sou · H3B347 · 2015-05-18 00:00:00 — I förarbeten till aktiebolagslagen anförs att aktieägares indirekta skada – i de fall den direkta skadan drabbat bolaget och därigenom alla aktieägare lika – bör ses ”som något som är förknippat med aktieägarens deltagande i bolagsverksamheten och som han därför får finna sig i” (se prop. 1997/98:99 s. 190). I den juridiska litteraturen har anförts att det citerade uttalandet möjligen framstår som allt för långtgående, men att en rätt för enskild associations- medlem att föra skadeståndstalan för indirekt skada bör erkännas endast om den skada som tillfogats associationen reellt riktar sig mot viss eller vissa associationsmedlemmar såsom i fall då likhets- principen eller generalklausulen eftersatts (se NJA 2000 s. 404 samt litteraturen , Svensk associationsrätt i huvuddrag, 10 uppl., 2011, s. 372 och Mallmén, Lagen om ekonomiska föreningar, 3 uppl., 2002, s. 530 med hänvisningar). Skadeståndsskyldighet mot tredje man Styrelseledamöter och andra ledamöter av associationers förvalt- ande eller kontrollerande organ kan ådra sig skadeståndsskyldighet gentemot tredje man, såsom associationens anställda, borgenärer eller utomstående, eller gentemot enskilda medlemmar i associationen (se 13 kap. 1 § andra meningen föreningslagen och 29 kap. 1 § andra meningen aktiebolagslagen). Ansvaret förutsätter att skadan tillfogats uppsåtligen eller av oaktsamhet genom över- trädelse av aktiebolagslagen, föreningslagen, tillämplig lag om årsredovisning eller stadgar (eller motsvarande). Utöver att tredje man har skadats genom sådant vårdslöst eller uppsåtligt handlande (eller underlåtenhet), torde dessutom krävs att den överträdda regeln ska ha till syfte att skydda den tredje man som är skade- lidande (se Mallmén, Lagen om ekonomiska föreningar, 3 uppl., 2002, s. 529). Möjligheten till skadestånd sanktionerar således sådana regler och föreskrifter i stadgar (eller motsvarande) som just har till syfte att skydda sådan tredje man, dvs. bestämmelserna ger uttryck för den s.k. normskyddsläran (se prop. 1986/87:7 s. 250, SOU 1941:9 s. 632 och SOU 1971:15 s. 353, jfr Svernlöv, Ansvarsfrihet, 2 uppl., 2008, s. 200 f.). För tredje mans skadeståndstalan är inte, som för associationens, stadgad någon särskild preskriptionstid, utan preskriptionslagens regler gäller. Den nu angivna skadeståndsskyldigheten mot tredje man kan i särskilda fall avse ersättning till ett stort antal skadelidande, t.ex. när skadan orsakats av felaktiga uppgifter i årsredovisning (se , Svensk associationsrätt i huvuddrag, 10 uppl., 2011, s. 369). I sådana fall måste en begränsning ske av de ersättnings- berättigades krets. Denna begränsning sker, liksom inom skade- ståndsrätten i övrigt, genom att ersättning utgår endast i de fall det föreligger adekvat kausalitet mellan liden skada och skadegörande handling (se t.ex. och , Skadeståndsrätt, 2010, s. 202 ff.). Skadeståndsbestämmelser på områden som omfattas av särskild rörelserättslig reglering På områden som omfattas av särskild rörelsereglering finns bestäm- melser om att föreskrifter om skadestånd i den allmänna associations- rättsliga regleringen ska omfatta även ansvar för överträdelse av den särskilda rörelserättsliga regleringen. Sådana bestämmelser finns bl.a. för försäkringsrörelse (se t.ex. 11 kap. 51 §, 12 kap. 87 § och 13 kap. 38 § försäkringsrörelselagen, jfr prop. 2009/10:246 s. 274 f., 339 f. och 378 f.). Förslag: Det införs bestämmelser om skadestånd för överträdelse av bestämmelserna i den nya lagen om kollektiv förvaltning. Skadeståndsansvaret gäller för en kollektiv förvaltningsorganisa- tion eller en användare som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte har fullgjort sina skyldigheter enligt lagen. I lagen införs också bestämmelser om skadeståndsansvar för styrelseledamöter och, i förekommande fall, verkställande direktör i en kollektiv förvalt- ningsorganisation. De senare bestämmelserna utformas i överens- stämmelse med allmänna associationsrättsliga