sou · H2B391 · 2015-01-01 00:00:00 — I förarbetena till könstillhörighetslagen beskrivs hur en ändring av en persons könstillhörighet är en process som består av två skilda delar. Den ena delen innefattar den medicinska utredning och behandling som en person erhåller inom hälso- och sjukvården i syfte att ändra sina fysiska förutsättningar. Den medicinska vården och behandlingen av en person som önskar ändra sitt kön i fysisk mening regleras i huvudsak i HSL. Könstillhörighetslagen reglerar den andra delen i processen att ändra könstillhörighet, nämligen den juridiska ändringen av könstillhörigheten. I förarbetena beskrivs den juridiska ändringen som en administrativ process som innebär att uppgifterna om individen i folkbokföringen ändras, efter det att vederbörande har ansökt om och fått beslut om fastställelse av änd- rad könstillhörighet.1 Syftet med reglerna i könstillhörighetslagen är att åstadkomma regler som leder till ett rimligt resultat med beak- tande av både den enskildes uppfattning om sin könstillhörighet, vederbörandes könsroll och rättsverkningarna av den tilltänkta köns- tillhörigheten.2 I kap. 8 beskrivs folkbokföringen och förfarandet hos Skatte- verket i samband med ändrad könstillhörighet närmare. En allmän beskrivning är att folkbokföring innebär fastställande av en persons bosättning samt registrering av uppgifter om identitet, familj och andra förhållanden. För varje folkbokförd person fastställs ett personnummer. Av 18 § folkbokföringslagen (1991:481) framgår att personnumret innehåller födelsetid, födelsenummer och kontroll- siffra. Födelsetiden anges med sex siffror, två för året, två för månaden och två för dagen i nu nämnda ordning. Vidare framgår av samma bestämmelse att födelsenumret består av tre siffror och är udda för män och jämnt för kvinnor. Det som hos allmänheten är känt som de fyra sista siffrorna i personnumret utgörs alltså av en persons födelsenummer och en kontrollsiffra och det är födelse- numret som ger uttryck för personens kön. Som beskrivs ovan innebär en ändring av en persons könstillhörighet en ändring i folkbokföringen och närmare bestämt en ändring av den enskildes personnummer. 2011/12:142, s. 30. Se också SOU 2007:16, s. 108. 1972:6, s. 22. 7.2Förutsättningarna för ändrad könstillhörighet enligt 1 § könstillhörighetslagen Beslut om ändrad könstillhörighet fattas av råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor, förkortat Rättsliga rådet. I samband med att den enskilde ansöker om ändrad köns- tillhörighet enligt 1 § könstillhörighetslagen kan vederbörande också ansöka om tillstånd till ingrepp i könsorganen eller tillstånd till avlägsnande av könskörtlarna (kastrering).3 I vissa ärenden om ändrad könstillhörighet fattar alltså Rättsliga rådet också beslut i medicinska frågor. Förutsättningarna för tillstånd till dessa ingrepp beskrivs i avsnitt 7.4. 1 § könstillhörighetslagen riktar sig till personer som är födda i ett biologiskt kön men som uppfattar sig tillhöra det andra könet. Av bestämmelsen framgår att en person ska få fastställt att veder- börande har en annan könstillhörighet än den som framgår av folk- bokföringen, om den enskilde 1.sedan en lång tid upplever att han eller hon tillhör det andra könet, 2.sedan en tid tillbaka uppträder i enlighet med denna köns- identitet, 3.måste antas komma att leva i denna könstillhörighet även i fram- tiden och Vidare krävs enligt 3 § könstillhörighetslagen att sökanden är folk- bokförd i . Av samma bestämmelse framgår också att ansö- kan inte får bifallas om sökanden är registrerad partner. Dessa för- utsättningar beskrivs i avsnitt 7.3. Mot bakgrund av lagtextens utformning kan konstateras att 1 § könstillhörighetslagen inte uppställer krav på någon specifik diagnos för att en person ska kunna ändra sin könstillhörighet. Historiskt sett har lagen emellertid haft en inriktning mot gruppen transsexuella. 1972:6 beskrivs hur 1 § könstillhörighetslagen riktar sig till gruppen transsexuella.4 Även könstillhörighetsutredning 2011/12:142, s. 30. 