sou · H3B369 · 2015-08-04 00:00:00 — Offentlighetsprincipen innebär att allmänheten och massmedierna har insyn i statens, kommunernas och landstingens verksamhet. Offentlighetsprincipen kommer till uttryck på olika sätt, exempel- vis genom handlingsoffentlighet, yttrandefrihet och meddelarfrihet för offentliga funktionärer samt genom domstolsoffentlighet och offentlighet vid beslutande församlingars sammanträden. En allmän handling som får lämnas ut ska på begäran, genast eller så snart det är möjligt, tillhandahållas den som önskar ta del av den så att handlingen kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt upp- fattas.1 Begäran att få ta del av en allmän handling prövas av den myndighet som förvarar handlingen, om inte annat är särskilt före- skrivet. En myndighet får inte efterforska vem det är som begär att få ta del av en allmän handling i större utsträckning än som behövs för att myndigheten ska kunna pröva om det finns något hinder mot att handlingen lämnas ut.2 En myndighet ska på begäran av en enskild även lämna ut en upp- gift ur en allmän handling som förvaras hos myndigheten, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behö- riga gång.3 Denna rättighet är emellertid inte en del av offent- lighetsprincipen. Rätten att ta del av allmänna handlingar får begränsas endast om det är påkallat med hänsyn till vissa specifika intressen, bland annat intresset att förebygga eller beivra brott och skyddet för enskilds 12 kap. 12 § första stycket tryckfrihetsordningen (1949:105). 22 kap. 14 § tryckfrihetsförordningen (1949:105). 36 kap. 4 § OSL. Allmänt om offentlighet och sekretess SOU 2015:69 personliga eller ekonomiska intressen.4 Bestämmelser med begränsningar finns främst i OSL.5 Ett av de historiskt sett äldsta uttrycken för den svenska offent- lighetsprincipen är att allmänheten ska ha insyn i de förhandlingar som hålls i domstol. Denna möjlighet till insyn är av central bety- delse för rättssäkerheten och för allmänhetens förtroende för rätt- skipningen. En förhandling vid domstol ska därför vara offentlig.6 Förhandlingsoffentligheten får begränsas endast för att tillgodose ändamål som är godtagbara i ett demokratiskt samhälle. Begräns- ningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och inte heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbildningen som är en av folkstyrelsens grundvalar. Begränsningen får inte göras enbart på grund av politisk, religiös, kulturell eller annan sådan åskådning.7 5.2.1Definitioner av termer i OSL I OSL finns definitioner av några centrala termer som används i lagen och som vi använder även i denna utredning.8 Sekretess innebär ett förbud att röja en uppgift, vare sig det sker muntligen, genom utlämnande av en allmän handling eller på något annat sätt. Om OSL anger ett förbud mot att röja en uppgift får uppgiften inte heller i övrigt utnyttjas utanför den verksamhet där den är sekretessreglerad. Bestämmelsen innebär således att även ett olovligt utnyttjande utan att ett röjande äger rum är förbjudet.9 En sekretessreglerad uppgift är en uppgift för vilken det finns en bestämmelse om sekretess. En sekretessbelagd uppgift är en uppgift för vilken sekretess gäller i ett enskilt fall. 42 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen (1949:105). 5Jämför 1 kap. 1 § OSL. 62 kap. 11 § andra stycket regeringsformen (1974:152). 72 kap. 20 § första stycket 4 och 2 kap. 21 § regeringsformen (1974:152). 83 kap. 1 § OSL. 97 kap. 1 § OSL och prop. