sou · H2B391 · 2015-01-01 00:00:00 — Den som bryter mot diskriminerings- lagstiftningen ska betala diskrimineringsersättning till den som drabbats av överträdelsen. Diskrimineringsersättningen ska utgöra både en ersättning för den kränkning som diskrimineringen inne- burit och verka avskräckande mot ytterligare diskriminering.91 Diskrimineringslagen har till ändamål att motverka diskriminering och på andra sätt främja lika rättigheter och möjligheter oavsett kön, könsöverskridande identitet eller uttryck, etnisk tillhörighet, funktionsnedsättning, sexuell läggning, och ålder. Dessa utgör de så kallade diskrimineringsgrunderna. 2007/08:95, s. 79. 2007/08:95, s. 64. 2013/14:198, s. 27. Mänskliga rättigheter och skydd mot diskriminering Med diskrimineringsgrunden kön avses i diskrimineringslagen att någon är kvinna eller man.92 I rättslig mening finns det alltså två kön, det kvinnliga och det manliga.93 Diskrimineringsgrunden kön utgår från att alla i rättslig bemärkelse är antingen kvinnor eller män.94 Den som avser att ändra könstillhörighet eller har ändrat könstillhörighet omfattas av diskrimineringsgrunden kön, vilket framgår av sista stycket i 1 kap. 5 § diskrimineringslagen.95 Könsöverskridande identitet eller uttryck Med diskrimineringsgrunden könsöverskridande identitet eller uttryck avses att någon inte identifierar sig som kvinna eller man eller genom sin klädsel eller på annat sätt ger uttryck för att tillhöra ett annat kön.96 Diskrimineringsgrunden tar enligt förarbetena sikte på vad som i olika sammanhang kallas transpersoner. Definitionen har enligt förarbetena inga skarpa avgränsningar. Allmänt sett avses dels en persons mentala eller egenidentifierade könsbild, dvs. det som inte utan vidare är iakttagbart för andra, dels hur någon ut- trycker sitt sociala kön, exempelvis med kläder, kroppsspråk, smink eller frisyr. Sådana omständigheter är inte uttryck enbart för en persons könsidentitet i bemärkelsen hur vederbörande upplever sin könstillhörighet. Till exempel utmärks en transvestit knappast av att vederbörande har en särskild könsidentitet utan snarare av sitt uppträdande eller utseende. Av den anledningen omfattar diskrimi- neringsgrunden också uttryck. I förarbetena görs bedömningen att de olika sammanhangen kännetecknas av vad man kan kalla ett könsöverskridande moment, i den meningen att vad som avses är även förhållanden som ligger bortom eller utanför vad som vanligen, och i rättslig mening, betraktas som kön.97 Avsikten är att den som identifierar sig som exempelvis transvestit ska kunna åberopa diskri- 92Se 1 kap. 5 § 1 p. diskrimineringslagen. 2007/08:95, s. 112. 2007/08:95, s. 496. 2007/08:95, s. 111. 96Se 1 kap. 5 § p. 2, diskrimineringslagen. 2007/08:95, s. 114–116. Mänskliga rättigheter och skydd mot diskriminering Den som identifierar sig som transsexuell men inte avser att ändra sin könstillhörighet är ett annat exempel. Enligt förarbetena till diskrimineringslagen är avsikten med diskrimineringsgrunden könsöverskridande identitet eller uttryck inte att den enskilde ska kunna begära att en arbetsgivare, en utbildningsanordnare eller annan ska inrätta särskilda omklädnings- rum, toaletter eller andra faciliteter för den som inte vill nyttja vad som är avsett för kvinnor eller män. I sammanhang där enskilda förväntas ange sin könstillhörighet för att få del av en tjänst, exempelvis inom socialförsäkringen, kan inte heller någon åberopa diskrimineringsgrunden könsöverskridande identitet eller uttryck, om endast alternativen kvinna eller man erbjuds.98 Som beskrivits tidigare kommer principen om icke- diskriminering till uttryck i . Enligt artikel 2 i förbinder sig medlemsstaterna att respektera och tillförsäkra varje barn inom deras jurisdiktion de rättigheter som anges i konventionen utan åtskillnad av något slag, oavsett barnets eller dess föräldrars eller vårdnadshavares ras, hudfärg, kön, språk, religion, politiska eller annan åskådning, nationella, etniska