sou · H3B363 · 2015-06-17 00:00:00 — Sprängladdningen hade gärningsmannen fäst på kroppen och han blev den enda som dödades i atten- Av allt att döma utlöstes sprängladdningen tidigare än planerat eftersom ingen annan person kom till allvarlig skada. Innan mannen gick in på hade han också sprängt en bilbomb. […] Han hade också minuterna innan dåden skickat ett meddelande där han framförde att attacken utfördes bland annat på grund av att målningar av profeten gjorts i och att svenska soldater fanns i . Gärningsmannen bakom dåden var en islamistisk ex- tremist som tros ha skaffat sig träning för terrorattacken i . Det framkom senare att gärningsmannen fått hjälp av andra att planera för och finansiera terrorattacken. Verksamheter och sammanslutningar inom våldsbejakande islamistiska extremistmiljön Inom extremistmiljöerna pågår aktiviteter som bl.a. syftar till att skapa sammanhållning och propagera för den gemensamma ideologin. Även nyrekrytering utgör en viktig del i verksamheten. I rapporten beskrivs på sidorna 82 och 83 delar av denna verksamhet och dess kopplingar till och al-Shabaab. När det gäller rekryterings- och den s.k. resandeverksamheten beskrivs på sidorna 84–86 bl.a. följande. Rekryteringsverksamheten, resandeverksamheten och stödet till terrorism genom finansiering har bedrivits på liknande sätt . Praktiskt stöd ges också genom att kontakter för- medlas eller att resehandlingar och utrustning ordnas fram. används i viss utsträckning falska identitetshandlingar för att försäkra att personernas resor inte ska bli spårbara. Det finns exempel på de som, efter att ha rest till ett träningsläger, fått lämna ifrån sig sina re- sehandlingar för att de skulle användas igen av andra som avser att resa till träningslägren. I Säkerhetspolisens tidigare kartläggning av islam- istisk extremism beskrevs att det fanns personer som tränades utomlands och personer som anslöt sig till islamistisk kamp i konfliktzoner. De länder som personer reste till från var , gränsområdet mellan och Paki- stan, och länder i . Säkerhetspolisen beskriver att situationen delvis är densamma eftersom det finns en resandeverk- samhet med samma syften som . Dock finns det en skillnad i vilka länder som personer reser till och det har iakttagits en ökning totalt sett i antalet personer som reser med detta ändamål. i flera fall länder som befinner sig i krigstillstånd. rande det land dit flest reser från för att delta i strider. […] Vilket resmål som är aktuellt varierar och beror på till vilka platser det för tillfället är möjligt att resa, vilka resvägar som är säkra och i vilka länder det finns kontakter. Det är personer, ofta unga män, som reser till konfliktzoner för att delta i strider och skaffa sig träning för detsamma, ibland i renodlade träningsläger. Utlandsresenärernas individuella erfarenheter varierar; det finns stora skillnader i vilken träning dessa personer får, vilka kontakter de knyter under resan och hur de själva påverkas av upplevelsen. Resenärer från till al-Qaida-inspirerade grupper utgör dels ett attentatshot i utlandet, dels finns ett attentatshot mot från dem som sedan återvänder med en attentatsavsikt och som under sin resa skaffat sig kunskap om och erfarenhet av våldsanvändning. Under en sådan resa kan personerna påverkas av den ideologiska trenden inom al-Qaidagrupper i utlandet där mål i ses som legitima. kan efter sådan inspiration börja planera attentat mot mål i . Svenskar som befinner sig utomlands kan också uppmana andra perso- ner hemma i att utföra attentat. Återvändare kan också inspi- rera andra till att göra liknande resor. Säkerhetspolisen menar att de flesta som återvänder från konfliktområden inte utgör ett attentatshot, men internationella erfarenheter visar att resenärerna utmärker sig så till vida att många av dem inom den islamistiska extremistiska miljön som faktiskt utgör ett hot och som begår allvarliga ideologiskt motive- rade brott, återfinns bland dem som rest till konfliktområden. ökade resandet