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 317. Allmänt om offentlighet och sekretess En sekretessbrytande bestämmelse är en bestämmelse som innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas ut under vissa förutsätt- ningar. En primär sekretessbestämmelse är en bestämmelse om sekretess som en myndighet ska tillämpa på grund av att bestämmelsen riktar sig direkt till myndigheten eller omfattar en viss verksamhetstyp eller en viss ärendetyp som hanteras hos myndigheten eller omfat- tar vissa uppgifter som finns hos myndigheten. En bestämmelse om överföring av sekretess är en bestämmelse som innebär att en primär sekretessbestämmelse som är tillämplig på en uppgift hos en myndighet, ska tillämpas på uppgiften även av en myndighet som uppgiften lämnas till eller som har elektronisk tillgång till uppgiften hos den förstnämnda myndigheten. En sekundär sekretessbestämmelse är en bestämmelse om sekre- tess som en myndighet ska tillämpa på grund av en bestämmelse om överföring av sekretess. 5.2.2Sekretessens föremål, räckvidd och styrka En sekretessbestämmelse brukar bestå av tre huvudsakliga förut- sättningar för att bestämmelsen ska tillämpas. Det är förutsätt- ningar som anger sekretessens föremål, räckvidd och styrka.10 Sekretessens föremål och räckvidd Sekretessens föremål består av de uppgifter som kan hemlighållas med stöd av bestämmelsen och anges i lagen genom ordet ”uppgift” tillsammans med en mer eller mindre långtgående precisering av uppgiftens art, exempelvis uppgifter om enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Vad som avses med ”personliga förhål- landen” beskriver vi i avsnitt 5.2.3. En sekretessbestämmelses räckvidd bestäms normalt genom att det i bestämmelsen preciseras att sekretessen för de angivna uppgif- terna bara gäller i en viss typ av verksamhet eller i en viss typ av ärende eller hos en viss myndighet. En kombination av dessa förut- 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 284, 285, 348 och 349 samt prop. 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m.m. Del A s. 79–81. Allmänt om offentlighet och sekretess sättningar kan också förekomma. Några få sekretessbestämmelser gäller utan att räckvidden är begränsad. Uppgiften kan då hemlig- hållas oavsett i vilket ärende, i vilken verksamhet eller hos vilken myndighet den förekommer. Utgångspunkten för OSL:s utformning har varit att sekretessen inte ska vara mer omfattande än som motiveras av de intressen som sekretessen avser att skydda. De flesta sekretessbestämmelserna är därför utformade på så sätt att någon form av villkor ska vara upp- fyllt för att uppgiften ska vara sekretessbelagd. Detta villkor är normalt knutet till en skadeprövning. Denna prövning ska göras med hänsyn till den risk för skada som ett utlämnade av uppgiften kan medföra i det enskilda fallet. Detta åstadkoms lagtekniskt med att sekretessbestämmelserna innehåller rekvisit som anger sekretes- sens styrka, så kallade skaderekvisit. Skaderekvisiten är antingen raka eller omvända. Om en sekretessbestämmelse saknar skade- rekvisit är sekretessen absolut, det vill säga någon skadeprövning ska inte göras. Sekretessbedömningen görs i dessa fall enbart med hänsyn till uppgiftens art. Vid rakt skaderekvisit är utgångspunkten att uppgifterna är offent- liga och att sekretess endast gäller om det kan antas att en viss skada uppstår om uppgiften lämnas ut. Skadeprövningen görs i dessa fall med utgångspunkt i själva uppgiften. Avgörande är om uppgiften är av den arten att ett utlämnande typiskt sett kan vara ägnat att medföra skada för det intresse som ska skyddas genom bestämmelsen. Om uppgiften är sådan att den genomsnittligt sett måste betraktas som harmlös är den offentlig. Om uppgiften i stället typiskt sett måste betraktas som känslig är den normalt sett sekretessbelagd. Konstruktionen med skaderekvisit innebär att frågan om vem som begär ut en uppgift eller ändamålet med en begäran kan få betydelse i vissa fall när sekretessfrågan ska avgöras. Om det exem- pelvis framgår att den som begär att få ut en uppgift som typiskt sett Allmänt om offentlighet och sekretess bedöms som harmlös kan använda denna för att utsätta personen för trakasserier ska uppgiften i just den situationen anses vara sekretess- belagd. Avsikten är emellertid inte att tjänstemännen normalt ska försöka ta reda på om det finns omständigheter av detta slag. En sådan åtgärd bör bara förekomma om det finns anledning till det, exempelvis om en