sou · H3B32 · 2015-01-29 00:00:00 — I svensk rätt bör läggas till att endast företag som inte tar emot och behåller ersättningar från andra än kunden själv och som enbart lämnar råd om externa produkter får kalla sig obero- ende rådgivare eller utge sig för att tillhandahålla oberoende råd- givning. Därutöver gäller, enligt, artikel 24.7.a, att ett sådant värde- pappersinstitut i sin rådgivningsverksamhet ska bedöma ett tillräck- ligt stort och diversifierat urval av finansiella instrument som är tillgängliga på marknaden för att säkerställa att kundens investe- ringsmål på lämpligt sätt kan tillgodoses. Med diversifierat avses dels att urvalet ska omfatta olika instrumenttyper, dels att instru- menten ska härröra från olika emittenter eller leverantörer. 30 Ett exempel är fondbolag utan sidotillstånd som kan lämna råd om egna fonder – men inte andras – inom ramen för sitt tillstånd för fondverksamhet. Regler om ersättningar till eller från tredjepart 8.6.5För och nackdelar med ett utvidgat provisionsförbud Fakta om sparande och rådgivning Någon heltäckande statistik över investeringsrådgivning till konsu- menter finns inte. Med hjälp av uppgifter om hushållens sparande31 och Fondbolagens förenings undersökning av fondparandet 201432 går det dock att bilda sig en ungefärlig uppfattning. Hushållens sparande i finansiella tillgångar uppgick första kvar- talet 2014 till ca netto. Där ingår dock även bostadsrätter (ca ). I övrigt är fördelningen på olika tillgångsslag följande: Försäkring (individuellt) Försäkring (kollektivt) 2 466 (varav PPM 672) 363 (mynt, lån till andra än banker m.m.) Bland de produkter som kan bli föremål för investeringsrådgivning dominerar aktier och fonder (mycket av försäkringssparandet sker indirekt i fonder). Bankinlåning är inget finansiellt instrument och omfattas formellt inte av reglerna om investeringsrådgivning. Av Fondbolagens förenings undersökning framgår att 86 pro- cent av svenskarna i åldersgruppen 18–sparar på konto i bank eller liknande institut, sparar i fonder (direkt och inom ramen för tjänstepensionen), har en traditionell pensions- försäkring, sparar genom att amortera lån och 28 pro- cent sparar i aktier. Av dem som sparar i fonder anger över hälften () att de har valt fond efter rekommendation från en rådgivare och fyra av tio uppger att de har fått rådgivning om fonder . Av de tillfrågade i undersökningen kunde tänka sig att betala för oberoende finansiell råd- givning. I detta avseende fanns en skillnad mellan åldersgrupper. 31SCB och Sparometer . 32Fondspararundersökningen 2014, . Regler om ersättningar till eller från tredjepart Av de tillfrågade i åldersgruppen 18–kunde tänka sig att betala, men i åldersgruppen eller äldre kunde tänka sig det. Enligt uppgifter som har hämtat in från sina medlemmar skedde av fondsparandet i fonder förvaltade av fondbolag med anknytning till någon av de fyra storbankerna, i fonder förvaltade av fondbolag med anknytning till försäkringsbolag och i fonder förvaltade av andra fondbolag. var storbankernas fondbolag betydligt mer dominerande; av fondsparandet skedde hos dem och enbart hos oberoende fondbolag. Det går inte att direkt översätta siffrorna avseende svenskars fondparande till sparandet i andra tillgångar, t.ex. aktier och spar- konto. Exempelvis torde konsumenters inlåning på bankkonto i mindre utsträckning än fondparandet ha föregåtts av någon form av rådgivning och antalet personer som sparar i aktier är betydligt lägre än antalet som sparar i fonder, som det totala värdet av aktiesparandet ligger i paritet med fondsparandet. Det torde dock vara ett rimligt antagande att även en betydande del av detta sparande har föregåtts av rådgivning, om än inte som beträffande fondsparandet. Det är antagligen också så att stor- bankerna dominerar även på dessa områden, men att dominansen har minskat . Sammanfattningsvis