sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Under den slutna psykiatriska vården på efter 1991 ut- vecklade vårdpersonalen en rutin att ta hand om i samband med hans ångestattacker. I regel hämtade han sig snabbt efter attackerna. I journalen uttrycks detta till exempel på följande sätt. ”Alltid efter så här svåra ångestattacker mår för- vånansvärt bra.” finns det mycket få anteckningar om svåra ångest- attacker. Den sista journalanteckningen om svår ångest är . Existentiella problem, självskador och självmordsbenägenhet noterades att var grubblande men man bedömde att han inte hade egentlig depression. Han bar på en känsla av utanförskap och tyckte sig ha mycket litet existensberättigande. Också senare har existentiella grubblerier beskrivits. Vid intagningen 1991 beskrevs hur hade burit på funderingar kring självmord men man bedömde att det inte fanns aktiva självmordstankar. När avvek från kliniken lämnade han efter sig en bunt med av- skedsbrev. När han återvände angav han att syftet med avvikandet var att begå självmord. Även efter ett avvikande 1994 uppgav han att syftet hade varit att ta sitt eget liv. –1997 noterades i journalen en rad självska- dande händelser. Även efter 1997 noterades att han kunde vara livs- trött och självmordsrisken bedömdes ofta vara hög. Den sista note- ringen om hög självmordsrisk är . bakgrund, vård och diagnoser uppträdde på vårdavdelningen och vid ett par av rekonstruktionerna och vallningarna med multipel per- sonlighet (dissociativ personlighetsstörning). Vid de tillfällena age- rade han plötsligt som en annan person och återgick sedan lika plötsligt till sin vanliga personlighet. berättade även om sina multipla personligheter för polisen under . När han återtog sina tidigare påståenden om att medverkat vid mordet, förklarade han sin tidi- gare berättelse med sin dissociativa störning med multipla person- ligheter. Han beskrev hur han hade övergått till att bli och att bilden av hade lagrats på Cliffgestalten. Genom att föra in brodern i historien hade egen skuld- börda lättats. Den första journalanteckningen om att hade framträtt med en alternativ personlighet är . alternerade mellan åtminstone fem olika personligheter utöver den ursprungliga (, , , , ). Personlighetsbytena var förenade med ångest- symtom, innebar förändrad röst, mumlanden, morranden och skrik. Också i andra avseenden kunde beteendet förändras under dessa episoder – han kunde uppträda synnerligen arrogant och uttryckte sig nedlåtande mot sin vanliga person . När han bytte personlighet övergick han inte sällan till att tala engelska, norska eller, enligt journalen, ”allsköns dialekter”. Episoderna upp- trädde oftast . Episoderna tolkades i läkarnas och psykoterapeutens journal- anteckningar initialt som psykotiska eller gränspsykotiska symtom. och början av 1995 tolkades de i journalanteck- ningar i stället som uttryck för regression. beskrev då episoderna som tecken på ett nytt skede i terapisamtalen och att försökte förstå tidigare sammanhang och hur dessa, som en försvarsmekanism, tidigare dissocierats (splittrats upp). De alternativa personligheterna sågs som en möjlighet för att leva ut den skräck som han bar på. berättade vid möte med kommissionen att han upplevde personlighetsbytena med djuriska ångestskrik som äkta och så fasansfulla att han drömde mardrömmar om dem. bakgrund, vård och diagnoser har vårdare, som tog hand om när han upp- trädde i en alternativ personlighet, vid mötet med kommissionen uppgett att det fanns en samsyn inom personalen om att attackerna var spelade. är journalanteckningarna om episoder av multipel personlighet få. Den sista noteringen om denna symtombild är , då man skriver att gränspsykotiska tillstånd med multipel personlighet uppträder ”i stort sett aldrig”. Vid kommissionens möte med tolkade han de multipla personligheterna som en biverkan av de läkemedel han fick. Han uppgav också att han inspirerades av tidnings- och tid- skriftsartiklar om multipel personlighet. I