till har också lett till att återvändarna från konfliktområden blivit fler i . Flera av de attentatshot som iaktta- gits i har involverat personer som återvänt från resor till kon- fliktzoner där de deltagit i våldshandlingar. Personer som återvänder till med erfarenhet av träning och våldsanvändning från andra länder spelar en särskild roll för nätverken De fortsätter ofta att vara involverade i våldsbejakande islamistisk extremism i . En sådan återvändare fungerar som förebild och inspiratör för andra som vill delta i träningsläger eller på annat sätt stödja våldsbejakande islamistisk extremism. Återvändarna har ofta skaffat sig internationella kontakter och ökad kunskap vilket medför att de får en särskild status i . Detta har medfört att återvändare ibland etablerat egna nätverk efter hemkomsten. På sidorna 121 och 122 i rapporten konstateras att Säkerhetspolisen ser en uppåtgående trend när det gäller personer som reser till konfliktzoner. Den vanligaste destinationen är Sy- rien. Säkerhetspolisen ser våldsbejakande islamistiska extremisters resande till utlandet för att delta i och al-Shabaab-inspire- rade grupper som ett stort problem. Resandet till som sker skiljer sig markant från de trender som. tidigare iakttagits av resande till konfliktzoner. Relativt många har rest och Säkerhetspo- lisen ser inte indikationer till att resandet till minskar i omfatt- Även om det finns uppgifter om personer som rest till konfliktområden redan under 199-–talet så var resandet av mindre omfattning då och jämfört med . Resandet har gått i vågor, men ökningen började troligen 2006. uppgifter, borträknat de som rest till , om ett 40-tal personer som rest för att ansluta sig till al-Qaida-inspirerade grupper och där utbildats för att delta i våldshandlingar. Ett 30-tal har rest till , ett tiotal till områden i och och några få till och . Därtill kommer vissa mer osäkra uppgifter och så- ledes finns det även ett mörkertal. Säkerhetspolisen bedömer alltså att resandet från till är exceptionellt omfattande i relation till tidigare resedestinationer. bedömer även att fenomenet med resande från för att ansluta sig till al-Qaida-inspirerade grupper totalt sett har ökat. Ökningen bedöms återspegla en internationell trend. Europol bedömer i sin senaste rapport om terrorism att den internationella trenden, där fler EU- medborgare reser till konfliktzoner har ökat kraftigt . I rapporten beskriver Europol att är ett lättillgängligt resmål jämfört med länder som varit de främsta destinationerna. kerhetspolisen menar också att en bidragande orsak till ökat resande är möjligheten att etablera kontakt med extremister i andra länder. Den uppåtgående trenden bekräftas av aktuella uppgifter från Sä- kerhetspolisen () och myndigheten ser inga tecken på att resorna till och ska avta. Enligt myndigheten har uppåt 300 personer rest från till eller och anslutit sig till al-Qaidainspirerade grupper. Närmare hundra personer har återvänt till och fler än 30 har dödats i något av dessa länder bl.a. genom deltagande i stridigheter. Det är enligt myndigheten framför allt män i åldrarna 18–som reser till och , men även kvinnor reser för att gifta sig med någon bland de stridande eller för att logistiskt stödja kampen i . Personerna kommer från hela , dvs. såväl storstadsregionerna som mindre orter. De flesta är födda i och endast ett fåtal har någon tidigare koppling till . I de allra flesta fall tycks personerna resa på eget initiativ, även om de resande ofta tillhör samma vänkretsar eller är släkt med varandra. 