eller sociala ursprung, egendom, funktionshinder, börd eller ställ- ning i övrigt. Konventionsstaterna ska vidare vidta alla lämpliga åtgärder för att säkerställa att barnet skyddas mot alla former av diskriminering eller bestraffning på grund av föräldrarnas, vård- nadshavarens eller familjemedlemmars ställning, verksamhet, ut- tryckta åsikter eller tro.99 I den svenska diskrimineringslagen finns ett skydd mot diskri- minering på grund av ålder och med ålder avses uppnådd levnads- längd.100 Enligt förarbetena till diskrimineringslagen uppstår ålders- diskriminering när fördomar, attityder, myter och förväntningar som finns beträffande olika åldrar utgör hinder för att uppnå lika rättigheter och möjligheter. Ett starkare skydd mot åldersdiskrimi- nering är ett uttryck för ett samhälle som slår vakt om människors 2007/08:95, s. 496. 2011/12:159, s. 12. 100Se 1 kap. 5 § p. Mänskliga rättigheter och skydd mot diskriminering lika värde och som ger alla möjligheter att utvecklas utifrån sina individuella egenskaper, förutsättningar och efter sin egen förmåga. Utgångspunkten bör vara att den enskilde ska bemötas utifrån sina särskilda förutsättningar och behov och inte utifrån sin ålder.101 5.8.3Diskriminering inom hälso- och sjukvården samt 2 kap. diskrimineringslagen anger olika områden där det finns för- bud mot diskriminering. Av 2 kap. 13 § diskrimineringslagen fram- går bland annat att diskriminering är förbjuden i fråga om hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet och i verksamhet. Viktigt att ha i åtanke är emellertid att förbudet mot diskriminering inom dessa verksamheter är försett med vissa undan- tag. Av 2 kap. 13 a § diskrimineringslagen framgår att förbudet mot diskriminering som har samband med kön inte hindrar att kvinnor och män behandlas olika, om det har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet. Vidare har man gjort bedömningen att det finns ett behov av undantag från förbudet mot åldersdiskriminering. Förbudet mot åldersdiskriminering omfattar alla åldrar, så även barn. Berättigad särbehandling på grund av ålder förekommer i skilda sammanhang på flera samhällsområden. Det finns t.ex. en rad åldersgränser i olika författningar. Åldersgränserna används för att tillgodose vällovliga och skyddsvärda syften, som exempel nämns alkohollagstiftningen som har till syfte att skydda personer under en viss ålder från de skadeverkningar som förtäring av alkohol kan ha. Förbudet mot åldersdiskriminering inom hälso- och sjukvårdens och verksamheter har därför förenats med undan- tag. För att det inte ska uppstå några oklarheter om när diskrimine- ringsförbudet gäller eller inte gäller har samtliga åldersgränser i lag undantagits från förbudet mot åldersdiskriminering inom hälso- och sjukvårdens och område. Detta framgår av första punkten i 2 kap. 13 b § diskrimineringslagen. I förarbetena beskrivs också hur åldersgränser i förordningar inte bör anses stå i strid med 2011/12:159,s. Mänskliga rättigheter och skydd mot diskriminering förbudet mot diskriminering på grund av ålder.102 Vidare kan annan särbehandling på grund av ålder inom dessa områden godtas, om särbehandlingen har ett berättigat syfte och de medel som används är lämpliga och nödvändiga för att uppnå syftet.103 5.9Utgångspunkter för vårt arbete Det kan konstateras att frågan om ändring av juridiskt kön upp- märksammas på den internationella arenan, där mänskliga rättig- heter och skydd mot diskriminering står i fokus. Utredningens bedömning är att de rekommendationer som finns på området ger uttryck för en standard vad gäller ändring av juridiskt kön. Ett nytt juridiskt kön ska ges fullt rättsligt erkännande, vilket innebär att den juridiska ändringen av en persons könstillhörighet ska få genomslag i alla officiella dokument för att rättigheten ska vara verklig och effek- tiv. Proceduren att ändra juridiskt kön ska vara snabb, enkel och transparent och de enskilda individerna