samband med att avvek från kliniken 1991 och 1994 anges i journalen att han hade tagit amfetamin. Vid en visitation 1993 påträffades kanyler i hans rum. 1995 gjorde en skrift- lig framställan till överläkaren om att få tillgång till amfetamin för att dämpa sin ångest. I övrigt saknas på Säters sjukhus hållpunkter för missbruk av annat än läkemedel. Under den rättspsykiatriska vården av har det löp- ande gjorts bedömningar av psykiska status. Detta har skett inför förvaltningsrättens prövning var sjätte månad huru- vida den rättspsykiatriska vården skulle fortsätta. Inför några av dessa prövningar har mer omfattande utredningar av också gjorts. Inför förvaltningsrättens prövning har vården gjort så kallade riskbedömningar. har femton riskbedömningar upprättats. Genomgående har risken för återfall i brott bedömts vara hög. Därutöver har psykiatriska bedömningar inhämtats i anslutning till förundersökningarna om mord. Det förekommer även andra psykiatriska bedömningar av , såväl interna på Säters sjukhus som externa. Nedan redovisas vissa av dessa. bakgrund, vård och diagnoser Utöver återkommande riskbedömningar finns journalanteckningar om fördjupade bedömningar. Under första år vid Säters sjukhus bedömdes det föreligga en viss självmordsrisk. I ett utlåtande till länsrätten beskrevs att hade skött sig exemplariskt men att han led av ett ständigt ångest- tillstånd, en impulskontrollstörning samt att det fanns ”en icke för- sumbar suicidrisk”. Under förundersökningen i in- hämtade åklagaren yttranden från , professor i rätts- psykiatri och vetenskapligt råd vid . Utlåtandena återfinns i förundersökningsprotokollet och åberopades av åklaga- ren vid huvudförhandlingen. Vid huvudförhandlingen hördes som partssakkunnig. I det första utlåtandet daterat redogjorde för uppgifter om föräldrarnas sexuella övergrepp mot honom, faderns misshandel och moderns försök att döda honom. Han beskrev berättelserna som mycket detaljrika och bedömde att sexuella driftsystem tidigt syntes ha förvrängts genom barndomsupplevelser. Han refererade till beslag av barnpornografiska videofilmer som hade gjorts under vården på Säters sjukhus och fann att hade en psykosexuell störning med fixering vid barn. Han uttalade att hade en betydande ärftlighet för psykisk sjukdom och alkohol- missbruk. Han ansåg inte att erkännanden hade karaktären av hysterisk manifestation eller att han ville dra upp- märksamhet till sig. Erkännandena var snarare förbundna med stark oro, ångest och obehag, framtvingad av en stark kraft och vilja att göra upp med det förflutna och att få frid och ro. I sammanfatt- ningen skrev han bland annat att uppfyllde en sådan kriminell profil att han mycket väl kunde ha utfört de sexuella över- grepp med dödlig utgång som det här var fråga om och vilka han också erkänt. Utlåtandet kompletterades med ett utlåtande daterat . I det utlåtandet redovisade bland annat sin uppfattning att hade gjort sig skyldig till de erkända pojkmorden och att det inte fanns något som tydde på bakgrund, vård och diagnoser att han konfabulerade, överdrev, ville göra sig märkvärdig eller imponera genom att berätta vad han varit med om. Efter byte av överläkare på vårdavdelningen gjordes 1995 en ingående bedömning av tillstånd. Han uppfattades ha ”ett tillstånd som sannolikt är att jämställa med schizofreni”, som det framhölls att han hade ett ytskikt av god funk- tion, verbal skicklighet och logiskt tänkande. I journalen beskrevs en personlighetsstörning med en ”fusion mellan aggressiva och libidinösa [sexualdriftdrivna] element”, ett ”kaotiskt känsloliv” samt att företedde en pseudopersonlighet, det vill säga han framträdde inte med sitt rätta jag. I journalen beskrevs även hur det hade utvecklats en symbios mellan patient och massmedia. Diagnosmässigt fann överläkaren att tillståndet kunde ”jämställas med schizofreni” och att ”man kan tala om psykos”. Dessutom hade multiple personality disorder – han framträdde med flera olika personligheter. Över- läkaren ansåg dock bedömningen vara svår och han rådfrågade i . Den formella farlighetsbedömning som gjordes i anslutning till denna fördjupade kliniska bedömning utmynnade i att kunde tillåtas ta skogspromenader utanför sjukhuset, men då med fyra ur personalen och under andra specificerade villkor. och beskrevs ha ”regredierat till psykosnära eller defakto psykosnivå” samt att han ”i regressionerna [varit] åtminstone gränspsykotisk och suicidal”. 