1972:6, s. 12 och s. 19. beskriver hur den aktuella bestämmelsen riktar sig till denna grupp. Ett av utredningens förslag var att det för ändrad könstillhörighet enligt 1 § skulle införas ett uttryckligt krav i lagen på att sökanden efter en medicinsk utredning är konstaterat transsexuell.5 I prop. 2011/12: 142 beskrivs emellertid hur en sådan ändring inte är önsk- värd, eftersom det innebär en risk för att vissa personer utestängs från möjligheten att ansöka om ändrad könstillhörighet.6 Vad gäller den grupp som kan bli aktuell för ändrad könstill- hörighet enligt 1 § könstillhörighetslagen kan alltså å ena sidan konstateras att det inte uppställs något krav på en medicinsk diagnos eller att en person är konstaterat transsexuell. Å andra sidan har förutsättningarna i 1 § könstillhörighetslagen väldigt tydliga lik- heter med den medicinska diagnosen könsdysfori. Könsdysfori är i sin tur ett paraplybegrepp som bland annat omfattar diagnoskoden transsexualism. Vilka personer som omfattas av 1 § könstillhörig- hetslagen analyseras därför närmare i avsnitt 7.9.1. Ett viktigt påpekande i detta sammanhang är att 1 § könstill- hörighetslagen inte uppställer krav på att den enskilde ska ha önske- mål om vård och behandling, i syfte att ändra sina fysiska förutsätt- ningar i något avseende, för att vederbörande ska kunna få sin könstillhörighet ändrad. Vidare uppställer lagen inte krav på att den enskilde ska genomgå ingrepp i könsorganen eller avlägsna köns- körtlarna för att en ändring ska komma till stånd. I förarbetena beskrivs att ingen ska behöva genomgå kirurgiska ingrepp för att få sin juridiska könstillhörighet ändrad.7 7.2.1Upplevelse av att tillhöra det andra könet En förutsättning för ändrad könstillhörighet är, som beskrivs ovan, att personen upplever sig tillhöra det andra könet. I förarbetena beskrivs hur detta är ett villkor som rör tid och hur upplevelsen av att tillhöra det andra könet ska vara mycket fast grundad hos personen i fråga. I detta ligger enligt förarbetena en kvalitativ aspekt. Det har emellertid inte ansetts lämpligt att ange 5SOU 2007:16 s. 112–113. 2011/12:142, s. 34. 2011/12:142, s. 54. krav på gradering av styrkan i personens upplevelse av att tillhöra det andra könet.8 Kravet att personen ska uppleva sig tillhöra det andra könet innebär att upplevelsen måste ha en viss varaktighet. Enligt förarbetena är kravet på en viss varaktighet en kodifiering av den rättstillämpning som sker hos Rättsliga rådet.9 köns- tillhörighetsutredning beskriver hur upplevelsen av att tillhöra det andra könet inte ska vara övergående eller hastigt påkommen utan något som med säkerhet kan fastställas hos personen. Det är emeller- tid inte nödvändigt att den enskilde har haft upplevelsen sedan barndomen eller ungdomen.10 Varaktigheten diskuteras även proposition. Enligt dessa förarbeten är könstillhörighetslagen begränsad till de fall där den psykosexuella inriktningen är helt bestämd och har varat , i syfte att man inte ska behöva befara att den enskilde ångrar sig eller att det i övrigt uppkommer anledning att återgå till den ursprungliga könstillhörigheten.11 7.2.2Uppträda i enlighet med den önskade könsidentiteten Förutom att den enskilde ska uppleva sig tillhöra det andra könet ska vederbörande också upp- träda i enlighet med denna könsidentitet. 2011/12:142 beskrivs hur innebörden av kravet på uppträdande är beroende av individuella förhållanden hos den enskilda personen. Ofta innebär kravet att sökanden ska ha uppträtt konsekvent i den upplevda könsidentiteten ute i samhället, på arbetsplatsen, i familjen etc., s.k. Real Life Experience. Det finns inte någon fast rekommenderad tidsgräns för hur länge ska pågå, men praxis är . I det enskilda fallet kan vara motiverad. Enligt propositionen lämnar tidsangivelsen utrymme för framtida förändringar när det gäller hur bestämmelsen ska tolkas.12 Syftet med kravet på att den enskilde ska ha uppträtt i enlighet med den önskade könsidentiteten är enligt proposition att den enskilde ska ha visat på förmåga att hävda den upplevda köns- 2011/12:142, s. 33. 