sou · H3B331 · 2015-03-30 00:00:00 — signalspaning, egna informatörer, information från samverkande myndigheter, det egna centralarkivet och andra registeruppgifter (till exempel belastningsuppgifter) samt öppna källor på bland annat internet. I de undersökta ärendena sätts IHL typiskt in när Säker- hetspolisen fått in uppgifter som tyder på brottslig aktivitet. Om så visar sig vara fallet, kan nivån på inhämtning eller andra åtgärder höjas ytterligare. I annat fall kan en återgång ske till den uppfölj- ningsnivå som gällde före IHL. På det sättet kan IHL beskrivas som en integrerad del av Säkerhetspolisens löpande uppföljning. Ett tydligt tecken på hur IHL ingår som en integrerad del av den löpande uppföljningen är den höga träffsäkerheten. I av ärendena kunde uppföljningen gå ner till samma nivå som före användning av IHL och i fortsatte uppföljningen också, men på en högre nivå än före IHL. Dessutom underlättas fysiskt spaning av IHL genom att ett mönster framträder om var personen brukar befinna sig . Vissa personer skulle det vara svårt att spana på utan tillgång till mängddata. Säkerhetspolisens dilemma är att förebygga att allvarliga brott inträffar. Särskilt aktuellt i dessa tider är terrorrelaterade brott som kan leda till både omfattande skador på person och egendom, men också samhälleliga skador vars konsekvenser är svåra att överblicka. Problemet är att bedöma en persons eller grupp personers vilja och avsikt att begå brott, faktorer som måste sammanfalla, dessutom med viss styrka. IHL är ett viktigt hjälpmedel för att göra den bedömningen genom att mängddata beskriver kontakter, kontakt- mönster och rörelsemönster. Genom Säkerhetspolisens uppföljning finns en kunskap om kontakters förmåga och avsikt. Kontaktmönster utvisar en persons beteende. Rörelsemönster i kombination med andra uppgifter om viktiga möten eller liknande berättar också om vad som kan vara på gång. På det sättet har IHL en funktion för att bedöma förmåga och avsikt. Det är åtskilliga personer som Säkerhetspolisen följer upp, och resurserna är långt ifrån tillräckliga att ha dessa personer under observation genom fysisk spaning eller telefonavlyssning. Även om en stor andel av dessa personer inte kommer att begå exempelvis terrorbrott, gäller det för Säkerhetspolisen att förhindra de mycket få fall som ändå kan aktualiseras. IHL framstår därför som en resurssnål möjlighet att få en djupare uppföljning för den trots allt stora grupp för vilken indikationer på brott ändå förekommer. Utan IHL skulle Säkerhetspolisen tvingas reducera uppföljningen till ett väsentligt lägre antal personer för vilka det finns spanings- och avlyssningsresurser. Risken är påtaglig att vissa personer kom- mer att falla igenom och att allvarliga brott inte kan förebyggas. Slutsatsen är därför att utan den enkla fördjupade uppföljning som IHL innebär, sannolikheten ökar för att Säkerhetspolisen ska göra felprioriteringar med de följder som det kan innebära. Nyttan med IHL tar inte sikte på enbart den person som följs upp utan kan också generera ytterligare personer, eller kopplingar mellan personer, som Säkerhetspolisen inte känner till eller där tidi- gare information varit för svag för annan inhämtning än anteckning i centralregistret. Mot bakgrund av att åtskilliga av de aktuella mil- jöerna är dynamiska, ibland till och med turbulenta, som den nu pågående vågen av Syrienresenärer, ska inte denna bonusaspekt underskattas. Det är en väl etablerad erfarenhet att ärenden föder nya ärenden eftersom det i bakgrunden finns en rad nätverk som genom olika personer knyts samman. Ensamagerande och personer utanför kända miljöer De undersökta ärendena och intervjuerna kommunicerar att Säker- hetspolisen har en förhållandevis god inblick i de miljöer där de för IHL aktuella brotten planeras och utförs, vare sig det gäller terrorism, politisk extremism, spionage eller flyktingspionage. De riktigt vita fläckarna på kartan synes framför allt avse personer som dras till terrorism