bestämmelser om skadestånd, inklusive förutsättningar för en förening, ett europa- kooperativ eller ett bolag att väcka talan mot styrelseledamöter och verkställande direktör. Den föreslagna lagen om kollektiva förvaltningsorganisationer innehåller bestämmelser som är av associationsrättslig natur (se avsnitt 7.9.2). Lagen innehåller också bestämmelser som är av offentlig- rättsligt slag (se avsnitt 14.4.2). Vidare innehåller lagen bestämmelser som reglerar organisationens förhållanden – t.ex. avtalsförhållanden – med rättighetshavare och användare. Exempel på de senare bestämmelserna är möjligheten för rättig- hetshavare att utforma ett förvaltningsuppdrag (se bestämmelserna i 3 kap. i lagförslaget, avsnitt 7.2.2). Ett annat exempel är bestäm- melserna om kollektiva förvaltningsorganisationers och användares skyldigheter och rättigheter i förhållande till varandra (se 9 kap. i lagförslaget, avsnitt 10.1.2). I avsnitt 14.4.2 görs bedömningen att kontrollen av efter- levnaden av de offentligrättsliga (rörelserättsliga) bestämmelserna kräver tillsyn av förvaltningsmyndighet. För de bestämmelser som inte är av offentligrättsligt slag krävs i stället civilrättsliga sank- tioner för att uppfylla direktivets krav på kontroll av efterlevnad, tillgång till sanktioner m.m. (se artikel 36 och tillhörande skäl 50 till direktivet). För de bestämmelser som inte är av offentligrättslig karaktär gäller att en överträdelse av dem kan leda till ren förmögenhets- skada för en medlem i den kollektiva förvaltningsorganisationen eller för en rättighetshavare som har ingått ett anslutningsavtal med organisationen. Som anges i avsnitt 14.5.1 gäller enligt allmänna regler att ren förmögenhetsskada inom kontraktsförhållande i regel ersätts motsvarande det s.k. positiva kontraktsintresset. För utomobligatoriska förhållanden gäller dock, som framgår av samma avsnitt, att ren förmögenhetsskada endast är ersättningsgill om den vållats genom brott. För associationsrättsliga förhållanden gäller särskilda regler om ansvar för ren förmögenhetsskada i den associationsrättsliga lagstiftningen (se avsnitt 14.5.1). För att uppfylla direktivets krav på efterlevnad och sanktioner bör i lagen införas bestämmelser om skadestånd i överensstämmelse med regler och principer på närliggande områden, t.ex. bestämmelser om skadestånd i avtalsförhållanden och om styrelseledamöters och verkställande direktörs skadeståndsansvar i förhållande till en association. Skadeståndsansvar för kollektiva förvaltningsorganisationer i förhållande till rättighetshavare m.m. Lagens bestämmelser om skyldigheter för kollektiva förvaltnings- organisationer i förhållande till användare och rättighetshavare bör utformas i enlighet med liknande reglering på andra områden, t.ex. de kontrakts- och mellanmansrättsliga områdena (se avsnitt 14.5.1). Ansvaret bör omfatta ansvar för ren förmögenhetsskada och omfatta såväl uppsåtliga som oaktsamma överträdelser. I lagen bör alltså införas en bestämmelse om att en kollektiv förvaltnings- organisation som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte fullgör sina skyldigheter enligt lagen ska ersätta den skadelidande den skada som därigenom uppstår. Bestämmelsen bör inte kombineras med s.k. presumtionsansvar. Utredningen bedömer att sådant ansvar, även om det förekommer på närliggande områden för reglering av kommissionärer och handelsagenter, är alltför långtgående för den verksamhet som kollektiva förvaltningsorganisationer bedriver. Skadeståndsansvar för styrelseledamöter och verkställande direktör i kollektiva förvaltningsorganisationer Som anges i avsnitt 14.5.1 finns i den allmänna associationsrättsliga regleringen bestämmelser om skadeståndsskyldighet för verkställande direktör och styrelseledamot som inte fullgör sitt uppdrag. Sådana bestämmelser har ansetts nödvändiga för att ge dessa ledamöter incitament att fullgöra sina skyldigheter (jfr prop. 1997/98:99 s. 187). Dessa skäl gör sig gällande även för de associationsrättsliga