sou · H3B325 · 2015-03-18 00:00:00 — Det förekommer att länder som avser att utfärda säkerhetsintyg för personer som är bosatta i det landet men är medborgare i något annat land för sin utredning behöver uppgifter ur polisregister i medborgarlandet. Detta förfarande har i nuvarande reglering stöd i 15 § säkerhetsskyddslagen. Underlagens relevans bedöms först av och förses inte med några uttalanden om personens pålitlighet att ta del av säkerhets- skyddsklassificerade uppgifter. Dessa underlag lämnas sedan av Säkerhetspolisen till behörig myndighet i det aktuella landet. Av samordningsskäl bör sådana underlag dock i stället lämnas av den nationella säkerhetsmyndigheten. Bestämmelsen bör behållas och förtydligas i en ny säkerhetsskyddslag. 20.4.5Sekretessbrytande bestämmelse vid internationell samverkan i fråga om säkerhetsprövning Förslag: Av säkerhetsskyddslagen ska framgå att sekretess inte hindrar att den nationella säkerhetsmyndigheten, om ett utläm- nade av uppgifter är förenligt med svenska intressen, lämnar ut en uppgift som har kommit fram vid registerkontroll eller sär- skild personutredning till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation. Det har i ett tidigare utredningssammanhang uppmärksammats att det befintliga författningsstödet för att möjliggöra att uppgifter från en registerkontroll lämnas till en utländsk myndighet är oklart.22 Säkerhetsskyddslagen bör därför kompletteras med en sekretessbrytande bestämmelse som tar sikte på det slag av upp- gifter och ärenden som det här är fråga om. Det kan dock före- komma att uppgifter som kommit fram vid registerkontroll av olika skäl är olämpliga att delge en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation. Det bör därför ställas upp ett förbehåll om att uppgifterna får lämnas ut om utlämnandet är förenligt med svenska intressen. Med utfärdande av intyg följer frågan om hur intygshanteringen ska dokumenteras. Dokumentationsfrågan bör vara tydlig både för de fall där förutsättningarna för ett utfärdande redan är klara (då personen är placerad i säkerhetsklass alternativt att leverantören har ett giltigt säkerhetsskyddsavtal), liksom för de fall då en säkerhets- prövning eller ett säkerhetsskyddsavtal initieras först genom ansö- kan om ett säkerhetsintyg. Det förstnämnda fallet innebär att det redan finns ett underlag i form av dokumentation om säkerhetsprövning och anställning i en befattning som är placerad i säkerhetsklass eller ett säkerhets- 22 Se Ds 2006:20, s. 66. skyddsavtal mellan en leverantör och en myndighet. Den nationella säkerhetsmyndigheten och den nationella industrisäkerhetsmyn- digheten bör i dessa fall inhämta relevant underlag inför utfärdan- det av intyg. I samband med detta bör de berörda myndigheterna upplysas om att nya omständigheter som kan påverka intygens giltighet måste rapporteras till den nationella säkerhetsmyndig- heten respektive den nationella industrisäkerhetsmyndigheten. De andra fallen innebär att den nationella säkerhetsmyndigheten respektive den nationella industrisäkerhetsmyndigheten själva gen- omför nödvändiga åtgärder inför utfärdandet av intyg. Dessa åtgär- der bör då dokumenteras i samma utsträckning som när det gäller säkerhetsprövning och träffande av säkerhetsskyddsavtal för den egna myndighetens behov. Bör ett säkerhetsintyg ha en viss giltighetstid och hur lång bör en sådan giltighetstid i så fall vara? Vi har i kapitel 18 beskrivit att en säkerhetsprövning är en pågående process som avslutas först i och med att en anställning eller annat deltagande i säkerhetskänslig verksamhet upphör. På samma sätt är ett säkerhetsskyddsavtal mel- lan en myndighet och en leverantör giltigt så länge leverantörens uppdrag pågår. Med detta synsätt skulle det således inte behövas några särskilda bestämmelser som begränsar giltighetstiden för säkerhetsintyg. Det finns dock krav i internationella bestämmelser som ska följa att säkerhetsintyg får gälla endast för . Både EU:s och Natos säkerhetsbestämmelser