1996 undersöktes av psykologen vid enhet i genom omfattande psykologiska tester. Hon jämförde med utlåtandet från den rättspsykiatriska undersökningen. Hon uttalade att var ”organiserad på borderlinenivå”, det vill säga höll sig kvar i gränszonen till ett psykotiskt tillstånd. Vidare ut- talade hon att hade mer kontakt med sina känslor än tidigare och ett svagare försvar mot traumatiska upplevelser. Överläkaren vid Säters sjukhus avgav ett kortfattat utlåtande till , där han angav diagnosen simplex- schizofreni. I utlåtandet nämndes känslomässiga avflackning, hans bristande sociala förmåga samt att han lämnade felaktiga uppgifter till media. bakgrund, vård och diagnoser bedömdes av den nytillträdde chefs- överläkaren ha ett läkemedelsmissbruk, huvudsakligen av benso- diazepiner. En nedtrappning av medicineringen började. I samband med att målsägandena överklagade domen i anlitade de , docent i psykiatri, som utfärdade ett utlåtande daterat . Utlåtan- det var inte baserat på någon personlig kontakt med och gavs in till hovrätten av målsägandena i samband med överkla- gandet. I utlåtandet ifrågasatte den bedömning som hade gjort i ett yttrande som hade åberopats av i . utlåtande var daterat och åberopades vid flera av huvudför- handlingarna. Det som särskilt ifrågasatte var att i sitt yttrande hade framhållit att det förelåg full sam- stämmighet mellan de gärningar som hade erkänt och hans tidigare symtombild. ansåg att påstående i denna del saknade belägg och uttalade följande. ”Påståenden om bortträngda minnen bör avvisas så länge detta fenomen inte fått stöd i vetenskaplig forskning.” listade möjliga alternativa förklaringar till att min- nen hade dykt upp under psykoterapin och föreslog att hovrätten skulle inhämta yttrande från råd för vissa rättsliga, sociala och medicinska frågor (Rättsliga rådet). Eftersom överkla- gandet avvisades vidtogs det inte någon åtgärd med anledning av utlåtande. gjorde vårdavdelningens överläkare bedömningen att inte alls hade förändrat sig . betecknades som extremt självcentrerad utan förmåga att tolerera att man satte gränser i hans vård. Den psykometriska bedömnings- skala man använde (PCL-R) gav stöd för diagnosen psykopati. Fortsatt rättspsykiatrisk slutenvård bedömdes vara motiverad. I utlåtanden från medarbetare inom flera olika professioner vid Säters sjukhus med anledning av ett tillsynsärende till bedömdes fortfarande ha en per- sonlighetsstörning. Av utlåtandena framgår bland annat vilka psyko- bakgrund, vård och diagnoser metriska instrument som hade använts och vilket det sociala inne- hållet i vården hade varit. I ett yttrande till tillsynsenhet i uttalade följande om de tidigare rättspsykia- triska utredningarna. […] talar för att patienten inte uppvisar en personlighetsstil och bete- ende som skulle tala för att han underordnar sig en annan person . Tvärtom finns skäl att anta en dominant läggning som har stort behov av bekräftelse och vara i centrum. Upprepade bedömningar med PCL-R har genomgående visat att fallit utanför normalområdet, det vill säga indikerat psykopati. Utfallet har varit robust oberoende av vilken psykolog som genomfört testet. När förvaltningsrätten beslutade att den slutna rättspsykiatriska vården av skulle fortsätta över- klagade beslutet till kammarrätten som begärde in ett yttrande från Rättsliga rådet. Utifrån journal- handlingar bedömde Rättsliga rådet att det fanns risk för återfall i grov brottslighet till följd av psykiska störningar. Kammarrättens sakkunniga läkare gjorde motsvarande bedömning efter att