bestäm- melserna i den föreslagna lagen om kollektiv rättighetsförvaltning. I överensstämmelse med befintlig associationsrättslig reglering samt i likhet med vad som gäller på andra områden som omfattas av särskild rörelsereglering, bör en ledamot av styrelsen i en kollektiv förvaltningsorganisation och i förekommande fall dess verk- ställande direktör omfattas av skadeståndsansvar för överträdelser av bestämmelserna i den nya lagen om kollektiv förvaltning. En ledamot av styrelsen i en kollektiv förvaltningsorganisation och i förekommande fall dess verkställande direktör ska alltså vara skyldig att vid fullgörandet av sitt uppdrag iaktta den särskilda omsorg som krävs enligt den nya lagen om kollektiv förvaltning. Om personen uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter och därigenom tillfogar den kollektiva förvaltnings- organisationen , ska han eller hon ersätta skadan. Såväl åtgärder som underlåtenhet bör omfattas av skadeståndsansvaret. Eftersom den nya regleringen syftar till att skydda även rättighets- havare som inte är medlemmar i organisationen, bör skadestånds- ansvaret också omfatta fullgörandet av de skyldigheter i förhållande till tredje man som skyddas av bestämmelser i lagen eller organisa- tionens stadgar, t.ex. en rättighetshavare som företräds av organisationen. Bestämmelsen bör i likhet med vad som gäller på andra områden där det finns rörelserättslig reglering ansluta till förutsättningarna för skadestånd i befintlig associationsrättslig reglering för bolag och föreningar, och omfatta möjlighet till jämkning, reglera förut- sättningar för solidariskt ansvar och regressrätt. I annan befintlig associationsrättslig reglering, t.ex. för handelsbolag, saknas dock motsvarande skadeståndsskyldighet (bl.a. eftersom de saknar mot- svarande obligatoriska bolagsorgan). Eftersom kollektiva förvaltnings- organisationer föreslås kunna vara verksamma i valfri associationsform (se avsnitt 6.1 och 6.3), bör skadeståndsskyldigheten framgå direkt i den nya lagen. I den allmänna associationsrättsliga lagstiftningen finns närmare bestämmelser om särskilda förutsättningar för en förening eller ett bolag att väcka talan mot associationens styrelseledamöter eller verkställande direktör (se avsnitt 14.5.1). Med detta avses t.ex. regler om ansvarsfrihet och preskription. För ekonomiska föreningar och europakooperativ finns sådana bestämmelser i 13 kap. 5 och 6 §§ lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar och för aktiebolag och europabolag finns de i 29 kap. 7–14 §§ aktiebolagslagen (2005:551). De skäl som ligger till grund för bestämmelserna om väckande av talan i den allmänna associationsrättsliga lagstiftningen gör sig gällande även för det skadeståndsansvar som föreslås gälla enligt den nu föreslagna regleringen om kollektiv rättighetsförvaltning. Under utredningens arbete har också företrädare för organisationer som helt eller delvis ägnar sig åt kollektiv förvaltning lyft fram vikten av bestämmelser om ansvarsfrihet för att kunna rekrytera kunniga och erfarna ledamöter och verkställande direktörer till de kollektiva förvaltningsorganisationerna, särskilt eftersom det i många fall handlar om förhållandevis små organisationer som bedriver en verksamhet på kulturområdet. Sådana förutsättningar som gäller för väckande av skadeståndstalan m.m. inom den allmänna associationsrättsliga lagstiftningen bör alltså gälla även för det skadeståndsansvar som föreslås gälla för verkställande direktör och styrelseledamot enligt den nu föreslagna regleringen. Om det för andra än de nu nämnda juridiska personerna finns regler om särskilda förutsättningar för skadeståndstalan, t.ex. icke- lagstadgade regler för ideella föreningar, bör de reglerna även gälla för kollektiva förvaltningsorganisationer som bedrivs i sådan associations- form (jfr avsnitt 14.5.1 och i SvJT 2006 s. 470 ff.). Den föreslagna lagen om kollektiv rättighetsförvaltning innehåller även vissa, om än begränsade, skyldigheter för