anger att maxtiden för ett säkerhetsintyg för person är utom på nivån kvalificerat hemlig där den maximala giltighetstiden i stället är fem år.23 Denna ordning bör därför gälla även i . Det finns inga hinder mot att ett säkerhetsintyg förnyas om det finns behov av det. Nackdelen med en giltighetstid torde då enbart vara att det medför ytterligare administration. Motsvarande krav på giltighets- tid saknas när det gäller säkerhetsintyg för leverantör (även om olika blanketter som används innehåller fält för att ange giltig- hetstid vilket antyder att giltighetstid för dessa intyg kan före- 23 Rådets säkerhetsbestämmelser (2013/488/EU), Bilaga I, Art. 13 samt Natos säkerhets- bestämmelser, AC/35-D/2000, , Art. 13. Det kan av praktiska skäl vara lämpligt att ange en giltighetstid för ett säkerhetsintyg för leverantör om leverantörens uppdrag är tidsbegränsat. Giltighetstiden bör då följa uppdrags- tiden. Om det inte går att bedöma hur lång uppdragstiden kommer att bli, bör maxtiden för giltighet vara densamma som för säkerhetsintyg för person. Det bör vid den nationella säkerhetsmyndigheten och den nationella industrisäkerhets- myndigheten finnas administrativa rutiner för att bevaka giltighetstiden för säkerhetsintyg och ge möjlighet att vid behov förlänga giltighetstiden. Bestämmelser om dokumentation och giltighetstider bör kunna meddelas i form av myndighets- föreskrifter. 24 T.ex. i Natos blankett för säkerhetsintyg för leverantör, appendix VI till annex I till Natos säkerhetskommittés direktiv för industrisäkerhet, AC/35-D/2003. 21Tillsyn, föreskrifter och rapportering I kapitel 9 har vi redogjort för hur bl.a. den ökade inter- nationaliseringen, informationsteknikens utveckling, och avregle- ring och efterföljande konkurrensutsättning av offentlig verksam- het innebär förändrade förutsättningar för säkerhetsskyddet. I direktiven tas upp att bl.a. nämnda faktorer också påverkar tillsy- nen av säkerhetsskyddet och innebär ökade krav på Säkerhetspoli- sen och Försvarsmakten och de säkerhetsskyddsstödjande myndig- heterna.1 Det betonas att en förutsättning för att reglerna om säkerhetsskydd ska få det genomslag som är avsett är att tillsynen kan utföras på ett effektivt och ändamålsenligt sätt. Det framhålls att den stödjande och rådgivande verksamheten är särskilt betydel- sefull. Vårt uppdrag innefattar att analysera hur Säkerhetspolisens och Försvarsmaktens tillsyn över säkerhetsskyddet bör vara utformad, bl.a. i förhållande till de säkerhetsskyddsstödjande myndigheternas kontroll. Det innebär också att ta ställning till om ett system med sanktioner bör införas och i sådant fall hur det bör utformas. I kapitel 10, där vi har redovisat viktiga allmänna utgångspunk- ter för en reformerad säkerhetsskyddslag, har vi berört också frågor om tillsyn, rådgivning och föreskrifter. Vi påpekar att det framför allt handlar om att göra Säkerhetspolisens och Försvarsmaktens 1 I direktiven används benämningen sektorsansvariga myndigheter som en samlande benäm- ning för , , Transportstyrelsen och länsstyrelserna. Som framgår av avsnitt 10.1.5 har vi i stället valt att använda säkerhets- skyddsstödjande myndigheter som en samlande benämning för dessa myndigheter såvitt avser deras funktioner för säkerhetsskyddet. Vi föreslår vidare i avsnitt 18.10 och 21.2.4 att Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska ta över de uppgifter länsstyrelserna i detta avseende har samt även i vissa avseenden vara säkerhetsskyddsstödjande myndighet för kommuner och landsting. Tillsyn, föreskrifter och rapportering övergripande ansvar och de säkerhetsskyddsstödjande myndig- heternas roll tydligare. Det innebär att vi inte ser några större behov av förändringar i fråga om tillsynens inriktning och genom- förande. Det finns anledning att utveckla hur vi kommit fram till den slutsatsen innan vi redovisar våra överväganden om ansvariga myndigheter och deras roll (avsnitt 21.2), föreskrifter (avsnitt 22.3) och om rapporteringsskyldighet (avsnitt 21.4). I det nu närmast följande avsnittet behandlar vi därför frågan om tillsynens inrikt- ning och genomförande. I det sammanhanget kommer vi också in på frågan om sanktioner. 