sou · H3B318 · 2015-03-04 00:00:00 — Enligt kommitténs bedömning finns det dock ingen anledning att underkasta sådana individualiseringsåtgärder tillståndsplikt. Leveranser av redan sålt lösöre, varigenom köparen med tillämpning av nuvarande ordning (dvs. traditionsprincipen) får sakrättsligt skydd, omfattas inte av kravet på tillstånd. En tillståndsplikt för varje individualisering skulle i praktiken innebära en saklig utvidgning som inte framstår som nödvändig för att tillgodose de syften som företagsrekonstruktionen ska fylla. Vidare skulle naturligtvis en allmän tillståndsplikt för individualiseringar tynga förfarandet. Det ska slutligen erinras om att gäldenären ska följa rekonstruktörens anvisningar om hur verksamheten ska bedrivas (se 2 kap. 14 § andra stycket lagen om företagsrekonstruktion). Bedömning: Någon ändring behöver inte göras i pantbankslagen. I pantbankslagen (1995:1000) finns bestämmelser av näringsrättslig karaktär om pantbanksverksamhet. Pantbanksverksamhet får enligt 3 § pantbankslagen bara drivas efter tillstånd av . En pantbank står också under tillsyn av (se 24 §). Pantbankslagen innehåller vissa bestämmelser om pantsättningen. Pantbanken ska bl.a. lämna låntagaren en s.k. pantsedel som bevis på pantsättningen (se 13 §). Lagen innehåller också bestämmelser om pantförsäljning se 16–20 §§). Bestämmelserna i den nya lagen om panträtt i lösöre genom registrering bedöms inte påverka pantbankslagen. Några lagändringar är därför inte påkallade. Bedömning: lag om verkan av konkurs som inträffat i annat nordiskt land bör inte ändras. Om någon försätts i konkurs i , , eller , ska konkursen omfatta även gäldenärens egendom här i riket. Bestämmelser om detta finns i lagen (1981:7) om verkan av konkurs som inträffat i annat nordiskt land. I fråga om sådan egendom ska i konkursrättsliga avseenden lagen i konkurslandet tillämpas. Bakgrunden till lagen är en nordisk konvention angående konkurs , delvis omförhandlad . I 5 § finns en bestämmelse om lös egendom som gäldenären har sålt men som vid tiden för konkursbeslutet fanns kvar i gäldenärens vård här i riket. Svensk lag ska därvid tillämpas vid den utländska konkursen när det gäller att bedöma om avtalets verkan mot borgenärer är beroende av att det i föreskriven ordning har kungjorts eller införts i offentligt register. Bestämmelsen gäller inte registrerat skepp, skeppsbygge eller luftfartyg liksom inte heller andel i sådan egendom. Även om paragrafen enligt förarbetena tar sikte på förfarandet enligt lösöreköplagen, är den generellt utformad och har sin grund i nämnda konkurskonvention (jfr prop. 1980/81:35 s. 26 och NJA II 1935 s. 19 och 47). Enligt kommitténs bedömning finns det inte tillräckliga skäl att i detta sammanhang föreslå ett upphävande av paragrafen. Bedömning: Bestämmelserna i 11 kap. om brott mot borgenärer m.m. behöver inte ändras. Inte heller i övrigt krävs några förändringar på straffrättens område. Under arbetet har frågan väckts om införandet av avtalsprincipen och de föreslagna nya lagarna ger anledning att förändra gällande straffbestämmelser, i första hand om borgenärsbrott. Borgenärsbrotten regleras i 11 kap. . Där finns bestämmelser som behandlar gäldenärens missbruk av den egna maktsfären i skuldförhållanden, och straffansvar kan inträda för gärningar som strider mot vad en person ska iaktta med hänsyn till sina borgenärer. Enligt kommitténs bedömning påverkas flera av bestämmelserna i 11 kap. inte av de föreslagna lagändringarna. Det gäller exempelvis försvårande av konkurs eller exekutiv förrättning (11 kap. 2 §), vårdslöshet mot borgenärer (11 kap. 3 §) och bokföringsbrott (11 kap. 5 §). Straffansvar för oredlighet mot borgenärer (11 kap. 1 §) torde i vissa situationer komma att inträda än enligt nuvarande ordning, eftersom ett sakrättsligt skyddat förvärv uppkommer redan genom avtalet. Detta motiverar dock inte en ändring av straffbestämmelsen. I 11 kap. 4 § första stycket finns en straffbestämmelse som reglerar