ha samtalat med . Kammarrätten avslog överklagandet . I ett yttrande till kammarrätten konkluderade över- läkaren att hade personlighetsstörning med impuls- kontrollstörning och med sadomasochistiska drag. Risken för åter- fall i brott bedömdes vara fortsatt hög. Likaså bedömde överläka- ren att de tidigare psykiatriska diagnoserna kvarstod, detta i ett utlåtande till i ett nytt tillsynsärende. gjordes en ny detaljerad bedömning med samma utfall som . Diagnoserna pedofili och personlighetsstörning med dålig impulskontroll kvarstod. Bedömningen byggde på tidi- gare upprepade våldshandlingar. Man framhöll negativa inställning till behandling. Risken för återfall i allvarligt brott bedömdes vara hög, något som baserades bland annat på att det ännu kvarstod en morddom. Bedömningen ansågs dock vara svår och man föreslog att ett yttrande inhämtades från Rättsliga rådet. bakgrund, vård och diagnoser En ny utförlig riskbedömning gjordes med anled- ning av att samtliga åtal mot då hade lagts ner. I denna bedömning noterade man bland annat sexuella av- vikelser med särskild tyngdpunkt på pedofili, personlighetsstör- ning, tidigare missbruk samt hans depressiva hållning. Slutsatsen blev att den rättspsykiatriska vården borde fortsätta men man ute- slöt inte att den kunde bedrivas i öppen form. I samband med att ansökte om att den rättspsykiatriska vården skulle upphöra begärde förvalt- ningsrätten att Rättsliga rådet skulle yttra sig. hade beviljats resning för samtliga morddomar. Rättsliga rådet bedömde i ett utlåtande att hade samma psykiatriska diagnoser som tidigare, att fort- satt rättspsykiatrisk vård behövdes men att denna kunde bedrivas i öppna former. Efter muntlig förhandling i ärendet för- ordnade förvaltningsrätten om en rättspsykiatrisk undersökning av . Han undersöktes av rättsmedicinalverkets enhet i av bland andra överläkare och psykologen . Av det rättspsykiatriska utlåtandet daterat framgår sammanfattningsvis följande. har en psykisk störning som inte är en allvarlig psykisk störning. Hans psykiska tillstånd och personliga förhållanden i övrigt medför risk för återfall i brottslighet av allvarligt slag och gör det påkallat att han ges öppen rättspsykiatrisk vård. I det diagnostiska resonemanget bedömde man att diagnosen pedo- fili kvarstod men att det pedofila beteendet fanns långt tillbaka i tiden. Under utredningen hade tonat ner sina tidi- gare berättelser om dragning till yngre pojkar. Till skillnad från tidigare diagnoser med olika varianter av personlighetsstörning fann man inget underlag för att störningar var ”så dysfunktionella och genomgripande att han nu uppfyller diagnos- tiska kriterier för en personlighetsstörningsproblematik”. Personlighetsstörningen bedömdes således vara reducerad jäm- fört med tidigare bedömningar. Risken för återfall i våldsbrott bedömdes vara låg, medan risken för återfall i sexualbrottslighet bedömdes vara medelhög. Man fann att var lätt- kränkt men att han i övrigt inte hade någon klar psykopati. bakgrund, vård och diagnoser Vid möte med kommissionen uppgav att man i de rättspsykiatriska bedömningarna hade övergett sadistspåret redan i och med utlåtande . Att vid den rättspsykiatriska utredningen hade uttryckt sadistiska tankar var något som han i samband med undersök- ningen 2013 förklarade med att han hade varit rädd för att dömas till fängelse i stället för till psykiatrisk vård. Den bedömning man gjort i den rättspsykiatriska undersökningen 1991 skulle alltså bygga på felaktig information från . Vid undersökningen 2013 fann man inga hållpunkter för sadomasochistiska inslag. Enligt hade man vid den rättspsykia- triska undersökningen diskuterat mycket kring om i samband med undersökningen fabulerade och manipulerade. Man uppfattade honom som påläst och intellektualiserande och påtagligt van vid intervjusituationer. Både och ställde sig vid kommissionens möte med dem avvaktande till de tidigare diagnoserna dissociation och multipel personlighet som hade fått under vården