användare, t.ex. rapporteringsskyldighet (9 kap. 6 §) och skyldighet att förhandla i enlighet med god affärssed (9 kap. 1 §). Eftersom direktivet kräver att medlemsstaterna ser till att samtliga bestämmelser i direktivet efterlevs, bör även dessa skyldigheter vara sanktionerade. Lämplig sanktion är skadeståndsskyldighet. Skyldigheten bör utformas på motsvarande sätt som för kollektiva förvaltningsorganisationer i förhållande till rättighetshavare och användare, dvs. att användare som uppsåtligen eller av oaktsamhet inte har fullgjort sina skyldigheter enligt lagen ska ersätta den skadelidande den skada som därigenom uppstår. Allmänna principer för skadeståndsansvar bör gälla För de nämnda grunderna för skadeståndsansvar gäller att en bedöm- ning av om uppsåt eller oaktsamhet och nödvändigt orsakssamband mellan handling/underlåtenhet och skada föreligger får man tillämpa allmänna skadeståndsrättsliga principer (se SOU 1971:15 s. 353, prop. 1975:103 s. 540 och SOU 1995:44 s. 241 f.). Den föreslagna skadeståndsskyldigheten inskränker eller påverkar inte den skadeståndsskyldighet som kan följa av annan lagstiftning, t.ex. allmänna skadeståndsrättsliga regler. Eftersom det i svensk rätt saknas specifika associations- eller rörelse- rättsliga bestämmelser om kollektiv förvaltning, saknas det också relaterade specifika bestämmelser om straffrättsliga sanktioner och vite. I den allmänna associationsrättsliga lagstiftningen finns vissa bestämmelser om straff och vite. För aktiebolag, europabolag, ekonomiska föreningar och europakooperativ gäller att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot skyldigheten att sammankalla styrelsen när det begärs av en styrelseledamot eller verkställande direktör ska dömas till böter eller fängelse i högst . Detsamma gäller den som bryter mot bestämmelsen att styrelsen inte får fatta beslut i ett ärende, om inte alla ledamöter har fått tillfälle att delta i ärendets behandling och fått tillfredsställande underlag eller bestämmelsen om att en suppleant ska beredas tillfälle att träda in i en styrelseledamots ställe om denne inte kan Bestämmelserna syftar till att främja ett effektivt del- tagande i styrelsearbetet från ledamöternas sida. I regel torde straff kunna utgå endast om ett förfarande har tillämpats som framstår som klart olämpligt med beaktande av samtliga omständigheter i det enskilda fallet (se prop. 1975/76:116 s. 173 f., SOU 1984:9 s. 299). Vidare gäller att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att föra en medlemsförteckning (eller motsvarande) eller att hålla den tillgänglig kan dömas till böter (se 30 kap. 1 § aktie- bolagslagen, 30 § lag om europabolag, 16 kap. 1 § föreningslagen och 38 § lag om europakooperativ). Att medlemsförteckningen i en ekonomisk förening förs på föreskrivet sätt och hålls tillgänglig för den som vill ta del av den har ansetts vara av sådan vikt att under- låtenhet i dessa avseenden är straffsanktionerad. Det eftersom förteckningen innehåller uppgifter som är av stor vikt för medlem- marna, föreningsledning och revisorer samt för föreningens borgenärer. Vidare tjänar den som underlag för upprättande av röstlängd (se SOU 1984:9 s. 298, jfr. 1986/97:7 s. 269). Liknande skäl ligger bakom motsvarande straffsanktion i fråga om aktiebolag (se SOU 1971:15 s. 404 och 570 f.). För övriga associationsformer, t.ex. handelsbolag, ideella föreningar och stiftelser saknas straffbestämmelser. Straffansvar för överträdelser av de regler som gäller för sådana juridiska personer kan då normalt bara inträda om gärningen är straffbelagd i , t.ex. såsom osant intygande, svindleri, trolöshet mot huvudman och oredlighet mot borgenärer (jfr. SOU 1971:15 s. 397). Vid andra regelöverträdelser är man hänvisad att söka att kräva ut skadestånd av den försumlige. Förslag: Det införs en bestämmelse om straff för överträdelse av bestämmelsen om att föra register över medlemmarna i en kollektiv förvaltningsorganisation. Som en allmän utgångspunkt gäller att