3.3Nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism Regeringen har vidtagit ett flertal åtgärder för att bekämpa våldsbejakande extremism. beslutades en handlingsplan för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. Denna utvärderas av Statskontoret och resultatet av utvärderingen redovisas . statliga utredningen, ”När vi bryr oss – förslag om samverkan och utbildning för att effektivare förebygga våldsbejakande extremism” (SOU 2013:81). Därutöver har flera rapporter från statliga myndigheter och organisationer lämnats med förslag om bl.a. åtgärder för att förebygga våldsbejakande extremism. Ytterligare en åtgärd var att regeringen utsåg en nationell samordnare för att värna demokratin mot våldsbejakande extremism. I den nationella samordnarens uppdrag ligger att förbättra samverkan mellan myndigheter, kommuner och organisationer på nationell, regional och lokal nivå. Samordnaren ska också verka för att kunskapen om våldsbejakande extremism ökar och att förebyggande metoder utvecklas och sprids. Uppdraget omfattar även att sprida kunskap som tidigare rapporter och utredningar tagit fram och informera om de metoder som finns för att förebygga våldsbejakande extremism. Den nationella samordnares arbete bedrivs på flera plan. På det lokala planet, t.ex. i en kommun, i ett lokalpolisområde eller i ett bostadsområde, bedrivs redan ett omfattande arbete för att förebygga våldsbejakande extremism. Den nationella samordnarens uppgift är att stötta och stärka de kommunala tjänstemän, poliser och övriga medarbetare från det civila samhället som arbetar med dessa problem. I samordnarens arbete ingår också att stötta och stärka de kommuner och stadsdelar som ännu inte initierat ett lokalt förebyggandearbete. På det nationella planet arbetar samordnaren med ett antal referensgrupper som består av 15 myndigheter samt Kommuner och Landsting. De myndigheter som ingår är bl.a. Myndigheten för Ungdoms- och Civilsamhällesfrågor, Forum för levande historia, Försvarshögskolan, , , , , , , , stöd till trossamfund och . Vidare har samordnaren i uppgift att tillhandahålla och sprida kunskap på området. Detta sker bl.a. genom en hemsida, , som kontinuerligt uppdateras med aktuella händelser. Där finns också bl.a. länkar till hjälp och annan kunskap på området. fattade regeringen beslut om tilläggsdirektiv med ytterligare uppdrag och ett utökat mandat för den nationella Tilläggsuppdraget innefattar bl.a. uppgiften att inrätta ett nätverk av experter vars kunskap och kontakter kan gynna utvecklingen av det förebyggande arbetet på nationell, regional och lokal nivå och förbättra stödet till anhöriga, bl.a. genom inrättandet av en telefonlinje för upplysningar. Uppdraget omfattar även bl.a. att uppmuntra till insatser för individer som vill lämna våldsbejakande miljöer och stötta relevanta aktörer i att utveckla sådana insatser. Uppdraget ska redovisas . 3.4Säkerhetspolisens uppdrag och verksamhet på området för terrorismbekämpning Säkerhetspolisen är civila säkerhetstjänst. Myndighetens uppdrag kan i huvudsak delas in i fem områden: kontraspionage, kontraterrorism, författningsskydd, säkerhetsskydd och personskydd. Säkerhetspolisen arbetar också med att förhindra spridning, anskaffning och produktion av massförstörelsevapen. Den huvudsakliga uppgiften för Säkerhetspolisen är att förebygga, förhindra och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet eller terrorismrelaterad brottslighet samt utreda och beivra sådana brott. Vidare har myndigheten bl.a. att fullgöra uppgifter i samband med personskydd av den centrala statsledningen och andra som regeringen eller Säkerhetspolisen bestämmer3. Av Säkerhetspolisens instruktion följer bl.a. att myndigheten ansvarar för att utreda och beivra brott enligt finansieringslagen, terroristbrottslagen och rekryteringslagen. Uppdraget att förebygga och förhindra terrorism innebär att Säkerhetspolisen genom sitt arbete ska minska risken för att terrorismrelaterad brottslighet begås i och utomlands. Det innefattar bl.a. att motverka att rekrytering, finansiering och attentatsplanering sker i och att svenskar deltar i terrorism utomlands. Som ett led i det förebyggande arbetet kan Säkerhetspolisen lämna yttrande till i ärenden om inresa, uppehållstillstånd eller medborgarskap i . 