sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Han var nu säker på att det var rätt vägavsnitt och ville vända och parkera vid T-korsningen. promenerade sedan cirka 15–mot en kurva och en mindre uppförsbacke där han trodde de gått in i sko- gen. Han och ÖS hade dock parkerat längre fram. Han fortsatte att gå fram mot kurvan och backen. När han ombads visa åt vilket håll de skulle gå sade han ”i så fall ska vi in här.” Enligt utskriften från ljudupptagningen kunde han inte visa någon riktning in i skogen, men på fråga om det var i den riktning han tittade svarade han ja. I promemoria står det dock att visade med händerna i riktning in mot skogsområdet mot fynd- platsen. uppgav att de inte skulle gå så fruktansvärt långt, men på frågan om det var 50, 100, svarade han: Ja, det är ju… Det är hemskt svårt själv. Jag tycker ju att den där sträckan vi gick med bakom sjukhuset som från fotbolls- plan räknat […] kändes ungefär… Enligt promemorian gick promenaden in i skogen långsamt, och från fyndplatsen ville vila sig. De hade då gått cirka 200–. Från den platsen kunde man, enligt promemoria, med viss svårighet skönja mark- området där platsundersökningen hade förekommit. orienterade sig sedan i området och på fråga om han kände igen den sten som fanns på platsen sade han att ”Den är ej olik”. Han sade att hans minnesbilder dock stördes av att marken var så pass uppgrävd. Han uppvisade kraftig ångest och ville göra pauser, röka, vila sig och dricka vatten. är här svår att följa och uppgifterna som lämnas är röriga. Filmen inleds när han sätter sig på stenen. Här saknas ljud på filmen, men såvitt framgår av utskriften från ljudupptagningen tycks han i detta skede berätta bland annat att han ibland hade kropp framför sig och ibland lyfte upp krop- pen i knät. Han hade öppnat jacka så att var bar på överkroppen. hade inte några kläder på underkroppen och ingenting på fötterna. Både han och ÖS grävde gropen. När de hade täckt över kroppen var det möjligt att den vänstra armen låg utanför gropen. Trots mörkret och trots att de inte hade någon belysning med sig hade han sett och ÖS tydligt. På fråga om de inte hade haft tändstickor, ficklampa eller någonting sådant med sig sade han dock att de nog hade tändstickor och tändare med sig och att de kanske hade använt det. hade svårt att beskriva i vilken riktning han satt på stenen och provade därför, på uppmaning av , olika sätt att sitta. Enligt var anledningen till osäker- heten att markvegetationen var annorlunda efter platsundersök- ningen. När återigen uppmanades av att prova hur han skulle sitta suckade han och sade att han tyckte att han satt rätt där han satt. bad honom trots det att sitta på lite olika sätt. föreslog att skulle sitta som han suttit . sade då att det inte kändes rätt. vidhöll dock och uppmanade att sitta åt ett annat håll, som sade ”Ska vi lägga den där dockan där.” konstaterade då att ÖS i så fall hamnade på ett annat ställe än han först sagt, vilket bekräftades av . kom då fram till att det kändes mer rätt. Intrycket är att dockan därmed hade lagts på plats, även om just denna sekvens sak- nas på vallningsfilmen. Efter ett klipp i filmen ligger dockan fram- för , som sitter på stenen. Dockan var placerad på rygg med vänster arm och ben mot . Dockan hade på sig en blank jacka med stängd dragkedja. Underkroppen var bar. berättade att han först hade i knät med jackan öppen och tröjan uppdragen och att han bet upp bröstvårtan. Han tog därefter spjärn med foten mot framsidan av högra ben och bröt benet uppåt, något han även demonstrerade på dockan. Efter det hade han i famnen och bet i könsorganet. Sedan skar han i det vänstra benet runt höftpartiet, först på framsidan och därefter på baksidan. Han blev förvånad över att blodet inte forsade fram. fick han såga med kniven. Till slut kunde han rycka och kände att benet var på väg att lossna. På fråga från om det inte var svårt att göra detta i mörkret svarade han att det var svårt, men att det skedde med känsel