utan att tillhöra kända lokala miljöer. Det gäller dels vissa Syrienresenärer som låter sig rekryteras på annat sätt än via ton- givande personer i lokala miljöer, dels ensamagerande som till skill- nad mot Syrienresenärerna inte går in i en gemenskap utan håller sig för sig själva. Bristen på sammanhang och miljö gör det svårt för att inte säga omöjligt för Säkerhetspolisen att få någon insyn genom informatörer. Av samma skäl kan fysisk spaning ge mycket lite information. IHL bedöms därför som en särskilt viktig inhämt- ningsmetod för de kontakter som ändå tas. Effektivt underlag för förebyggande åtgärder IHL är ett underrättelseverktyg, dessutom för en myndighet där en stor del av verksamheten går ut på att genom uppföljning före- bygga brott. IHL har därför en större roll i den brottsförebyggande uppföljningen än att samla bevis för straffrättsliga åtgärder. En viktig förebyggande metod är att hålla samtal. Mängddata från IHL med dess precisa karaktär anses utgöra ett övertygande underlag för samtal. Av sekretess- och säkerhetsskäl har Säkerhetspolisen svårt att använda andra underlag vid samtal, som uppgifter från utländska tjänster eller egna informatörer. 9.2.3Polismyndighetens och användning av inhämtningslagen Såvitt avser den öppna polisen och tullen har vi granskat ärenden där det första beslutet enligt inhämtningslagen fattades –, dvs. , dock inte sådana ärenden där underrättelsearbete fortfarande pågår. För del har samtliga avslutade ärenden granskats. När det gäller den öppna polisen har utredningen granskat de ärenden som handlagts av (numera den Natio- nella Operativa Avdelningen) samt av de dåvarande Polismyndig- heterna i , och i . Utredningen har gått igenom sammanlagt 59 ärenden vilka inne- fattar totalt 158 inhämtningsbeslut. Sammanlagt har 51 intervjuer Vissa handläggare har intervjuats om mer än ett ärende. Intervjuerna har tagit mellan 10 och per ärende. Ett fåtal ärenden har dock varit svåra att följa upp eftersom hand- läggarna slutat eller varit tjänstlediga. Vidare har handläggaren i något fall haft så svaga minnesbilder av ärendet att det inte har bedömts meningsfullt att genomföra en intervju. Vissa ärenden har således endast undersökts översiktligt med hjälp av det skriftliga materialet. Det har i dessa fall varit svårt att följa hur ärendet har hanterats vidare efter att inhämtningslagen tillämpats. Detta inne- bär att det är svårt att dra några slutsatser om resultatet av tvångs- medelsanvändningen. Vid undersökningen har det framgått tydligt att det inte finns några avgörande skillnader mellan hur respektive arbetar med inhämtningslagen. Utredningen har därför valt att presentera resultatet av undersökningen samlat för dessa två myndigheter. För den öppna polisens och del har i stort sett samtliga granskade ärenden avsett grovt narkotikabrott och/eller grov nar- kotikasmuggling. Endast en handfull (fem) ärenden har avsett annan brottslig verksamhet. I dessa fall har det varit fråga om bl.a. grov penningförfalskning, människorov och grovt rån. I likhet med resultatet för Säkerhetspolisens har besluten i ärendena i allt väsentligt avsett inhämtning av uppgifter utifrån mobiltelefoners telefonnummer (153 beslut). Endast ett beslut har avsett en fast telefon. Beslut som gäller mobiltelefoners IMEI- nummer (tre beslut) och IMSI-nummer (ett beslut) är ovanliga. En stor majoritet av besluten har avsett historiska uppgifter om meddelanden enligt 1 § 1 inhämtningslagen (141 beslut). Det är också relativt vanligt (51 beslut) att besluten avser uppgifter om i vilket geografiskt område en telefon finns eller har funnits (1 § 3 inhämtningslagen). Beslut om s.k. basstationstömning (1 § 2) är mycket ovanliga (ett beslut).1 1 Ett beslut kan avse flera punkter i paragrafen. Den genomsnittliga tiden för beslut om inhämtning av uppgifter är kort, 128 beslut () avser en tidsperiod som är en månad eller kortare. Det är inte ovanligt att ärendena hos den öppna polisen och avser mer än en person. Totalt antal