sou · H3B331 · 2015-03-30 00:00:00 — Mot den bakgrunden har utredningen i uppdrag att kartlägga den hittillsvarande tillämpningen av inhämtningslagen, analysera vilken nytta tvångsmedelsanvändningen enligt lagen har inneburit för den brottsbekämpande verksamheten samt analysera vilken inverkan lagen har haft på enskildas personliga integritet. Utredningen ska också överväga om de rättssäkerhets- och integritetsstärkande åt- gärder som vidtogs när lagen infördes har varit tillräckliga eller om det finns behov av andra sådana åtgärder. Vidare ska utredningen analysera vilka behov Säkerhetspolisen har av en möjlighet enligt inhämtningslagen att hämta in uppgifter för att förebygga, för- hindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar vissa samhällsfarliga brott med lägre straffminimum än fängelse samt lämna förslag på hur detta behov bör tillgodoses och balan- seras mot integritetsintresset. Enligt våra direktiv ska resultatet av kartläggningen utgöra underlag för att analysera frågor om tvångsmedlets nytta och påverkan på den personliga integriteten, dvs. frågor som är relaterade till tvångs- medelsanvändningens effekter. Sådana frågor är komplicerade och kräver i många fall en helhetsbedömning som ger anledning till mer öppna frågor och svar än vad som kan fångas upp genom specifika förutbestämda frågor i t.ex. en blankett eller ett frågeformulär (se SOU 2012:44 s. 256). Utredningen har därför valt en kartläggningsmetod som innebär att vi på djupet har granskat ett urval av underrättelseärenden där inhämtningslagen har tillämpats av , Säkerhets- polisen eller . I samband med undersökningen har utred- ningen, i vart och ett av de utvalda ärendena, tagit del av de beslut enligt inhämtningslagen som fattats i ärendena samt bakomligg- ande skriftligt material. Därefter har företrädare för utredningen intervjuat den ansvarige handläggaren om ärendet. Syftet har varit att tränga djupare in i frågorna om nytta, behov och integritets- intrång. De huvudsakliga frågeställningarna har varit följande: 1.Vilka indikationer har funnits om brottslig verksamheten i de fall myndigheterna har valt att hämta in uppgifter enligt inhämt- ningslagen? 2.Vilka uppgifter har funnits om den aktuella personen och dennes miljö/nätverk? 3.Varför valde myndigheten att använda inhämtningslagen och vilka omständigheter gjorde att tvångsmedlet användes vid den bestämda tidpunkten? 4.Vilka strategier hade personen och dennes miljö för att skydda verksamheten och sin kommunikation? 5.Vilken information räknade myndigheten med att få och vilken information fick myndigheten? 6.Hur gick myndigheten vidare efter att inhämtningslagen använts? 7.Vilken nytta hade myndigheten av inhämtningslagen? 8.Vilket integritetsintrång räknade myndigheten med, och vad blev det faktiska integritetsintrånget? I det följande redovisas den undersökning vi har gjort. Vi gör det utförligt och med största möjliga öppenhet. Nödvändig hänsyn till de brottsbekämpande myndigheternas berättigade anspråk på sekre- tess och i vissa fall även till enskildas integritet gör dock att en del uppgifter måste utelämnas. 9.2.2Säkerhetspolisens användning av inhämtningslagen En genomgång har gjorts av Säkerhetspolisens användning av inhämt- ningslagen. Sammanlagt har 60 ärenden granskats – omfattande lika många personer. Undersökningen är kvalitativ, även om också vissa siffror kommer att presenteras i det följande. Urvalet gick till på det sättet att 60 ärenden – med början och bakåt – togs fram av forskaren i strikt ordningsföljd med hjälp av Säkerhetspolisens diarium. Inledningsvis undersöktes dock enbart 50 ärenden. När dessa ärenden mot slutet inte längre till- förde särskilt mycket ytterligare information togs ytterligare 10 ären- den fram för att kontrollera om det fanns anledning att fortsätta med att granska fler ärenden. Efter att ha gått igenom dessa 10 ärenden bedömdes att ytterligare ärenden inte skulle ge något nämnvärt mervärde varför genomgången avslutades vid 