3 3 § polislagen (1984:387) och 3 § förordningen (2014:1103) med instruktion för Säkerhetspolisen. Eftersom Säkerhetspolisens verksamhet primärt syftar till att förebygga och inte utreda brott kan myndighetens verksamhet mycket sällan bedrivas utifrån brottsanmälningar. För att Säkerhetspolisen ska kunna fullgöra sitt uppdrag måste myndigheten själv kunna identifiera aktörer som kan tänkas komma att begå terrorismrelaterad brottslighet samt bedöma förutsättningarna för att sådan planerad brottslighet sätts i verket. En stor del av arbetet består därför av kartläggning av individer och nätverk som kan komma att ägna sig åt sådan brottslighet både i och utanför . Vidare inriktas det förebyggande arbetet utifrån den konkreta hotbild som kan finnas mot de skyddspersoner, särskilt skyddsvärda verksamheter och svenska intressen i övrigt som Säkerhetspolisen har i uppdrag att skydda. Strategiska hot- och sårbarhetsbedömningar utgör utgångspunkten för det långsiktigt förebyggande arbetet medan det mer konkreta arbetet sker utifrån sådana bedömningar kopplade till en viss person, en viss händelse eller en viss verksamhet. En förutsättning för möjligheterna att bedriva denna typ av brottsförebyggande arbete är myndighetens underrättelseverksamhet. Tillförlitliga hotbedömningar och relevanta hot- och sårbarhetsreducerande åtgärder förutsätter att underrättelseverksamheten kan förse myndigheten med information om potentiella aktörer och fånga upp varningssignaler redan innan åtgärder för att begå ett brott har vidtagits. Syftet med underrättelseverksamheten är således inte enbart att få fram uppgifter som leder till att förundersökning om brott måste inledas, även om det givetvis förekommer, utan också att inhämta, bearbeta och analysera information i syfte att förhindra brott. Information inhämtas på en mängd olika sätt inom underrättelseverksamheten. Mycket inhämtas genom öppna källor, t.ex. internet och tidningar samt genom tips och information från allmänheten. Det senare utgör en särskilt viktig informationskälla i fråga om individer som har företagit eller planerar att företa en terrorismresa. Säkerhetspolisen får många tips från vänner, syskon och föräldrar som är oroliga för sina anhöriga och som vill att myndigheten ska hindra dessa från att resa till konfliktområden i syfte att där t.ex. ansluta sig till och strida tillsammans med en väpnad grupp. Även föreningar och religiösa samfund kontaktar myndigheten med information om personer som misstänks planera resor av detta slag. Säkerhetspolisen har mycket begränsade möjligheter att hindra en person från att företa en sådan resa. Myndigheten håller emellertid i vissa fall samtal med personer som misstänks överväga att resa. Eftersom det i dessa fall är fråga om samtal utanför förundersökning är det frivilligt för den enskilde att delta. I de fall samtalen sker har emellertid erfarenheten visat att de har en mycket begränsad preventiv effekt. Sådana samtal hålls därför bara om den förväntade nyttan av samtalet kan tänkas överväga de operativa risker som det innebär. Frivilliga samtal sker även mer regelmässigt med personer som återvänt från denna typ av resor. En sådan persons faktiska förmåga att begå brott kan ofta anses ha ökat genom resan och den erfarenhet som resan inneburit. I dessa fall syftar samtalen primärt till att klarlägga personens eventuella avsikter att använda sin förvärvade förmåga och begå t.ex. ett terroristbrott i eller mot svenska intressen utomlands. Ett annat viktigt syfte med samtalen är att få information om hur hotet mot och svenska intressen generellt ser ut från de grupper som verkar i de områden som personen besökt. En stor del av informationsinhämtningen sker också genom dolda kanaler, t.ex. genom källor eller spaning. Även användningen av hemliga tvångsmedel har stor betydelse i sammanhanget, se kapitel 9. Under vissa förutsättningar har Säkerhetspolisen, med stöd av lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra särskilt allvarliga brott, här förkortad lag om preventiva tvångsmedel, möjlighet att i brottsförebyggande syfte inhämta information genom att använda sådana tvångsmedel. Viktig information