ska inte behöva underkasta sig några medicinska krav. Vidare ska ändringen av en persons juri- diska kön ske med respekt för enskildas integritet och privatliv, så att ingen tredje part kan få information om ändringen. Myndig- heter ska således värna om och respektera människors olika sätt att leva eller uttrycka sig. Det är inte rimligt att en person får en ändring av sitt juridiska kön avslöjat mot sin vilja, på grund av att en myndighet har tillämpat lagstiftning på ett integritetskränkande sätt. Förutom att ett avslöjande i detta avseende strider mot gällande rätt innebär det också att risken för att personen i fråga utsätts för våld och kränkningar ökar. Mot bakgrund av ovanstående har följande utgångspunkter för utredningens arbete när det gäller ändring av juridiskt kön formule- rats: respekten för den enskildes privatliv och rätten till självbestäm- mande och integritet innebär att det ska stå individen fritt att ändra det kön som har registreras för vederbörande i folkbok- föringen, 2011/12:159, s. 31–34. 103Se 2 kap. 13 b § p. Mänskliga rättigheter och skydd mot diskriminering det ska inte uppställas direkta eller indirekta krav på medicinsk vård och behandling av något slag för att den enskilde ska få till stånd en ändring av det kön som har registrerats i folkbok- föringen, processen att ändra juridiskt kön i den svenska folkbokföringen ska vara enkel, snabb och transparent, och den enskildes juridiska kön ska erkännas fullt ut. En annan viktig aspekt är ett erkännande av unga personers behov av ändring av juridiskt kön eller behov av medicinsk könskorrige- ring. Viktiga utgångspunkter för vårt arbete när det gäller barn och unga är följande: precis som vuxna kan barn och unga ha behov av att ändra sitt juridiska kön eller behov av könskorrigerande vård och behand- ling inom ramen för hälso- och sjukvården, principerna om icke-diskriminering och barnets bästa talar för att barn och unga ska ges möjlighet att ändra sitt juridiska kön och erhålla vård och behandling inom ramen för hälso- och sjukvården, förutsättningarna för barn och unga att ändra juridiskt kön eller erhålla vård och behandling ska utformas med beaktande av och vårdnadshavarens rättigheter och skyldig- heter. På det medicinska området tillkommer kravet på att vården och behandlingen ska vara i enlighet med vetenskap och beprö- vad erfarenhet. att bestämma och barnets självbestämmanderätt Frågor om åldersgränser och frågor om när en person ska ha rätt att själv bestämma i vissa frågor aktualiserar i sin tur frågor om förhållandet mellan vårdnadshavarens rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör den unges personliga angelägenheter och barnets rätt till med- och självbestämmande. I detta kapitel beskrivs vårdnadshavarens ansvar och bestämmanderätt utifrån bestämmelserna i (1949:381), förkortad FB och den unges ökade självbestämmande i takt med ålder och mognad. Syftet är att formulera vissa utgångspunkter för utredningens övervägan- den och förslag vad gäller åldersgränser och ungas rätt att själva bestämma när det gäller ändring av juridiskt kön eller viss köns- korrigerande vård och behandling. Lagstiftning som gäller vårdnad om barn och föräldrars umgänge med barn faller inom tillämpningsområdet för artikel 8 i Europa- konventionen. Detsamma gäller avgöranden i enskilda fall som nationella domstolar eller myndigheter meddelar. kan därför i princip komma att pröva om sådana lagbestämmelser eller avgöranden motsvarar konventionens krav på att familjelivet ska respekteras.1 En möjlighet i lag att besluta om insatser för ett 1 (2012), Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 378. Vårdnadshavarens rätt att bestämma och barnets självbestämmanderätt barn, trots att vårdnadshavarna motsätter sig detta, är ett ingrepp i vårdnadshavarnas rättigheter.2 Detsamma torde gälla en eventuell åldersgräns som ger en ung person rätt att själv bestämma i en specifik fråga. I avsnitt 5.4.2 beskrivs