sou · H3B380 · 2015-09-30 00:00:00 — Enligt förarbetena till lagstiftningen om förvaltarskap bör den enskilde själv i allmänhet få bestämma i frågor som rör hans boende, liksom innehållet i erbjuden vård (jfr NJA II 1988, s. 465). Det kan inte komma på fråga att utan stöd i lag tvinga någon att anordna sitt boende på ett visst sätt eller att underkasta sig vårdåtgärder. Om BS vårdbehov inte kan tillgodoses på frivillig väg, får hon beredas vård enligt den lagstiftning om tvångsvård som står till buds. I förevarande fall är emellertid avsikten med förvaltarskapet enbart att, mot BS uttalade vilja, åstadkomma en ansökan om vård- boende i regi. Det är inte förenligt med gällande rätt att tillgodose hennes behov genom att använda institutet förvaltarskap på detta sätt. Tingsrättens beslut skall därför upphävas. Att bevaka någons rätt innebär att den gode mannen eller förvaltaren ska se till att personen inte fråntas sina rättigheter och får den hjälp och det skydd han eller hon har rätt till. En uppgift kan vara att se till att personen får det stöd och de insatser från samhället som han eller hon behöver t.ex. insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, LSS, eller bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453), SoL. mannen ska alltså se till att personen får den hjälp och det skydd han eller hon har rätt till. Att förvalta egendom innebär bl.a. att sköta den enskildes ekonomi.16 15Hovrätten över och dom i mål nr ÖÄ 1368-07. 16Handläggning och dokumentation inom , , 2015, s. 303. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner 6.1.7Något om antalet godmanskap och förvaltarskap Någon rikstäckande statistik om antalet gode män och förvaltare finns inte. har i en granskning av länsstyrelsernas tillsyn av överförmyndarna 2009 pekat på behovet av att mer effektivt kunna följa utvecklingen av överförmyndarnas verk- samhet.17 ska också , enligt 19 kap. 19 och 20 §§ FB, föra statistik över överförmyndarnas och överförmyndarnämndernas verksamhet.18 Det saknas alltså säkra uppgifter om hur många personer som har en god man eller förvaltare på nationell nivå. I det följande redovisas vissa slutsatser i . Av rapporten framgår bl.a. att överförmyndarnas verksamhet, , omfattade närmare 90 000 beslut om ställföre- trädarskap, varav 56 145 beslut avsåg godmanskap av hälsoskäl, 4 736 avsåg övriga godmanskap och 6 258 avsåg förvaltarskap. God- manskap av hälsoskäl var alltså den klart dominerande kategorin 2004. Möjligheter att jämföra med förhållandena fanns enbart för antalet godmanskap och antalet förvaltarskap, som detta år var 51 398 respektive 4 784.19 hade god- manskapen därmed ökat . Förvaltarskapen hade emellertid ökat mer än så mycket, . saknades uppgifter för att i siffror fastställa den faktiska utvecklingen av överförmyndarnas verksamhet efter 2004. Även om löpande data saknades fanns dock flera indikationer om en tilltagande omfattning, främst av de svårare fallen. –2004 hade den kraftiga ökningen av förvaltar- skapsärenden framträtt. Trenden med en ökande mängd förvaltarskap hade fortsatt 2009. Kommuner och Landsting (SKL) hade tidigare genomfört en inventering av ställföre- trädarskapen. Inventeringen omfattade 169 kommuner, dvs. av landets överförmyndare. I denna inventering uppgick det totala antalet förvaltarskap till 6 381, alltså fler än det totala antalet förvaltarskap i landets samtliga kommuner 2004. 17Tillsynen av överförmyndarna – uppföljningsgranskning, , (RiR 2009:31). 2013/14:225 s. 38 f. 19RiR 2009:31 s. 44. Uppgifterna hade tagits fram av dåvarande Svenska kom- munförbundet. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner växande antalet svårare ärenden kunde bl.a. förklaras av ett ökat antal personer med s.k. dubbeldiagnoser.20 Det fanns, konstaterade , flera indikationer på att överförmyndarsystemet alltmer utmanas från olika håll. Utöver expansionen av de svårare fallen – och delvis som en följd av denna – fanns flera exempel på tilltagande problem i överförmyndarnas verksamhet. Ett exempel var varierande svårigheter att rekrytera ställföreträdare, särskilt förvaltare. Ett annat exempel var ett växande antal klagomål hos justitieombudsmannen och anmälningsärenden hos länsstyrelserna.21 En fullmakt är en förklaring från fullmaktsgivaren till en tredje man att en fullmäktig får rättshandla i hans eller hennes namn och för hans eller hennes räkning. Fullmakter kan i vissa fall fungera som ett alternativ till FB:s ställföreträdarformer. En person som p.g.a. sjukdom, psykisk störning eller annat liknande förhållande behöver hjälp med att t.ex. sörja för sin person kan i många fall vara berättigad att få godmanskap anordnat enligt 11 kap. 4 § FB. En grundförutsättning är att det finns ett sådant behov. Om det finns andra, mindre ingripande metoder för att komma till rätta med behoven ska dessa väljas.22 Om en person förstår sin situation men inte klarar av, eller behöver hjälp med, att genomföra de uppgifter han eller hon ska utföra, kan utfärdande av fullmakter vara en utväg. Många personer, som i sig uppfyller kriterierna för att få en god man, behöver inte förses med ett legalt ställföreträdarskap, om de redan har pekat ut någon att med stöd av fullmakt utföra de uppgifter som en god man skulle kunna bistå med. Fullmakter behandlas i 2 kap. lag (1915:218) om avtal och andra rättshandlingar på förmögenhetsrättens område (AvtL). Som framgår av lagens titel är det fullmakter med ett ekonomiskt 20Termen används för personer med såväl en eller flera psykiatriska diagnoser som missbruksproblem. 21RiR 2009:31 s. 51. 1987/88:124 s. 168. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner användningsområde som avses i lagen. I praktiken är emellertid fullmaktsreglerna i AvtL i stor utsträckning tillämpliga analogt även på andra rättsområden.23 Reglerna avser dels förhållandet mellan fullmaktsgivaren och fullmäktigen, dels förhållandet mellan fullmäktigen och tredje man (se 2 kap. 10 § första stycket och 2 kap. 26 § respektive 25 §). Vissa bestämmelser om relationen mellan fullmaktsgivaren och fullmäktigen finns också i 18 kap. handelsbalken. 6.2.2Fullmakters verkan sedan fullmaktsgivaren blivit beslutsoförmögen En fråga som aktualiseras i detta sammanhang är om en person själv i förväg – medan han eller hon fortfarande kan ta ställning själv i frågan – kan utse en fullmäktig i en fullmakt att företräda honom eller henne vid framtida beslutsoförmåga. Fullmäktigens kompetens att företräda en person – som ju grundar sig på den företräddes vilja – ska jämföras med den som tillkommer en person som utövar ställföreträdarskap p.g.a. lag eller myndighets beslut, t.ex. en förvaltare. Den legala ställföreträdaren kan utföra handlingar som den företrädde inte med rättslig verkan kan utföra själv, till skillnad från fullmäktigen, som sannolikt endast kan utföra sådana handlingar för den företräddes räkning som denne själv kan utföra.24 I 2 kap. 22 § behandlas det särskilda fallet att fullmaktsgivaren får en förvaltare enligt FB. En rättshandling som fullmäktigen företar för en sådan person och som omfattas av förvaltarens uppdrag har då inte större verkan än den skulle ha haft, om fullmaktsgivaren själv hade företagit rättshandlingen. En fullmakt inom området för förvaltarens uppdrag blir med andra ord ogiltig direkt när förvaltaren förordnats. En person kan emellertid – trots att han eller hon inte ställts under förvaltarskap – sakna rättslig handlingsförmåga eller besluts- förmåga i en fråga. Det framgår inte av lag huruvida en fullmäktig har behörighet att binda en person som först efter fullmaktens utfärdande fått bristande rättslig handlingsförmåga eller 23Adlercreutz & , Avtalsrätt I, 13 uppl., 2011, s. 161. 24Adlercreutz & s. 161. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner beslutsförmåga på det område fullmakten rör. Såvitt känt har det heller inte prövats av domstol. Enligt ska man här troligen applicera Axel Adlercreutz och resonemang om att fullmäktigen endast kan utföra sådana handlingar för den företräddes räkning som denne själv kan utföra.25 För fullmakter med ekonomiskt användningsområde torde alltså fullmäktigen förlora sin behörighet när personen förlorar sin förmåga att fatta beslut.26 6.2.3Särskilt om fullmakter som avser hälso- och sjukvård När det gäller fullmakter på hälso- och sjukvårdens område anför att beslutanderätt i och för sig kan överföras av en beslutsförmögen person, liksom inom andra områden av sam- hällslivet. Hon anger dock reservationer för fullmaktens bestånd om patientens beslutsförmåga avtar eller helt försvinner: Till skillnad från legala ställföreträdare kan en fullmäktig endast utföra sådana handlingar som huvudmannen själv kan utföra med rättslig verkan. Innebär detta att när patienten själv förlorar sin besluts- kompetens går också fullmäktigens behörighet förlorad, just i den situation när patientens behov av en ställföreträdare blir som störst? Ja, i en sådan situation skulle gällande rätt sannolikt inte tillerkänna fullmäktigen någon beslutanderätt i patientens ställe, utan endast en sådan informationsfunktion som tillkommer närstående i allmänhet. Det torde således inte vara möjligt att med bindande rättslig verkan i förväg utse en person till ställföreträdande beslutsfattare, för den händelse man själv skulle bli beslutsinkompetent p.g.a. sjukdom. Ett undantag skulle möjligen kunna utgöras av den situa- tionen att patienten i omedelbar anslutning till en förutsedd och till- fällig, absolut beslutsinkompetens utser en fullmäktig för just denna situation. 25SOU 2004:112 s. 473 och Adlercreutz & s. 161. 26Förmynderskapsutredningen föreslog i SOU 2004:112 att ett nytt institut med framtids- fullmakter skulle införas för situationer i vilka en fullmaktsgivare inte längre själv kan råda över det som fullmakten är avsedd att omfatta. I promemorian Framtidsfullmakter (Ds 2014:16) lämnas förslag på vissa kompletterande bestämmelser till det förslaget. Se mer om förslagen i avsnitt 7.2 respektive 7.6. 27 s. 312 f. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner 6.3Representation av make enligt Kan den ena maken p.g.a. sjukdom eller bortavaro inte själv sköta sina angelägenheter och fattas det medel för familjens underhåll får den andra maken, i behövlig omfattning, lyfta den sjuka eller bortavarande makens inkomst och avkastning av dennes egendom samt kvittera ut banktillgodohavanden och andra penningmedel (6 kap. 4 § ). Bestämmelsen vilar på principen att medel till underhållet fortlöpande måste finnas tillgängliga. Maken till den person som inte själv kan sköta sina angelägenheter får ett slags ställningsfullmakt att själv lyfta pengar. Bestämmelsen ger dock inte någon generell rätt att företräda maken. Rätten att agera är starkt begränsad och torde kunna tillämpas främst i akuta och ofta oväntade situationer.28 6.4Stödpersoner enligt viss lagstiftning Vuxna personer kan behöva stöd av en annan person i skilda sam- manhang. Bestämmelser om stödpersoner finns i olika lagar. Sådana stödpersoner kan ha olika uppgifter och bakgrund. Några av dessa, som personliga assistenter och personliga ombud, är anställda och det ställs krav på formell kompetens för uppdraget. Andra stöd- personer, som kontaktperson enligt SoL och LSS, är lekmän utan några krav på särskild yrkeskompetens. Däremot ställs det krav på personlig lämplighet. Gemensamt för dessa stödpersoner är att de inte med uppdraget som grund kan fungera som ombud i juridisk mening för den enskilde och föra dennes talan. Däremot kan den enskilde genom fullmakt utse samma person till sitt ombud. Dessa stödpersoner har inte heller rätt att ta del av sekretessbelagda uppgifter rörande den enskilde utan dennes samtycke.29 28Tottie & , , En kommentar, 2 uppl., 2010, kommentaren till 6 kap. 4 §. lämnade i sitt betänkande SOU 2004:112 förslag till särskilda behörighetsregler för anhöriga som innebär att en vuxen person som saknar förmåga att själv ta hand om sina ekonomiska angelägenheter kan få hjälp av anhöriga i dessa avseenden. I promemorian Framtidsfullmakter (Ds 2014:16) lämnas förslag som i stort överensstämmer med det tidigare förslaget i dessa delar, se mer i avsnitt 7.6. 