tjänsteman har fått veta att man från visst håll samlar in uppgifter av det aktuella slaget i illegitimt syfte. När det gäller uppgifter som typiskt sett bedöms vara känsliga kan omvänt upplysningar om sökandens identitet och om hens avsikt med uppgifterna medföra att det inte längre finns någon anledning att anta att den i sekretessbestämmelsen angivna skadan ska uppkomma. En del bestämmelser innehåller ett skaderekvisit som skulle kunna sägas vara kvalificerat i den meningen att det krävs särskilt mycket för att sekretess ska gälla. Då talar man om ett kvalificerat rakt skaderekvisit. Det omvända skaderekvisitet uppställer sekretess som huvudregel, det vill säga sekretess gäller om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde drabbas av någon skada. Ett omvänt skaderekvisit innebär att tillämparen har ett förhållandevis begränsat utrymme för sin bedömning. I praktiken innebär detta att tilläm- paren inte kan lämna ut en uppgift som omfattas av en sådan sekretessregel utan att ha kännedom om mottagarens identitet och dennes avsikter med uppgiften. Den skada som anges i ett skaderekvisit kan vara av olika slag. När det gäller sekretess till skydd för uppgifter om enskilda används i regel begreppen ”skada” eller ”men”. Vid sekretess till skydd för enskilda avses med begreppet ”skada” enbart ekonomisk skada som vållas av röjandet av uppgift om ekonomiskt förhållande. Med begreppet ”men”, som har getts en mycket vid innebörd, avses olägenhet av icke-ekonomisk eller ekonomisk art som vållas av röjandet av uppgifter om personliga förhållanden. Allmänt om offentlighet och sekretess åsyftas att någon blir utsatt för andras missaktning om hens per- sonliga förhållanden blir kända. Begreppet ”personliga förhål- landen” i OSL har en vidsträckt innebörd. Det innefattar exempel- vis uppgifter om en persons hälsotillstånd, ekonomiska förhållan- den och adressuppgifter. Redan den omständigheten att vissa per- soner känner till en för någon enskild ömtålig uppgift kan i många fall anses tillräckligt för att medföra men. Utgångspunkten för en bedömning av om men föreligger är den berörda personens egen upplevelse. Bedömningen måste dock i viss utsträckning kunna korrigeras på grundval av gängse värderingar i samhället. Enbart det faktum att en person anser att det i största allmänhet är obehagligt att andra vet var hen bor kan exempelvis inte anses innebära men i sekretesslagens mening. För att en enskild ska lida skada eller men krävs att uppgifterna är hänförliga till en viss individ. Det innebär att man i allmänhet bör kunna lämna ut avidentifierade uppgifter utan risk för skada eller men.11 När sekretessen gäller även för närstående får avgöras från fall till fall vem som är närstående. Utgångspunkten är dock att famil- jemedlemmar, syskon och föräldrar omfattas.12 5.2.4Hos vem och mot vilka sekretessen gäller Sekretess gäller hos myndigheter Förbud att röja eller utnyttja en uppgift gäller i princip endast för myndigheter. Förbudet gäller också för personer som för det all- männas räkning deltagit i en myndighets verksamhet och fått kän- nedom om uppgiften13, för och beslutande kommunala församlingar, för bolag med mera där kommuner och landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande och för vissa andra organ som särskilt pekas ut i OSL.14 Förbudet gäller alltså i princip inte för privata företag och andra organisationer. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 349 och 350 samt prop. 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m.m. Del A s. 83 och 84. 12RÅ 2009 ref. 17. 