hur ett ingrepp i en konven- tionsrättighet måste omfattas av undantagsbestämmelsen i artikel 8.2, för att inte anses konventionsstridigt. För att ett ingrepp ska vara förenligt med artikel 8.2 krävs att ingreppet är lagligt, att det är ägnat att tillgodose de legitima intressen som räknas upp i 8.2 och att ingreppet är nödvändigt i ett demokratiskt samhälle. Uppräkningen i artikel 8.2 av legitima ändamål eller intressen är omfattande. De olika ändamålen är allmänt formulerade. I den rättsliga doktrinen beskrivs hur det i de allra flesta fall är möjligt att hänföra ett ingrepp till någon av dessa kategorier. När det gäller kravet på att ingreppet ska vara nödvändigt i ett demokratiskt samhälle har framhållit att för att något ska anses nödvändigt ska det finnas ett angeläget samhälleligt behov. In- skränkningen i den grundläggande rättigheten måste vidare stå i rimlig proportion till det syfte som ska tillgodoses genom inskränk- ningen. förbehåller sig rätten att övervaka att inskränkningen är proportionerlig.3 I svenska förarbeten finns exempel på hur man har vägt ett ingrepp i vårdnadshavarens rättigheter mot barnets bästa. I för- arbetena till socialtjänstlagen (2001:453), förkortad SoL, beskrivs hur en bestämmelse som gör det möjligt för socialnämnden att fatta beslut om en så kallad öppen insats för en person som har fyllt , utan vårdnadshavarens samtycke, är ett legitimt intresse. Vid en avvägning mellan vårdnadshavarens ansvar och rätt att bestämma vad som är bäst för barnet och barnets egen bestämmanderätt är det viktigt att låta föräldraperspektivet stå tillbaka, för barnets bästa.4 2012/13:10, s. 106. 3Danelius Hans (2012), Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, s. 351. 2012/13:10, s. 106. Vårdnadshavarens rätt att bestämma och barnets självbestämmanderätt 6.3Vårdnadshavarens ansvar och bestämmanderätt Ett barn står under vårdnad av båda föräldrarna, eller en av dem, om inte rätten har anförtrott vårdnaden åt en eller två särskilt för- ordnade vårdnadshavare. Vårdnaden av barnet består till dess att barnet fyller 18 år.5 Om föräldrarna är gifta med varandra är bägge vårdnadshavare, i annat fall utövas vårdnaden av modern ensam. Gifter sig föräldrarna med varandra blir vårdnaden gemensam från den tidpunkten då äktenskapet ingås.6 Vidare kan de som inte önskar gifta sig men som vill ha gemensam vårdnad om sitt barn avtala att vårdnaden ska vara gemensam. Avtalet gäller om det är skriftligt och godkänns av socialnämnden.7 Relationen mellan för- äldrar och barn kan beskrivas som ett statusförhållande. Utmär- kande för statusförhållandet är att de inblandade aktörerna har små möjligheter att påverka förhållandets utformning och att innehållet i stället huvudsakligen bestäms av rättsregler.8 Av 6 kap. 2 § FB framgår att den som har vårdnaden om ett barn har ansvar för barnets personliga förhållanden och ska se till att barnets behov enligt 6 kap. 1 § FB blir tillgodosedda. Av 6 kap. 1 § FB framgår bland annat att barn har rätt till omvårdnad, trygghet och en god fostran. I rätten till omvårdnad ingår rätten för barnet att få sina materiella behov tillfredsställda. Minst lika viktiga är barnets psykiska behov. I barnets rätt till trygghet ligger bland annat att få leva i ett stabilt förhållande och att ha någon att lita på. Till en god vård och fostran hör att barnet får känna samhörighet med familjen och att barnet får pröva sin förmåga att utveckla sina inneboende resurser för att efter hand frigöra sig från sitt beroende från vårdnadshavarna. I en god fostran ligger också att barnet får lära sig att sätta gränser för sitt handlande och ta ansvar.9 För att kunna utöva vårdnaden och fullgöra sitt ansvar i enlighet med 6 kap. 1–2 §§ FB har vårdnadshavaren, enligt 6 kap. 11 § FB, rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets eller den unges personliga angelägenheter. Detta innebär att vårdnadshavaren har bestämmanderätten i frågor som rör barnets dagliga omsorg, 5Se 6 kap. 2 § FB. 6Se 6 kap. 3 § FB 7Se 6 kap. 6 § FB. 8Svensson (2007), Barns rätt i hälso- och sjukvård, s. 65. 