60 ärenden. Dessa ärenden fördelar sig enligt tabell 1 på följande områden. Områden som omfattas av den undersökta inhämtningen (n=60 ärenden) Antal ärenden (och personer) Terrorbrott (med koppling till grupperingar, Terrorbrott (ensamagerande) Spionage och flyktingspionage (grov olovlig Politisk extremism (ofta grova våldsbrott) I avsnitten 9.2.2.2–9.2.2.6 kommer dessa områden att närmare utvecklas och resultatet mer i detalj att redovisas. Undersökningen har gått till på det sättet att forskaren tagit del av Säkerhetspolisens beslut enligt inhämtningslagen med bakom- liggande promemoria. Besluten är skrivna på en särskild blankett där beslutsfattarens namn framgår liksom handläggarens namn och dennes närmaste chef. Som regel är som blanketten utvisar tre personer involverade i varje beslut, men i undantagsfall kan även chefen vara föredragande. Vid sidan av att besluten anger vad IHL- inhämtningen avser och tidsperioder är det promemorian som innehåller de substantiella fakta som ligger till grund för IHL-beslutet. Det är handläggaren och i några fall närmast ansvarig chef som författar promemorian. Samtliga ärenden föredras och en sittning kan ta mellan tio och beroende på hur mycket fakta som behöver redovisas och diskuteras. Förutom promemorian kan i vissa ärenden en grafisk nätverksanalys underlätta föredragningen som visar hur den aktuella personen hänger samman med andra. Åtskilliga föredragningar går ganska fort eftersom personerna är kända . Efter det att beslut och promemorior gåtts igenom har ansvarig handläggare intervjuats om ärendet. Frågorna har gällt de punkter som anges i avsnitt 9.2.1. Ett antal ärenden har dock varit svåra att följa upp eftersom handläggarna har slutat eller varit tjänstlediga. Det är heller inte på det sättet att handläggarna i hög grad har ”egna” ärenden utan deras arbetsuppgifter kan växla. I några fall har därför den handläggare som stått bakom ett beslut inte kunna följa hur det utvecklats efter- som någon annan har tagit över ärendet. I några ärenden har inter- vjuer med närmast ansvarig chef kunnat komplettera underlaget. I 12 ärenden har dock intervjuer inte kunnat hållas. Det betyder att 48 ärenden har undersökts i detalj och 12 översiktligt, enbart med ledning av skriftliga uppgifter i form av beslut och promemorior. Sammanlagt har 20 personer intervjuats i ärendena. Vissa har följaktligen intervjuats om flera ärenden. En intervju har tagit mellan 15 och per ärende. Intervjuerna har skett i Säkerhets- polisens lokaler och i något fall i . Några inter- vjuer har gjorts per telefon till andra orter där Säkerhetspolisen har lokaler. Dessutom har intervjuer med ett övergripande fokus gjorts med chefen för den tekniska mängddatabearbetningen och operative chefen för kontraterror. På grund av ärendenas känsliga karaktär har intervjuerna inte spelats in utan anteckningar har i stället förts på en särskild blankett, en blankett för varje ärende. Vissa uppgifter från blanketterna har sedan kodats i Excel för att underlätta sammanställningen av siffer- uppgifter. De undersökta 60 ärendena har i allt väsentligt gällt mobiltelefoner (95 stycken) och bara några få fasta telefoner (4 stycken). Ärenden som gällt mobiltelefoners unika IMEI-kod (3 stycken) och SIM- kortets IMSI-kod (1 styck) är ovanliga. Samtliga ärenden har gällt historiska trafikdata, men det är också vanligt med geografiska data – var telefonen har befunnit sig. I några ärenden har uppgifterna gällt en månad framåt i tiden, räknat från och med beslutet. Inga ärenden har avsett bastömning, vilket kan förklaras av att Säker- hetspolisen i de ärenden som studerats riktat in sig på bestämda personer, inte på händelser vid vissa platser. Den genomsnittliga tiden för besluten om inhämtning av trafik- data är 4 månader. Många ärenden gäller dock mellan , men genomsnittet dras upp av några längre inhämtningar. De flesta ärendena gäller män, men även ett antal kvinnor före- kommer. I de ärenden där födelseår framgår är det