sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Reglerna för bestämmande av den lokala behörigheten i 11 kap. 25 § FB utgår från folkbokföringsorten. Om den enskilde inte är folkbokförd i , är tingsrätten i den ort där den en- skilde vistas eller överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas behörig domstol respektive behörig överförmyndare. Om det inte finns någon sådan behörig domstol eller behörig överförmyn- dare, är och överförmyndaren för behörig domstol respektive behörig överförmyndare. Mot bakgrund av bestämmelsen i 11 kap. 25 § FB gör utredningen be- dömningen att det avseende godmanskap och förvaltarskap redan finns adekvata svenska bestämmelser om lokal behörighet som avgör vilken svensk domstol respektive överförmyndare som ska hand- lägga frågor om godmanskap och förvaltarskap som aktualiseras av konventionen. Reservforum för ärenden som ska handläggas av en socialnämnd De skyddsåtgärder för en vuxen som faller inom område är bland annat åtgärder enligt SoL, LVM och LVU. Som redovisas i bland annat avsnitt 8.1 är som huvudregel enligt kon- ventionen myndigheterna i hemvistlandet behöriga att vidta åtgär- der. Enligt behörighetsbestämmelserna i är det en nämnd i den kommun där den vuxne vistas som ytterst ansvarar för en fråga som rör den vuxne (2 kap. 1 § och 2 a kap. 1 § SoL). Bestämmel- serna bedöms vara tillräckliga för att avgöra vilken nämnd som ska handlägga en gränsöverskridande fråga som svenska myndigheter enligt konventionen kan agera i när den vuxne befinner sig här i landet och som faller inom område. Det kan emellertid förekomma att svensk socialnämnd har inter- nationell behörighet enligt konventionen, men där de nationella forumbestämmelserna inte anger någon viss socialnämnd som be- hörig. Detta kan vara fallet om det från en annan fördragsslutande stat kommer mer allmänna framställningar som inte är knutna till en viss kommun.50 Ett exempel på en sådan situation är om en annan fördragsslutande stat till , i enlighet med artikel 8, riktar en framställning med en begäran att i egenskap av den vuxnes medborgarland ska vidta skyddsåtgärder. Utredningen kan således konstatera att det finns ett behov av en kompletterande bestäm- melse om reservforum. Det är lämpligt att samma reservforum gäller för förfaranden enligt som för förfaran- den enligt Haagkonvention51 och II-förordningen52. Utredningen föreslår därför att en nämnd i som fullgör uppgifter inom ska vara reservforum. Detta kan innebära att det kan finnas flera nämnder som formellt sett blir behöriga, eftersom vissa av uppgifter i fullgörs av ett antal stadsdelsnämnder. Det ankommer i sådana fall på kommunen själv att bestämma vilken eller vilka av nämnderna som ska handlägga de aktuella frågorna.53 Landstingen ska svara för rådgivning och annat personligt stöd enligt LSS och kommunerna ska svara för andra skyddsåtgärder som kan vidtas enligt lagen, om inte annat avtalats (2 §). I utgångsläget ankommer det på hemvistlandet att vidta skyddsåtgärder enligt . Ett landstings och en kommuns ansvar enligt LSS gäller enligt 16 § som huvudregel gentemot dem som är bosatta i respektive kommunen. Om en person som om- fattas av LSS tänker bosätta sig i ett landsting eller i en kommun, följer av bestämmelsen att respektive kommunen på 50Jämför bedömningen i prop. 2011/12:85, s. 36, avseende . 51Se 2 § lagen om 1996 års . 52Se 7 § lagen (2008:450) med kompletterande bestämmelser till II-förordningen. 