erhålls också genom samverkan med nationella samarbetspartners, t.ex. Av särskild betydelse när det gäller det förebyggande arbetet på terrorismområdet är rapporteringen av signalspaningsinformation från . Det är möjligt att genom signalspaning inhämta uppgifter inom ramen för försvarsunderrättelseverksamheten som delges Säkerhetspoliseninom ramen för dennas underrättelseverksamhet. Slutligen har det internationella informationsutbytet med utländska säkerhets- och underrättelsetjänster stor betydelse för underrättelsearbetet. Sådan information lämnas regelmässigt med den begränsningen att den enbart får användas i underrättelsesyfte och inte i en förundersökning. Konsekvenserna för Säkerhetspolisens arbete av de förslag som lämnas i betänkandet redovisas i avsnitt 10.2. 4 Resolution (2014) 4.1Vad innebär det att en resolution beslutats med stöd av kapitel VII i ? Ett av FN:s huvudsyften är att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Det fastställs redan i artikel 1 i . Denna uppgift har i första hand ålagts säkerhetsrådet. För att kunna utföra sitt uppdrag har säkerhetsrådet i bl.a. kapitel VII tilldelats särskilda befogenheter att fatta beslut om åtgärder som är nödvändiga för upprätthållande eller återställande av internationell fred och säkerhet. Beslut som säkerhetsrådet fattat är enligt artikel 25 bindande för medlemsstaterna. I artikeln anges att medlemsstaterna åtagit sig att godta och verkställa säkerhetsrådets beslut som fattas i enlighet med . Förpliktelsen är långtgående och har enligt stadgans artikel 103 företräde framför medlemsstaternas övriga förpliktelser enligt internationella överenskommelser. I resolutionen slår rådet fast att terrorism i alla dess former och yttringar utgör ett av de allvarligaste hoten mot internationell fred och säkerhet och beslutar därefter att vidta vissa åtgärder under kapitel VII, i syfte att i enlighet med FN:s stadga bekämpa hot mot internationell fred och säkerhet. beslut är därmed bindande för alla medlemsstater. 4.2Det huvudsakliga innehållet i resolutionen antog säkerhetsrådet enhälligt resolution (2014) i enlighet med kapitel VII i . Resolutionen på svenska och engelska finns bifogad som bilaga 2 och 3. Innehållet i resolutionen beskrivs endast översiktligt i de delar som saknar direkt relevans för utredningens uppdrag. Resolution (2014) Resolutionen består av en inledande del, preambeln, och därpå en operativ del bestående av 27 paragrafer. I preambeln bekräftar säkerhetsrådet sina tidigare ställningstaganden att terrorism i alla dess former utgör ett hot mot internationell fred och säkerhet. Det noteras att terrorismhotet har kommit att bli alltmer utbrett och att antalet terrorismhandlingar i olika delar av världen ökar, innefattande sådana handlingar som motiveras av intolerans eller extremism. Vidare bekräftas att alla medlemsstater måste säkerställa att alla åtgärder som vidtas mot terrorism är förenliga med alla deras folkrättsliga åtaganden, i synnerhet internationella mänskliga rättigheter, internationell flyktingrätt och internationell humanitär rätt. I sammanhanget understryks vikten av bl.a. respekten för mänskliga rättigheter, grundläggande friheter och rättsstatens principer. Därutöver uttrycks djup oro över det akuta och växande hotet från utländska terroriststridande, dvs. personer som reser till en annan stat än den stat där den berörda personen har sin hemvist eller är medborgare, i syfte att begå, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar eller att ge eller få terroristträning, även när detta sker i samband med väpnade konflikter. Enligt resolutionen bidrar s.k. utländska terroriststridande till intensiteten och varaktigheten i konflikter och till att de blir mer svårlösta. Det uttrycks även oro över att dessa personer också kan utgöra ett allvarligt hot mot sina ursprungsländer och mot länder de reser igenom och till. Det uttrycks också allvarlig oro över att de använder sin extremistiska ideologi för att främja terrorism och över