genomsnittliga födelse- . I terrorärendena är det genomsnittliga , och påfallande många är mycket unga och födda . För andra kategorier än terror är uppgifterna om ålder alltför ofullständiga för att det ska vara meningsfullt att ta fram ett genomsnitt. En intressant fråga är vilket resultat inhämtningen hade. En indelning har gjorts i följande kategorier, efter användningen av inhämtningslagen. •Personen är avförd eller lågprioriterad •Fortsatt uppföljning, men på samma nivå som före IHL •Fortsatt uppföljning, men på högre nivå än före IHL För att förstå dessa kategorier bör man känna till att de undersökta IHL-ärendena till stor del gäller personer som Säkerhetspolisen redan känner till. På ett eller annat sätt är de föremål för viss upp- följning. När sedan något inträffar – typiskt sett att information kommer fram med indikationer på brottslig verksamhet – bedömer Säkerhetspolisen att det behövs ytterligare uppgifter för att klar- göra läget. Mot den bakgrunden bör det vara förhållandevis få IHL-opera- tioner som leder till att personer avförs helt och hållet. I stället ligger det närmare till hands att Säkerhetspolisen efter IHL fort- sätter uppföljningen på den tidigare lägre nivån alternativt på den fortsatt högre nivån. I ett antal fall har dock IHL satts in på personer som är nya för Säkerhetspolisen. Den vanliga situationen är dock inte att IHL används som första inhämtningsmetod, utan vid sidan av de upp- gifter som gör att IHL blir aktuellt används också andra kanaler, till exempel polisens belastnings-, anmälnings- och spaningsregister, Säkerhetspolisens centralregister, kontakter med källor etc. Med ledning av denna information tas en ”profil” fram. Det går därför att säga att läget även för dessa nya ärenden är en form av normal inhämtning före IHL, låt vara att den skett . I en del av ärendena har förundersökning inletts och telefon- avlyssning satts in (efter domstolsbeslut). har detta skett efter en IHL-operation. Undersökningen har dock inte haft ambitionen att följa ett IHL-ärende fram till dagens läge. också fel eftersom senare beslut inte behöver grunda sig enbart på den studerade IHL-operationen utan också på senare händelser och information. Därför är det läget direkt efter IHL-operationen som redovisas. I beskrivningarna längre fram kommer dock en del exempel att ges på hur ärenden senare har utvecklats. Det bör tilläggas att bedömningen av hur uppföljningen ska fortsätta direkt efter en IHL-operation givetvis också bygger på även andra upp- gifter än trafikdata. IHL är i nästan alla ärenden enbart en av under- rättelsekorgarna som sällan kan isoleras från andra källor. Tabell 9.2 Utfallet efter Säkerhetspolisens IHL-ärenden (n=60) Antal ärenden (och personer) Avförd eller lägre prioritet Fortsatt uppföljning, men på samma nivå som före IHL Fortsatt uppföljning, men på högre nivå än före IHL Träffsäkerheten för att sätta in IHL är hög. I 19 av de 48 ärendena där intervjuer har hållits finns visserligen fortsatt behov av upp- följning, men IHL-kontrollen innebär att de uppgifter som tydde på behov av större insatser från Säkerhetspolisens sida har kunnat stämmas av med hjälp av trafikdata. Situationen har inte bedömts som mer allvarlig än att det har räckt med att fortsätta med den uppföljning som redan skedde före IHL. Längre fram kan givetvis läget förändras, i båda riktningar bör tilläggas. I 25 ärenden visade det sig dock att de uppgifter som låg till grund för beslutet att använda IHL bekräftades på det sättet att Säkerhetspolisen be- dömde att det fanns skäl att fortsätta uppföljningen, och det på en högre nivå än före det IHL sattes in. Längre fram kommer en rad exempel på hur Säkerhetspolisen fortsatt denna uppföljning, men redan nu kan sägas att det kan handla om att informatörers upp- märksamhet riktas mot personen, att telefonavlyssning sätts in, att fysisk spaning aktiveras eller att Säkerhetspolisen överväger att ta initiativ till att hålla samtal med personen. I fyra fall kunde