2011/12:142, s. 33. 10SOU 2007:16, s. 230. 1972:6, s. 19. 2011/12:142, s. 33–34. identiteten i förhållande till omgivningen och anpassa sig till de krav som ställs på arbetsplatsen, i umgängeslivet eller i andra sociala sammanhang. Vidare beskrivs hur man, vid bedömningen av om den enskilde uppfyller kravet på att ha uppträtt i enlighet med den önskade könsidentiteten, ska lägga vikt vid den enskildes önskemål om operativa åtgärder. Om den enskilde inte har framfört krav eller önskemål om operativa åtgärder, i syfte att uppnå anatomisk likhet med det motsatta könet, anser man att det finns anledning till sär- skild försiktighet vid prövningen av den psykosexuella inriktningen och individens möjlighet att hävda denna i samhället.13 könstillhörighetsutredning beskriver hur många av dem som ansöker om ändrad könstillhörighet också har önskemål om att genomgå olika former av könskorrigerande behandling och opera- tioner.14 Oberoende av hur många av dem som ansöker ändrad könstillhörighet som har önskemål om könskorrigerande behandling är vår bedömning, att kravet på att den enskilde ska ha uppträtt i enlighet med den önskade könsidentiteten måste ses i ljuset av de ändringar som gjordes i könstillhörighetslagen 2013. Lagen tvingar inte den enskilde till kirurgiska ingrepp och uppställer inte några direkta krav på att den enskilde ska ha önskemål om könskorrige- rande vård och behandling för att uppfylla kraven för ändrad köns- tillhörighet i 1 § könstillhörighetslagen. Till skillnad från vad som beskrivs proposition kan den omständigheten att den enskilde inte önskar genomgå könskorrigerande behandling inte utgöra grund för försiktighet vid bedömningen av om den enskilde uppfyller kravet på att ha uppträtt i enlighet med den önskade könsidentiteten. Kravet på att den enskilde ska ha uppträtt i enlighet med den önskade könsidentiteten ska inte kopp- las samman med eller göras beroende av den enskildes önskemål om könskorrigerande behandling eller operation. 1972:6, s. 22–23. 14SOU 2007:16, s. 54. 7.2.3Antagande om att personen kommer att leva i den önskade könstillhörigheten även Kravet att den enskilde ska ha upprätt i enlighet med den upplevda könstillhörigheten är kopplat till det tredje kravet i 1 § könstillhörighetslagen, nämligen att den enskilde måste komma att antas leva i den önskade könstillhörigheten även . proposition beskrivs att ett krav på prognos om att den enskilde kommer att leva i den nya könsrollen uppställs, eftersom en ändring av könstillhörigheten är av så avgörande betydelse för framtiden. Endast om den enskilde är så etablerad i sin roll, dvs. i sin upplevda könstillhörighet, att det får anses praktiskt uteslutet med ett återfall i den ursprungliga könstillhörigheten bör den sökta fastställelsen ske.15 Kravet att den enskilde måste kunna antas leva i den önskade könsidentiteten även kommenteras inte närmare av könstillhörighetsutredning eller i prop. 2011/12:142. Det kan konstateras att de krav som ställs upp i förarbetena , nämligen att en ändring av könstillhörigheten endast bör ske om det är praktiskt uteslutet med ett återfall i den ursprungliga köns- tillhörigheten, ställer höga krav på prognosen om framtiden. Vår bedömning är att det finns anledning att utgå från att Rättsliga rådet har justerat detta krav i sin tillämpning, åtminstone till viss del. I ett avgörande från Förvaltningsrätten i aktualise- ras frågan, huruvida uppgifterna och underlaget i handlingarna i ärendet ger ett sådant underlag, att det med tillräcklig säkerhet kan antas att sökanden även framöver kommer att uppfylla förut- sättningarna för bifall till ansökan. Rättsliga rådet uppställer alltså i detta ärende, ett krav på att man med tillräcklig säkerhet ska kunna anta att personen inte kommer att vilja återgå till sin ur- sprungliga könstillhörighet.16 1972:6, s. 22–23. 16Förvaltningsrätten i , mål nr 7563-11, meddelad i . 