21.1Tillsynens inriktning och genomförande – bör sanktioner införas? Bedömning: Tillsynen bör bedrivas under i huvudsak samma former som . Tillräckliga skäl föreligger inte att föreslå en så genomgripande förändring av tillsynens inrikt- ning och genomförande som sanktioner skulle medföra. Frågan bör dock följas upp när en reformerad säkerhets- skyddslag har varit i kraft . En sådan uppföljning kan behöva göras tidigt om det s.k. NIS-direktivet ger anledning till det. Generella utgångspunkter för reglering om tillsyn Det finns anledning att beakta principiella bedömningar som gjorts i fråga om tillsyn. I riksdagsskrivelsen 2009/10:79 En tydlig, rättsäker och effektiv tillsyn, redovisar regeringen generella bedöm- ningar av hur en tillsynsreglering bör vara utformad.2 Skrivelsen är avsedd att vara ett stöd och en vägledning vid bl.a. översyn av mate- riella regelverk av olika slag. I skrivelsen framhålls betydelsen av enhetlighet i fråga om offentlig tillsyn. Det lämnas dock utrymme för att göra avsteg från de bedömningar som görs i skrivelsen. 2 Skrivelsen utgår från de förslag som lämnades av i dess slutbetänkande Tillsyn – Förslag om en tydligare och effektivare offentlig tillsyn (SOU 2004:100). Tillsyn, föreskrifter och rapportering En utgångspunkt i skrivelsen är att begreppet tillsyn främst bör användas för verksamhet som avser självständig granskning för att kontrollera om tillsynsobjektet uppfyller krav som följer av lagar och andra bindande föreskrifter. Ett grundläggande moment i tillsynen är därför enligt skrivelsen att tillsynsorganet har författ- ningsreglerade möjligheter att ingripa. Det anges att sådana möjlig- heter bör finnas även vid mindre allvarliga överträdelser och kunna trappas upp vid allvarligare överträdelser eller om bristen inte rättas till. De mer ingripande sanktioner som förordas i skrivelsen är varning, åtgärdsföreläggande (som ska kunna förenas med vite), rättelse på den enskildes bekostnad, interimistiska beslut, återkal- lelse av tillstånd eller att förbjuda en verksamhet som inte kräver tillstånd. Tillsynsorganen bör också ha rätt att av den objektsansva- rige få del av de upplysningar eller handlingar som behövs för till- synen. Likaså bör organet ha tillträdesrätt till utrymmen som an- vänds i den tillsynspliktiga verksamheten. Tillsynsorganen bör även ha möjlighet att begära biträde från och Krono- fogdemyndigheten. Vidare bör tillsynsorganen ha möjlighet att ålägga den som är objektsansvarig ansvar för att utöva egen kontroll av sin verksamhet. Enligt skrivelsen bör samtliga ingripan- den kunna överklagas. Ett viktigt skäl för att precisera tillsynsbegreppet anges vara att en tydlig definition gör det enklare att skilja granskandet från främjande verksamhet. Ett strikt avgränsat tillsynsbegrepp anges dock inte hindra att tillsynsmyndigheter även i fortsättningen kan ha till uppgift att arbeta främjande och förebyggande för att effek- tivt uppnå lagstiftningens mål. Det framhålls att det i allmänhet inte är lämpligt att tillsynsmyndigheten ger råd om hur tillsyns- objekten ska agera i specifika ärenden. Ett skäl till det anges vara att det kan uppstå svårigheter, om tillsynsmyndigheten tidigare lämnat mycket precisa råd i ärenden som sedan blir föremål för tillsyn. framhålls att inom vissa tillsynsområden skäl kan tala för att, utöver upplysningar om gällande rätt, även rekommendationer och vägledning ska vara en del av tillsynen. Tillsyn, föreskrifter och rapportering Formerna för tillsynen av säkerhetsskyddet avviker i flera avseen- den från de redovisade principiella bedömningarna om hur tillsyn bör utformas. I tillsynsmyndigheternas uppgifter ligger bl.a. att kontrollera att myndigheter och andra verksamheter som säkerhetsskyddslagen gäller för följer reglerna om säkerhetsskydd och att