sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Utredningen har inte kunnat finna några uppgifter om varför Haag- konvention sades upp. 7Se artikel 48 . 8Estland, , , Förenade och (endast för räkning), Republiken , , och . 9Cypern, , , , , och . 10Uppgift från hemsida, 11 Se till exempel dom (ECR 263) i mål 22/70 mellan Europeiska gemenskapernas kommission och Europeiska gemenskapernas råd. Det innebär att EU:s medlemsstater är behöriga att själva ansluta sig till . Genom ERTA-doktrinen slog även fast att unio- nen kan ingå avtal med tredje land beträffande samtliga de mål som anges i och i synnerhet när unionen har antagit gemensamma regler – oavsett form – för genomförandet av en i fördraget föreskriven gemensam politik. Haagkonven- tion finns det emellertid inte några bestämmelser som ger EU möj- lighet att ansluta sig till konventionen. Det kan anmärkas att Haag- konferensens stadga efter tillkomsten av har ändrats på så sätt att regionala organisationer för ekonomisk integration kan bli medlemmar i och således även ansluta sig till framtida konventioner.12 Det gäller dock alltså inte . 3.5.2Arbetet inom EU med internationellt skydd för vuxna Behovet av skydd för vuxna i internationella situationer och har vid olika tillfällen uppmärksammats inom EU. Av Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna13 framgår att EU erkänner och respekterar rätten för per- soner med funktionshinder att få del av åtgärder som syftar till att säkerställa deras oberoende, sociala och yrkesmässiga integrering och deltagande i samhällslivet (artikel 26). Europeiska unionens råd (rådet) betonade i slutsatser, som an- togs den 19–20 juni 2008,14 att samarbetet med tredje land och inter- nationella organisationer (särskilt , och ) behöver förstärkas. Vidare uppmanade rådet i slutsatser, som antogs den 24 oktober 2008,15 medlemsstater som redan konstaterat att det ligger i deras intresse att ansluta sig till att inleda eller aktivt fortsätta för- farandena för undertecknande eller ratificering av konventionen. De medlemsstater som fortfarande överlägger internt uppmanades i 12Se artikel 3 i stadga. I noten till stadgan framgår att ändringarna antogs och att de trädde i kraft . 13Se EUT C 303 2007, Celex 12010P. 14Se rådets slutsatser, som antogs den 19–, ST 11018 2008 INIT, p. 15Se rådets slutsatser, som antogs , ST 14034 2008 INIT och ST 14786 2008 INIT. sistnämnda slutsatser att möjligt slutföra dessa överlägg- ningar. Frågan om skydd för vuxna berördes också i resolution av med rekommendationer till kommissionen om rättsskydd för vuxna: gränsöverskridande kon- sekvenser.16 Enligt resolutionen måste rättsskyddet för utsatta vuxna vara en av hörnpelarna i rätten till fri rörlighet för personer och det konstateras att det finns skillnader i medlemsstaternas lagstiftning om skyddsåtgärder. Bestämmelserna kan enligt resolutionen bidra till att uppfylla målsättningen att skapa ett område med frihet, säkerhet och rättvisa genom att underlätta erkän- nandet och verkställigheten av beslut om skyddsåtgärder, fastställan- det av vilken lag som är tillämplig och samarbetet mellan centrala myndigheter. Vidare nämndes i resolutionen att man även måste ha bestämmelserna i konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning i åtanke (EU har ratificerat sistnämnda konvention, se närmare avsnitt 3.6.2). I resolutionen uppmanade (parlamentet) med- lemsstaterna att underteckna eller ratificera Haagkonven- tion. Vidare uppmanade parlamentet kommissionen att, så snart den har fått tillräcklig erfarenhet av hur fungerar, förelägga parlamentet att lämna ett förslag till rättsakt som syftar till att stärka samarbetet mellan medlemsstaterna och till att för- bättra erkännandet och verkställigheten av beslut om skydd för vuxna. Parlamentet anmodade även kommissionen att följa upp tillämp- ningen av och dess genomförande i medlems- staterna. I uppföljningen ska ingå bland annat att för parlamentet och rådet lägga fram en rapport som vid behov ska innehålla förslag till gemenskapsbestämmelser som kompletterar eller specificerar det sätt på vilket ska tillämpas. Slutligen upp- manade parlamentet kommissionen att utvärdera alternativet att gemenskapen ska ansluta sig till . Parla- mentet uttryckte i resolutionen även att detta skulle kunna vara ett område för fördjupat samarbete mellan medlemsstater. 