53Jämför bedömning i prop. 2011/12:85, s. 36, avseende . ansökan ska meddela förhandsbesked om rätten till insatser. För det fall behov av insatser enligt LSS uppkommer under en tillfällig vistelse i ett landsting eller i en kommun ska landsting respektive kommunen, enligt samma bestämmelse, ansvara för det stöd och den hjälp som behövs i akuta situationer. Nuvarande forumbestämmelser i täcker de fall där en vuxen person är bosatt i och i akuta situationer omfattas även de som tillfälligt vistas i ett landsting eller i en kommun. Vid en fram- ställning om överföring av behörighet enligt artikel 8 bedömer utredningen att det landsting eller den kommun som den vuxne tänker bosätta sig i är behörigt att hantera framställningen enligt den nuvarande bestämmelsen i 16 § LSS. Utredningen gör således bedömningen att det avseende ärenden enligt LSS redan finns tillräck- liga svenska behörighetsbestämmelser som avgör vilken kommun respektive vilket landsting som ska handlägga de frågor om insatser enligt LSS som kan aktualiseras enligt . Mål och ärenden vid en förvaltningsdomstol Förvaltningsdomstolen prövar ett överklagat beslut om en insats enligt SoL, LSS eller LPT och beslutar om tvångsvård enligt LVM, LVU eller LPT. Forumfrågan regleras i 14 § lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Av bestämmelsens andra stycke framgår att ett beslut ska överklagas till den förvaltningsrätt inom vars domkrets ärendet först prövats, om det inte för ett visst slag av mål föreskrivs annat i lag eller förordning. Det finns således inte någon reservforumbestämmelse för förvaltningsdomstolen i lagen och inte heller SoL, LSS LVM, LVU eller LPT innehåller någon regle- ring av reservforum. Det är socialnämnden, kommunen respektive som utreder förutsättningarna för en insats och beslutar om en insats respektive ansöker om en insats hos förvaltningsdomstolen. Detta förhållande gör att det är följdriktigt att till exempel en utländsk begäran om överföring av behörighet enligt artikel 8 lämnas till socialnämnden, kommunen respektive i stället för direkt till domstolen. Utredningen gör därför bedömningen att det inte behöver införas något reservforum för förvaltningsdomstolen. Be- dömningen stöds av att det i lagstiftningsärendet rörande 1996 års inte infördes något reservforum för förvaltnings- domstolen för LVU-målen. Övriga ärenden som omfattas av Utredningen har beträffande övriga slags ärenden som omfattas av tillämpningsområde inte kunnat finna något behov av reservforum. 8.10.3Särskilt om överföring av behörighet att vidta skyddsåtgärder (artikel 8) Utredningens bedömning: En svensk myndighets konventions- enliga rätt att göra en begäran om överföring av behörighet till en myndighet i en annan fördragsslutande stat och skyldigheten att ta emot en motsvarande begäran från en myndighet i en annan fördragsslutande stat kräver inte några lagändringar eller några kompletterande bestämmelser. Det bör inte utses några särskilda myndigheter till vilka en begäran om överföring av behörighet ska riktas. Det bör i stället vara tillåtet för en myndighet i en annan fördragsslutande stat att rikta en begäran antingen direkt till en behörig svensk myn- dighet eller till centralmyndigheten för vidarebefordran till den behöriga svenska myndigheten. Det bör föreskrivas i förordning att centralmyndigheten genast ska vidarebefordra en begäran enligt som angår en fråga som ska eller kan handläggas av en annan myn- dighet till den myndigheten. Bestämmelserna i övrigt om behörighet i artikel 8 leder inte till några lagändringar eller kompletterande bestämmelser. Som framgår av avsnitt 8.5, möjliggör konventionens bestämmelser en överföring av behörighet från en fördragsslutande stats myndig- heter till en annan fördragsslutande stats myndigheter (artikel 8). Enligt bestämmelsen kan en svensk myndighet begära en behörig- hetsöverföring till en utländsk myndighet eller tvärtom. Begäran kan göras både i samband med ett pågående ärende och fristående. Den svenska domstol eller myndighet som mottar en begäran om behörighetsöverföring får enligt utredningens bedömning hand- lägga begäran enligt den skyddsåtgärd som aktualiseras, till exempel lagen (1996:242) om domstolsärenden, förvaltningsprocesslagen (1971:291) eller förvaltningslagen (1986:223). Detta gäller oavsett om begäran lämnas i ett pågående ärende eller om framställning aktu- aliseras fristående. Utredningen kommer i det följande att ta ställning till om det kan behövas lagändringar eller kompletterande bestäm- melser i