säkerhetsskyddet är tillräckligt för den verksamhet som bedrivs. Tillsynen utövas bl.a. genom besök och uppföljning varvid eventuella brister och behov av åtgärder påpekas. Någon sanktion finns inte. Det finns en skyldighet att anmäla inträffade säkerhets- incidenter till Säkerhetspolisen, men den avser endast fall där en hemlig uppgift har röjts, om röjandet kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte är ringa (10 § säkerhetsskyddsförord- ningen). Tillsynen utgår från att de verksamheter som berörs av lagstiftningen samarbetar med de myndigheter som kontrollerar säkerhetsskyddet och självmant vidtar de åtgärder som rekom- menderas. Säkerhetspolisens, Försvarsmaktens och de säkerhets- skyddsstödjandemyndigheternas rådgivande och stödjande funk- tioner i fråga om säkerhetsskyddet är också tydligt uttalade. Behovet av att väga in de förutsättningar som gäller för det specifika tillsynsområdet Att tillsynen av säkerhetsskyddet i viktiga avseenden avviker från principiella riktlinjer för hur tillsyn bör utformas skulle kunna tala för att en genomgripande förändring behövs. Det är dock viktigt, som också skrivelsen ger uttryck för, att utgå från de förutsätt- ningar som gäller för det specifika tillsynsområdet. I skrivelsen anförs att det inte går att bortse från att många tillsynsområden har väsentligt olika förutsättningar som påverkar hur tillsynsregel- verket bör utformas för att effektivt bidra till att de materiella reg- lerna efterlevs och intentionerna i regelverken förverkligas. Fak- torer som kan behöva vägas in är bl.a. vem som bedriver den verk- samhet som tillsynen avser, vilket slag av verksamhet som tillsynen riktas mot, vilka risker regelöverträdelser kan orsaka och hur det materiella regelverk som tillsynen avser är utformat. Vidare fram- hålls att det måste beaktas att tillsyn är kostnadskrävande och orsakar störningar och påfrestningar för den som kontrolleras. Tillsyn, föreskrifter och rapportering den bakgrunden betonas att det vid tillskapande eller översyn av regelverk för tillsyn även är väsentligt att överväga andra styrfor- mer, t.ex. ekonomiska incitament, information eller utvärdering, för att uppnå regelverkets mål. Säkerhetsskyddslagens genomslag och uppmärksammade brister För att kunna bedöma behovet av förändrade styrformer, t.ex. i form av ingripandemöjligheter för berörda myndigheter, är en vik- tig utgångspunkt det genomslag regelverket om säkerhetsskydd har och antagliga orsaker till de brister som finns. Brister i säkerhetsskyddet finns i varierande omfattning och tar sig olika uttryck. Allvarligast kan vara att det antagligen finns verksamheter av stor betydelse för säkerhet som över huvud taget inte tillämpar säkerhetsskyddslagen. Allvarligt är också att bristerna vad gäller det grundläggande analysarbetet tycks vara omfattande, såväl vid myndigheter som hos enskilda aktörer. Det kan innebära att verksamheten saknar kunskap om vad som behö- ver ett skydd och hur skyddet behöver vara dimensionerat. Det har bl.a. från Säkerhetspolisen framförts att det inte sällan medför att säkerhetsskyddet får en slagsida mot säkerhetsprövning, framför allt momentet registerkontroll, som de åtgärder som vid- tas inom ramen för informationssäkerhet och fysisk säkerhet inte är tillräckliga. Som redogjorts för tidigare (se avsnitt 13.2) har uppmärksammat väsentliga brister i fråga om krav på säkerhetsskyddsanalyser när det gäller verksam- heter inom elförsörjningen. I fråga om den civila statsförvaltningen bör nämnas att Riks- revisionen till överlämnat en granskningsrapport3 som behandlar informationssäkerhet och som således i vissa av- seenden berör säkerhetsskyddslagens tillämpningsområde. Också av den rapporten är det tydligt att det finns brister hänförliga till det grundläggande analysarbetet. I rapporten redovisas att Säkerhetspolisen i sin tillsyn har funnit systematiska brister i fråga om informationssäkerhet hos de mest skyddsvärda myndig- 3 RIR 2014:23 Informationssäkerheten i den