och att kroppen var förhållandevis ljus. När han fick loss benet kom det märkliga ljud från kroppen, ett mellanting av ett bubblande och suckande. Därefter tog han loss den högra armen. På fråga om han skar igenom jackan eller om han tog av den svarade han att han måste ha skurit genom jackan. Han hade inget minne av att han tagit av hela jackan. ombads därefter att visa hur hamnade i gropen och var gropen var. uppgav att han inte kunde visa det eftersom markförhållandena var så annor- lunda. Han berättade att kroppen hamnade bakom stenen och att han stängde jacka och drog på, alternativt lade över, byxorna [ett par blå jeans lämnades då över till ]. Det vänstra benet var lagt åt sidan. På fråga var det benet sedan hamnade svarade han först att han inte visste. När han fick frågan om skälet till det var att han hade tagit med sig vissa kroppsdelar svarade han ja. Han vände dockan så att den hamnade på mage och demonstrerade hur han hade tryckt till huvudet för att få ner det i gropen. Han visade sedan en alternativ placering av dockan som fortfarande innebar att den låg på mage alldeles intill stenen. Armen hamnade vid sidan om gropen. Han var inte säker på att armen blev helt lös från kroppen. Han använde ett skärp för att hålla armar stilla när han skar runt benet och vände kroppen. Han trodde att det blev en skada på ett revben. Vid möte med kommissionen har berättat att han inte hade några svårigheter med att hitta fram till fyndplatsen eftersom han kunde se en eller två personer stå inne i skogen när de parkerade bilen. När han kom fram till fyndplatsen var det väldigt tydligt var de hade grävt. Det, samt anvisningar från , gjorde att han kunde ange var kroppen hade legat. har bemött dessa påståenden och uppgett att det inte stod någon vid fyndplatsen när de anlände. Såväl som har dessutom uppgett dels att det inte gick att se brottsplatsen från vägen, dels att inte kunde ge anvisningar eftersom han inte kände till några detaljer från utredningen. Enligt stämmer det dock att det var grävt vid fyndplatsen. Grävytan var emellertid betydligt större än själva fyndplatsen. berättade att han bitvis fick assistans av ÖS när det blev för tungt att bära kropp in i skogen. Han bar så att dennes bröst låg mot hans vänstra axel. Byxorna låg på mage och han förmodade att byxorna låg så hela vägen när han bar honom. Kniven hade han i fickan eller hängandes på sidan. ÖS hade med sig en såg och en skyffel. Han kunde inte svara på om sågen kom till användning. Beträffande sågens utseende ritade han en skiss. Skissen återfinns inte i förundersökningsprotokollet. hade även med sig en hammare. Verktygen förvarades i en väska. Han trodde inte att sågen kunde ha blivit kvar på platsen eftersom de gjorde en översyn av platsen innan de lämnade den. På fråga om han kunde utesluta möjligheten att sågen hade blivit kvar svarade han nej. Det var i så fall ÖS som tog med sig sågen från På fråga om han kom ihåg vilken färg det var på sågen sade han: Nä just nu så vill jag vill jag ha den åt… Jag skulle vilja säga att den var röd men det tror jag inte den var utan jag tror att den var blå- aktig och att att den till och med var lite skavd så att säga. Öh… färg- skavd. tog upp att de vid rekonstruktionen använde en docka som de hade klätt på och frågade hur han upplevde den klädseln. sade att han kände igen sko- modellen, att det var mera som en innesko än en utesko. På fråga om han satte i samband de mockaskor som han hade sett vid re- konstruktionen i med att hade mocka- skor svarade nej. konstaterade dock att inte hade uteslutit möjligheten att hade mockaskor, vilket bekräftade. Han vågade inte ha någon uppfattning om tröjan eftersom bilden av dockan blev så stark att han inte visste om den gömde någon annan bild. IZ, mor, förhördes och och berättade bland annat följande. Hon kunde inte utesluta att hade en antydan till en ljus fjunrand på överläppen. Han led av epilepsi, men hade inte haft något anfall . bror hade haft ett brett läderskärp