9Walin och (2014, Zeteo), , En kommentar, Del I, kommentaren till 6 kap. 1 §. Vårdnadshavarens rätt att bestämma och barnets självbestämmanderätt boende m.m. samt i fråga om kontakter med och insatser från myndigheter. Om barnet har två vårdnadshavare har de tillsammans rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets eller den unges personliga angelägenheter, vilket framgår av 6 kap. 13 § FB. Av 6 kap. 11 § FB framgår att vårdnadshavaren i takt med barnets stigande ålder och utveckling ska ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål. Härmed stärks barnets med- och själv- bestämmanderätt, vilket kan innebära en ökad möjlighet för barnet att hävda ett motstående intresse gentemot vårdnadshavaren och en successiv begränsning av vårdnadshavarens bestämmanderätt, även om denna formellt inte upphör helt förrän barnet fyller 18 år.10 Mot bakgrund av kan konstateras att utgångs- punkten i svensk rätt är att det är vårdnadshavarna som har bestäm- manderätten i barnets personliga frågor. Eftersom vårdnadshavaren också har en skyldighet att se till att barnets behov blir tillgodo- sedda, anses vårdnadshavaren ha både en rätt och en skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter.11 Att vårdnadshavaren har rätt att bestämma om barnets eller den unges personliga angelägenheter innebär, åtminstone som utgångspunkt, att vårdnadshavaren ska lämna sitt samtycke till åtgärder och beslut av myndigheter som rör barnet. I vissa fall innebär omständigheter som barnets ålder och mognad, åtgärdens eller beslutets angelägen- het och svårighetsgrad, att ett samtycke måste inhämtas från vård- nadshavaren och den unge själv.12 Den enskilda vårdnadshavarens bestämmanderätt påverkas av att barnet har två vårdnadshavare, och att dessa då till- sammans har bestämmanderätten. Det krävs helt enkelt att vård- nadshavarna är överens i frågor som gäller barnets situation och behov.13 Om barnet har två vårdnadshavare ska de, som beskrivs ovan, utöva bestämmanderätten tillsammans. 6 kap. 13 § andra stycket FB beskriver vissa undantagssituationer där bestämmande- rätten får utövas av den ena vårdnadshavaren. Det handlar om när den andra vårdnadshavaren till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i sådana beslut rörande vårdna- den som inte utan olägenhet kan uppskjutas. Även om en sådan 10Leviner (2011), Rättsliga dilemman i barnskyddsarbete, s. 124–125. 11Svensson (2007), Barns rätt i hälso- och sjukvård, s. 70. 12Rynning (1994), Samtycke till medicinsk vård och behandling, s. 290–291. 13Leviner (2011), Rättsliga dilemman i barnskyddsarbete, s. 125. Vårdnadshavarens rätt att bestämma och barnets självbestämmanderätt situation skulle vara för handen, får vårdnadshavaren inte ensam fatta beslut av ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det.14 En vårdnadshavare kan inte anses hindrad att ta del i beslutet om vederbörandes mening kan inhämtas utan oskälig omgång eller tidsutdräkt. Ju betydelsefullare avgörandet är, desto viktigare att båda vårdnadshavarna tar del i beslutet.15 I allmänhet kan man anse den ena föräldern behörig att handla för barnet så snart det är fråga om åtgärder som inte är av ingripande beskaffenhet för barnets framtid och för åtgärder där man inte har särskild anledning att anta att det råder meningsskiljaktigheter mellan vårdnadshavarna. Vid oenighet mellan föräldrarna finns det inte någon rättslig möjlig- het att ge den ena förälderns uppfattning företräde.16 Lösningen står i stället i det förhållandet att en av föräldrarna tvingas begära ensam vårdnad.17 6.4När vårdnadshavarna är oense Gemensam vårdnad är en presumtion som präglar bestämmelserna i . I vissa fall, när motsättningarna angående barnets förhållanden blir alltför långtgående, finns möjligheter att få den gemensamma vårdnaden upplöst och att domstol