vissa avseenden. En begäran till en utländsk myndighet i fråga om behörighet De överväganden som den svenska myndigheten ska göra inför en begäran om behörighetsöverföring regleras detaljerat av konventio- nen (se avsnitt 8.5). Enligt utredningens bedömning krävs inte kompletterande bestämmelser i detta avseende. Om den svenska behöriga myndigheten vet till vilken utländsk myndighet en begäran ska riktas, är det enligt konventionen tillåtet att rikta begäran direkt till den utländska myndigheten. Varje för- dragsslutande stat får dock utse myndigheter till vilka en begäran enligt artikel 8 ska göras (artikel 42). Även om en fördragsslutande stat inte har utsett några myndigheter med stöd av artikel 42 kan det antas att en begäran i många fall kommer att förmedlas med hjälp av centralmyndigheten i vederbörande fördragsslutande stat.54 Ett meddelande som sänds till centralmyndigheten eller en annan myndighet i en fördragsslutande stat ska vara skrivet på original- språket och åtföljas av en översättning till det officiella språket i den mottagande staten, eller om det är svårt att få till stånd en sådan översättning, till franska eller engelska (artikel 51). Språkfrågan be- handlas i avsnitt 15.5. En svensk myndighets möjlighet att göra en begäran om över- föring av behörighet till en myndighet i en annan fördragsslutande stat regleras tillräckligt i konventionen och kräver inte några lag- ändringar eller några kompletterande bestämmelser. 54 Jämför bedömningen i SOU 2005:111, s. 189, när det gäller . En begäran till en myndighet i i fråga om behörighet Direktkontakt eller kontakt genom centralmyndigheten Enligt konventionen får varje fördragsslutande stat utse myndig- heter till vilka en begäran enligt artikel 8 ska göras (artikel 42). En begäran kan också lämnas till centralmyndigheten som vidarebefordrar den till behörig myndighet (artikel 8). Utformningen av artikel 8 främjar emellertid direktkontakt mellan myndigheterna i olika för- dragsslutande stater, något som är möjligt även enligt Haag- konvention och II-förordningen. Till saken hör att Haag- konferensen för internationell privaträtt, där konventionen har fram- förhandlats, uppmuntrar starkt till direkta myndighetskontakter.55 Därtill kommer att när det för den utländska myndigheten står klart vilken myndighet i som är behörig finns det inte någon faktisk anledning att gå omvägen via centralmyndigheten eller någon annan myndighet. Mot denna bakgrund är det enligt utredningens uppfattning inte lämpligt att koncentrera framställningarna till en myndighet. Det bör således vara möjligt för en utländsk myndighet att vända sig antingen direkt till en behörig svensk myndighet eller att göra en framställning till centralmyndigheten för vidarebefordran till behörig myndighet. Vidarebefordran av begäran till behörig myndighet Utredningen bedömer att det i förpliktelser som fördrags- slutande stat ligger att en framställning från en utländsk myndighet ska nå behörig svensk myndighet även om den felaktigt riktats till en obehörig myndighet i . Enligt utredningen måste det där- för i finnas en ordning där en felaktigt riktad framställning vidarebefordras till behörig myndighet för en materiell prövning.56 I lagen om domstolsärenden finns bestämmelser om vidare- befordran av skrivelser som kommit till fel tingsrätt. Om tingsrätten i samband med att ett ärende inleds finner att den saknar behörig- 55För detta syfte har det bland annat bildats ett nätverk för domare vilka handlägger ärenden enligt 1980 och Haagkonventioner. 