga inte kan utmätas. På motsvarande sätt är köparen i förekommande fall skyldig att betala resterande köpeskilling enligt villkoren i köpeavtalet. Lagen förhindrar också vid konkurs att det köpta lösöret tas i anspråk för säljarens skulder. Till ett konkursbo räknas enligt huvudregeln all egendom som tillhörde gäldenären när konkursbeslutet meddelades eller tillfaller gäldenären under konkursen och är sådan att den kan utmätas (se 3 kap. 3 § konkurslagen, 1987:672). Sådant lösöre som är skyddat enligt förevarande lag anses inte tillhöra gäldenären, och lösöret ingår följaktligen inte i konkursboet. Däremot ingår i konkursboet de rättigheter som säljaren har enligt köpeavtalet, t.ex. rätten till betalning och eventuella andra rättigheter enligt köpeavtalet. Att betalning har skett är inte heller vid konkurs en förutsättning för att det köpta lösöret ska vara skyddat mot säljarens borgenärer. Däremot kan betalning vara en förutsättning enligt köplagen för att köparen ska ha rätt till lösöret i förhållande till säljarens konkursbo. Om tidpunkten för betalning inte skulle följa av avtalet, har sålunda säljaren, dvs. konkursboet, rätt att hålla inne lösöret till dess betalning sker (se 10 § köplagen, s.k. detentionsrätt). Om köpet är ett kreditköp, är köparen inte skyldig att betala för att få ut lösöret utan kan vänta till förfallodagen enligt avtalet (konkursboet å sin sida har i förekommande fall stoppningsrätt och rätt att häva enligt 61 och 62 §§ köplagen). Betalningen tillkommer konkursboet. När det gäller pågående tillverkning av lösöre enligt ett tidigare ingånget köpeavtal innebär en konkurs i praktiken att tillverkningen kommer att upphöra, såvida inte konkursboet väljer att inträda i avtalet. Vilket pris som köparen ska betala för att få ut det ofärdiga lösöret får avgöras närmast med ledning av de principer som gäller vid nedsättning av pris på grund av fel (se 38 § köplagen om prisavdrag). Konkursboets skyldighet när köparen utövar sin separationsrätt begränsas till att låta köparen avhämta lösöret i befintligt skick. Boet har inget massaansvar avseende exempelvis transport eller färdigställande. Finns det fel i varan, vilket är fallet bl.a. om den inte har färdigställts, har köparen bara en konkursfordran. I linje med detta ligger att konkursboet inte utan eget åtagande står risken för varan fram till avhämtandet. Köparens anspråk enligt köplagen i denna del är också bara en konkursfordran, men konkursboet ansvarar enligt utomobligatoriska regler för vårdslöshet. Om ett köp av lösöre inte avser ett bestämt lösöre, blir köpet enligt andra stycket gällande mot säljarens borgenärer först när lösöret för köparens räkning har märkts, avskilts eller på annat sätt bestämts. Ofta avser ett köp inte något bestämt exemplar utan endast lösöre av viss typ, t.ex. maskinell utrustning av ett visst fabrikat eller en viss modell, som hålls i säljarens lager eller ska anskaffas eller tillverkas av säljaren. Det kan också vara så att köpet gäller en kvantitet av ett angivet slag, t.ex. en viss mängd olja. I sådana fall uppkommer skyddet mot säljarens borgenärer först när lösöret har blivit bestämt, dvs. Individualiseringen måste ske genom någon form av åtgärd, dvs. en utifrån sett konstaterbar handling; att säljaren bara själv bestämmer sig för att ett visst lösöre är avsett för köparen är inte tillräckligt. Lagen innehåller en exemplifiering av åtgärder som inne- bär att lösöret har blivit bestämt. En åtgärd är sålunda att märka lösöret, exempelvis med ett dokument. En annan är att avskilja lösöret. En sådan åtgärd lämpar sig ofta för fungibel egendom, t.ex. säd eller olja. Det krävs då att denna kvantitet tas ut och läggs för sig, förvaras på en särskild plats eller på annat sätt individualiseras. Vid sidan av märkning och avskiljande nämns i lagen att lösöret har bestämts på annat sätt. Detta rekvisit rymmer andra åtgärder som innebär att lösöret har blivit tillräckligt bestämt. Individualiseringen är inte underkastad något formkrav utan kan komma till uttryck exempelvis i ett register, en bokföringshandling eller ett e-postmeddelande till köparen. Individualiseringen behöver som princip inte heller komma till köparens kännedom för att leda till sakrättsligt skydd. När det gäller lösöre som ska tillverkas torde lösöret kunna anses vara tillräckligt bestämt redan på ett tidigt stadium när tillverkningen har påbörjats. Komponenter och råmaterial som ännu inte har fogats till lösöret under tillverkning måste märkas, avskiljas eller på annat sätt bli individuellt bestämda för att köparen ska få sakrättsligt skydd. Lösöret ska bestämmas för köparens räkning. Det måste därför på något sätt, t.ex. på det dokument varmed egendomen avskiljs, framgå vem som är köparen. Att köparen överlåter sina rättigheter enligt köpekontraktet till någon annan saknar därvid betydelse. Förvärvaren kan göra gällande rätt till lösöret enligt allmänna principer. Den som gör anspråk på lösöret har bevisbördan för de omständigheter som åberopas till grund för anspråket. Bevisfrågor vid utmätning och konkurs behandlas nedan. Lagen kräver inte att säljaren och köparen har kommit överens om individualiseringen eller att säljaren på annat sätt har åtagit sig att göra denna. Principiellt sett är det fråga om en ensidig rättshandling som företas till förmån för köparen. Eftersom rättshandlingen har sakrättslig verkan, får den inte återtas utan medgivande från köparen. Om säljaren utan lov tar tillbaka individualiseringen, kan handlandet under vissa förutsättningar anses utgöra olovligt förfogande och föranleda straffrättsligt ansvar (se 10 kap. 4 § ). Det ska dock beaktas att säljaren under vissa omständigheter har rätt att företa omleverans (jfr 36 § köplagen). Som regel är det säljaren som avskiljer lösöret, men lagen tillåter att individualiseringen görs av någon annan, t.ex. tredje man som har fått i uppdrag att göra detta eller som annars utför individualiseringen med säljarens samtycke. För att köparen ska ha sakrättsligt skydd krävs att individualiseringen av lösöret föreligger vid utmätningen eller vid beslutet om konkurs. Angående frågan om möjligheterna för ett konkursbo att återvinna en individualiseringsåtgärd, se 4 kap. 13 a § konkurslagen. Lagen gäller även byte. Vid byte är vardera parten såväl överlåtare som förvärvare. Byte brukar rättsligt behandlas på i huvudsak samma sätt som köp (jfr t.ex. 1 § andra stycket köplagen). Vid byte krävs det inte att båda parters egendom är lösöre.