16 Se P6_TA(2008)0638, tillgänglig på hemsida, 2008-0638+0+DOC+XML+V0//SV. antogs Stockholmsprogrammet – ett öppet och säkert i medborgarnas tjänst och för deras skydd.17 Stockholmsprogrammet var EU:s arbetsprogram för rättsliga och inrikes frågor för perioden –2014. Programmet antogs av rådet under det svenska ordförandeskapet. Syftet med programmet var att stärka EU-invånarnas säkerhet, att garantera grundläggande rättig- heter och skapa en ökad öppenhet. Av programmet framgår att be- hovet av ytterligare förslag när det gäller utsatta vuxna bör bedömas mot bakgrund av erfarenheterna från tillämpningen av Haag- konvention, i de medlemsstater som är parter till konventionen eller som kommer att bli parter . Medlemsstaterna uppmanas i programmet att ansluta sig till konventionen . Kommissionen har tagit fram en handlingsplan för hur målen i Stockholmsprogrammet ska uppnås. I handlingsplanen finns för- slag på lagstiftning och andra åtgärder som kommissionen ska föreslå rådet och parlamentet . I bilagan till hand- lingsplanen föreslås kommissionen få till uppgift att upprätta en rapport om tillämpningen av , varvid be- hovet av ytterligare förslag till skydd för utsatta vuxna också ska övervägas.18 Utredningen har erfarit att ett flertal av EU:s medlemsstater överväger ett tillträde till konventionen. Vidare bedömer de medlemsstater som har tillträtt konventionen att den är ett an- vändbart verktyg för att hantera den känsliga frågan om skydd för vuxna i gränsöverskridande situationer, även om det i dessa länder inte har aktualiserats något större antal ärenden enligt kon- ventionen. 17Se EUT OJ C 115, , s. 1–38. 18Se KOM (2010) 171 slutlig, 20.4.2010. 3.6Övrigt internationellt samarbete och arbete angående hjälp- och skyddsbehövande vuxna 3.6.11931 års nordiska äktenskapskonvention och andra internordiska regleringar Mellan de nordiska länderna finns ett sam- arbete i internationella familjerättsliga frågor. antogs den mellan , , , och gällande konventionen innehållande internationellt privaträttsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (nordiska äktenskapskonvention).19 Den omfattar bland annat bestäm- melser till skydd för vuxna. Konventionen har införlivats i dels genom förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap, dels genom lagen (1988:1321) om nordiska rättsförhållanden rörande förvaltarskap enligt föräldra- balken m.m. I dessa författningar finns bland annat särskilda be- stämmelser om förmynderskap/förvaltarskap för den som är med- borgare i en fördragsslutande stat men har hemvist i en annan av staterna. Kapitel 4 innehåller en närmare redogörelse för dessa regel- verk. Även lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling bygger på ett samarbete mellan , , , och . Lagen reglerar förutsättningarna för att personer som enligt beslut av danska, finska, isländska eller norska myndigheter ska vara omhändertagna för vård eller behandling får utlämnas från för verkställighet av beslut i dessa stater. Därtill regleras vissa frågor om skydd för vuxna i den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster som gäller som lag i sedan den 1 oktober 1996.20 19Se SÖ 1931:19 senast ändrad genom SÖ 2008:31. 1931:77 och 2006/07:60. 20Se lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster samt förordning (1996:908) om ikraftträdande av lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. 