56Finland gjorde motsvarande bedömning, se 2 § 2 mom. lagen om sättande i kraft av de bestämmelser som hör till området för lagstiftningen i konventionen och om tillämpningen av konventionen (779/2010). het att handlägga ärendet men att en annan domstol skulle vara behörig, ska tingsrätten lämna över den skrivelse genom vilken ärendet inletts till den domstolen. En förutsättning är att den som inlett ärendet inte har något att invända mot överlämnandet och att det inte heller finns något annat skäl mot att skrivelsen överlämnas (8 § andra stycket). Bestämmelsen omfattar vidarebefordran såväl till allmän domstol som till allmän förvaltningsdomstol, men inte till en förvaltningsmyndighet.57 I fråga om förvaltningsprocesslagen finns en bestämmelse som reglerar överföring till ”en annan motsvarande domstol” (7 §). Bestämmelsen betyder att det inte är möjligt för en förvaltningsdom- stol att föra över en felsänd framställning till en förvaltningsmyndig- het eller till en allmän domstol.58 I förvaltningslagen stadgas att ”om någon enskild av misstag vänder sig till fel myndighet, bör myndigheten hjälpa honom till rätta” (4 § tredje stycket). Av förarbetena till bestämmelsen fram- går att hjälpen i regel lämnas genom att myndigheten sänder hand- lingen vidare till rätt myndighet. Det är dock inte fråga om någon ovillkorlig skyldighet och myndigheten behöver inte lägga ner något mera omfattande arbete på att reda ut frågor som inte berör dess eget verksamhetsområde.59 Förvaltningslagen innehåller också en allmän skyldighet för myndigheter att lämna andra myndigheter hjälp inom ramen för den egna verksamheten (6 §). I betänkandet som rör föreslogs att det skulle införas en kompletterande bestämmelse om vidarebefordran av en framställning eftersom tillämpliga bestämmelser i rättegångs- balken, förvaltningsprocesslagen och förvaltningslagen inte medförde en ovillkorlig skyldighet att sända en handling vidare till rätt myn- dighet.60 I det efterföljande lagstiftningsarbetet gjorde regeringen emellertid bedömningen att det inte var nödvändigt med komplet- terande bestämmelser i denna del.61 I 9 § förordningen med kom- pletterande bestämmelser till har dock införts en bestämmelse om att centralmyndigheten genast ska vidare- 57Se Fitger, Lagen om domstolsärenden (, /zeteo), kommentaren till 8 § lagen (1996:242) om domstolsärenden. 58Se SOU 2014:76, Fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen och specialisering för skatte- mål, som bland annat innehåller förslag på en ändrad lydelse av 7 § förvaltningsprocesslagen. 1985/86:80, s. 60 f. 60Se SOU 2005:111, s. 191 f. 2011/12:85, s. 37. befordra en framställning eller ett meddelande enligt Haag- konvention som angår en fråga som ska eller kan handläggas av en annan myndighet till den myndigheten. Utredningen förordar att en motsvarande förordningsbestämmelse intas för centralmyndigheten enligt men konstaterar, mot bakgrund av det tidigare lagstiftningsarbetet, att någon kompletterande lagbe- stämmelse inte är nödvändig. Om en begäran inte är så fullständig att den ger ett fullgott under- lag för att pröva frågan om behörighetsöverföring bör bristerna så långt möjligt avhjälpas genom en kontakt med den utländska myn- digheten. Om bristerna inte avhjälps bör den svenska myndigheten, efter ett formellt föreläggande, kunna avvisa alternativt avslå begäran. Ett sådant beslut bör enligt utredningens uppfattning med fördel expedieras för kännedom till centralmyndigheten, som enligt kon- ventionen ska vidta lämpliga åtgärder för att underlätta kommu- nikationen mellan de behöriga myndigheterna (artikel 30.a). Något behov av lagändringar eller kompletterande bestämmelser i anledning av att det kan finnas brister i en utländsk myndighets begäran kan inte förutses. En parts möjlighet att yttra sig Frågan om överföring av behörighet till myndigheter i en annan fördragsslutande stat kan i många fall vara av stor betydelse för den vuxne i och med att en behörighetsöverföring kan påverka såväl vilket skydd som kan tillhandahållas som på vilket sätt det ska utövas. Innan en svensk myndighet prövar antingen om en begäran ska göras till en utländsk myndighet eller om en utländsk myndighets begäran ska bifallas, bör därför den vuxne ges tillfälle att yttra sig. När det gäller frågan om förvaltarskap och godmanskap finns det bestämmelser om kommunicering i 11 kap. 16 § FB enligt vilken rätten eller överförmyndaren ska ge personen tillfälle