kan man dra slutsatsen att majoriteten av svenskarna sparar i fonder – direkt och inom ramen för olika pen- sionslösningar – och att sparande i fonder, förutom sparande på sparkonto, är den vanligast förekommande sparformen. Över hälften av dem som sparar i fonder har fått rådgivning om sitt fond- sparande och en stor andel av dem har sannolikt fått rådgivning av någon av storbankerna samt har placerat i fonder som förvaltas av ett fondbolag som ingår i en bankkoncern. har dock fler svenskar placerat i fonder förvaltade av andra fondbolag än storbankernas, och antalet rådgivare som inte ingår i bankkoncernerna har ökat (antalet försäkringsförmedlare anslutna till Svenska försäkringsförmedlares förening har t.ex. ökat ).33 Beträffande sparandet i andra produkter kan antas att situationen är likartad; merparten av 33 Se SOU 2014:4 s. 198. Regler om ersättningar till eller från tredjepart rådgivningen tillhandahålls av storbankerna, men andelen rådgivare utanför bankkoncernerna är ökande. Konsekvenser av ett provisionsförbud Ett provisionsförbud kommer, som nämnts, antagligen att leda till minskad rådgivning, dvs. färre personer får råd och färre personer kommer att ägna sig åt rådgivning. I har flera av de större aktörerna dragit ner på rådgivningen till icke-professionella kunder, och någon aktör har satt en gräns på så sätt att rådgivning inte tillhandahålls den som har en förmögenhet under 100 000 pund.34 Den brittiska behöriga myndighetens bedömning är att rådgivningen har minskat med (till viss del dock beroende på höjda kompetenskrav) och att minskningen har varit störst bland kunder med mindre förmögenhet ().35 En liknande utveckling torde komma att ske i , om ett pro- visionsförbud vid investeringsrådgivning till konsumenter införs här. Det bör tilläggas att minskningen antagligen kommer att bli störst bland de rådgivare som inte ingår i någon av de fyra stor- bankskoncernerna. De rådgivarna är, i högre grad än storbankernas rådgivare, beroende av provisioner. Det är också sannolikt att svenskarnas placeringar i fonder och andra produkter från fond- bolag och leverantörer utanför storbankskoncernerna kommer att minska. Fondbolag och andra leverantörer utan eget distributions- nät – t.ex. i form av ett kontorsnät – är mer beroende av att kunna betala provisioner för sin distribution än bankkoncernerna. Den befarade minskningen beror på att konsumenter är obenägna att betala för rådgivningstjänster.36 Ytterligare en konsekvens av ett provisionsförbud, som branschorganisationerna har framhållit, är att den omfördelning från kunder med mycket pengar till kunder med lite pengar kommer att upphöra eller i vart fall minska. Ett system med provisioner innebär t.ex. på fondområdet att rådgiv- 34Restricting , perspecticve on the Availability and Quality of Financial Advice for Individual Investors, , s. 12–13, (är en inter- nationell branschorganisation). 35RDR adviser population & Professionalism research, 2012 Survey; Atkin, Toberman, Wintergill, . A research study for the FSA, . 36Enligt Fondbolagens Fondspararundersökning 2014 var av de tillfrågade beredda att betala för oberoende finansiell rådgivning. Regler om ersättningar till eller från tredjepart aren får ersättning som är relaterad till placerat belopp, t.ex. i form av en andel av förvaltararvodet för fonden. Om förvaltararvodet är en procent och rådgivaren får hälften av detta innebär det att råd- givaren får för rådgivningen till en person som placerar och för rådgivningen till en person som placerar . Ett belopp på täcker inte råd- givarens kostnader medan vida överstiger rådgivnings- kostnaden. De kunder som har mycket pengar kan på detta sätt sägas bekosta rådgivningen till kunder som har mindre pengar. Om kunderna skulle betala rådgivarens arvode direkt så skulle tio- miljonerskunden knappast gå med på att betala för en