den situationen att en gäldenär i en obestånds- situation gynnar en borgenär på de övriga borgenärernas bekostnad. Straffansvar inträder om någon, när han eller hon är på obestånd, gynnar viss borgenär genom att betala skuld som inte är förfallen, betala med annat än sedvanliga betalningsmedel eller överlämna säkerhet som inte var betingad vid skuldens uppkomst eller genom att vidta annan sådan åtgärd, om åtgärden medför påtaglig fara för att andra borgenärers rätt avsevärt förringas. Formuleringen ”annan sådan åtgärd” avser att träffa åtgärder som vidtagits till förmån för en viss borgenär utan att det funnits någon civilrättslig skyldighet (prop. 1975/76:82 s. 97). I andra meningen i samma stycke straffbeläggs även andra former av gynnande av viss borgenär om syftet med gynnandet har varit otillbörligt. Den åtgärd som bestämmelsen i detta led främst tar sikte på är betalning av förfallen skuld. Straffet för otillbörligt gynnande av borgenär är fängelse i högst . Straffbestämmelsen i 11 kap. 4 § första stycket torde kunna träffa även fall där någon gynnar en viss borgenär genom till exempel en för tidig individualiseringsåtgärd. Den torde alltså täcka straffvärda förfaranden som kan aktualiseras i anledning av de föreslagna bestämmelserna och en övergång till avtalsprincipen. Inte heller i övrigt har framkommit behov av ändringar på straffrättens område. Om lösöreköplagen upphävs och ersätts av en ny lag om panträtt i lösöre genom registrering, bör en ändring göras i 17 § förordningen (1992:1094) om avgifter vid . Paragrafen bör då hänvisa till lagen om panträtt i lösöre genom registrering. Skulle och inte vara registreringsmyndighet, bör hänvisningen tas bort. Enligt förslaget till lag om panträtt i lösöre genom registrering görs ansökan om registrering och avregistrering hos den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreslås vidare få meddela föreskrifter om avgift för registrering och avregistrering. Enligt förslaget får beslut enligt lagen överklagas till den tingsrätt som regeringen föreskriver. Vidare förutsätts lagens krav på innehållet i en ansökan om regi- strering kompletteras med verkställighetsföreskrifter. I förordning kan också tas in bestämmelser om elektronisk ansökan. Bestämmelser i de nu nämnda hänseendena bör tas in i en särskild förordning. Skulle få ansvaret som registreringsmyndighet, bör denna uppgift anges särskilt i förordningen (2007:1110) med instruktion för . Som anges närmare i avsnitt 8.3 bör förordningen (2006:1226) om Post- och , som bl.a. innehåller bestämmelser om personuppgiftsansvar, ändras när det gäller bestämmelserna om publicering på webbplats. Ett författningsförslag finns i avsnitt 1. I avsnitt 9.2 föreslås att lagen om registrering av båtbyggnadsförskott upphävs. Till följd därav bör även 5 § 4 förordningen (2008:1300) med instruktion för Transportstyrelsen, vari anges att myndigheten svarar för sådan registrering, upphävas. Detsamma gäller förordningen (2001:817) om registrering av båtbyggnadsförskott. Förslag: De nya lagarna om rätt till köpt lösöre samt panträtt i lösöre genom registrering ska träda i kraft . upphävs lagen om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva, 49 § konsumentköplagen, lagen om köpares rätt till märkt virke och lagen om registrering av båtbyggnadsförskott. Lagen om rätt till köpt lösöre ska tillämpas på köpeavtal som ingås efter lagens ikraftträdande. Lagen om rätt till köpt lösöre och lösöreköplagen Lagen om rätt till köpt lösöre bör träda i kraft . Med hänsyn till sedvanlig beredning bedöms vara en möjlig tidpunkt för ikraftträdande. med att den nya lagen träder i kraft bör lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva (lösöreköplagen) upphävas. Lagen om rätt till köpt lösöre bör tillämpas efter ikraftträdandet. Avgörande för tillämpligheten av ny lagstiftning av detta slag bör som princip vara när den sakrättsligt relevanta åtgärden vidtas. Avtalsparterna har utgått från de sakrättsliga förutsättningar