med stort spänne och det var troligt att även hade haft ett likadant. Brodern berättade i förhör bland annat att han hade haft ett brett läderskärp med stort spänne och att även kunde ha haft ett sådant eller lånat hans. BK, den dåvarande ägaren till det markområde där anträffades, förhördes . Han berättade bland annat att han hade lämnat en del virke nära vägen vid fyndplatsen, men att han inte kunde minnas om det funnits timmer- vältor där. Han hade inte tappat någon liten bågsåg i området. GS, ÖS:s änka, förhördes och . Hon berättade bland annat följande. Hon visste inte att ÖS kände . Hon var dock medveten om att ÖS hade homo- sexuella intressen. hade de en tvådörrars som var senapsgul. Dagen för makens självmord, , hade ÖS skjutsat dottern till arbetet som låg från bostaden. Dottern började arbetet . När ÖS kom tillbaka till hemmet efter körningen var GS i badrummet. Från bad- rummet hörde hon en kraftig smäll. När hon gick ut på gårds- planen såg hon sin make livlös på marken. MS (tidigare MP), bekant till och förhörd i samband med försvinnande (se avsnitt 6.2.1), hördes även . Den 5–genomfördes en teknisk undersökning på plat- sen. Fyndplatsen hade då varit avspärrad och skyddad med en pre- senning , när den första undersökningen av- slutades. Av undersökningsprotokollet framgår bland annat att fyndplatsen låg otillgängligt till, att fynden legat i eller under det övre mosslagret och att de inte visade tecken på att ha varit ned- grävda. Inga spår av grävning hade iakttagits på platsen. Utöver tidigare fynd på platsen hittades nu ytterligare skelettdelar, läder- bitar från jackan samt metallknappar som troligtvis kom från jeans- byxor. Av metereologiska data som inhämtades från framgår det att det vid tiden var barmark och att temperaturen var sex minusgrader och morgonen därpå nio minusgrader. Av en promemoria daterad framgår att det i an- slutning till fyndplatsen hade anträffats en bågsåg av mindre modell med 50 centimeters bladlängd och mindre grov tandning än en ordinär såg. Sågen hade varit , men färgen var nu bleknad. De återfunna skelettdelarna undersöktes av , avdelningsläkare vid , Rättsmedicinska insti- tutet, . Av utlåtandet, daterat , framgår bland annat att det inte fanns något som talade emot att skelett- delarna härrörde från , att det på kraniet, en del av halskotorna, bäckenet och de långa rörbenen fanns skador som sannolikt härrörde från förruttnelse och djurangrepp, men att det därutöver inte hade påvisats några övriga skador i skelettdelarna samt att dödsorsaken inte kunde fastställas. avgav ett kompletterande utlåtande med anledning av dels ytterligare skelettfynd som gjorts på platsen, dels en kompletterande begäran från polisen om under- sökning baserad på en gärningsbeskrivning och specifika frågor avseende den. Av utlåtandet framgår bland annat att inget av benen påvisade spår av våld i någon form från annan person, att det på skelettdelarna inte påvisades några tydliga verktygsspår tydande på att kniv eller såg hade använts, att benresterna kunde se ut på det sätt de gjorde efter beskriven styckning, och att det på de gjorda fynden inte kunde påvisas något som bestred den misstänktes be- rättelse. På begäran av , , utförde , docent och överläkare vid , Rätts- medicinska avdelningen, , en rättsmedicinsk laboratorie- undersökning av skelettdelarna. Av utlåtandet, daterat , framgår bland annat att han i allt väsentligt instämde i vad anfört, att vissa av benen företett rikligt av spår efter djurangrepp och att inga tecken till verktygsspår eller under livet eller kort efter döden uppkomna skador kunnat iakttas. Efter en framställan gjord av lämnade en sammanfattande bedöm- ning av kvarlevor. Även namn står på utlåtandet, men det är inte undertecknat av henne. Inför bedömningen hade tillgång till bland annat tidigare rättsmedicinska utlåtanden, platsundersökningen, förhören med och samt och sin egen promemoria från vallningen och rekonstruktionen . Utlåtandet utmynnade i en bedömning av