på Säters sjukhus. sade sig aldrig rättspsykiatrisk verksamhet ha träffat någon person med dissociativ personlighets- störning. Enligt honom kan de höga läkemedelsdoserna möjligen ha bidragit till beteende. påpekade att riskbedömningar har begränsad precision. Det faktum att själv inte alls, eller bara i liten utsträckning, medverkade i riskbedömningar på Säters sjukhus gjorde att man fick lita till statistiskt underlag för bedömningar i förvaltningsrätten, något som ytterligare mins- kade precisionen. för mordutredningar och domstolsprocesser I kapitel 6–12 kommer vi att redogöra för resultatet av vår gransk- ning av de förundersökningar som ledde till fällande domar. Vi kommer även att beskriva tingsrättsförhandlingarna, tingsrätternas bedömningar samt även mer kortfattat de efterföljande resnings- processerna. Vi har haft tillgång till det förundersökningsmaterial som in- givits till tingsrätterna, övrigt innehåll i tingsrätternas akter samt det material som legat till grund för resningsprocesserna. Genom resningsmaterialet har vi även fått tillgång till delar av det sido- material som funnits i utredningarna och som inte tagits med i för- undersökningsprotokollen. Vår granskning av sidomaterialet är inte fullständig. Det granskade förundersökningsmaterialet har inte enbart inne- hållit de utredningsåtgärder som genomförts med anledning av miss- tankarna mot . Materialet har även innehållit de om- fattande utredningsåtgärder som vidtogs i tiden före erkännanden. Härutöver har vi granskat journaler från och den rättspsykiatriska kliniken i . I redogörelserna har vi valt att återge delar av innehållet därifrån, i den mån det berört morderkännandena, förundersökningarna eller brottmåls- processerna. Av integritets- och sekretesskäl har vi dock varit åter- hållsamma med vad vi valt att återge. Det granskade materialet har varit oerhört omfattande. Våra redogörelser har därför behövt komprimeras och gör inte anspråk på att vara fullständiga. Inte desto mindre har det varit vår inten- tion att presentera en så rättvisande bild som möjligt av hur mord- Redogörelsen för mordutredningar och domstolsprocesser utredningarna och domstolsprocesserna bedrevs samt hur de olika aktörerna agerade. Vissa delar av materialet återges dock mer detalje- rat än andra. Anledningen till det är att vissa delar framstår som mer betydelsefulla för förståelsen för hur det kom sig att först dömdes för åtta mord och därefter friades från dem alla. I vissa delar har vi i redogörelserna även fört in uppgifter som vi fått vid våra möten med de olika aktörerna. I förekommande fall anges detta särskilt. Så gott som samtliga polisförhör med nedteckna- des i dialogform. Förhören med var många och dessutom ofta väldigt långa. Varje förhörsprotokoll omfattar inte sällan ett femtiotal sidor eller mer. Våra redogörelser för förhören har därför varit inriktade mot att fånga upp vilka uppgifter lämnade i de mer väsentliga delarna för mordåtalen och på vilket sätt dessa uppgifter kom att förändras . Vi har där- emot inte på ett rättvisande sätt kunnat förmedla vare sig den trevande osäkerhet och otydlighet som förhören ofta utvisat eller de många utsvävningar och varierande uppgifter som förekommit beträffande mer perifera delar. De ljudupptagningar som gjordes vid huvudförhandlingarna raderades, i enlighet med gällande regler, när domarna vann laga kraft. Vi har därför inte haft tillgång till dessa. För vår redogörelse av vad som förekommit vid huvudförhandlingarna har vi därför utgått från tingsrätternas domar, huvudförhandlingsprotokoll, åbe- ropad bevisning, övrigt material från tingsrätternas akter samt upp- gifter från möten med de olika aktörerna. Vi anser att detta mate- rial har gett oss en tillräckligt god bild, även om vi är medvetna om att vi inte har kännedom om allt som föregick vid huvudförhand- lingarna. De personer som förekommer i våra redogörelser och som age- rade i sin profession har vi valt att benämna med fullständiga namn. Övriga