personer som om- fattas av inhämtningsbesluten är 127.2 I genomsnitt omfattar de granskade ärendena således 2,15 personer. Av de beslut där per- sonens identitet framgår avser 92 beslut män () och sju beslut kvinnor (). Uppgifter om personernas födelseår förekommer i ärendena. Dessa uppgifter är dock så ofullständiga att det inte har bedömts meningsfullt att räkna ut ett genomsnitt. Omfattningen av den öppna polisens tillämpning av inhämt- ningslagen varierar en del mellan olika delar av landet. Exempelvis har i fattat endast en handfull beslut som utredningen har undersökt, medan och i har fattat betyd- ligt fler. Vad anledningen till dessa skillnader är har inte gått att fastställa utan kan vi bara spekulera om. En möjlig förklaring som framförts är att polisen i inte har några särskilda resurser avsatta för analys av telefontrafik i underrättelseverksam- heten. De resurser som finns delas mellan denna verksamhet och förundersökningsverksamheten. Det innebär att underrättelseverk- samheten ofta får stå tillbaka för de analyser som behöver göras i förundersökningar. En annan förklaring är att det helt enkelt hand- lar om att polisen i historiskt sett inte har haft för vana att arbeta med uppgifter om elektronisk kommunikation i underrättelseverksamheten utan först på förundersökningsstadiet. Ytterligare en teori som nämnts under våra samtal med handläggarna är att organisatoriska skäl skulle kunna vara en bidragande orsak till att så få beslut fattas. Förklaringen skulle i sådana fall kunna hänga ihop med att det inte finns någon som är riktigt bekväm med att fatta den aktuella typen av beslut. 2 Skälet till att antalet beslut (158) är högre än antalet personer (127) är att i vissa ärenden har fler beslut fattats avseende samma person. 9.2.3.3Indikationer på brottslig verksamhet Den information som finns i ärendena innan myndigheterna fattar beslut om att hämta in uppgifter enligt inhämtningslagen utgörs oftast av uppgifter från källor, överskottsinformation från för- undersökningar eller uppgifter från utländska myndigheter. Ofta är informationen om den misstänkta brottsliga verksamheten för- hållandevis konkret. En typisk bakgrundsbeskrivning i ett ärende kan vara t.ex. att uppgifter finns om att en angiven person ägnar sig åt hantering av stora mängder narkotika av något visst slag, att narkotikan kommer från ett angivet land och att personen sam- arbetar med någon eller några angivna personer. En annan typ av uppgift som är vanligt förekommande är att den person som är aktuell är inblandad i smuggling av narkotika från något visst land och att personen av den anledningen gör resor till landet i fråga. I flera av de undersökta ärendena finns även uppgifter om de miss- tänkta personernas tillvägagångssätt i olika avseenden, exempelvis att narkotika smugglas in till genom att den släpps över räcket till för att hämtas upp av kumpaner vid bro- fästet. Ett annat exempel på en sådan uppgift är att de misstänkta använder någon viss strategi för att dölja en smugglingsoperation, t.ex. att narkotika göms tillsammans med ett livsmedel som luktar starkt i syfte att förvilla narkotikahundar. Flera handläggare har berättat att myndigheterna hämtar in samtalslistor bara i sådana fall där det finns starka indikationer på att detta verkligen kan ge något. Det har inte kommit fram någonting under vår kartläggning som ger anledning att ifrågasätta det. Några handläggare har också gett uttryck för att det ofta inte räcker med information från en enda källa för att myndigheten ska göra bedömningen att ärendet är värt att satsa resurser på. Det varierar något hur mycket information som finns angående den eller de personer som ärendena gäller. En vanlig situation är att ett ärende avser en person som är känd av myndigheten , t.ex. för att personen tidigare är dömd för liknande brottslighet eller på grund av att han eller hon har varit aktuell i samband med en tidigare förundersökning. Ofta finns det också uppgifter om att den person som är