13Vilken anknytning personerna ska ha till det allmänna för att omfattas av förbudet framgår av 2 kap. 1 § andra stycket OSL. 142 kap. 1–5 §§ OSL och bilagan till OSL. Allmänt om offentlighet och sekretess Otillåtet röjande av en sekretessbelagd uppgift är straffsank- tionerat som brott mot tystnadsplikt.15 Sekretess gäller mot myndigheter och enskilda En sekretessbelagd uppgift får som huvudregel inte röjas vare sig för enskilda eller för andra myndigheter. Uppgiften får inte heller röjas mellan olika verksamhetsgrenar inom en myndighet när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra eller till utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer.16 Sekretess i förhållande till den enskilde själv och till vårdnadshavare Sekretess till skydd för en enskild gäller inte i förhållande till den enskilde själv, om inte annat anges i OSL. Sekretess till skydd för en enskild gäller, om denne är underårig, även i förhållande till vårdnadshavarna. Sekretessen gäller dock inte i förhållande till vårdnadshavarna, i den utsträckning de har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägen- heter. För uppgifter om en underårig gäller dock sekretess i förhål- lande till vårdnadshavarna för uppgifter som faller utanför vård- nadshavarnas rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den underåriges personliga angelägenheter. Sekretessen gäller också om det kan antas att den underårige lider betydande men om uppgiften röjs för vårdnadshavarna eller om det anges i OSL.17 Betydande men kan vara att den underårige kan skadas allvarligt psykiskt, fysiskt eller på annat sätt om en uppgift lämnas ut. I praktiken innebär det att det i det enskilda fallet ska finnas speciella skäl som tyder på att en uppgift om den underårige kan komma att missbrukas av vårdnadshavaren i något avsevärt avseende.18 Ett exempel på när det anges i OSL att sekretess gäller 1520 kap. 3 § (1962:700). 168 kap. 1–3 §§ OSL. 1712 kap. 1 och 3 §§ OSL. 1988/89:67 om sekretessfrågor inom undervisningsväsendet m.m. s. 38. Allmänt om offentlighet och sekretess gentemot vårdnadshavare är att sekretess kan gälla för underårigs vistelseort om denne omhändertagits eller vårdas enligt LVU.19 Vårdnadshavarens förfogande över sekretess till skydd för den underårige är dock beroende av barnets ålder och mognad. Ett barn som har fyllt anses normalt själv kunna disponera över sekretess till skydd för sina uppgifter i många fall. Ett exempel är när det äldre barnet själv har lämnat uppgifter till exempelvis läkare eller socialsekreterare. Den underårige måste i dessa fall efterge sekretessen för att vårdnadshavaren ska kunna ta del av uppgif- terna.20 5.2.5När flera sekretessbestämmelser är tillämpliga Sekretess följer inte med när en uppgift lämnas till en annan myndighet Det är en grundläggande princip att sekretess inte automatiskt föl- jer med en uppgift när den lämnas till en annan myndighet. Det beror bland annat på att behovet av och styrkan i en sekretess inte kan bestämmas enbart med hänsyn till sekretessintresset. Detta måste i varje sammanhang vägas mot intresset av insyn i myndig- heternas verksamhet.21 Får en myndighet en sekretessreglerad upp- gift från en annan myndighet, gäller därför sekretess för uppgiften hos den mottagande myndigheten endast om sekretess följer av en primär sekretessbestämmelse som är tillämplig hos den mottagande myndigheten eller av en bestämmelse om överföring av sekretess. Motsvarande gäller om en myndighet har elektronisk tillgång till en sekretessreglerad uppgift hos en annan myndighet.22 1926 kap. 1 och 2 §§ OSL. 20Johanna Schiratzki, Föräldraansvar i välfärdsrätten. Om vårdnad, vårdnadstvister och barnskydd, 2013, s. 85. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 285 och 315. 227 kap. 2 § OSL. Allmänt om offentlighet och sekretess Den sekretessregel som innebär sekretess ska tillämpas Om flera sekretessbestämmelser är tillämpliga på en och samma uppgift hos en myndighet och en prövning i ett enskilt fall resulterar i att uppgiften anses vara offentlig enligt en eller flera bestämmelser som den är sekretessbelagd enligt en eller flera andra bestämmelser, ska de senare bestämmelserna ha företräde, om inte annat anges i OSL.23 Av detta följer att det vid konkurrens mellan flera sekretessbestämmelser är den eller de sekretessbestämmelser enligt vilken uppgiften är sekretessbelagd som