3.6.2Förenta nationernas konvention om rättigheter för personer med funktionsnedsättning Konventionen om rättigheter för personer med funktionsnedsätt- ning och det valfria tilläggsprotokollet till konventionen antogs av () generalförsamling . ratificerade konventionen och tilläggsprotokollet efter ett beslut i utan att reservera sig på någon punkt.21 Genom ratificeringen har iklätt sig en inter- nationell folkrättslig förpliktelse att följa konventionens bestäm- melser. Regeringen bedömde att tillträdet till konventionen och tilläggsprotokollet inte föranledde några lagändringar.22 EU ratifi- cerade konventionen den 23 december 2010.23 Konventionen tillhör de centrala konventionerna om mänskliga rättigheter men skapar inte i sig några nya rättigheter utan har till syfte att undanröja hinder för personer med funktionsnedsättning att åtnjuta sina mänskliga rättigheter.24 Konventionens syfte är så- ledes att främja, skydda och säkerställa det fulla och lika åtnjut- andet av alla mänskliga rättigheter och grundläggande friheter för alla personer med funktionsnedsättning och att främja respekten för deras inneboende värde (artikel 1.1). Personer med funktions- nedsättning innefattar bland annat personer med varaktiga fysiska, psykiska, intellektuella eller sensoriska funktionsnedsättningar, vilka i samspel med olika hinder kan motverka personernas fulla och verkliga deltagande i samhället på lika villkor som andra (arti- kel 1.2). Konventionen fokuserar på icke-diskriminering och listar nödvändiga åtgärder för att personer med funktionsnedsättning ska kunna erhålla såväl medborgerliga och politiska som ekonomiska, sociala och kulturella rättigheter. I konventionen betonas bland annat vikten av likhet inför lagen och internationellt samarbete för att säkra rättigheter för personer med funktionsnedsättning (artiklar- na 12 och 32). 2008/09:28, bet. 2008/09:SoU3 och rskr. 2008/09:38. 2008/09:28, s. 1. 23Se artikel 1 och punkt 6 i ingressen till rådets beslut , EUT L 23, 27.1.2010, s. 35–36. Det bör noteras att EU har reserverat sig mot artikel 27.1, som handlar om rätten till arbete. Anledningen är människor med funktionsnedsättning undantas från lika- behandlingsprincipen i samband med väpnade konflikter i artikel 3(4) rådets direktiv /78/EG, EUT L 303, 2.12.2000, s. 16. 2008/09:28, s. 1. Tilläggsprotokollet ger enskilda personer eller grupper av perso- ner möjlighet att klaga till för personer med funktionsnedsättning om de anser att deras rättigheter har kränkts av en stat som har ratificerat protokollet. lämnade den första rapporten till FN om de åtgärder som har vidtagits för att verkställa skyldigheterna enligt konventionen (artikel 35).25 för rättigheter för personer med funktionsnedsättning (CRPD) har därefter genom- fört en granskning och lämnat rekommendationer till Sverige.26 Rekommendationerna bereds inom . 3.6.3Europarådets rekommendation om det rättsliga skyddet för hjälpbehövande vuxna antog en rekommendation om det rättsliga skyddet för hjälpbehövande vuxna (Principles concerning the legal protection of incapable adults. R [99] 4). Rekommendationen upprättades med olika rättsliga internationella instrument som inspirationskällor, bland annat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och kon- vention om mänskliga rättigheter och biomedicin.27 Resultatet blev ett antal principer som medlemsstaternas regeringar rekommen- derades att införa. Principerna tar sikte på skyddet för vuxna som på grund av försämringar eller brister i personlig förmåga inte klarar av att på egen hand fatta beslut som berör deras ekonomiska angelägenheter eller som inte kan förstå, uttrycka eller agera utifrån sådana beslut och som följaktligen inte heller kan bevaka sina in- tressen. Bristerna kan bero på psykisk oförmåga, sjukdom eller lik- nande orsaker. Med ”vuxen” förstås en person som har uppnått myndighetsålder. Principerna avser i första hand materiella frågor om skydd för vuxna, men berör även vissa internationella privat- 25Rapporten finns tillgänglig på regeringens webplats om mänskliga rättigheter, 2011. Rekommendationerna finns till- gängliga på FN:s hemsida för mänskliga rättigheter, OC_SWE_17028_E.doc. 27Se SOU 2004:112, band II, s. 411. Detta gäller särskilt frågan om begränsningar i representanternas behörighet (princip 19). Enligt principen ska nationell lag avgöra vilka rättshandlingar som anses vara av en så strängt personlig karaktär att de inte kan utföras genom en repre- sentant. Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i upp- drag att överväga bland annat om några ändringar i regelsystemet bör göras mot bakgrund av rekommendation om det legala skyddet för hjälpbehövande vuxna.28 Utredningen, som antog namnet Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare, före- slog bland annat utifrån rekommendation regler om behörighet för anhöriga att företräda vuxna med bristande besluts- förmåga dels inom hälso- och sjukvården, dels inom socialrätten och dels i fråga om ekonomisk förvaltning av rutinbetonad karak- tär.29 Förslagen har i dessa delar inte lett till några lagänd- ringar.30 Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare föreslog också, med bland annat rekommendation (princip 2.7) som grund, en ny lagstiftning om framtidsfullmakter.31 gav regeringen en utredare i uppdrag att lämna förslag till vissa kompletterande bestämmelser till nämnda utrednings förslag till lag om framtidsfullmakter.32 Utredaren lade fram ett sådant förslag (se närmare kapitel 10). 3.6.4Pågående arbete om beslutsoförmögna personers ställning Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att lämna förslag till en enkel och ändamålsenlig reglering avseende personer som på grund av att de är beslutsoförmögna helt eller delvis saknar möjlighet att fullt ut vara delaktiga eller på annat sätt utöva sitt självbestämmande i situationer då detta förutsätts inom hälso- och sjukvård, tandvård eller forskning.33 Enligt kom- 28Se dir. 2002:55. 29Se SOU 2004:112, s. 432 f., 536 f., 609 f. och 709 f. 2007/08:150, s. 22. 31Se SOU 2004:112, s. 480 f. 32Se Ju 2013/4616/P. 33Se dir. 2012:72 samt tilläggsdir. 2013:96 och 2014:119. mittédirektiven ska utredningen bland annat ta ställning till när, av vem och hur det ska avgöras när beslutsoförmåga föreligger. Vidare ska ställning tas till vem som ska fatta beslut för en enskild när beslutsoförmåga föreligger och hur denna befogenhet ska avgrän- sas. Behovet av att reglera ansvarsförhållanden ska också beaktas. Det ska framgå av förslaget till rättslig reglering vilka åtgärder som får vidtas i syfte att säkerställa att den beslutsoförmögne får den vård eller behandling som han eller hon behöver, men den före- slagna regleringen ska inte medge tvångsåtgärder. Det kan tilläggas att bland annat rekommendation och FN:s konven- tion om rättigheter för personer med funktionsnedsättning nämns som bakgrund i utredningens direktiv. Uppdraget ska redovisas . Vissa sådana gränsöverskridande frågor som omfattas av regleras i svensk rätt. Avsnitt 4.2 innehåller en översiktlig redogörelse för aktuell svensk lagstiftning som avser skydd för vuxna i internationella situationer. Därefter redovisas i avsnitten 4.3–4.5 gällande svensk rätt utifrån konventionens struk- turella huvudfrågor, det vill säga myndighets internationella behörig- het, vilket lands lag som ska tillämpas samt erkännande och verk- ställighet av utländska avgöranden. Trots att utredningens uppdrag främst rör internationella för- hållanden är likväl den svenska materiella rätten på området, såväl privaträtt som offentlig rätt, av intresse. Det är nämligen i förhåll- ande till dessa regelverk som konventionen måste tillämpas i . Utredningen har därför valt att översiktligt redovisa bestämmelser i svensk lag om godmanskap, förvaltarskap samt frivillig vård enligt socialtjänstlagen (2001:453)(SoL) och lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) samt tvångsvård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall (LVM), lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) och lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT) i avsnitten 4.6.1– 4.6.4. Dessutom redogörs för verkställighetsförfarande enligt utsök- ningsbalken i avsnitt 4.6.5. 