aktuell tillhör en viss gruppering som sysslar med grov organiserad brottslighet. Det förekommer dock även att det inte finns någon tidigare kännedom om personen eller personerna. Ett exempel på en sådan situation är ett ärende där två postförsändelser innehållande narkotika hade tagits i beslag av utländsk tull. Försändelserna var adresserade till två personer på två olika adresser i . Båda dessa personer var tidigare okända för myndigheten. Uppgifter hämtades in med stöd av inhämtningslagen i syfte att undersöka om det gick att finna några samband mellan dessa personer. I flera ärenden förekommer det också att utländska myndigheter lämnar information om att utländska kurirer är på väg till med narkotika. I dessa fall förekommer det att det saknas uppgift om personernas namn, men att informationen innehåller uppgifter om telefonnummer till personerna. En annan vanlig situation är att uppgifter som hämtas in enligt inhämtningslagen avseende en viss person visar att denne har kontakter med någon annan person som bedöms vara intressant, och att myndigheterna därför undersöker även den . I dessa fall leder det ibland till att inhämtningslagen används även mot den senare personen. I ett ärende framgick det t.ex. av en samtalslista att en misstänkt person (X) hade flera kontakter med en annan person (Y). Denne Y var tidigare dömd för liknande brottslighet, och X hade förhörts i samband med det ärendet. Det förhållandet att X och Y nu hade kontakt med varandra bedömdes vara en stark indikation på att Y kunde vara inblandad i den brottsliga verk- samhet som X misstänktes för. En samtalslista togs därför in även beträffande Y. Det förekommer också att den information som ligger till grund för ett beslut enligt inhämtningslagen delvis kommer från fysisk spaning. I ett ärende hade kontrollerat en fraktsändning som visade sig innehålla föremål som kan användas för fram- ställning av narkotika. När fraktsändningen hämtades spanade myn- digheten på den person som hämtade den. Spaningspersonalen kunde dock inte följa transporten ända fram till leveransadressen. Uppgifter hämtades då in enligt inhämtningslagen bl.a. i syfte att försöka fastställa den exakta adressen. I ett annat ärende hade polisens spaningspersonal observerat att den person som myndigheten intresserade sig för hade träffat en annan person som var tidigare dömd för grovt narkotikabrott. Uppgifter hämtades in med stöd av inhämtningslagen, bl.a. för att försöka kartlägga i vilken omfattning dessa personer hade kontakt med varandra. I samtliga ärenden som utredningen har undersökt har myndigheter- na haft ett behov av att kartlägga de personer som ingår i ärendet. Behovet av information har främst gällt personernas kontakter med andra kända kriminella, kontakter med personer som det finns underrättelseinformation om (t.ex. kontakter med utpekade med- gärningsmän, kurirer och dylikt) samt personernas positioner och rörelsemönster. Ett mycket vanligt svar på frågan om varför myndig- heten valde att använda inhämtningslagen är att uppgifterna an- vänds för att kontrollera olika uppgifter från källor, bl.a. för att på så sätt kunna bedöma hur tillförlitliga källuppgifterna är. Ett exempel på en sådan situation kan vara att källor lämnar uppgifter om att två utpekade personer samarbetar i en narkotikaaffär. Myndigheten kan då använda sig av inhämtningslagen för att ta reda på om det förekommer mycket kontakter mellan dessa personer, eller så kan positionsuppgifter användas för att fastställa att personerna har varit på samma plats vid samma tillfälle. Ett annat exempel på informationsbehov är att myndigheten får uppgifter om att en person har ett narkotikalager, en narkotika- odling eller något liknande på en viss plats. I dessa fall är det av intresse att kontrollera om personen ofta uppehåller sig vid eller i närheten av den platsen. Till exempel fanns i ett ärende käll- uppgifter om att en person bedrev brottslig verksamhet i en lokal som var belägen någonstans inom ett