att yttra sig, om det kan ske. I ärenden om anordnande av godmanskap enligt 4 § eller förvaltarskap ska rätten också inhämta yttranden från den enskildes make eller sambo och barn, överförmyndaren och vård- inrättning, om det inte är obehövligt. Yttranden ska också, om det behövs, inhämtas från andra närstående samt från den eller de kom- munala nämnder som fullgör uppgifter inom och den eller de nämnder som utövar ledning av omsorgsverk- samheten. En framställning om överföring av behörighet till myn- digheterna i en annan fördragsslutande stat ska enligt utredningens uppfattning betraktas som en del av ärendet om anordnande av god man eller förvaltare. Svenska myndigheter som i en pågående process överväger att skicka en sådan begäran omfattas således av kravet på kommunicering i 11 kap. 16 § FB. En begäran till en svensk myn- dighet om att vidta skyddsåtgärder kan också sägas vara en del av ett ärende om förordnande av god man eller förvaltare. Kravet på kommunicering gäller därför enligt utredningens mening även i en sådan situation. Detta innebär att den vuxnes möjlighet att få yttra sig vid godmanskap och förvaltarskap hanteras på ett tillfredställan- de sätt genom befintlig lagstiftning. I ärenden som handläggs av socialnämnden, inom eller kommunen eller i förvaltningsrätten regleras kommuniceringen av handlingar bland annat i förvaltningslagen och förvaltnings- processlagen. När det gäller processen hos förvaltningsdomstolar ska enligt förvaltningsprocesslagen som huvudregel en ansökan, ett överklagande eller en annan handling som inleder ett mål och det som hör till handlingen skickas till motparten (10 §). Innan ett mål avgörs ska dessutom en part ha fått kännedom om det som tillförts målet genom annan än honom själv och haft tillfälle att yttra sig över det (18 §). Enligt förvaltningslagen får som huvudregel ett ärende hos en förvaltningsmyndighet inte avgöras utan att den som är sökande, klagande eller annan part har underrättats om en upp- gift som har tillförts ärendet genom någon annan än honom eller henne själv och han eller hon har fått tillfälle att yttra sig över den, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild (17 §). Mot bakgrund av att kommuniceringen vid ärenden som handläggs av socialnämnden, , kommunen eller förvaltningsrätten regleras på detta sätt i förvaltningslagen och förvaltningsprocess- lagen finns det enligt utredningens bedömning inte något behov av författningsändringar eller kompletterande lagförslag när det gäller parts möjlighet att yttra sig i dessa ärenden. Det kan anmärkas att det med avseende Haag- konvention föreslogs att en kompletterande bestämmelse om kom- municering skulle införas i lag.62 I det följande lagstiftningsarbetet bedömdes detta inte vara nödvändigt, utan det angavs att allmänna processuella regler i stället skulle tillämpas.63 Skriftlig eller muntlig handläggning Handläggningen vid prövning av om en begäran ska skickas till en annan fördragsslutande stats myndigheter eller om lämnad fram- ställning om överföring av behörighet ska beviljas bör enligt utred- ningens bedömning som huvudregel vara skriftlig. Bestämmelser med denna innebörd finns redan i lagen om domstolsärenden (13 §), förvaltningsprocesslagen (9 §)64 och förvaltningslagen (14 §). Muntlig handläggning av framställningsfrågan bör enligt utred- ningens bedömning kunna förekomma i vissa fall. Lämpliga bestäm- melser i fråga om muntlighet finns i lagen om dom- stolsärenden (13 och 14 §§), förvaltningsprocesslagen (9 och 11 §§) och förvaltningslagen (14 §). Något behov av kompletterande bestämmelser i fråga om hand- läggningsformen finns inte enligt utredningens bedömning. Frågan om ett beslut med avseende på en begäran om behörighets- överföring får överklagas är inte reglerad i konventionen. Det är enligt utredningen upp till de fördragsslutande staterna att själva bestämma om sådana beslut ska kunna överklagas i den egna staten.65 Staternas ställningstagande ska emellertid göras med hänsyn till konventionens ändamål och syfte. Konventionen ger således inte den vuxne eller någon annan, med nödvändighet, ett inflytande över frågan om överföring av behörig- het eller en rätt att överklaga ett beslut i en sådan fråga. 