4.2.1Konventionsbunden och mellanstatligt harmoniserad lagstiftning Mellan , , , och gäller kon- ventionen av innehållande internationellt privat- rättsliga bestämmelser om äktenskap, adoption och förmynderskap (nordiska äktenskapskonvention).1 Konventionen om- fattar skyddsbehövande nordiska medborgare som i regel har hem- vist i en annan nordisk stat än medborgarskapsstaten och skydds- behovet kan avse såväl den vuxnes person som egendom, oavsett var egendomen finns. Bestämmelserna utgår från hemvistprincipen, det vill säga att en persons hemvist blir avgörande för att bestämma frågor om domstols internationella behörighet och tillämplig lag. har införlivat konventionen genom dels förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äkten- skap, adoption och förmynderskap (förordning), dels lagen (1988:1321) om nordiska rättsförhållanden rörande förvaltarskap enligt m.m. (lag). I avsnitt III (14–16 §§) förordning finns bestämmel- ser om förmynderskap för såväl underåriga som omyndigförklarade vuxna personer. I förordningen regleras vad som ska gälla för för- valtarskap på så sätt att det erinras om att det finns särskilda bestäm- melser om förvaltarskap enligt FB lag (21 a §). lag föreskrivs vad som i vissa fall ska gälla vid anord- nande av förvaltarskap i för den som är medborgare i en annan nordisk stat. I lagen regleras också vissa frågor som uppkom- mer i anledning av att en person omyndigförklaras i någon av de andra nordiska länderna. Lagen kompletterar förordning och tillkom vid den så kallade förvaltarskapsreformen, då institutet omyndigförklaring avskaffades i svensk rätt.2 Även lagen (1970:375) om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller behandling bygger på ett samarbete mellan , , , och . Lagen reglerar förutsättningarna för att personer som enligt beslut av danska, finska, isländska eller norska myndigheter 1Se SÖ 1931:19 senast ändrad genom SÖ 2008:31. 1931:77 och 2006/07:60. 1988/89:14, s. 11. ska vara omhändertagna för vård eller behandling får utlämnas från för verkställighet av beslut i dessa stater. Dessutom regleras vissa frågor om skydd för vuxna i den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster som gäller som lag i sedan den 1 oktober 1996.3 Utöver de bestämmelser som införlivar nordiska äkten- skapskonvention och den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster samt lagen om utlämning till , , eller för verkställighet av beslut om vård eller be- handling saknas konventionsbunden eller mellanstatligt harmoni- serad lagstiftning som avser skydd för vuxna. Med svensk autonom lagstiftning avses här lagstiftning som gäller i utan någon konventionsbundenhet och som inte är ett resultat av mellanstatligt samarbete. Autonoma bestämmelser inom här aktuellt rättsområde finns endast i 5 kap. lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap (lag). Bestämmelserna, som infördes i svensk rätt genom lag, bygger i huvudsak på nationalitetsprin- cipen, enligt vilken en persons nationalitet används för att avgöra frågor om behörighet och tillämplig lag. I lagen regleras bland annat vad som ska gälla för förvaltarskap för svenska medborgare som inte har hemvist i och för utomnordiska medborgare som har hemvist här i landet. Lagen inne- håller också bestämmelser om vilka rättsverkningar ett i utlandet anordnat förmynderskap för en person som där förklarats omyndig ska ha i . Lagens 5 kapitel kompletteras av vissa särskilda bestämmelser i dess kapitel 7. 3 Se lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster samt förordning (1996:908) om ikraftträdande av lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. 