har företräde, om inte annat anges i lagen. Det spelar ingen roll om det är konkurrens mellan primära sekretessbestämmelser, mellan sekundära sekretess- bestämmelser eller mellan primära och sekundära sekretessbestäm- melser. I samtliga fall är huvudregeln att det är den eller de sekretess- bestämmelser enligt vilken uppgiften är sekretessbelagd som har företräde. Det är resultatet av sekretessprövningen som är avgö- rande och inte skaderekvisitens konstruktion. Undantag från huvudregeln finns i några få bestämmelser. Vid en sekretesspröv- ning behöver en myndighet inte välja att åberopa en sekretess- bestämmelse, utan kan åberopa flera sekretessbestämmelser om upp- giften skulle visa sig vara sekretessbelagd enligt flera av bestämmel- serna. Detta är logiskt särskilt om bestämmelserna skyddar olika intressen.24 I vissa fall överförs sekretessen Det finns ett antal bestämmelser som innebär att om en myndighet får en sekretessreglerad uppgift från en annan myndighet, blir sek- retessbestämmelsen tillämplig på uppgiften även hos den mottagan- de myndigheten. Det gäller bland annat för myndigheter som får uppgifter från en mängd andra myndigheter i samband med tillsyn, revision, disciplinansvar och forskningsverksamhet samt för arkiv- myndigheter.25 Detsamma gäller även vid direktåtkomst. Om en myndighet hos en annan myndighet har elektronisk tillgång till en upptagning för 237 kap. 3 § OSL. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 318–320, 327, 328 och 367. 2511 kap. 1–3 §§ OSL och prop. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 328. Allmänt om offentlighet och sekretess automatiserad behandling och en uppgift i denna upptagning är sekretessreglerad, blir sekretessbestämmelsen tillämplig även hos den mottagande myndigheten. Detta gäller dock inte för en uppgift som ingår i ett beslut hos den mottagande myndigheten.26 Vid överföring av sekretess enligt dessa bestämmelser gäller inte principen ovan att den eller de sekretessbestämmelser enligt vilken uppgiften är sekretessbelagd har företräde. Om det finns en primär sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse som är tillämp- lig på uppgiften hos den mottagande myndigheten ska den tilläm- pas i stället. Det gäller även om den primära sekretessbestämmelsen ger uppgiften ett svagare skydd. Undantag görs dock för vissa pri- mära sekretessbestämmelser, bland annat sekretessen för adress, telefon med mera för förföljda personer,27 i dessa fall tillämpas huvudprincipen att den eller de sekretessbestämmelser enligt vilken uppgiften är sekretessbelagd har företräde.28 Skälet till detta är att tanken med bland annat sekretessen för adress, telefon med mera för förföljda personer är att de ska komplettera sekretessregle- ringen och inte försämra det sekretesskydd som redan finns för uppgifterna.29 En primär sekretessbestämmelse kan normalt tillämpas på upp- gifter som myndigheten får från både andra myndigheter och enskilda. En sekundär sekretessbestämmelse kan däremot bara till- lämpas på uppgifter som myndigheten får från den utlämnande myndigheten. Den mottagande myndigheten kan således inte till- lämpa en sekundär sekretessbestämmelse på uppgifter som den får direkt från enskilda.30 5.2.6När sekretessbelagda uppgifter kan lämnas ut Till enskild eller myndighet – partsinsyn Det finns ett antal bestämmelser som innebär att sekretessen inte hindrar att en uppgift lämnas till en enskild eller till en myndighet. Det gäller bland annat om den enskilde som sekretessen ska skydda 2611 kap. 4 § OSL. 2721 kap. 3 § OSL. 2811 kap. 8 § OSL och prop. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 328. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 328. 