dock Säkerhetspolisen avföra personen eller fortsätta att följa upp på en mycket låg nivå. I det följande redovisas resultatet av undersökningen i sju avsnitt enligt följande uppdelning: •Terrorbrott med koppling till grupperingar i avsnitt 9.2.2.2 •Terrorbrott, men ensamagerande, i avsnitt 9.2.2.3 •Politisk extremism i avsnitt 9.2.2.4 •Spionage och flyktingspionage (olovlig underrättelseverksamhet) i avsnitt 9.2.2.5 •Spridning av massförstörelsevapen i avsnitt 9.2.2.6 •Några generella synpunkter i avsnitt 9.2.2.7 •Summering av nyttan i avsnitt 9.2.2.8 Varje avsnitt om brottsområden följer i princip en disposition som presenterar de grupperingar eller personer som är aktuella, vilka indikationer som Säkerhetspolisen fick om brottslig verksamhet, skälen till att Säkerhetspolisen bedömde behov av ökad informa- tion genom att använda IHL, riskerna med den befarade brotts- ligheten, personens liksom miljöns säkerhetstänkande, omständig- heter som gjorde att IHL sattes in vid det aktuella tillfället, vilken information som Säkerhetspolisen räknade med att få in och vad IHL faktiskt gav och resultatet av IHL-operationen, det vill säga vilket ställningstagande Säkerhetspolisen gjorde med ledning av de inhämtade IHL-uppgifterna samt frågan om integritetsintrång. Den för utredningen centrala frågan om nyttan har olika aspekter och behandlas på flera ställen i texten. Därför avslutas redovisningen med en summering av nyttan. 9.2.2.2Terrorbrott med koppling till grupperingar Som nämnts utgör terrorärendena hälften av de undersökta IHL-operationerna (28 av 60 ärenden). Även de sex ärenden som gäller ensamagerande tar sikte på terrorbrott (avsnitt 9.2.2.3) och dessutom några av de fall som handlar om politisk extremism (avsnitt 9.2.2.4). Det är ett tecken på terrorns ökade insteg i dagens samhälle och därmed också för Säkerhetspolisens arbete. Merparten av terrorärendena gäller våldsbejakande islamistiska nät- verk med personer med koppling till företrädesvis (19 ären- den) eller al-Shabaab (7 ärenden). I finns ett antal sådana miljöer i vilka radikalisering och rekrytering sker av nya anhängare. ”Vi har flera miljöer i , och har man kontakter i sådana miljöer är det oroväckande”, som en handläggare förklarade. En person i en sådan miljö hade rest till för att ansluta sig till stridande för- band och IHL sattes in. I dessa miljöer förekommer personer som bekänner sig till ideologin om global jihad, hyllar och som vill införa sharialagar i . Många av dessa personer i IHL-undersökningen är svenska medborgare. Personer från utlandet med förbindelse med kommer också till , ibland för att söka asyl. ”Så fort det finns en koppling till hoppar vi till”, förklarar en handläggare och menar att det då alltid sker en uppföljning av denna information från Säkerhetspolisens sida. IHL är en metod som kräver mindre resurser än fysisk spaning eller mer ingripande och integritetskänsliga tvångsmedel som telefon- avlyssning (numera elektronisk avlyssning). Därför betraktas IHL generellt som en inledande stegrad metod jämfört med andra inhämt- ningsmetoder – exempelvis som komplement till registerslagning och uppgifter från informatörer eller utländska tjänster. IHL sätts då in för att Säkerhetspolisen behöver få uppgifter bekräftade och de nämnda inhämtningskorgarna inte bedöms kunna lämna svar på de frågor som kommit upp. Den inledande aspekten tar sikte på att IHL ofta används för att undersöka om det finns anledning att sätta in mer resurskrävande och integritetskänsliga åtgärder. Även om och al-Shabaab dominerar sker uppföljning också av delar av PKK. Det gällde exempelvis en person som deltagit i PKK:s träningsläger. Hotet från PKK beskrivs dock som mindre i än på många andra håll. Aktivister tillhör andra och tredje generationen invandrare och är därför välintegrerade i det svenska samhället. Som snart kommer att utvecklas handlar de flesta ärenden om . Även om flertalet terrorärenden följer ett sådant givet mönster, finns några fall