att dessa personer rekryteras av eller ansluter sig till organisationer eller grupper som ISIL, ANF eller andra grupper med anknytning till . Med stöd av sina befogenheter enligt kapitel VII vidtar säkerhetsrådet med anledning av detta ett antal åtgärder. Som ovan nämnts redovisas merparten endast översiktligt. I paragraf 1 kräver säkerhetsrådet att alla utländska terroriststridande avväpnas och upphör med alla terroristhandlingar. I paragraf 2 bekräftas att alla stater ska begränsa möjligheten för terrorister eller terroristgrupper att röra sig fritt över gränserna bl.a. genom effektiva gränskontroller och medlemsstaterna uppmanas att införa vissa säkerhetsåtgärder i detta avseende. I paragraf 3 uppmanas medlemsstaterna att i Resolution (2014) enlighet med nationell och internationell rätt öka utbytet av information om hur sådana personer eller grupper, inklusive utländska terroriststridande, förflyttar sig och i paragraf 4 uppmanas medlemsstaterna att samarbeta för att bemöta det hot som utländska terrorisstridande utgör, bl.a. genom att förebygga radikalisering till terrorism och rekrytering av utländska terroriststridande. I paragraf 5 beslutar säkerhetsrådet att medlemsstaterna, i överensstämmelse med internationella mänskliga rättigheter, internationell flyktingrätt och internationell humanitär rätt, ska förebygga och motverka rekrytering, organiserande, transport och utrustande av personer som reser till ett annat land i syfte att begå, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar eller att ge eller få terroristträning. Detsamma gäller finansiering av deras resor och aktiviteter. I paragraf 6 erinras om tidigare meddelat beslut i resolution (2001) om medlemsstaternas skyldighet att lagföra personer som deltar i finansiering, planering, förberedande eller utförande av terroristhandlingar eller stödjer sådana handlingar. Vidare beslutar säkerhetsrådet att medlemsstaterna ska säkerställa att nationell lagstiftning ska innehålla bestämmelser som gör det möjligt att lagföra och bestraffa personer på ett sätt som återspeglar allvaret i vissa angivna brott beskrivna i paragrafens a–c. Enligt paragraf 6 a ska det utgöra brott att en stats medborgare reser, eller försöker resa, till ett annat land än där personen har sin hemvist eller är medborgare, eller att en annan person reser, eller försöker resa, från deras territorier till ett annat land än där personen har sin hemvist eller är medborgare, i syfte att begå, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar eller ge eller få terroristträning. Paragraf 6 b föreskriver att direkt eller indirekt tillhandahållande eller insamlande av tillgångar, av en stats medborgare eller på en stats territorium, i syfte att medlen ska användas, eller med vetskap om att de är avsedda att användas, för att finansiera en persons resa till ett annat land än där personen har sin hemvist eller är medborgare, i sådant syfte som anges under paragraf 6 a, ska utgöra brott. Slutligen ska enligt paragraf 6 c även organiserande, eller annat underlättande, innefattande rekrytering, av en stats medborgare Resolution (2014) SOU 2015:63 eller på en stats territorium, av en persons resa till ett annat land än där personen har sin hemvist eller är medborgare, i sådant syfte som anges under paragraf 6 a, utgöra brott. I paragraf 7 uttrycks en målsättning att i enlighet med resolution (2014) överväga att upprätta en förteckning bl.a. över individer och grupper som t.ex. finansierar eller på annat sätt stödjer . I paragraf 8 beslutas att medlemsstater ska hindra personer, som det kan finnas skälig anledning att tro har för avsikt att begå brott som omfattas av paragraf 6, från in- eller genomresa inom det egna territoriet. Paragraf 9 behandlar vikten av att medlemsstater får tillgång till passageraruppgifter från flygbolag som verkar inom staternas territorier för att därigenom kunna få vetskap om att personer som omfattas av 1267- eller 1989-regimen lämnar eller reser in i eller genom staten.