timmes rådgivning och fördelningseffekten skulle därmed komma att utebli. Nackdelarna med ett provisionsförbud kan sammanfattas så att ett förbud troligen skulle leda till att rådgivningen till konsumenter minskar något. På konsumentsidan skulle minskningen bli störst bland kunder med mindre tillgångar att placera. På företagssidan skulle ett provisionsförbud i första hand drabba rådgivare utanför storbankskoncernerna. Även för företag som tar fram placerings- produkter, t.ex. fondbolag, skulle effekten bli störst utanför bank- koncernerna. Detta skulle i sin tur leda till minskad konkurrens både vad gäller rådgivning och sparprodukter. Dessa nackdelar bör dock kunna lindras genom den utformning av förbudet – enbart provisoner som kan påverka kundens intressen negativt förbjuds – som utredningen föreslår. De befarade nackdelarna med ett provisionsförbud hänger samman med antagandet att kunder är obenägna att betala direkt för råd- givning. Det är dock inte korrekt att säga att kunderna inte betalar för rådgivningen men skulle bli tvungna att göra det om ett provisionsförbud infördes. Det system med provisioner som tillämpas innebär att rådgivaren får betalt för sin rådgivning genom en provision från producenten. Producenten i sin tur tar betalt av kunden, t.ex. genom en förvaltningsavgift för en fond eller via marginalen på en strukturerad produkt. Provisionen härrör således från vad kunden betalar. Med andra ord så betalar kunden för rådgivningen, men betalningen är konstruerad så att kunden inte riktigt känner till det. Man skulle kunna invända att det finns bestämmelser om att rådgivare ska redovisa vilka ersättningar som rådgivaren får från tredjepart, t.ex. från leverantörer av sparpro- Regler om ersättningar till eller från tredjepart Men om dessa bestämmelser faktiskt hade den effekten att kunderna blivit fullt införstådda med vad de betalar för rådgiv- ningen är det svårt att förstå varför kunderna plötsligt skulle bli mindre villiga att betala för rådgivningen enbart för att betalningen ska ske på ett annat sätt, direkt till rådgivaren. En kund som betalar ett förvaltningsarvode på en procent för en fond och är fullt medveten om att hälften av detta går till rådgivaren lär inte vara obenägen att betala i förvaltningsarvode och 0,5 pro- cent i rådgivningsavgift37; den totala ersättningen är ju densamma. Om antagandet att kunderna är obenägna att betala för rådgivning är riktigt så måste detta bero på att kunderna inte riktigt känner till att de redan betalar för rådgivningen. Trots nackdelarna med ett provisionsförbud är det därför enligt utredningens mening tveksamt om dagens system, som synes bygga på att kunderna efterfrågar rådgivningstjänster i en viss omfattning därför att de inte känner till vad de betalar för tjänsterna, är försvarligt. Den minskning av efterfrågan på rådgivningstjänster som ett provisions- förbud skulle leda till är i det perspektivet närmast att betrakta som en korrigering av det marknadsmisslyckande som dagens system med provisioner har lett till. Med den utformning av provisions- förbudet som utredningen föreslår kommer inte heller sådana pro- visoner som inte kan påverka kundens intressen negativt att omfattas. Ett starkt skäl för att införa ett provisionsförbud enligt utred- ningens förslag är att man på så sätt skulle komma till rätta med den intressekonflikt som dagens system med provisioner ger upp- hov till, dvs. att rådgivare rekommenderar en placering som innebär fördel för rådgivaren (genom att rådgivaren erhåller provision för försäljningen) i stället för en placering som är lämplig för kunden, se avsnitt 8.4 och exemplen där från tillsyn. Ett provisionsförbud skulle också innebära att kunderna fick tyd- ligt klart för sig vad de betalar för. Detta kommer antagligen att leda till att kunderna i minskad utsträckning efterfrågar rådgivning i de former