4.3.1God man och förvaltare Allmänt om godmanskap, förvaltarskap och förmynderskap I den nordiska regleringen utgår, som nämns i avsnitt 4.2.1, bestäm- melserna om internationell behörighet vid godmanskap och för- valtarskap från hemvistprincipen. Svensk domstol har således inter- nationell behörighet avseende nordiska medborgare med hemvist i . Internationell behörighet vid godmanskap och förvaltarskap i utomnordiska förhållanden styrs, som berörs i avsnitt 4.2.2, i stället i huvudsak av nationalitetsprincipen. Detta innebär att svensk dom- stol har behörighet för svenska medborgare som har hemvist utom- lands. Därtill finns i vissa fall behörighet avseende utländska med- borgare med hemvist i . Förmynderskap för omyndigförklarad är ett institut som finns i övriga nordiska länder, men som utmönstrades i svensk rätt vid förvaltarskapsreformen . Frågor om godmanskap regleras inte uttryckligen av nordiska äktenskapskonvention. Det har emellertid ansetts att för- ordning täcker vissa kortvariga former av godmanskap och förord- ningen har i praktiken tillämpats exempelvis på godmanskap vid sjukdom eller liknande enligt 11 kap. 4 § FB4.5 Svensk domstol är alltså behörig att förordna om god man i nordiska förhållanden i enlighet med behörighetsbestämmelserna om förmynderskap för en omyndigförklarad person förordning. Det innebär att svensk domstol är behörig att anordna godmanskap för en med- borgare i ett annat nordiskt land, om han eller hon har hemvist i (jämför 14 § första stycket förordning) och om godmanskap inte har anordnats i något av de andra nordiska länder- 4Vid tidpunkten för förarbetsuttalandena 18 kap. 3 § FB. 1988/89:14, s. 10 och SOU 1987:73, s. 121. Behörigheten att interimistiskt förordna god man behandlas i avsnitt 4.3.4. Det finns inte några andra konventionsbundna bestämmelser om svensk domstols internationella behörighet vid anordnande av godmanskap. Detta innebär att lag är allmänt tillämplig i utomnordiska förhållanden. lag innehåller bestämmelser om interimistiska beslut om god man, vilket närmare behandlas i av- snitt 4.3.4. I övrigt finns det lag inte några uttryckliga bestämmelser om behörighet vid godmanskap. I bestämmelserna om behörighet för anordnande av förvaltarskap för svensk med- borgare med hemvist utomlands i 5 kap. 1 § och om förvaltarskap för utländsk medborgare med hemvist i i 5 kap. 2 § nämns således inte möjligheten att förordna god man enligt 11 kap. 4 § FB. I motiven till bestämmelserna uttalade det föredragande stats- rådet emellertid att rätten, i enlighet med den princip som gäller enligt FB, först bör undersöka om inte ett godmansförordnande är tillräckligt innan förvaltare utses.6 Svensk domstol får alltså anses ha internationell behörighet att förordna god man i de fall behörig- het att anordna förvaltarskap föreligger. I nordiska förhållanden finns bestämmelser om svensk domstols internationella behörighet i frågor om förvaltarskap för nordiska medborgare lag.7 Svensk domstol är behörig att förordna förvaltare för en medborgare i ett nordiskt land, om han eller hon har hemvist i (1 § första stycket första meningen). En förut- sättning är att förmynderskap inte har anordnats för honom eller henne i något av de andra nordiska länderna, det vill säga vare sig i det land där han eller hon är medborgare eller i något av de övriga länderna, exempelvis när den vuxne tidigare hade hemvist i staten. När den vuxne nordiska medborgaren har hemvist i är svensk domstol också behörig att jämka ett förvaltarskaps omfattning eller häva ett här tidigare beslutat förvaltarskap (1 § andra stycket lag och 19 § förordning). 6Se NJA II 1988 s. 504, som även rör ändringar lag (SFS 1988:1322). lag innehåller hänvisningar till förordning. När det gäller förvaltarskap i utomnordiska förhållanden regleras svensk domstols internationella behörighet av lag.