som gällde när avtalet ingicks och kan ha kommit överens om villkoren och uppfyllandet av avtalet efter detta. Om de gamla reglerna eller den nya lagen ska tillämpas är även av betydelse för tredje man, t.ex. någon som har intresse i lösöret. Äldre rätt bör därmed gälla i fråga om köpeavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. En annan ordning skulle rubba förutsättningarna för ingångna avtal och riskera att leda till oförutsedda och icke önskvärda konsekvenser. Komplikationer skulle även kunna uppkomma, bl.a. i försäkringsrättsligt hänseende, och pågående utmätningsförfaranden och konkurser skulle onödigt försvåras. För att det ska vara tydligt vad som gäller beträffande redan ingångna köpeavtal bör det i en övergångsbestämmelse föreskrivas att den nya lagen tillämpas på köpeavtal som ingås efter ikraftträdandet. Den rätt som en köpare har förvärvat enligt lösöreköplagen genom en registrering som har skett före bör bestå även därefter, och i förekommande fall beaktas vid utmätning och konkurs. Detta förutsätter att alla villkor för sakrättsligt skydd enligt lagen är uppfyllda. Redan påbörjade registreringsärenden bör i konsekvens med det sagda fortsätta att handläggas enligt lösöreköplagen. Detsamma bör gälla för överklaganden som har inletts före . Lagen om rätt till köpt lösöre är tillämplig på köp, oavsett vilka som är avtalsparter. Den nuvarande bestämmelsen i 49 § konsumentköplagen (1990:932) om förhållandet till säljarens borgenärer vid konsumentköp blir därmed onödig och bör upphävas. Med hänsyn till att den nya lagen är tillämplig endast på avtal som ingås efter ikraftträdandet, behövs en övergångsbestämmelse till lagen om ändring i konsumentköplagen av innebörd att den upphävda paragrafen fortfarande ska gälla i fråga om köpeavtal som har ingåtts före ikraftträdandet. Den nya lagen om rätt till köpt lösöre är generellt tillämplig på lösöre och ersätter därmed den reglering som finns för ved och annat virke i lagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke (jfr avsnitt 9). Med hänsyn till att den nya lagen är tillämplig endast på avtal som ingås efter ikraftträdandet, behövs en övergångsbestämmelse till lagen om upphävande av lagen om köpares rätt till märkt virke av innebörd att den upphävda lagen fortfarande ska gälla vad avser märkning av virke som har gjorts före ikraftträdandet. Lagen om registrering av båtbyggnadsförskott Som framgår av avsnitt 9.2 bör lagen (1975:605) om registrering av båtbyggnadsförskott upphävas. Detta bör ske med ikraftträdandet av lagen om rätt till köpt lösöre. Med registrering av båtbyggnadsförskott följer förmånsrätt enligt 4 § 4 förmånsrättslagen (1970:979). Redan förvärvad förmånsrätt bör bestå även efter , vilket bör föreskrivas i en övergångsbestämmelse till lagen om ändring i förmånsrättslagen. En borgenär, vars fordran är förenad med förmånsrätt i egendom på grund av registrering av båtbyggnadsförskott, har rätt till betalning ur egendomen om denna utmäts (se 8 kap. 12 § utsökningsbalken). Som en konsekvens av att lagen om registrering av båtbyggnadsförskott upphävs föreslås också nämnda paragraf i utsökningsbalken upphävas (se avsnitt 9.2). Även efter upphävandet bör dock tidigare förvärvad rätt till betalning enligt utsökningsbalken bestå, vilket bör föreskrivas i en övergångsbestämmelse till lagen om ändring i utsökningsbalken. I avsnitt 7.3 föreslås en ny återvinningsbestämmelse, som avser åtgärder som innebär att en gäldenär som har sålt lösöre individualiserar detta eller på ett sätt som avsevärt försämrar gäldenärens ekonomiska ställning. Återvinningen tar alltså sikte på sådana individualiseringsåtgärder som kan ge sakrättsligt skydd enligt lagen om rätt till köpt lösöre. Ändringen i konkurslagen (1987:672) bör, i likhet med övriga lagändringar, träda i kraft . Med hänsyn till att lagen om rätt till köpt lösöre också träder i kraft då finns det inte behov av någon övergångsbestämmelse. Lagen om panträtt i lösöre genom registrering