personer, exempelvis målsäganden, vittnen och utpekade medgärningsmän, benämns enbart med initialer. Undantag görs dock för personer som själva valt att framträda offentligt med anledning av . Dessa benämns med full- ständiga namn. Varje redogörelse avslutas med ett avsnitt som heter Kommission- ens iakttagelser och bedömningar. Iakttagelserna och bedömning- arna är specifika för respektive fall, även om de i vissa avseenden Redogörelsen för mordutredningar och domstolsprocesser kommit att bli likartade. Vi har tillåtit oss en del upprepningar för att varje redogörelse i princip ska kunna läsas fristående. Dessa iakttagelser och bedömningar utgör, tillsammans med övrigt genomgånget material, grunden för innehållet i den samman- fattande analysen. Natten mellan och försvann 15-årige när han var på väg från en skoldans på i . Skolan ligger sydost om centrala . Det var flera minusgrader ute och barmark. I personefterlysningen beskrevs hårfärg som mörkblond. Hans klädsel bestod av en mörkbrun midjekort skinnjacka, bruna låga mockaskor, bruna skinnhandskar, blå jeans, en grön flossad (luggig) tröja och en mörkblå skjorta. Polisen behandlade ärendet som ett försvinnande. Trots ett intensivt sökande hittade man inga spår efter förrän när en man som varit ute och jagat snubblade över ett människokranium i ett skogsområde. Fyndet av kvarlevor gjordes sydost om hög- stadieskola, från hem. Av en undersökning som gjordes på platsen efter att kraniet återfanns framgår att kraniet påträffades i en träddunge som bestod av barrskog. På platsen fanns en större mossbemängd sten och sydväst om stenen fann man en brun skinnjacka som låg med framsidan uppåt. Jackan låg ytligt under blåbärsris och ett mycket tunt lager med mossa. I jackan fanns, förutom rötter som vuxit in, även några kotor, revben och rester av en grön tröja. I jackans högra ärm fanns ett ben från en arm. I när- heten hittade man även jackans dragkedja, som var så gott som helt igendragen samt ytterligare några skelettdelar. På platsen återfanns senare även bland annat en knapp med texten Wrangler som det satt en blå tråd i samt en brun låg mockasko. De delar av skelettet som slutligen kom att saknas var i huvud- sak båda fötterna, båda händerna, höger lårben, höger vadben, vänstra underbenets skenben och vadben samt höger strålben (en del av underarmen). Såvitt kan utläsas av förundersökningsmaterialet förelåg ingen misstanke om brott förrän berättade att han hade tagit livet av . delgavs miss- tanke om mordet på . 6.2Sökandet efter och förundersökningen 6.2.1Genomförda åtgärder före erkännande I samband med försvinnandet förhörde polisen flera ungdomar som inledningsvis hade haft sällskap med efter skoldansens slut. Dessa berättade förhållandevis samstämmigt att de tillsammans hade promenerat söderut från skolan cirka men att hade gått vidare ensam och att de då hade trott att han gick hem. Av noteringar på en karta i förundersökningsprotokollet framgår att bostad låg cirka en kilometer söderut från den plats där han sist var sedd. Förhör hölls även med MP, som bland annat berättade att hon hade varit på skoldansen, att hon och var för- tjusta i varandra, men att det hade uppstått viss osämja dem emellan. Hon lämnade skoldansen före . I förundersökningsmaterialet återfinns inte uppgifter om ytter- ligare eftersökningsåtgärder förrän människokraniet upphittades . genomfördes en undersökning av fynd- platsen. Vid undersökningen återfanns de fynd som redovisats ovan, se avsnitt 6.1, och det konstaterades att det inte fanns någonting som tydde på att fynden hade varit nedgrävda. I ett utlåtande om de upphittade skelettdelarna av , docent, rättsodontolog vid , Rättsmedicinska avdelningen, , daterat , bedömdes att det inte fanns någonting som talade emot att de upphittade skelettdelarna härrörde från . 6.2.2Polisförhör, vallningar och rekonstruktion med hölls sju förhör med . Därutöver kom ett av förhören i att beröra och har därför med- tagits transumt i förundersökningsprotokollet.