7.2.418-årsgräns vid beslut om ändrad könstillhörighet För ett beslut om ändrad könstillhörighet enligt 1 § könstillhörig- hetslagen krävs att den enskilde har fyllt . Kravet på att den enskilde ska ha fyllt infördes i samband med att könstillhörig- hetslagen trädde i kraft. 1972 var emellertid myndighetsgränsen . 1974 ändrades myndighetsåldern till 18 år.17 proposition motiveras 18-årsgränsen med att den som inte har uppnått i allmänhet inte har tillräcklig erfarenhet och mognad för att fatta ett beslut med de vittgående konsekvenser som ett beslut om ändrad könstillhörighet innebär.18 Vidare beskrivs hur kravet på fast etablering i den eftersträvade könsrollen och den långvariga observation som krävs för att avgöra huruvida det föreligger en fast grundad upplevelse av att tillhöra det motsatta könet innebär, att förutsättningarna för beslut om ändrad könstillhörighet ändå inte kommer att föreligga förrän efter . Uppfattningen är att någon säker bedömning inte kan göras förrän efter puberteten.19 könstillhörighetsutredning hade bland annat i uppdrag att utreda åldersgränsen för ändrad könstillhörighet. Utredningens överväganden resulterade i ett förslag att den som ansöker om ändrad könstillhörighet ska ha fyllt . Åldersgränsen kvarstod alltså oförändrad. Utredningen beskriver hur frågan om vilken ålder en person ska ha uppnått för att kunna ges tillstånd till ändrad könstillhörighet är mycket svår och föranleder omfattande över- väganden från utredningens sida. för utredningen rådde delade meningar i frågan.20 I sina överväganden beaktade utredningen dels vårdnadshavarens ansvar för den unge enligt , principen om den unges ökade beslutsförhet i takt med stigande ålder och utveckling samt allmänna principer om samtycke inom hälso- och sjukvården. De omständigheter som talade för en 18-årsgräns var enligt utredningen att en ändring av könstillhörigheten är en så ingripande och livsavgörande handling att det måste ställas upp mycket stränga krav både på den utredning som föregår beslutet och på att den som beslutet avser har full 17SOU 2007:16, s. 135. 1972:6, s. 23. 1972:6, s. 48–49. 20SOU 2007:16, s. 161–162. insikt i vad ändringen innebär. Beslutet kräver stor eftertanke och personlig mognad och det är möjligt att de fulla konsekvenserna av en sådan åtgärd inte riktigt kan överblickas av en person som inte har ett relativt stort mått av livserfarenhet.21 Diskussionen om åldersgränsen aktualiserar frågan om det är rimligt att betrakta den nuvarande processen att ändra en persons könstillhörighet som en process som består av två skilda delar och att könstillhörighetslagen enbart reglerar den juridiska delen, med undantag för ingrepp i könsorganen och avlägsnande av könskört- larna. Vår bedömning är att diskussionen kring 18-årsgränsen ger uttryck för att kraven i 1 § könstillhörighetslagen avser att skydda en ung person mot att fatta felaktiga beslut av medicinsk karaktär, särskilt kirurgiska ingrepp och inte felaktiga beslut avseende en ändring av vederbörandes personnummer i folkbokföringen. 7.3Krav avseende folkbokföring och civilstånd Av 3 § könstillhörighetslagen framgår att en ansökan om ändrad könstillhörighet endast får bifallas om sökanden är folkbokförd i . Enligt förarbetena finns inget behov av att tillåta andra än sådana som förekommer i folkbokföringen att få ansöka om ändrad könstillhörighet. Detta beror på att den juridiska effekten av ett beslut om ändrad könstillhörighet i huvudsak endast är en ändring i folkbokföringsdatabasen.22 Vidare framgår av 3 § könstillhörighetslagen att en ansökan inte får bifallas om sökanden är registrerad partner. kunde ändrad könstillhörighet endast meddelas om sökanden var ogift. Detta krav har tagits bort. är äktenskapet könsneutralt och omfattar både heterosexuella och homosexuella par. Genom den könsneutrala lagstiftningen kan ett gift par fortsatt vara gifta med varandra om den ena parten i äktenskapet ändrar sin könstillhörighet. I och med att äktenskapet blev könsneutralt så upphävdes lag (1994:117) om registrerat partnerskap. Denna lag tillämpas emeller- tid fortfarande för de par som har registrerat partnerskap.23 En 21SOU 2007:16, s. 162–163. 