straffsanktionen bör användas med försiktighet som metod för att hindra överträdelser av normer (se t.ex. prop. 1994/95:23 s. 52 f.). Straffsanktionen ska användas endast om överträdelse av en regel medför verklig skada eller fara för samhället eller någon enskild och frågan lämpligen inte kan regleras på annat sätt. Mot den bakgrunden har överträdelser av bestämmelser i den befintliga associationsrättsliga regleringen straffsanktionerats endast i den utsträckning andra sanktioner, t.ex. skadestånd, administrativ kontroll förenad med vitesföreläggande, inte har bedömts lämpliga eller tillräckligt effektiva (se t.ex. SOU 1971:15 s. 397 ff., prop. 1975:105 s. 567, SOU 1984:9 s. 296 ff., prop. 1986/87:7 s. 268 f., prop. 1997/98:99 s. 82 och prop. 2004/05:85 s. 494). Detta har medfört att straffsanktionerna begränsats, medan möjligheten att förelägga vite utökats. Vite har i stor utsträckning ansetts ha samma preventiva effekt som straff. Det har också framhållits att denna effekt borde kunna förstärkas av en skärpt kontroll genom revisorer, registreringsmyndigheten m.fl. (se t.ex. prop. 1975:103 s. 567, se även avsnitt 4.6.1). Dessa ståndpunkter gör sig gällande även vid bedömning av frågan om straffansvar i den nya lagen om kollektiv förvaltning. En utgångspunkt bör vara att den nya lagen om kollektiv förvaltning inte ska straffsanktionera fler företeelser än sådana som omfattas av straffsanktion i befintlig associationsrättslig reglering. Som nämnts i avsnitt 4.6.1 innehåller befintlig associationsrättslig reglering straffsanktionerade bestämmelser för skyldigheten att sammankalla styrelsen, förutsättningar för när styrelsen får fatta beslut, samt skyldighet att föra medlemsförteckning (eller motsvarande). Av de nämnda bestämmelserna är det endast skyldigheten att föra medlemsförteckning som har direkt motsvarighet i direktivet om kollektiv förvaltning (artikel 6.5, se avsnitt 7.6.2). Direktivets bestämmelser om medlemsregister motiveras av liknande skäl som ligger bakom bestämmelser om medlemsförteckning i befintlig associationsrättslig reglering, bl.a. intresset av att kunna identifiera och lokalisera medlemmarna (se skäl 20 till direktivet). Att organisa- tionen har uppdaterad information om vilka dess medlemmar är torde också vara en praktisk, nödvändig förutsättning för att medlem- marna ska kunna utöva sina medlemsrättigheter på ett lämpligt och effektivt sätt (se artiklarna 6.3 och 6.4, avsnitten 7.4.2 och 7.5.2). De skäl som motiverat att skyldigheten att föra medlemsregister m.m. är straffsanktionerad i befintlig associationsrättslig lagstiftning gör sig således gällande även för den skyldighet att föra medlemsregister som följer av de bestämmelser i lagen som genom- för artikel 6.5. I likhet med motsvarande bestämmelser i befintlig associations- rättslig reglering bör den bestämmelse som genomför direktivets skyldighet att föra medlemsregister alltså straffsanktioneras. I befintlig associationsrättslig reglering har den straffsanktionerade skyldigheten att föra medlemsförteckning (eller motsvarande) omfattat såväl uppsåtliga som oaktsamma underlåtelser (se SOU 1971:15 s. 404 och prop. 1986/87:7 s. 268 ff.). Det har legat i linje med utgångspunkten på specialstraffrättens område att såväl uppsåt som oaktsamhet bör omfattas av straffbarheten (jfr SvJT 1950 s. 467 f., SOU 1953:14 s. 380, NJA II 1962 s. 47 f. och Ds Ju 1975:23 s. 15 ff. med hänvisningar). Kravet på oaktsamhet är uppfyllt om gärningsmannen inte iakttagit tillräcklig aktsamhet. På näringsrättens och specialstraffrättens område ställs i regel ett högt krav på aktsamhet, vilket innebär att en relativt lindrig grad av oaktsamhet föranleder ansvar (se prop. 1993/94:130 s. 21 f., jfr NJA II 1962 s. 47 f.). Att ansvaret ska omfatta även oaktsamma underlåtelser behöver framgå uttryckligen i lagtexten, bl.a. för att uppfylla legalitets- principen (jfr prop. 1993/94:130 s. 66 f.). Mot den bakgrunden bör bestämmelsen om straffsanktion utformas efter i överensstämmelse