som skiljer ut sig genom att ha koppling till kända enskilda internationella terrordåd. På det sättet förekom- mer även på en internationell terrorkarta, låt vara i peri- ferin. Indikationer på brottslig verksamhet De flesta ärenden på terrorsidan som ingår i det undersökta mate- rialet och som gäller personer med koppling till grupperingar handlar om och personer som återvänder hem till . De typiska indikationerna på terrorbrott är kombinationen strids- erfarenhet från (förmåga) och att personen kan knytas till extremistmiljöer, både i och i (i vart fall indikation på avsikt). De källor som Säkerhetspolisen bygger sina bedöm- ningar på är framför allt informatörer, signalspaning av samtal, ut- ländska tjänster och myndigheter. I det följande ges några belys- ande exempel på ärenden. En handläggare förklarar att det tidigare var al-Shabaabresor till . ”är det som gäller.” Ett typiskt ärende handlar om en svensk medborgare med utländsk härkomst som rest till och där anslutit sig till en väpnad gruppering och deltagit i strid. Därefter återvänder han till och umgås med personer som Säkerhetspolisen kopplar till terrorism; ofta befinner de sig i sådana nämnda radikala miljöer. Av några av ärendena framgår att återvändarna skadats i strid och sökt och fått vård i . Några udda ärenden gäller dock andra länder med kända oros- härdar som . Fokus på och svenska kopplingar dit har naturligtvis att göra med situationen där och att en hel del personer från reser dit för att genomgå militär utbildning och ansluta sig till väpnade styrkor. Säkerhetspolisen har haft en särskild uppföljning av Syrienresenärer, inte minst för att de på plats förvärvar en förmåga till terrordåd. Militär utbildning erbjuds även på andra håll än i . Ett ärende gällde en person som hade vistats i och . Misstankar fanns att personen hade genomgått utbildning vid ett av al-Shabaabs träningsläger. I dessa erbjuds grundläggande militärutbildning. I umgås han med personer med kända kopplingar till internationell terrorism och vistas i kretsar. Även en nära släkting till honom påstås ha koppling till Han har bland annat umgåtts med en per- son som rest till på jihad. Det finns också uppgifter om att han själv uttryckt vilja att resa på jihad till eller . En person i ett ärende hade varit i och förmodligen tillhört en al-Qaidainspirerad gruppering. Han har själv medgett att han deltagit i strid. Han umgås också i sådana kretsar och har internationella kontakter. Ett annat ärende gällde en högt uppsatt al-Qaidaperson med stridserfarenhet som kommit till . Ett ovanligt fall gällde om en person hade deltagit i en befarad attentatsplanering som skulle ha ägt rum på ett visst ställe en bestämd dag. Det fanns uppgifter om att ett attentat skulle ske på svensk mark. De misstänkta attentatsmännen påstods ha tidigare stridserfarenhet. Attentatsplanering förekommer också i ett annat ärende, men attentatet skulle riktas mot utlandet. Även förunder- sökning hade inletts till följd av ett utfört dåd utomlands. I andra ärenden fanns uppgifter om att en person skulle organisera en al- Qaidagrupp i eller i ett grannland. En person hade vistats i , och det fanns uppgifter om att han varit på träningsläger och anslutit sig till en terrorgruppering. Det hade varit svårt att lokalisera honom genom spaning. En annan person hade en bakgrund i stridande förband och befarades vara villig att åta sig självmordsuppdrag. görs det gällande att Syrienresenärer på plats enbart ägnat sig åt humanitärt arbete. I ett sådant fall fanns dock uppgifter om att personen deltagit i träningsläger. En annan uppgift som tyder på deltagande i väpnad kamp är att personen fått stridsskador som krävt kvalificerad vård i . Han hade också tät kontakt med en annan person som deltagit i strid i . I ett annat fall gjordes gällande att personen enbart hjälpt till i ett flyktingläger i . fanns uppgifter om att resan ned till företogs i sällskap med två terrormisstänkta per- soner, och från har personen haft