civila statsförvaltningen, dnr: 31-2013-1288, överlämnad till . Tillsyn, föreskrifter och rapportering heterna.4 Det anges handla om att skadekonsekvensbeskrivningar antingen saknas eller utgår från ekonomiska eller andra konsekven- ser för den egna verksamheten i stället för konsekvenser som är relevanta utifrån ett säkerhetsskyddsperspektiv. Vidare anges att det också kan handla om att det saknas förmågebedömningar av tänkta angripare vilket medför att det blir oklart hur informations- säkerheten ska dimensioneras. I rapporten från Riksrevisonen anges att det vid samtal med Säkerhetspolisen också kommit fram att det ibland förekommer att påpekade brister inte rättas till. Vi har bett Säkerhetspolisen att utveckla detta och fått förklaringen att det kan vara vanskligt att vid uppföljning av tillsyn dra slutsatser om hur myndigheterna agerat i fråga om säkerhetsskydd. Säkerhetspolisen framhåller att den inte har möjlighet att väga in samtliga för tillsynsobjektet rele- vanta omständigheter i sin bedömning av säkerhetsskyddet utan att en fullständig säkerhetsskyddsanalys kan göras endast av den aktuella verksamheten. De situationer som det refereras till i rapporten kan t.ex. därför enligt Säkerhetspolisen ha varit sådana där den påpekade objektiva bristen handlat om en känd sårbarhet som myndigheten i fråga bedömt måste accepteras eftersom alter- nativet skulle innebära att myndigheten inte kan fullgöra uppgifter som ålagts den. Enligt handlar det vidare snarare om en bristande förmåga att i en tillräcklig grad analysera och planera för de åtgärder som behöver vidtas än en medveten strategi att inte åtgärda påpekade brister. I säkerhetsskyddsförordningen (48 §) finns en bestämmelse som innebär att, om brister inte rättas efter påpekande, tillsyns- myndigheten under vissa förutsättningar ska anmäla detta till rege- ringen. Vad vi känner till har den bestämmelsen inte någonsin behövts tillämpas. Den bild som har framträtt under utredningens arbete är att brister i säkerhetsskyddet oftast tycks ha sin grund i att säkerhetsskyddslagen i olika avseenden uppfattas som otydlig och innebär en osäkerhet i fråga om kraven på säkerhetsskydd. Det gäller bl.a. sådana grundläggande frågor som vilka verksamheter 4 Uppgifterna i rapporten utgår i den delen från en analys från Säkerhetspolisen utifrån erfarenheter från tillsynsärenden under (Säkerhetspolisen: Underlag rörande Säkerhetspolisens bedömning av myndigheters säkerhetsanalyser ur ett informations- säkerhetsperspektiv, , dnr: 2014-11898-4. Tillsyn, föreskrifter och rapportering som behöver ett säkerhetsskydd och lagens tillämplighet i enskilda verksamheter. Det bör emellertid inte förringas att det förekommer brister i säkerhetsskyddet som antagligen inte beror på otydlig lagstiftning eller bristande kunskaper utan snarare på ett medvetet val att inte i tillräcklig grad prioritera säkerhetsskyddet. Det kan gälla såväl myndigheter som enskild verksamhet. Antagligen beror det på att säkerhetsskydd innebär kostnader och kan påverka effektiviteten. Frågan är dock komplex, och det finns också i olika avseenden annan grundläggande problematik som måste beaktas. Inte sällan handlar det om att utvecklingen på andra områden medfört att en prioritering av intressen görs som inte alltid gagnar säkerhetsskyd- det. Vi har berört detta i kapitel 9 där vi redogjort för de ändrade förutsättningarna för säkerhetsskyddet. En särskild svår problematik som vi har att förhålla oss till är försvagande möjligheter att styra och kontrollera vissa för nationen viktiga kärnverksamheter t.ex. i fråga om elförsörjning och tele- kommunikation. Avreglering och efterföljande konkurrensutsätt- ning, i takt med ökad internationalisering och digitalisering, har medfört att ansvaret för att skydda viktiga svenska intressen kan ligga hos bolag och bolagskoncerner som bedriver sin verk- samhet eller delar av den utanför och där ägarförhållandena är sådana att en prioritering av svenska säkerhetsintressen