med befintlig associationsrättslig reglering, enligt vilken den som uppsåtligen eller av oaktsamhet underlåter att föra medlemsförteckning (eller motsvarande)kan straffas. I avsnitt 7.6 föreslås att direktivets bestämmelser om register över medlemmar inte gäller om det i annan författning föreskrivs en skyldighet för den kollektiva förvaltningsorganisationen att föra register med motsvarande innehåll. Den nu föreslagna straff- rättsliga sanktionen kommer således inte att gälla om skyldigheten att föra motsvarande register redan följer av annan lagstiftning. Detta bör framgå direkt i lagen. I råder i princip etablerings- och näringsfrihet. Det innebär att vem som helst kan etablera sig inom en viss näringsverksamhet utan att först söka tillstånd. Även den associationsrättsliga regleringen har utvecklats i enlighet med principen att något tillstånd inte ska behövas för bildandet. Hur själva bildandet och skötseln av associationen ska gå till, kan dock vara föremål för associationsrättslig och annan reglering, t.ex. närings- eller rörelse- rättslig reglering. På vissa områden där det finns offentligrättslig reglering för bedrivande av viss verksamhet (rörelse) kombineras regleringen med ett krav på registreringsskyldighet. uppställs i svensk rätt inte något krav på tillstånd (koncession) för att bedriva kollektiv förvaltning.9 Det uppställs inte heller något krav på de organisationer som utövar kollektiv förvaltning att registrera sin verksamhet hos någon registreringsmyndighet, utöver de allmänna krav på registrering av vissa juridiska personer som kan följa av befintlig associations- rättslig reglering. I betänkandet Avtalad upphovsrätt bedömdes att det i svensk rätt inte bör införas en ordning som innebär att den organisation som ska ha behörighet att ingå avtal med avtalslicensverkan på ett visst område först måste godkännas, t.ex. av en myndighet (se SOU 2010:24 s. 199 f.). Allmänna regler om krav på registrering finns för ekonomiska föreningar (se 15 kap. föreningslagen), europakooperativ (se 10– 11 §§ lagen om europakooperativ), aktiebolag (se 2 kap. 22–24 §§ aktiebolagslagen), europabolag (se 7 § lag om europabolag), handels- bolag (1 § lagen om handelsbolag och enkla bolag) och europeiska ekonomiska intressegrupperingar (se 11 § lagen om europeiska ekonomiska intressegrupperingar). För dessa associationsformer gäller att associationen måste registreras för att bli en juridisk person, dvs. kunna förvärva rättigheter och ikläda sig skyldigheter samt föra talan inför domstolar och andra myndigheter. Även för stiftelser uppställs ett krav på registrering (se 10 kap. 1 § stiftelse- 9 Fråga om införande av koncessionstvång för kollektiva förvaltningsorganisationer över- vägdes redan i SOU 1956:25 s. 419 f. lagen), men registrering är inte ett krav för att stiftelsen ska bli juridisk person. För ideella föreningar gäller att de får registrera sig (se 2 § handelsregisterlagen), men registreringen är ingen förut- sättning för att en sådan förening ska vara en juridisk person. För de associationer där registrering är ett krav för rätts- subjektivitet har det allmänna ansetts ha ett intresse av att kunna kontrollera att associationen uppfyller de förutsättningar som anges i lagen för att den ska få registreras. Systemet innebär också att tredje man kan få inblick i föreningens förhållanden i viktiga avseenden. Publiciteten åstadkoms genom att vissa handlingar rörande associationerna (stiftelseurkund, bolagsordning, stadgar, årsredovisningshandlingar m.m.) ska insändas till registrerings- myndigheten och hos dem vara tillgängliga för allmänheten. Vidare ska vissa förhållanden införas i register och kungöras i Post- och . Bland de förhållanden som ska registreras och kungöras märks bl.a. associationens firma, verksamhetsföremål och ändamål. Vidare registreras och kungörs vilka personer som tecknar associationens firma och hur firman tecknas. Ändring i förhållanden som registrerats ska också registreras och kungöras.