29Handläggning och dokumentation inom , , 2015, s. 316. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner Enligt 3 kap. 6 b § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, kan socialnämnden utse en särskild person (kontaktperson) eller en familj (kontaktfamilj) med uppgift att hjälpa den enskilde och dennes närmaste i personliga angelägenheter. Kontaktpersonens väsentligaste uppgift ska vara att fungera som ett personligt stöd och hjälpa till på olika sätt. Som exempel på situationer nämns i förarbetena en vårdnadshavare som behöver hjälp i vårdnaden eller en missbrukare som behöver personligt stöd.30 Kontaktpersonen ska inte ta över vad den enskilde kan göra själv utan i stället försöka aktivera denne. En kontaktperson kan bara utses under förutsättning att den enskilde själv begär det eller samtycker till det. har att pröva om det finns ett sådant behov. I förarbetena angavs att den som begär kontaktperson också torde behöva en sådan.31 Kontaktpersoner och kontaktfamiljer är oftast lekmän som rekryteras av för uppdragen, vilka kan vara av mer eller mindre omfattande karaktär.32 6.4.3Personlig assistent och biträde av kontaktperson enligt LSS Den enskilde kan under vissa förutsättningar beviljas en sådan insats som avses i 9 § 2 LSS; biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken (2010:110), SFB.33 Med personlig assistans avses ett personligt utformat stöd som ges av ett begränsat antal personer (personlig assistent) åt den som p.g.a. stora och varaktiga funktionshinder behöver hjälp med sin personliga hygien, måltider, att klä på och av sig, att kommunicera 30Regeringens proposition om (prop. 1979/80:1) s. 227 f. 33En allmän redogörelse för LSS och de olika insatserna enligt den lagen lämnas i avsnitt 3.5.2.En förutsättning för att insatser ska ges till den enskilde enligt LSS är att han eller hon begär det. Om den enskilde uppenbart saknar förmåga att på egen hand ta ställning i frågan kan vårdnadshavare, god man, förmyndare eller förvaltare begära insatser för honom eller henne (8 §). Olika ställföreträdarskap och stödpersoner med andra eller som behöver annan hjälp som förutsätter ingående kunskaper om den funktionshindrade (grundläggande behov). Den som har behov av personlig assistans för sina grundläggande behov har även rätt till personlig assistans för andra personliga behov om de inte tillgodoses på annat sätt (9 a § LSS). Personer som fyllt har rätt att behålla sin personliga assistans men har inte rätt att få en ny ansökan om personlig assistans beviljad eller få insatsen utökad (9 b §). En försäkrad enligt SFB som omfattas av 1 § kan för sin dagliga livsföring få assistansersättning för kostnader för sådan personlig assistans som avses i 9 a §. För rätt till assistansersättning krävs att den försäkrade behöver personlig assistans i genomsnitt för sådana grundläggande behov som avses i 9 a §. Assistansersättning kan lämnas för tid efter det att den försäkrade har fyllt endast om ersättning har beviljats innan han eller hon har fyllt , eller om ansökan kommer in till senast dagen före 65-årsdagen och därefter blir beviljad (51 kap. 2, 3 och 8 §§ SFB). Biträde av kontaktperson enligt 9 § 4 LSS är ett icke-profes- sionellt stöd som kan beviljas den som uppfyller kraven för att få insatser enligt LSS. En kontaktperson ska kunna ge råd till den enskilde i situationer som inte är av komplicerad natur. En viktig uppgift är att hjälpa till att bryta den enskildes isolering genom samvaro och hjälp till fritidsverksamhet. Vidare kan en kontakt- person också ge råd till eller vara förespråkare för den funktions- hindrade i olika situationer som inte är av så komplicerad natur att t.ex. god man eller juridisk expertis bör anlitas.34 Kommunerna har möjlighet, men inte någon skyldighet, att