som erbjuds . Nackdelarna i form av minskad rådgivning och minskad konkurrens är dock en konsekvens av att kunderna får klart för sig vad de betalar för. 37 Utredningen är medveten om att detta är en mycket förenklad beskrivning. Den provision som rådgivare erhåller täcker betydligt mer än enbart kostnaderna för själva rådgiv- ningen eftersom det i många fall handlar om att rådgivaren sköter om alla uppgifter – redo- visning, information, förvaring, kringtjänster – vad gäller kontakten med kunden. Regler om ersättningar till eller från tredjepart av provisonsförbudet som utredningen föreslår kommer rådgivare som får sådana provisoner som inte kan påverka kundens intressen negativt dock inte att omfattas, vilket innebär att effekterna på konkurrensen blir mindre än med ett absolut provisionsförbud. Därutöver torde utredningens förslag om ökade krav för att få utge sig för att tillhandahålla oberoende rådgivning innebära en fördel för rådgivare utan anknytning till de fyra bankkoncernerna. Enligt utredningens mening överväger fördelarna med ett förbud mot provisioner, som kan påverka kundens intressen negativt, nack- delarna. Ett sådant förbud bör därför införas. 8.6.6Provisionsförbud för andra än värdepappersinstitut Förslag: Förbudet mot att ta emot ersättningar från tredjepart som kan påverka kundens intressen negativt ska också gälla för försäkringsföretag och försäkringsförmedlare när ett sådant före- tag inom sin ordinarie verksamhet lämnar finansiell rådgivning till konsumenter. Detsamma ska gälla bestämmelsen om att endast företag som inte tar emot ersättningar från andra än kunden själv och som enbart lämnar råd om externa produkter får kalla sig oberoende rådgivare eller utge sig för att tillhandahålla obe- roende rådgivning. Det föreslagna provisonsförbudet har en central betydelse för att komma till rätta med de brister avseende rådgivares skyldighet att iaktta kundernas intressen som har beskrivits i avsnitt 8.4. Dessa brister är inte begränsade till rådgivning från värdepappersinstitut, utan förekommer i minst lika stor utsträckning vid rådgivning till- handahållen av t.ex. försäkringsförmedlare. Reglerna föreslås därför omfatta alla som lämnar finansiell rådgivning till konsumenter, se avsnitt 7.3. Fondbolag och AIF-förvaltare kan i sin ordinarie verk- samhet enbart lämna råd om fonder som bolaget eller förvaltaren själv förvaltar, varför provisionsförbudet inte är relevant för dessa företagstyper. Om ett fondbolag eller en AIF-förvaltare lämnar råd med stöd av ett sidoverksamhetstillstånd ska dock reglerna om provisioner, liksom andra regler om investeringsrådgivning i lagen om värdepappersmarknaden, tillämpas. För detta talar även kon- kurrensskäl. Det skulle riskera att snedvrida konkurrensen om det Regler om ersättningar till eller från tredjepart för i allt väsentligt likartad verksamhet gällde helt olika regler för möjligheten att ta emot provisoner. För försäkringsförmedlarnas del innebär detta ingen större för- ändring i förhållande till det provisionsförbud som föreslagits i Ds 2014:22. Provisionsförbudet enligt förslaget i promemorian före- slås träda i kraft , och kan betraktas som ett första steg inför det provisionsförbud som utredningen föreslår ska träda 2017. 8.7Övriga regler om ersättningar från tredjepart Förslag: I lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden tas in bestämmelser om att ett värdepappersinstitut som har infor- merat sina kunder om att institutet tillhandahåller oberoende rådgivning inte får ta emot och behålla ersättningar från någon annan än kunden. Detsamma ska gälla för institut som tillhanda- håller portföljförvaltning. Denna regel ska gälla värdepappersinstitut som tillhandahåller portföljförvaltning och oberoende investerings- rådgivning till professionella kunder. För företag som tillhanda- håller sådana tjänster till