hamnområde. Uppgifter häm- tades in enligt inhämtningslagen för att kontrollera om uppgiften stämde och för att i så fall försöka ta reda på var inom det angivna området lokalen fanns. Uppgifter om personernas kontakter och rörelsemönster läggs ofta till grund för den fortsatta hanteringen av ärendet. Till exem- pel kan uppgifter om telefonkontakter vara viktiga för s.k. inre spaning (dvs. sökningar på internet, slagningar i register etc.). En handläggare uttryckte saken så att ”Informationen från inhämt- ningslagen är som en strut som riktar in det fortsatta underrättelse- arbetet”. Det är tydligt att myndigheterna prioriterar hårt hur resurserna används, och att det i många fall är resurserna som sätter gränserna för vilka ärenden som myndigheterna arbetar vidare med. Uppgifter från inhämtningslagen blir då viktiga, dels för att bygga upp ett ärende med tillräcklig information för att det ska anses vara befogat att satsa resurser på att arbeta vidare med ärendet, dels för att en kartläggning av kontakter och framför allt rörelsemönster givetvis innebär att t.ex. spaningsresurser kan användas mer effektivt. Det är också vanligt att myndigheterna använder uppgifter från samtalslistor för att identifiera okända personer. Till exempel hade polisen i ett ärende fått uppgifter om att en okänd person orga- niserade smuggling av kokain från ett visst land via till ett annat land. Polisen hämtade då in uppgifter enligt inhämtnings- lagen, vilka bidrog till att den okände personen kunde identifieras. I ett annat ärende hade polisen mycket information från källor som tydde på att två personer stod i begrepp att göra en resa till ett angivet land för att organisera en smugglingsoperation från landet i fråga. Informationen innehöll ett namn på den ena personen, medan den andra personen endast var angiven med ett smeknamn/alias. Polisen hade dock misstankar om vem denne person var. Genom telefonlistor kunde polisen bekräfta att den namngivna personen hade telefonkontakt med den person som man misstänkte fanns bakom smeknamnet, och man kunde dessutom se att de träffades. På så sätt kunde polisen dra slutsatsen att de hade haft rätt i sina misstankar om vem personen med smeknamnet var. Ytterligare ett exempel på en sådan situation är ett ärende där polisen hade fått information från källdrivning om att ett stort parti narkotika skulle transporteras till en viss ort i av en oidentifierad kurir. Samtalslistor avseende en misstänkt huvudman visade att denne hade gjort en resa till den aktuella orten vid den angivna leveranstidpunkten. Polisen lyckades senare identifiera en person vars signalement väl stämde in på den okände kuriren. Samtalslistor hämtades in för att kontrollera om den personen hade varit på den aktuella orten som den misstänkte huvud- mannen. Inhämtningslagen kan också vara ett viktigt verktyg för att få information om vilka telefonnummer som de i ärendet aktuella personerna använder. Som exempel på det kan nämnas ett ärende där en samtalslista innehöll en uppgift om att den misstänkte personen hade haft kontakt med ett utländskt mobiltelefonnummer vid ett enstaka tillfälle. Polisen misstänkte dock att personen hade haft fler kontakter med det aktuella numret, och att han hade ett annat telefonabonnemang som användes särskilt för dessa kontak- ter. Uppgifter begärdes då ut angående det utländska telefon- numret för att se om detta hade haft kontakt med något eller några andra svenska telefonnummer. Som nämnts varierar det en del hur mycket information myndig- heterna har om de personer som ärendena avser i skedet innan inhämtningslagen används. I vissa ärenden har myndigheterna god kännedom om personerna och deras olika strategier för att dölja sin brottslighet och sin kommunikation, men det förekommer också att lagen används mot personer som myndigheten inte känner till . Eftersom inhämtningslagen inte ger tillgång till uppgifter om innehållet i kommunikationen har det, i de ärenden där myndig- heten inte har haft någon