2008/09:150 Offentlighets- och sekretesslag s. 301 och 302. Allmänt om offentlighet och sekretess samtycker till det.31 Det gäller också om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet.32 En enskild eller en myndighet som är part i ett mål eller ärende hos en domstol eller en myndighet kan enligt allmänna rättsgrund- satser eller särskilda bestämmelser ha rätt till partsinsyn. I dessa fall gäller som huvudregel att den enskilde eller myndigheten får ta del av handlingar eller annat material i målet eller ärendet. Materialet får dock inte lämnas ut till parten i den utsträckning det av hänsyn till allmänt eller enskilt intresse är av synnerlig vikt att sekretess- belagd uppgift i materialet inte röjs. I sådana fall ska myndigheten på annat sätt lämna parten upplysning om vad materialet innehåller i den utsträckning det behövs för att parten ska kunna ta till vara sin rätt och det kan ske utan allvarlig skada för det intresse som sekretessen ska skydda. Sekretess hindrar dock aldrig att en part i ett mål eller ärende tar del av en dom eller ett beslut i målet eller ärendet. Inte heller innebär sekretess någon begränsning i en parts rätt att få del av alla omständigheter som läggs till grund för ett avgörande i ett mål eller ärende.33 Om en myndighet lämnar en sekretessbelagd uppgift till en enskild part får myndigheten göra ett förbehåll som inskränker mottagarens rätt att lämna uppgiften vidare eller utnyttja uppgiften för syften som inte har med målet eller ärendet att göra.34 Det finns också bestämmelser som innebär att sekretessen inte hindrar att en uppgift lämnas till en myndighet. Det gäller bland annat om uppgiften behövs där för omprövning av beslut eller åtgärd av den myndighet hos vilken uppgiften förekommer.35 Sek- retess hindrar i ett antal utpekade fall och under vissa förutsätt- ningar inte att en uppgift om misstanke om brott och liknande uppgifter lämnas till en åklagarmyndighet, , Säkerhetspolisen eller någon annan myndighet som har till uppgift 3110 kap. 1 § OSL. 3210 kap. 2 § OSL. 3310 kap. 3 § OSL. 3410 kap. 4 § OSL. 3510 kap. 16 § OSL. Allmänt om offentlighet och sekretess att ingripa mot brottet.36 Sekretess hindrar inte att en uppgift läm- nas till en annan myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning.37 Utöver dessa bestämmelser finns en generalklausul som innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas till en myndighet, om det är uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Denna gene- ralklausul gäller emellertid inte vid sekretess enligt vissa särskilt utpekade bestämmelser, bland annat bestämmelser om sekretess i . Den gäller inte heller om utlämnandet strider mot lag eller förordning eller föreskrift som har meddelats med stöd av personuppgiftslagen.38 Generalklausulen hindrar inte att utbyte av uppgifter mellan myndigheter eller mellan en myndighets olika verksamhetsgrenar sker rutinmässigt även utan särskild författningsreglering. Bestäm- melsen bygger emellertid på att rutinmässigt uppgiftsutbyte i regel ska vara författningsreglerat. När rutinmässigt uppgiftslämnande inte är författningsreglerat men ändå kan anses tillräckligt moti- verat måste den intresseavvägning, som ska göras enligt general- klausulen, ske på förhand och den behöver inte avse prövning av individuella fall. Bedömningen kan då göras på ett sätt som liknar den som ska göras vid massuttag.39 Uttalandena om massuttag anger att situationen vid massuttag i viss mån är en annan än vid andra utlämnanden eftersom den berörde tjänstemannen av naturliga skäl inte kan bilda sig en upp- fattning om den särskilda skaderisk som kan vara förbunden med en enskild uppgift. Å andra sidan har tjänstemannen alltid känne- dom om beställarens identitet och oftast också om dennes avsikt med uppgifterna. Dessa kunskaper i förening med en bedömning av den skaderisk som typiskt sett är förbunden med uppgifter av det slag som avses med beställningen bör i de allra flesta fall ge fullt tillräckligt underlag för bedömningen av om sekretessregleringen ska anses hindra ett utlämnande eller inte. 3610 kap. 18 a–24 §§ OSL. 3710 kap. 28 § OSL. 3810 kap. 27 § OSL. 1979/80:2 med förslag till sekretesslag m.m. Del A s. 326 och 327. Allmänt om offentlighet och sekretess