avgör vem av föräldrarna som ska vara vårdnadshavare med full bestämmanderätt.18 Detta är emellertid en väldigt ingripande åtgärd. Kravet på enighet mellan vårdnadshavarna har i vissa fall inne- burit problem när ett barn har behövt få tillgång till hälso- och sjukvård eller insatser inom område.19 Mot bak- grund av detta har en särskild bestämmelse införts i 6 kap. 13 a § FB. När vårdnadshavarna är oense och endast den ena vårdnads- havaren samtycker till en åtgärd till stöd för barnet, kan social- nämnden enligt 6 kap. 13 a § FB besluta att åtgärden får vidtas utan 14Se 6 kap. 13 § FB. 15Walin och (2014, Zeteo), , En kommentar, Del I, kommentaren till 6 kap. 13 §. 16Rynning (1994), Samtycke till medicinsk vård och behandling, s. 291. 17Svensson (2007), Barns rätt i hälso- och sjukvård, s. 70–71. 18Walin och (2014, Zeteo), , En kommentar, Del I, kommentaren till 6 kap. 13 §. 19Walin och (2014, Zeteo), , En kommentar, Del I, kommentaren till 6 kap. 13 §. Vårdnadshavarens rätt att bestämma och barnets självbestämmanderätt den andra vårdnadshavarens samtycke om det krävs med hänsyn till barnets bästa. Möjligheten för socialnämnden att besluta att en åtgärd får vidtas utan den ena vårdnadshavarens samtycke finns enbart i de situationer som räknas upp i 6 kap. 13 a § FB. Det ska vara fråga om psykiatrisk eller psykologisk utredning eller behand- ling som omfattas av HSL, behandling i öppna former som ges med stöd av 4 kap. 1 § SoL, utseende av kontaktperson eller en kontakt- familj enligt SoL eller vid vissa angivna insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS. Som beskrivs ovan syftar bestämmelsen i 6 kap. 13 a § FB till att förbättra barns möjligheter att få vård och sociala insatser vid gemensam vårdnad.20 Enligt förarbetena innebär bestämmelsen en inskränkning av vårdnadshavarnas beslutanderätt på områden där det finns ett tydligt behov. Utredning och behandling genom samtals- kontakter inom psykiatri och psykologi är ett sådant område, fram- för allt vid misstanke om våld inom familjen.21 Med psykiatrisk eller psykologisk utredning enligt HSL avses, enligt förarbetena, främst utredning eller behandling som ges inom barn- och ung- domspsykiatrin, förkortad BUP. Utredning och behandling enligt HSL som ges i privat regi omfattas också. Med behandling avses i första hand samtalskontakter. Somatisk vård omfattas inte. En behandling föregås normalt av en utredning och socialnämnden kan därför först få ta ställning till om medgivande till en utredning ska ges. Om utredningen utvisar att en behandling behövs, och vård- nadshavarna fortfarande inte är överens, får nämnden ta ställning till om behandling krävs med hänsyn till barnets bästa. Om det är lämpligt kan medgivande till utredning och eventuell behandling ges i ett sammanhang. beslut att åtgärden får vidtas utan den ena vårdnadshavarens samtycke ska vara motiverat av hänsyn till barn- ets bästa. I detta ligger enligt förarbetena en bedömning av vilket behov barnet har av insatsen och hur nödvändigt det är att social- nämnden ingriper. Det måste finnas ett påtagligt och tydligt behov i det enskilda fallet.22 Vid bedömningen av vad som är barnets bästa bör det enligt förarbetena till 6 kap. 13 s § FB göras en prövning av 2011/12:53, s. 11. 2011/12:53, s. 14–15. 2011/12:53, s. 26–28. Vårdnadshavarens rätt att bestämma och barnets självbestämmanderätt barnets behov med beaktande av omständigheterna i det enskilda fallet. Vårdnadshavarens inställning och anledningen till den får vägas mot åtgärdens betydelse för barnet. Vårdnadshavaren kan ha beaktansvärda skäl för sin inställning. Den ena vårdnadshavaren kan i och för sig instämma i att barnet behöver vård men anse att vården bör ges på ett annat sätt eller inte bör inledas förrän . En utgångspunkt bör vara att vårdnadshavarnas uppgifter bör tas på lika stort allvar. I barnets bästa ligger också att barnets vilja ska beaktas, med hänsyn till barnets ålder och mognad.