icke-professionella kunder ska den natio- nella regeln som redogjorts för i avsnitt 8.6 gälla. Enligt utredningens förslag bör gå längre än minimiregeln när det gäller investeringsrådgivning och portföljförvaltning till icke- professionella kunder. Det innebär dock att minimiregeln i MiFID II, se beskrivningen i avsitt 8.2, också måste genomföras, eftersom den rör även professionella kunder. Ett värdepappersinstitut som har informerat sina kunder om att institutet tillhandahåller oberoende rådgivning ska således inte få ta emot och behålla ersättningar från någon annan än kunden. Detta provisionsförbud blir tillämpligt när institutet tillhandahåller oberoende rådgivning till professionella kunder. Detsamma gäller institut som tillhandahåller portföljförvalt- ning. Även i detta fall blir regeln aktuell när tjänsten tillhandahålls till professionella kunder, eftersom portföljförvaltning till icke- professionella kunder omfattas av den föreslagna svenska mer långtgående bestämmelsen. Regler om ersättningar till eller från tredjepart Minimiregeln måste dock upprätthållas i förhållande till även icke-professionella kunder. Här blir det främst fråga om att inspek- tionen måste utforma sina föreskrifter så att de inte tillåter någon ersättningsmodell som inte skulle vara tillåten enligt minimiregeln. Kommissionen ska enligt artikel 24.13 i MiFID II kunna anta dele- gerade akter, bl.a. avseende denna typ av ersättningar, och det blir således en fråga för inspektionen att utforma föreskifter som ställer minst lika höga krav som kommissionens rättsakter när det gäller tredjepartsersättningar i samband med rådgivning eller portfölj- förvaltning till icke-professionella kunder. Från det förbjudna området ska, i enlighet med artikel 24.7.b andra meningen, undantas mindre icke-monetära förmåner som uppenbarligen inte kan inverka på rådgivarens skyldighet att iaktta kundens intressen. Sådana förmåner ska dock, i enlighet med nämnda artikel, redovisas tydligt för kunden. 8.7.2Generella regler om ersättningar från tredjepart Förslag: I lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden tas in en bestämmelse om att värdepappersinstitut, när det utför tjänster åt kunder inte får ta emot ersättning från någon annan än kun- den, om inte kunden har informerats om ersättningen och ersättningen är utformad för att höja kvaliteten på den berörda tjänsten samt inte hindrar institutet från att uppfylla sin skyl- dighet att tillvarata kundens intressen. Utöver reglerna om ersättningar från tredjepart till oberoende råd- givare och portföljförvaltare finns i artikel 24.9 i MiFID II gene- rella regler om ersättningar från tredjepart. Reglerna gäller alla investeringstjänster och innebär att det är förbjudet38 för värde- pappersföretaget att ta emot ersättning från någon annan än kunden, såvida inte kunden informeras om ersättningen och ersättningen är utformad för att höja kvaliteten på den berörda tjänsten samt inte hindrar företaget från att uppfylla sin skyldighet att tillvarata kundens intressen. Med det provisionsförbud som utredningen förslår, se 38 I artikeln är förbudet uttryckt som att värdepappersföretagen ska anses agera i strid med sina förpliktelser enligt artikel 23 eller artikel 24.1 om bestämmelserna inte följs. Regler om ersättningar till eller från tredjepart avsnitt 8.6, avseende icke-professionella kunder, och minimiregeln vid portföljförvaltning och oberoende rådgivning, se 8.7.1, har reg- lerna i artikel 24.9 främst betydelse när andra tjänster än dessa till- handahålls kunder oavsett kategori. En bestämmelse motsvarande artikel 24.9 bör därför tas in i lagen om värdepappersmarknaden. Det bör dock framhållas att artikel 24.9 är tillämplig även vid investeringsrådgivning och portföljförvaltning. Det innebär att det inte är tillräckligt att en ersättning är förenlig med de speciella regler som föreslås gälla för dessa tjänster, utan kraven i artikel 24.9 på att ersättningen ska vara utformad för att höja kvaliteten på den berörda tjänsten, att den inte ska hindra företaget från att uppfylla sin skyldighet att tillvarata kundens intressen och att kunden ska få tydlig information om ersättningen också måste vara uppfyllda. 