telefonkontakt med en misstänkt terrorist. Uppgifter från den egna familjen tyder på att personen inspirerats av al-Qaidaideologer. En återvändare har också berättat att personen deltagit i träningsläger. En person hade enligt uppgift en roll i att hjälpa anhängare till jihad att resa till konfliktzoner. Förutom al-Qaidakopplingar och kontakter med kända terrorister fanns uppgifter om gömda spräng- medelsförråd i . I ett annat ärende hade kontakten med en sådan facilitator skett via Facebook där bästa resvägen från till de väpnade styrkorna i hade efterfrågats. En person beskrivs ha tidigare befunnit sig i utkanten av ett nätverk med kända kopplingar till internationell terrorism. Infor- mation kom dock fram som tydde på att personen ägnade sig åt stödverksamhet, att radikalisera och rekrytera personer som rest till för att ansluta sig till stridande förband. Uppgifter fanns också om att han själv var på väg dit. Det finns också bland ären- dena personer som konverterat till islam och sedan radikaliserats och rekryterats för att strida i . I ett annat fall skulle per- sonens lägenhet ha använts som samlingsplats för unga män som sympatiserar med våldsbejakande islamistisk extremism. ”Han har haft kontakt med fyra personer som anslutit sig till al-Shabaab i .” Personen beskrivs som centralfigur i ett nätverk med misstänkta terrorister och har varit involverad i terrorrelaterade aktiviteter i , och . I ytterligare ett ärende pekas en person ut som koordinator för resor till . Han påstås själv ha varit på träningsläger, deltagit i strid och radikaliserat flera personer som rest till . Varför fanns ett behov av ytterligare information? Som nämnts sätts IHL typiskt sett in som ett led i en uppföljning när Säkerhetspolisen bedömer att det behövs ytterligare informa- tion för att kunna värdera en persons förmåga och avsikt att begå terrorbrott. I det följande ges några exempel från ärendena. ”Det var ett svart hål. Underrättelseläget var dåligt. Vi visste inte vad han hade gjort i ”, berättar en intervjuad hand- läggare och förklarar varför det fanns behov av att intensifiera uppföljningen. IHL ger information om kontakter, och för Säkerhets- polisen är det främst ”kända” personer i eller utanför som ger en indikation om vad som kan vara å färde. Det är heller inte ovanligt att nya för Säkerhetspolisen intressanta kontakter kommer fram genom IHL. På det sättet byggs kunskapen upp som kan generera nya ärenden. Det handlar då inte enbart om ytterligare pusselbitar utan att pusslet utvidgas. Av intresse är också att få kännedom om intressanta möten. När samtal sker, fre- kvensen och geografisk anknytning kan också vara nog så talande som kontaktnumren. Personer som deltagit i träningsläger och strid har givetvis med sig en förmåga hem till . De har ett vapenkunnande, de kan hantera sprängmedel och vet hur man uppträder i strid. Vissa personer påstås till och med ha specialutbildning i att tillverka bomber och att framställa gift. En person i ett ärende lär ha ingått i en särskild bombgrupp. Ideologiskt måste dessa personer rimligtvis beskrivas som extre- mister. Att resa till en annan del av världen och genomgå militär utbildning vid ett träningsläger och sedan delta i strid är givetvis att ta ett mycket stort steg. Ingen kan säga att de inte visat beslutsam- het. De har således en ideologisk agenda, med det behöver givetvis inte innebära att de i går från ord till handling i betydelsen terrorbrott. Det stora frågetecknet för Säkerhetspolisen är följakt- ligen inte förmågan, utan att bedöma om personerna har avsikt att utföra eller på annat sätt understödja terrorbrott. Av intervjuerna framgår att IHL bedöms vara ett viktigt redskap i denna grannlaga bedömning. Den tydligaste risk som de intervjuade handläggarna lyfter fram är att personer som deltagit i strid har med sig någon form av uppdrag till . Med uppdrag menas att personen fått instruk- tioner att utföra ett attentat eller liknande på hemmaplan eller någon annanstans.