inom ramen för SoL erbjuda insatsen personligt ombud.35 Verksamheten med personligt ombud riktar sig till personer med långvarig och 34Regeringens proposition (1992/93:159) om stöd och service till vissa funktionshindrade s. 75 f. 35Bakgrunden till verksamheten med personligt ombud finns i psykiatrireformen Psykiskt stördas villkor (prop. 1993/94:218). Olika ställföreträdarskap och stödpersoner omfattande psykisk funktionsnedsättning som har behov av särskilt stöd för att kunna tillvarata sina rättigheter i samhället. En uppbyggnad och utveckling av verksamheten har pågått enligt ett regeringsbeslut den 18 maj 2000.36 Uppdraget har utförts av i samverkan med läns- styrelserna. trädde en förordning i kraft; förordningen (2013:522) om statsbidrag till kommuner som bedriver verksamhet med personligt ombud för vissa personer med psykiska funktions- nedsättningar. Förordningen tillämpades första gången i fråga om statsbidrag för . I förordningen anges i 1 § att verksamheten med personligt ombud riktar sig till personer som är eller äldre, som har psykiska funktionsnedsättningar och betydande och väsentliga svårigheter att utföra aktiviteter på olika livsområden. Enligt 3 § första stycket får statsbidrag lämnas för verksamhet med personligt ombud som syftar till att den enskilde ska 1.ha bättre möjligheter att påverka sin livssituation och vara del- aktig i samhället, 2.ha möjligheter att leva ett mer självständigt liv och få en för- bättrad livssituation, och 3.ges möjligheter att få tillgång till samhällets utbud av vård, stöd och service på jämlika villkor samt rättshjälp, rådgivning och annat stöd utifrån sina egna önskemål och behov. Verksamheten syftar även, enligt 3 § andra stycket, till att 1.få myndigheter, kommuner och landsting att samverka utifrån den enskildes önskemål och behov, och 2.ge underlag till åtgärder som kan förebygga brister i fråga om att den enskilde kan få tillgång till samhällets utbud av vård, stöd och service. Verksamheten med personligt ombud ska, enligt 4 §, stödja den enskilde för att så långt det är möjligt uppnå ändamålen i 3 § första stycket. Ett personligt ombud ska arbeta på den enskildes uppdrag. 36 S98/7474/ST och S1999/4985/ST. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner Grunden i arbetet som personligt ombud är strävan efter ett helhetsperspektiv med ett tydligt fokus på den enskilde klientens behov. I meddelandeblad nr 5/201137 står det att ombudens arbetsuppgifter är att tillsammans med klienten identifiera och formulera hans eller hennes behov av vård, stöd, service, rehabilitering och sysselsättning tillsammans med klienten se till att olika huvudmäns insatser planeras, samordnas och genomförs bistå klienten i kontakterna med olika myndigheter se till att klienten får vård, stöd och service, rehabilitering och sysselsättning utifrån egna önskemål, behov och lagliga rättigheter verka för att klienten får tillgång till rehabilitering, sysselsättning och/eller arbete. 6.4.5Stödperson enligt lagen om psykiatrisk tvångsvård och lagen om rättspsykiatrisk vård I 30–31 a §§ lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård (LPT)finns regler om stödpersoner enligt den lagen. Enligt 30 § ska chefsöverläkaren se till att en patient som vårdas enligt LPT, så snart patientens tillstånd tillåter, genom individuellt anpassad information upplyses om sin rätt att få en stödperson (första stycket). En stödperson ska utses när patienten begär det. En stödperson kan utses också i annat fall, om patienten inte motsätter sig det (andra stycket). En stödperson utses av patientnämnden, dvs. en sådan nämnd som avses i lagen (1998:1656) om patient- nämndsverksamhet m.m. (fjärde stycket). Enligt 30 § tredje stycket LPT ska stödpersonen bistå patienten i personliga frågor så länge han eller hon ges tvångsvård enligt LPT och, om patienten och stödpersonen samtycker till det, även efter det att tvångsvården har upphört. 