2011/12:142, s. 42–43. 23Lag (2009:260) om upphävande av lagen (1994:1117) om registrerat partnerskap. rättslig förutsättning för registrerat partnerskap är att paret är sam- könat. Om en av parterna får sin könstillhörighet ändrad kommer paret inte längre att vara samkönat. I könstillhörighetslagen har införts en bestämmelse om att ett beslut om ändrad könstillhörig- het inte får meddelas om sökanden är registrerad partner. I dessa fall måste partnerskapet upplösas eller omvandlas till ett äktenskap, vilket är möjligt för partnerskap som har registrerats i Sverige.24 7.4Möjlighet till ingrepp i könsorganen eller avlägsnande av könskörtlarna Som beskrivits tidigare uppställs inga krav på att den som ansöker om ändrad könstillhörighet ska genomgå ingrepp i könsorganen eller avlägsna sina könskörtlar. I förarbetena framhålls att ingen ska tvingas genomgå kirurgiska ingrepp för att få sin juridiska köns- tillhörighet ändrad. Ingrepp i könsorganen eller avlägsnande av könskörtlarna är alltså inte obligatoriskt i samband med beslut om ändrad könstillhörighet. kan emellertid ge tillstånd till ingrepp i könsorganen eller avlägsnande av könskörtlarna. Detta ska enligt förarbetena ses i ljuset av att det är viktigt att de personer som vill genomgå dessa former av operationer får tillgång till dem.25 Av 4 § könstillhörighetslagen framgår att den enskilde i sam- band med en ansökan om ändrad könstillhörighet enligt 1 § kan ansöka om tillstånd till att ingrepp görs i könsorganen, i syfte att göra dem mer lika det andra könets. Tillstånd får endast ges om förutsättningarna för fastställelse är uppfyllda. Eftersom en av förutsättningarna för ändrad könstillhörighet är att personen har fyllt utgör denna åldersgräns även ett krav för ingrepp i köns- organen. Av 4 a § könstillhörighetslagen framgår att i samband med en ansökan om fastställelse enligt 1 § könstillhörighetslagen får till- stånd ges till att könskörtlarna avlägsnas, om förutsättningarna för fastställelse enligt 1 § 1–4 är uppfyllda. Om sökanden inte har fyllt får tillstånd endast ges om det finns synnerliga skäl. Enligt könstillhörighetsutredning tillämpas 23-årsgränsen i princip inte av Rättsliga rådet och denna åldersgräns har i realiteten kom- 2011/12:142, s. 40–41. 2011/12:142, s. 54. mit att bli obsolet, dvs. kvarstår enbart i lagtexten men inte i den rättsliga tillämpningen. Utredningen utgick därför från en 18-års- gräns både för rätt till ändring av könstillhörigheten och för till- stånd till borttagande av könskörtlarna.26 Utredningen föreslog att 23-årsgränsen för avlägsnande av könskörtlarna skulle utmönstras ur lagstiftningen och att 18-årsgränsen skulle gälla även för dessa fall.27 Någon ändring av 23-årsgränsen har emellertid inte genom- förts. Könstillhörighetslagen reglerar inte hur en person ska gå tillväga för att ansöka om ändrad könstillhörighet eller vilka uppgifter vederbörande ska lägga fram för Rättsliga rådet, för att rådet ska kunna fatta ett beslut om ändrad könstillhörighet. Det är indivi- dens ansvar att ansöka om en ändring och den enskilde måste själv måste styrka att de i lagen angivna kriterierna är uppfyllda. Det framgår inte hur detta ska kunna styrkas. Enligt är den enskilde fri att använda det material vederbörande vill för att kunna styrka att kriterierna är uppfyllda.28 Frågan om vilken typ av utredning som krävs för ett beslut om ändrad könstillhörighet har prövats av Förvaltningsrätten i . Förvaltningsrätten anser att ett beslut om ändrad könstill- hörighet ska föregås av någon form av utredning, men att det varken i könstillhörighetslagen, i annan författning eller på annat sätt ställs upp några obligatoriska krav på hur en sådan utredning måste vara utformad för att en person ska kunna få ändrad könstillhörighet enligt 1 § könstillhörighetslagen.29 Även om den enskilde, rättsligt sett, kan anses fri att använda det material som vederbörande vill för att kunna styrka att kriteri- erna är uppfyllda uppställer Rättsliga rådet i praktiken ett krav på läkarutlåtande och en omfattande medicinsk utredning som för- fattas av, eller i samråd med, någon av läkarna i regionteamen inom ramen för den så kallade TS-vården.30 26SOU 2007:16, s. 161–162. 