Lagen om panträtt i lösöre genom registrering ger möjlighet att skapa panträtt i lösöre som lämnas kvar i pantsättarens besittning. Lagen bör träda i kraft som lagen om rätt till köpt lösöre, dvs. Med hänsyn till att rättsverkan av registrering enligt lagen inte gäller när en ansökan konkurs görs före utgången av den föreskrivna kungörandetiden behövs det inte någon övergångsbestämmelse som tar sikte på konkursförfaranden som pågår vid ikraftträdandet. En fråga är om det däremot finns behov av en särskild övergångsperiod för att skydda befintlig företagshypotekshavares ställning. Panträtt har bättre förmånsrätt än företagshypotek. I avsnitt 8.2 övervägs risken för att den nya lagen skulle påverka företagshypotekets ställning negativt. Slutsatsen är att någon sådan risk inte finns generellt sett men att ett upplåtet företagshypotek skulle kunna urholkas i enskilda fall. Den nya lagen innebär inte någon principiell förändring av panträttens ställning i förmånsrättshänseende. Det kan också erinras om att möjligheten att skapa vad som i praktiken är hypotekarisk panträtt, dvs. panträtt där panten förblir hos upplåtaren, ju redan existerar eftersom en säkerhetsöverlåtelse kan registreras enligt lösöreköplagen, och en sådan registrering går före ett upplåtet företagshypotek. Till det kommer det förhållandet att rättsverkan av registrering av panträtt enligt förslaget kan förhindras genom en ansökan om konkurs. Enligt kommitténs bedömning framstår det mot denna bakgrund inte som tillräckligt motiverat att skapa ett särskilt skydd för den som har företagshypotek. I stället har vid bedömningen av en möjlig tidpunkt för ikraftträdande viss hänsyn tagits till säkerhetshavares behov av att kunna se över sina säkerheter med anledning av den föreslagna lagstiftningen. Bedömning: Ett stärkt skydd för köpare av lösöre bedöms underlätta handeln och skapar därmed förutsättningar för stärkt tillväxt och konkurrenskraft. En reform bedöms ha påtagliga och långsiktiga samhällsekonomiska fördelar. Ett moderniserat och förenklat system för panträtt i lösöre genom registrering bedöms underlätta kreditgivningen och har därmed positiva effekter för samhällsekonomin. Effekterna på utmätnings- och konkurshanteringen bedöms bli begränsade. De statsfinansiella effekterna blir små och bedöms rymmas inom befintliga ramar. Konsekvenserna för stat och enskilda av förslagen till nya regler om rätten till köpt lösöre samt om panträtt i lösöre genom registrering är i stor utsträckning behandlade i avsnitt 6, 7 och 8, vilket hänger samman med att kommitténs första uppgift är att överväga om en övergång till avtalsprincipen skulle innebära påtagliga och långsiktiga samhällsekonomiska fördelar. I den analysen ingår att ta ställning till de konsekvenser som är förenade med de förslag som övervägs. Som sägs i avsnitt 6 anser kommittén att det finns sådana fördelar. Även i avsnitt 8 som behandlar registerpant bedöms konsekvenserna i olika avseenden av införandet av en ny lag på området. I detta avsnitt behandlas övriga, främst statsfinansiella, konsekvenser av kommitténs förslag. Rätt till köpt lösöre samt en ny bestämmelse om återvinning I avsnitt 7.1 föreslås en ny lag om rätt till köpt lösöre. Lagen innebär att en köpare av lösöre får skydd mot säljarens borgenärer i och med avtalet. Om lösöret inte är individuellt bestämt, uppstår skyddet först när visst lösöre individualiseras för köparens räkning. I avsnitt 7 görs för del bedömningen att förslaget om en övergång till avtalsprincipen får till följd ett något minskat antal sakutmätningar. Ett minskat antal utmätningar får här betraktas som en naturlig följd av ett förstärkt skydd för köpare av lösöre. I viss utsträckning bedöms utmätning av erlagd betalning kunna öka något. När det gäller utredningen i utmätningsärenden kan det i något fler fall än blir en mer omfattande prövning. Om tredje man gör gällande rätt till lösöre som skulle kunna utmätas, kommer att behöva göra en prövning av