tidigare kännedom om personerna, ofta varit svårt att dra några närmare slutsatser om personernas säker- hetstänkande. I vissa fall har det dock varit mycket tydligt att de aktuella personerna har haft som strategi att regelbundet byta telefonabonnemang i syfte att undvika avlyssning och övervakning. Det är också vanligt att de aktuella personerna har flera olika tele- foner eller abonnemang. Det är tydligt att dessa personer räknar med att deras telefoner kan vara avlyssnade eller övervakade av myndigheterna. I många av de granskade ärendena har myndigheterna tidigare haft kännedom om de aktuella personerna och även om deras förmåga att hemlighålla kommunikation. Hur hög denna förmåga bedömts vara varierar mellan ärendena. I några ärenden, t.ex. där avlyssning har använts mot personerna i samband med för- undersökningar, har det framgått att personerna är relativt öppna i sin kommunikation. I ett ärende uttryckte t.ex. en handläggare att ”de talade mycket öppet på telefon om vad som var på gång”. En annan handläggare uttryckte att ”Det finns en mängd olika sätt att försvåra för polisen. Ofta är dock de kriminella inte så smarta, utan de använder sina mobiler.” Det vanligaste är dock att personerna är försiktiga. Som en handläggare uttryckte det: ”I samband med narkotikaaffärer finns alltid ett mått av försiktighet och ett speciellt beteende. De som sysslar med sådan brottslighet är generellt försiktiga och använder sig ofta av nya kontantkort. Det telefonnummer som var aktuellt i ärendet var t.ex. nytt”. I vissa fall har personerna bedömts vara väldigt försiktiga. Ett exempel är ett ärende där polisen hade arbetat med en misstänkt person utan att komma någon vart. I ett annat ärende gjorde tips och information från en tidigare utredning att polisen bedömde att personen var ”noggrann och mycket försiktig i sin roll vad gäller narkotikahanteringen”. Personen använde sig av flera olika mobiltelefoner; i princip en telefon för varje person han hade kontakt med. Dessa byttes dessutom regelbundet ut. Personen ansågs också vara ”ytterst sparsam” med information under telefonsamtal. Han använde sig i stället av krypterad trafik och av kurirer som lämnade meddelanden muntligt. Säkerhetstänkandet kan också variera beroende på vilken kriminell gruppering personen eller personerna bedöms tillhöra. En handläggare uttryckte t.ex. att ”Medlemmarna i (en viss gruppering) är de svåraste att arbeta med. De är mycket skolade i polisens arbetsmetoder. De pratar aldrig om brott på telefon, och polisen får därför aldrig särskilt mycket information genom telefonavlyssning. De håller i stället många möten ute i terrängen och de använder krypterings- verktyg”. 9.2.3.6Omständigheter som gjorde att inhämtningslagen användes Som redan framhållits är ett vanligt skäl till att inhämtningslagen används att myndigheterna har ett behov av att så långt som möjligt kontrollera och verifiera tillförlitligheten av olika typer av underrättelseinformation, exempelvis information från källor. Om sådana uppgifter t.ex. anger att två personer har kontakt med var- andra, är inhämtningslagen ett effektivt verktyg för att kontrollera om informationen stämmer. En handläggare uttryckte det på så sätt att ”inhämtningslagen är det arbetsverktyg som finns för att kunna bedöma och verifiera den information som polisen har”. således mycket vanligt att det är den information som finns till- gänglig i ärendet som styr uppgiftsinhämtningen enligt lagen. Vidare är det inte ovanligt att telefonlistor hämtas in i anslut- ning till någon särskild händelse. Ett exempel på det är ett ärende där en svensk medborgare greps utomlands med en stor mängd narkotika i en väska. Det framgick att personen sannolikt var på väg till och polisen drog slutsatsen att han knappast agerade ensam. Polisen kände dock inte till några ytterligare misstänkta i . Det var då av särskilt intresse att undersöka vilka som eventuellt hade försökt kontakta personen i samband med resan och i tiden kring gripandet.