27SOU 2007:16, s. 168. 28Socialstyrelsen (2014), Nationellt kunskapsstöd för vård och behandling av personer med könsdysfori (Remissversion), s. 21. 29Förvaltningsrätten i , mål nr 307-14, meddelad i . 30Landén m.fl., Bytt är bytt – kommer aldrig igen, , Nr 30-31, 2011, Volym 98. 7.6Antalet ansökningar om ändrad könstillhörighet En undersökning visar att det fanns 3 791 791 kvinnor och 3 704 685 män som levde och verkade i . Prevalensen av personer som hade ansökt om ändrad könstillhörighet var 1:13 320 för kvinna till man och 1:7 750 för man till kvinna. var prevalensen för perso- ner som hade bytt juridiskt kön och genomgått könskorrigerande operation från kvinna till man 1:15 047 och för man till kvinna 1:8 636.31 ansökte cirka 50–70 personer om ändrad könstillhörighet hos Rättsliga rådet. ökade antalet ansökningar markant då 170 personer ansökte om ändrad könstillhörighet. hade 125 av ansökningarna behandlats och 120 hade godkänts.32 –2010 har 767 personer ansökt om ändring av juridiskt kön och tillstånd till könskorrigerande kirurgi. Könstillhörighetslagen trädde i kraft och åtta perso- ner beviljades ett nytt juridiskt kön innan lagen trädde i kraft. Fram hade eller 681 av de sökande beviljats ändring av det juridiska könet och tillstånd till köns- korrigerande kirurgi.33 Medianåldern för en ansökan till Rättsliga rådet är för personer som har bytt juridiskt kön från kvinna till man och för personer som har bytt juridiskt kön från man till kvinna. –2010 är det eller 86 personer av 767 sökande som inte har beviljats ändrad könstillhörighet. Skälen för detta är i vissa fall att den enskilde har tagit tillbaka sin ansökan. 25 personer har erhållit ett formellt avslag på sin ansökan. I tolv av fallen beror detta på att ansökan inte är komplett och i åtta av fallen beror detta på att den enskilde inte anses uppfylla det medicinska diagnoskravet. av dem som har ändrat könstillhörighet ångrar sig. Av de 681 personer som beviljades ändrad könstillhörig- het –2010 är det totalt 15 personer som efter 31Dhejne m.fl., An analysis of All Applications for Sex Reassignment Surgery in , 1960–2010, Prevalence, Incidence, and Regrets, s. 1540. 32Socialstyrelsen (2014), Nationellt kunskapsstöd för vård och behandling av personer med könsdysfori (Remissversion), s. 15. 33Dhejne m.fl., An analysis of All Applications for Sex Reassignment Surgery in , 1960–2010, Prevalence, Incidence, and Regrets, s. 1539. ånger har ansökt om att få byta juridiskt kön och få tillgång till könskorrigerande kirurgi . 41 personer har genomgått könskorrigerande operationer utom- lands –2010. Det rör sig om två kvinnor i åld- rarna 29 och och 39 män med en medianålder på . De allra flesta operationerna utomlands har skett åren efter 1991 och personerna har i de allra flesta fall rest till eller . hade inte någon av dessa personer ansökt om en ny ändring på grund av ånger.34 7.7Kort om förutsättningarna för ändrad könstillhörighet enligt 2 § könstillhörighetslagen Personer som upplever sig tillhöra det andra könet och som ansö- ker om ändrad könstillhörighet enligt 1 § könstillhörighetslagen utgör en av de två grupper av personer som lagen omfattar. Köns- tillhörighetslagen omfattar också personer som har en medfödd avvikelse i könsutvecklingen. För ett barn med medfödd avvikelse i könsutvecklingen fattas beslut om könstillhörighet under barnets första levnadsveckor. Det är emellertid inte självklart att den könstillhörighet som fastställs under personens första levnadsveckor är den rätta könstillhörig- heten när individen har utvecklat sin könsidentitet.