anspråket på separationsrätt. På liknande sätt förhåller det sig om behöver pröva om en påstådd försäljning egentligen är en skenrättshandling. Vid de bedömningar som kommittén gjort med hjälp av har det visat sig svårt att uppskatta i hur många fall det blir mer arbete för myndigheten liksom hur mycket arbete det då rör sig om. Detta beror bl.a. på svårigheterna att bedöma beteendet hos allmänheten efter en övergång till avtalsprincipen, dvs. hur vanligt det blir att köpare lämnar kvar köpt lösöre och utmätning inträffar innan lösöret har hämtats. Vid uppskattningen har som utgångspunkt tagits antalet överklagande utmätningsärenden, som uppgår till cirka 6 000 . Av dessa bedöms drygt 400 avse utmätningar av lösöre där det finns ett tredjemansperspektiv. Den befintliga årliga lönekostnaden för att handlägga dessa ärenden uppgår till . Till detta kommer förrättningskostnader i form av uppställnings- och återställningskostnader i dessa ärenden på mellan och . Det arbete som uppstår hos med anledning av en reform får således bedömas med utgångspunkt i dessa siffror. Som sägs ovan bedöms antalet sakutmätningar minska något, men för att ska komma fram till att det saknas förutsättningar för sådan utmätning bedöms det i vissa fall krävas en större arbetsinsats än . En svårighet här är att bedöma hur mycket arbetsbördan ökar i varje enskilt ärende. Att anta att reformen leder till en fördubbling av arbetsbördan torde inte vara motiverat, men om det antagandet ändå görs, så blir slutsatsen att lönekostnad likväl inte bedöms öka med mer än . En osäkerhetsfaktor här är dock att de aktuella ärendena kan kräva högre kompetensgrad hos handläggarna. Förrättningskostnaderna bedöms ligga på väsentligen motsvarande nivå som . Till en årliga kostnaden för en reform kommer också enligt uppskattningar en engångskostnad för att anpassa it-system om . Utbildnings- och informationskostnader när det gäller en övergång till avtalsprincipen och en registerpant (se nedan) bedöms uppgå till , också det såsom en engångskostnad. Det årliga kostnadsökning som kan uppkomma till följd av reformen är av den storleksordningen att den bedöms kunna rymmas inom befintliga anslag. När det gäller engångskostnader brukar sådana få finansieras inom de budgetramar som föreligger. Det finns inte anledning till någon annan bedömning här. Utbildningskostnaden blir också väsentligt lägre om inte blir ansvarig registreringsmyndighet enligt lagen om panträtt i lösöre genom registrering och då inte behöver genomföra samma utbildningsinsatser i den delen. företräder staten eller en kommun i överklagade utsökningsmål samt i tvistemål där någon av parterna har förelagts av eller domstol att väcka talan (jfr 2 kap. 30 § utsökningsbalken). Någon särskild statistik över antalet överklagade utmätningar i allmänna utsökningsmål där tredje man har gjort gällande bättre rätt till den utmätta egendomen finns inte. Antalet utsökningsärenden, inklusive överklaganden, där är part uppgår till drygt 1 500 . Det rör sig nästan uteslutande om privatpersoner. Att hantera dessa ärenden kräver 8–10 årsarbetskrafter. Cirka 1 000 av ärendena avser överklagaden, varav de flesta gäller löneutmätning där gäldenären är ensam klagande. Antalet överklaganden från tredje man uppgår till cirka 200 . När det gäller talan om bättre rätt i form av tvistemålsprocess är part i högst ett tiotal mål . Motpart är regelmässigt privatpersoner och egendomen i fråga är bl.a. bilar och båtar. Det bedöms, i likhet med vad som gäller för , inte gå att med någon säkerhet förutse vilka effekterna blir när det gäller arbete med utmätningsärenden och tvistemålsprocesser. Den uppskattning som har gjorts ger vid handen att kommer att behöva hantera något fler tvistiga ärenden och att detta bedöms motsvara en årlig kostnad om . Till detta bedöms komma en kostnad för de fall där förpliktas ersätta motpartens rättegångskostnad. Även denna kostnad är svår att förutse, men totalt torde merkostnaden för uppgå till . Kostnaden är sådan att den bedöms kunna rymmas inom befintliga kostnadsramar. Det har inte framkommit att reformen skulle leda till något bortfall av skatteintäkter. Någon mätbar kostnadspåverkan på konkurstillsynen har inte bedömts uppkomma med anledning av kommitténs förslag. För Domstolars del bedöms reformen få effekter i ett par olika avseenden. Dels kan det bli något fler utmätningsärenden som kan komma att prövas av domstol, liksom något fler fall där talan väcks om bättre rätt. Dels kan det bli fråga om att staten i något fler fall får stå för konkurskostnader, nämligen när konkursboets tillgångar inte räcker till för att täcka kostnaderna för konkursförvaltningen eftersom köpare får rätt att ta undan köpt lösöre. Motsvarande effekt kan uppstå på grund av att gäldenären pantsatt egendom genom registrering och vissa konkurskostnader därmed inte kan tas ur sådan egendom, vilket i förlängningen skulle kunna leda till att staten måste bära kostnaderna (se vidare nedan). Därtill kommer den nya möjligheten till återvinning som föreslås i konkurslagen. Talan om återvinning väcks i allmän domstol. Återvinningsmöjligheten bedöms dock komma att användas i ett begränsat antal fall. Sammantaget är det för Domstolars del fråga om att rättegång kan komma att inledas i något fler fall och att staten i vissa fall får bära konkurskostnader som inte bärs . är i ett vidare perspektiv begränsade för domstolarnas del och bedöms rymmas inom befintliga budgetramar. I avsnitt 9 föreslås att lagen (1975:605) om registrering av båtbyggnadsförskott upphävs. Ansvarig myndighet är Transportstyrelsen. Det årliga antalet ansökningar om registrering av båtbyggnadsförskott är för lågt för att ett upphävande skulle medföra några märkbara effekter på Transportstyrelsens verksamhet – vare sig i personal- eller avgiftshänseende. Panträtt i lösöre genom registrering Genom förslaget till lag om panträtt i lösöre genom registrering skapas en ersättning för den möjlighet som finns att registrera säkerhetsöverlåtelser, dvs. i praktiken pantsättningar, enligt lösöreköplagen. Antalet registreringar enligt lösöreköplagen har uppgått till drygt 100 . Som nämns i avsnitt 8 bör man till följd av en reform räkna med att det blir fler registreringsärenden. Hur vanlig denna säkerhetsform kan visa sig bli är dock svårt att bedöma närmare. När det gäller frågan om vilken myndighet som ska vara registreringsmyndighet föreslår kommittén att den saken avgörs av regeringen. Lagen är därför neutralt utformad och pekar inte ut någon myndighet som ansvarig registreringsmyndighet. Kommittén förordar dock att uppgiften anförtros (se avsnitt 8). Arbetet hos med registrering enligt lösöreköplagen motsvarar mindre än en årsarbetskraft. När det gäller arbetsmoment, tidsåtgång och kompetens bedöms de nya reglerna i allt väsentligt motsvara dagens förhållanden. Det som framför allt tillkommer är att myndigheten ska kungöra beslut om registrering och avregistrering i Post- och . Även med en fördubbling eller än mer av antalet registreringsärenden bedöms myndighetens redovisade kostnader för detta rymmas inom nuvarande budgetramar. När det gäller utbildnings- och informationskostnader liksom kostnader för anpassning av it-system för myndigheten hänvisas till vad som sägs om detta ovan. För skulle registrering av panträtt bli en ny uppgift. Som sägs i avsnitt 8.3 krävs då bl.a. kompletterande föreskrifter i förordning liksom förberedelser på myndighetsnivå. av hantering av ärenden enligt lagen skulle kunna ske genom uttagande av en avgift som täcker verkets kostnader, varför något tillskott av resurser i så fall inte bedöms vara aktuellt. Rätt till köpt lösöre På motsvarande sätt som gäller för utmätning bedöms en reform av köparens rätt till köpt lösöre leda till att konkursförvaltare måste ta ställning i något fler fall än till anspråk från tredje man på lösöre som finns i konkursboet. Detta bedöms i vissa situationer kunna leda till merarbete för konkursförvaltarna.