huruvida de uppgifter som lämnat kunde vara riktiga eller inte. att delning av extremitetsleder är fullt möjlig att utföra på det sätt som Quick har uppgivit, d.v.s. med kniv; att sådan delning kan utföras utan eller med endast minimala skador på det lednära skelettet; att avsaknaden av brosk och benändar på de långa rörbenen medför att det inte går att bedöma om det finns skador i det lednära skelettet på extremiteterna; att verktygsspår dock inte har påträffats på de återfunna skelett- delarna; att det således inte kan avgöras om delning på uppgivet sätt skett i någon eller några av Zelmanovits extremitetsleder […] ; att inga skador har noterats på nyckelbenen, skulderbladen eller något av revbenen, vilket talar emot att Quick har sågat, skurit eller brutit sönder något av dessa ben; att två halskotor, en ländkota, korsbenet, det högra strålbenet, båda händerna, det högra lårbenet, det vänstra underbenets skenben och vadben, det högra vadbenet och båda fötterna (till största delen) saknas; att avsaknaden av ett underben och ett lårben är förenlig med delar av Quicks berättelse, men motsäger att en av de nedre extremiteterna, eller båda, skulle ha avlägsnats i sin helhet från platsen; att den betydligt mera långtgående förmultningen av de nedre extre- miteternas ben liksom av bäckenet kan vara förenlig med Quicks upp- gift om att underkroppen har klätts av; att avsaknaden av stora delar av fötternas skelett kan vara förenlig med uppgifterna om att skobeklädnaderna har avtagits och/eller att det ena underbenet har avlägsnats; att avsaknaden av händernas skelett kan vara förenlig med antagandet att den ena eller båda händerna har avlägsnats; att avsaknaden av händernas och delar av fötternas skelett dock också kan förklaras av att dessa relativt små skelettdelar har förflyttats av djur och därför ej har påträffats; att Quicks beskrivningar av iakttagelser och upplevelser i samband med de påstådda händelserna, såsom avgången av avföring och urin, svårigheterna med att dela kroppen i höftleden, det måttliga blodflödet vid delningen i höftleden, ljuden från Zelmanovits buk samt känslan av tung och stel men inte otymplig kropp, framstår som rimliga; att Quicks uppgivna placering av Zelmanovits kropp i terrängen är förenlig med det faktiska läget av Zelmanovits kropp vid anträffandet; Av ett sakkunnigutlåtande från SKL daterat framgår att man undersökt upphittade klädrester och bågsåg. Ända- målet var väsentligen att undersöka om det på fynden fanns spår från kniv, såg eller liknande, om det på fynden fanns blod eller vävnadsrester, om fynden sammantaget verifierade eller motsade den misstänktes beskrivning av mordet och styckningen samt att bedöma åldern på bågsågen. beskrivning av mordet redovisades enligt följande. Klätt av byxor och skor, eventuellt även överkropps- kläder. Styckning med kniv och liten bågsåg. Oklart hur sågen har an- vänts. Huvudet ej skilt från kroppen. Utlåtandet utmynnade i slutsatsen att det inte kunde iakttas några spår av våld från kniv, såg eller liknande på klädresterna, att det inte fanns något blod eller några vävnadsrester på kläderna eller på sågen, att det inte gick att fastställa åldern på sågen och att undersök- ningen varken verifierade eller motsade den misstänktes beskriv- ning av mordet och den påföljande styckningen. , överläkare, professor i rättspsykiatri och vetenskap- ligt råd vid , avgav ett sakkunnigutlåtande rörande daterat . Det framgår inte på vems uppdrag utlåtandet inhämtades, men det finns intaget i förunder- sökningsprotokollet. Inför bedömningen hade han enligt utlåtan- det träffat , tagit del av rättspsykia- triska utlåtanden, tidigare domar, journalhandlingar, egna anteckningar om erkända sexuella övergrepp samt samtalat med vårdpersonal vid Säters sjukhus. redogjorde för bakgrund inklusive tidigare domar, rättspsykiatriska utlåtanden och erhållen vård. Han uppgav bland annat att vid den rättspsykiatriska undersökningen som genomfördes bedömdes vara inte bara farlig utan ”under vissa förhållanden och omständigheter t o m utomordentligt farlig för annans personliga säkerhet till liv och lem”. Han redogjorde för uppgifter om föräldrar- nas sexuella övergrepp och kränkningar mot honom och bedömde att sexuella driftsystem tidigt syntes ha förvrängts genom barndomsupplevelser. Han ansåg inte att erkännanden hade karaktären av hysterisk manifestation eller att denne ville dra uppmärksamhet till sig. Erkännandena var snarare förbundna med stark oro, ångest och obehag, framtvingad av en stark kraft och vilja att göra upp med det förflutna och att få frid och ro. I sammanfattningen skrev han bland annat att uppfyllde en sådan kriminell profil att han mycket väl kunde ha utfört de sexuella övergrepp med dödlig utgång som det här var fråga om och vilka han också erkänt. Utlåtandet kompletterades med ytterligare ett utlåtande daterat . I det utlåtandet redovisade bland annat sin uppfattning att hade gjort sig skyldig till de erkända pojkmorden och att det inte fanns något som tydde på att han konfabulerade, överdrev, ville göra sig märkvärdig eller im- ponera genom att berätta vad han varit med om. 6.2.4Särskilt om advokaten, de sakkunniga och vården under förundersökningen närvarade vid samtliga förhör med undantag för förhöret . Han närvarade inte vid någon av vallningarna. närvarade vid vallningen och rekonstruk- tionen och var vid den mycket aktiv. deltog dessutom vid vallningen i och rekonstru- erade tillsammans med färden genom skogen in till fyndplatsen. I förundersökningsmaterialet framgår detta inte annat än indirekt på det sättet att under vallningen i hänvisade till en sträcka som de hade gått bakom sjukhuset tillsam- mans med . medverkade även som rådgivare åt polis och åklagare. har vid möte med kommis- sionen berättat att han bland annat lärde ut en sanningssökande förhörsteknik. har vid möte med kommissionen berät- tat att anlitades för att informera om hur man bäst genomförde vallningar och rekonstruktioner. Han anlita- des dessutom för att hjälpa till med hur den polisiära utrednings- situationen bäst skulle arrangeras för att förhören skulle bli väl utförda och ge kontrollerbara uppgifter från . har vid möte med kommissionen berättat att hjälpte till vid förberedelser inför förhören med , men att det inte var på hans initiativ som Sven- var med vid vallningarna. Vilken roll han hade där kände inte till. Enligt vad såväl som och har berättat hade dessutom egna samtal med i forskningssyfte. Detta skedde parallellt med polisutredningen. , som vid tiden var kriminalkommissarie vid , har vid möte med kommissionen berättat att uppgav för honom att berättade saker för som ingen annan fick reda på. har vid möte med kommissionen uppgett att spelade en viktig roll vid vallningarna och rekonstruktionerna. Enligt hade han och dessutom många och långa samtal med varandra som polisutredningarna pågick. Under dessa samtal hände det enligt att förmedlade upp- gifter från förundersökningarna som han inte kände till. har även uppgett att i sin rådgivande roll gentemot polis och åklagare förespråkade en metod som innebar att skulle få kännedom om vissa uppgifter från förundersökningen. har dock tillbakavisat påståendena om att han förmedlade uppgifter och förespråkade en sådan metod. upprättade det rättsmedicinska utlåtandet av . Han deltog även vid vallningen och rekon- struktionen . närvarade vid förhöret och närvarade som förhörsvittne . och närvarade även vid vallningen och rekon- struktionen . Under förhöret uppgav att han skulle prata med för att bearbeta det som de talat om i förhören. Av journalanteckningarna framgår att ett så- dant samtal kom till stånd . har vid möte med kommissionen berättat att han under polisutredningarna enbart var med under enstaka förhör och då för att stötta . har vid möte med kommissionen berättat att hon närvarade vid rekonstruktioner och vallningar eftersom efterfrågade det. har vid möte med kommissionen uppgett att och vårdarnas roll vid rekonstruktioner och