62Se SOU 2005:111, s. 193. 2011/12:85, s. 37. 64Se SOU 2014:76, Fortsatt utveckling av förvaltningsprocessen och specialisering för skatte- mål, som bland annat innehåller förslag på att öka det muntliga inslaget i förvaltningsprocessen. 65Jämför bedömningen i SOU 2005:111, s. 194, när det gäller . ning för en behörighetsöverföring är att det ligger i den vuxnes intresse. För att en överföring ska kunna ske synes det vara till- räckligt att de berörda myndigheterna är överens. Den vuxne kan emellertid anses ha ett befogat intresse av i vilken stat en skydds- åtgärd prövas, och därmed också ett intresse av att kunna överklaga ett beslut i fråga om behörighetsöverföring. Konventionen förutsätter att de behöriga myndigheterna sam- arbetar med varandra och att det ska gå lätt och smidigt för myn- digheterna i de olika fördragsslutande staterna att komma överens om i vilken stat som skyddsåtgärderna ska vidtas. Även om kon- ventionen inte föreskriver skyndsamhet ligger det i sakens natur att nödvändiga åtgärder till skydd för en vuxens person eller egendom inte ska fördröjas i onödan. Om ett överklagande tillåts, fördröjs ett slutligt avgörande i de fall ett beslut verkligen överklagas. Det saknas dock enligt utredningen skäl att befara att överklagande kommer att ske i förhalningssyfte och parterna står i dessa ärenden typiskt sett – till skillnad från när föräldrar är oense om föräldra- ansvarsfrågor – inte i konfliktfyllda motsatsförhållanden till varandra. När det gäller gjorde regeringen be- dömningen att det inte var nödvändigt med några kompletterande bestämmelser för överklagandet av ett beslut med avseende på en framställning, utan att allmänna processuella regler i stället fick tillämpas.66 I fråga om en framställning enligt skulle ett sådant beslut regleras antingen av lagen om domstolsärenden (37 §), förvaltningsprocesslagen (34 §), eller förvaltningslagen (22 §). Enligt lagen om domstolsärenden och förvaltningsprocesslagen får ett beslut under rättegång, på samma sätt som enligt , överklagas endast i samband med överklagande av ett beslut som innebär att ärendet avgörs. När det gäller förvaltningslagen finns bestämmelser om vilka beslut som kan överklagas i specialförfatt- ningar och myndighetsinstruktioner, till exempel 16 kap. 3 § SoL.67 Utredningen gör motsvarande bedömning som gjordes i förhållan- de till och bedömer att det saknas behov av kompletterande bestämmelser för överklagande enligt artikel 8 . 2011/12:85, s. 37. 67Se och , Förvaltningslagen (, Zeteo), kommentaren till 22 §. Pågående handläggning hos svensk myndighet Om den utländska myndigheten till vilken en behörig svensk myn- dighet har ställt en begäran inte vill ta emot behörigheten behåller den svenska myndigheten behörigheten (se artikel 8.3). Av nämnda artikel följer att behörigheten inte övergår förrän den utländska myndigheten har accepterat att utöva behörighet. från det att framställningen har skickats till dess svar inkommer för- väntas följaktligen den svenska myndigheten fortsätta att utöva behörighet. Det ligger enligt utredningen i sakens natur att den svenska myndigheten avstår från att slutligt avgöra den fråga som framställningen avser innan den utländska myndigheten har lämnat besked i fråga om framställningen. Denna situation kan uppstå såväl i ett pågående ärende vid en svensk myndighet som i det fall framställningen har gjorts efter en fristående begäran, och frågan i sak väckts vid den behöriga svenska myndigheten efter det att framställningen skickades. En sådan framställning kan även ini- tieras av en annan fördragsslutande stats myndigheter. Om den utländska myndigheten inte accepterar framställningen stannar behörigheten kvar hos den svenska myndigheten. Saken ska då prövas slutligt.