inte kan tas för given. Sammanfattningsvis finns det brister som i vissa fall är allvarliga vad gäller uppfyllandet av säkerhetsskyddslagens bestämmelser och intentioner. I några avseenden kan orsakerna till det dock tillräknas förhållanden som inte går att påverka genom en refor- merad säkerhetsskyddslagstiftning. Vad i övrigt gäller bristerna i säkerhetsskyddet är det vår bedömning att de i en relativt stor ut- sträckning kan relateras till otydlig lagstiftning och bristfällig kunskap om hur lagstiftningens krav påverkar och kan tillgodoses i den egna verksamheten. Tillsyn kan endast i begränsad omfattning påverka här redovisade brister. Tillsyn, föreskrifter och rapportering Särskilda förutsättningar som behöver vägas in i fråga om tillsyn av säkerhetsskyddet Som nämndes tidigare anges i regeringens skrivelse om tillsyn några faktorer som bör beaktas för att åstadkomma en ändamålsenlig och effektiv styrning av hur ett regelverk efterlevs. I det följande går vi igenom vad som i de nämnda avseendena gäller för säkerhets- skyddslagstiftningen. En väsentlig faktor är vilka organ som bedriver den verksamhet som tillsynen avser. De verksamheter som berörs av tillsynen av säkerhetsskyddet utgörs främst av myndigheter och andra former av allmän verksamhet, bl.a. vissa företag med statligt ägande. Exem- pel på sådana företag som bedriver säkerhetskänslig verksamhet är , TeliaSonera och SOS Alarm. Andra enskilda företag berörs av tillsynen främst i egenskap av anbudsgivare och leveran- törer. Det kan handla om t.ex. företag inom säkerhets- och försvarsmaterielområdet eller om företag som tillhandahåller it- och telekommunikationslösningar. Därutöver berörs också en- skilda företag som bedriver verksamhet som är att anse som säkerhetskänslig, t.ex. företag vars verksamhet har väsentlig bety- delse för landets elförsörjning. I fråga om enskilda verksamheter bör beaktas att för det fall att det rör sig om säkerhetsskyddad upphandling, så innebär avtals- förhållandet i sig att det finns ett incitament för en leverantör att leva upp till krav på säkerhetsskydd för att behålla sin position som leverantör på området. I förarbetena till säkerhetsskyddslagen tas också upp att det finns möjlighet att i säkerhetsskyddsavtalen ta in klausuler om skadestånd, vite och hävningsrätt.5 Samhällsutvecklingen medför att säkerhetskänslig verksamhet i högre grad än tidigare bedrivs av enskilda. Våra förslag om krav på säkerhetsskydd har också utformats för att tydligare träffa även enskild verksamhet. I viss mån innebär det att den verksamhet som tillsynen avser i större utsträckning än tidigare kan komma att avse enskild verksamhet. Som vi återkommer till i konsekvensbeskriv- ningen i kapitel 23 är det dock svårt att bedöma omfattningen av en 5 betänkande Säkerhetsskydd (SOU 1994:149), s. 248. Vad gäller enskilda som själva bedriver säkerhetskänslig verksamhet utgick utredningen från sitt förslag om avtalslösning (som inte kom att genomföras) och menade att det fanns möjlighet att också i sådana avtal föra in skadestånds- eller vitesklausuler. Tillsyn, föreskrifter och rapportering En rimlig slutsats bör kunna vara att omfatt- ningen av enskilda verksamhetsformer troligen kommer att öka inom tillsynsområdet men att det även i fortsättningen i avsevärd utsträckning handlar om tillsyn av myndigheter och andra offent- liga organ. I fråga om enskilda verksamheter måste vidare beaktas att en anledning till att de i högre grad berörs av säkerhetsskydds- lagstiftningen är utvecklingen i fråga om användandet av externa leverantörer. I sådana situationer finns som nämnts andra incita- ment än sanktioner vid tillsyn för att uppfylla krav på säkerhets- skydd. I de fall den enskilda verksamheten bedrivs utanför gränser, finns givna begränsningar vad gäller möjligheten att in- gripa. En annan faktor som tas upp i regeringens skrivelse och som kan påverka bl.a. vilka befogenheter tillsynsorganen behöver är vilket slag av verksamhet som tillsynen riktas mot.