vallningar en- bart var att sköta om och stötta . har vidare berättat att hon tyckte att det var vik- tigt att det fanns en tydlig skiljegräns mellan brottsutredningarna och terapin och att hon tidigt gjorde det klart för . Även och har understrukit att det inte fanns något samröre mellan brottsutred- ningen och terapiarbetet. har därtill berättat att ansåg att det förelåg hinder för informations- utbyte på grund av sekretess. har däremot å sin sida, vid möte med kommis- sionen, uppgett att det förelåg ett nära samarbete mellan vården och utredarna såväl när som när var hans terapeut. Enligt förekom det dessutom att och under terapin berättade om detaljer i mordutredningen som han tidigare inte hade känt till men som särskilt hade bett dem att behandla under terapin. Enligt var detta en metod som förespråkade och som skulle hjälpa att minnas. uppfattning var att förde vidare uppgif- terna i någon slags välvillighet. Dessa påståenden har dock tillbaka- visats av , , och . Enligt förekom det även att han, och hade egna möten som var en blandning mellan terapi och förhör. upprättade en prome- moria efter dessa möten, men . Enligt gick han alltid igenom förundersökningen när han fick tillgång till den i samband med att åklagaren väckte åtal. Genomgången gjordes ofta tillsammans med . Av journalanteckningar från från den aktuella tiden framgår bland annat följande. beslutade chefsöverläkaren att möjlighet till frigång skulle dras in. antecknade att terapin, enligt , hade gjort det möjligt för att börja minnas, men att vissa minnen fortfarande var oklara och att inte hade kontakt med hela materialet. Eftersom det, enligt , var uppenbart att saknade ”hel kontakt” med vad han hade gjort kunde förnyade impuls- genombrott inte uteslutas. Enligt uttryckte oro för att den indragna frigången skulle leda till att slutade berätta om han inte fick något i gengäld, vilket dock inte föranledde att ändra sitt beslut. nämnde att han var beroende av att ha sin terapeut med sig vid förhören eftersom erkännandena avsåg sådant som tidigare hade kommit fram i terapin. Vid hade slutat sin anställning vid Säters sjukhus och försökte ordna plats för vid en klinik i närheten av sin nya arbetsplats i . skälet till förflyttningen att polisutredningen skulle kunna fortgå i nära samarbete med . Det framgår även att kontaktade och påtalade vikten av en fortsatt nära kontakt med för den fortsatta polisutredningens skull. Efter att tagit kontakt med den rättspsykiatriska kliniken i meddelade chefsöver- läkaren i att var välkommen, men att den fortsatta terapin i så fall skulle bedrivas av psykologer på den egna kliniken. Av journalanteckningar framgår att det beskedet föranledde att kontakta chefsöverläkaren i , varefter denne ändrade sig och gick med på att terapin med kunde fortsätta. beslutades att skulle överflyttas till den rättspsykiatriska kliniken i . Avgiftning av bensodiazepiner påbörjades. Efter att ha varit i återvände dock , av skäl som inte framgår av journalen, till Säters sjukhus. Den medicin som han tidigare fått vid Säters sjukhus återinsattes. övertog arbetet som psykoterapeut och träffa- des de mellan två och . Under terapisamtalen regredierade kraftigt, vilket enligt bland annat innebar att han fick kontakt med de tidiga barndomshändelser som hade återberättats genom de mord som utreddes av polisen. avvek från och återkom till kliniken efter att själv ha kontaktat personalen och polisen. Enligt en journalanteckning av var perioden efter sommarsemestern mycket intensiv med tre terapisamtal . Den terapeutiska processen hade även påskyndats med anledning av åklagarens besked om en kommande vallning i . Även träffades och . Av journalanteckningar framgår att gick igenom förundersökningen avseende mordet på . Delar av innehållet synes ha behandlats under terapin. På åklagarens begäran förordnade tingsrätten, lagmannen , att såsom sakkunnig avge ytt- rande angående allmänna minnesfunktioner och betingelserna för utsaga i psykologiskt avseende.