37 meddelandeblad Statsbidrag till kommuner som inrättat verksamhet med personliga ombud till vissa personer med psykisk funktionsnedsättning, nr 5/2011, s. 2 f. Olika ställföreträdarskap och stödpersoner åtgärder i anslutning till rättslig prövning av tvångsvården och kunskap om den hjälp som kan ge. Om en patient vill att stödpersonens uppdrag ska övergå till ett uppdrag som kontaktperson enligt 3 kap. 6 § SoL när tvångsvården upphört, och om stödpersonen samtycker till det, ska patient- nämnden underrätta socialnämnden i den kommun där patienten är folkbokförd om patientens önskemål (31 a § LPT). Bestämmelserna om stödperson i 30–31 a §§ LPT gäller i tillämpliga delar även vid rättspsykiatrisk vård som ges på en sjukvårdsinrättning, dock med vissa inskränkningar i rätten att besöka patienten på vårdinrättningen (26 § tredje stycket lagen [1991:1129] om rättspsykiatrisk vård). 7Utredningar av betydelse för uppdraget I utredningens direktiv framhålls att frågor om ställföreträdare för personer med bristande beslutsförmåga har utretts tidigare. Framförallt erinras om som 2004 i slutbetänkandet Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112) presenterade förslag som innehöll flera nya lagar och ställföreträdarinstitut.1 I direktiven framhålls även andra utredningar som har lämnat förslag som berör de frågor som vi har att behandla inom ramen för vårt uppdrag, bl.a. Utredningen om skyddsåtgärder inom vård och omsorg för personer med nedsatt beslutsförmåga och . I detta kapitel redogörs översiktligt för de förslag och över- väganden som utredningarna ovan har presenterat. Störst vikt läggs vid förslag från . Därutöver redovisas vissa pågående lagstiftningsarbeten som kan antas vara av betydelse för vårt arbete.2 De utredningar som anges ovan har genomförts under 2000- talet. Frågan om rättsliga lösningar som svarar mot behovet av ställföreträdare för personer som saknar beslutsförmåga har dock påtalats även dessförinnan.3 1Se avsnitt 7.2. 2Vi har även samrått med många andra utredningar som inte tas upp i detta kapitel (se vidare avsnitt 2.2.3). Patienten har rätt (SOU 1997:154) s. 64. Utredningar av betydelse för uppdraget Förmynderskapsutredningen4 hade bl.a. i uppdrag att utvärdera förmynderskapsreform5 men också att se över regelverket om ställföreträdare för hjälpbehövande vuxna. Utredningen under- sökte behovet av legala ställföreträdare som skulle kunna företräda beslutsoförmögna personer i frågor om hälso- och sjukvård (inklusive tandvård), social välfärd samt forskning. I sitt slut- betänkande Frågor om förmyndare och ställföreträdare för vuxna (SOU 2004:112) lämnade utredningen lagförslag på alla dessa områden. 7.2.2Ställföreträdarskap för vuxna med bristande beslutsförmåga i hälso- och sjukvården lade fram ett förslag om en ny lag6 med regler om hur olika situationer när vuxna hade bristande beslutsförmåga i hälso- och sjukvården (inklusive tandvården7) skulle hanteras. I detta avsnitt redogörs övergripande för de centrala delarna av lagen. Redogörelsen grundar sig i huvudsak på författningsförslag8 och på vissa ställen hänvisas även till skrivningar i den allmänna motiveringen. Den föreslagna lagen syftar till att klargöra men också stärka ställningen för de patienter som inte själva kan samtycka till medicinska åtgärder. Ett beslut om att en patient ska anses sakna beslutsförmåga ska kunna fattas, om patienten p.g.a. psykisk störning, sjukdom, skada eller liknande förhållande uppenbarligen inte förmår att: tillgodogöra sig information i en fråga rörande vården, självständigt överväga konsekvenserna av beslut i frågan, eller 2002:55, 2003:23 och 2004:56. 5En utförlig redogörelse för vad denna reform innebar lämnas i SOU 2004:112 s. 101 ff. 6Lagen om ställföreträdare för vuxna med bristande beslutsförmåga inom hälso- och sjukvården m.m. 7I den föreslagna lagens 2 § anges att lagen gäller i sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, och, i tillämpliga delar, i verksamhet som omfattas av tandvårdslagen (1985:125). 8SOU 2004:112 s. 1032–1039.