9Övriga investerarskydds- och rörelseregler Förutom reglerna om ersättningar från tredjepart innebär MiFID II vissa förändringar och nyheter i fråga om de regler som syftar till att skydda investerare. Det gäller reglerna om kompetenskrav (avsnitt 9.2), lämplighetsbedömningar (avsnitt 9.3), information om lämpligt råd (avsnitt 9.4), intressekonflikter (avsnitt 9.5), pakete- rade produkter (avsnitt 9.6), execution only (avsnitt 9.7), reglerna om bästa orderutförande och orderhantering (avsnitt 9.8), regler om att ta fram och distribuera produkter (avsnitt 9.9), bandinspelning och annan dokumentation av order (avsnitt 9.10), undantag för vissa bostadslåneavtal (avsnitt 9.11), förbud mot säkerhetsöverlåtelser i vissa fall (avsnitt 9.12) och regler om transaktioner med jämbördiga motparter (avsnitt 9.13). Förslag: I lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden tas in en bestämmelse om att värdepappersinstitut ska säkerställa att de fysiska personer som lämnar investeringsrådgivning samt infor- mation om finansiella instrument, investeringstjänster eller sido- tjänster har den kunskap och kompetens som krävs för att upp- fylla institutets skyldigheter gentemot sina kunder. Finansinspek- tionen ges rätt att utfärda föreskrifter som närmare anger kraven på kunskaper och kompetens. Övriga investerarskydds- och rörelseregler Enligt artikel 25.1 i MiFID II, som är en ny bestämmelse i förhåll- ande till direktiv, ska värdepappersföretagen säkerställa att de fysiska personer som lämnar investeringsrådgivning samt de fysiska personer som lämnar information om finansiella instrument, investe- ringstjänster eller sidotjänster har den kunskap och kompetens som krävs för att uppfylla skyldigheterna enligt artiklarna 24 och 25 i MiFID II. De kriterier som används för att bedöma kunskap och kompetens ska offentliggöras av medlemsstaterna. Enligt artikel 25.9 ska anta riktlinjer som specificerar dessa kriterier. I svensk rätt finns på föreskriftsnivå bestämmelser som till viss del motsvarar artikel 25.1 i MiFID II. Enligt 6 kap. 1 § 4 Finans- inspektionens föreskrifter (FFFS 2007:16) om värdepappersrörelse, ska värdepappersföretagen anställa personal med den kompetens och kunskap som krävs för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter, och enligt 16 kap. 2–8 §§ i ovan nämnda föreskrift ställs särskilda kompetenskrav på den personal som ägnar sig åt investerings- rådgivning till konsumenter. Dagens svenska regler omfattar dock inte hela den målgrupp – alla kunder – som avses i artikel 25.1 i MiFID II. För att genomföra artikel 25.1 bör därför en uttrycklig bestämmelse, motsvarande artikeln, tas in i lagen. Finansinspek- tionen bör ges rätt att anta närmare föreskrifter, och dessa kan där- efter utformas i enlighet med Esmas riktlinjer. Kompetenskraven, såvitt avser rådgivare, ska gälla även andra rådgivare – försäkringsföretag, försäkringsförmedlare, fondbolag och AIF-förvaltare – när dessa lämnar råd till konsumenter, se avsnitt 7.3. 9.3Förtydligande av och tillägg till kraven på lämplighetsbedömningar Förslag: Lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden komplet- teras med förtydliganden som innebär att den information om kundens ekonomiska situation som ett värdepappersinstitut ska inhämta ska inbegripa kundens förmåga att bära förluster, och att informationen om kundens mål med investeringen ska in- begripa kundens risktolerans samt att lämpligheten ska bedömas särskilt i förhållande till detta och kundens förmåga att bära för- luster. Det införs också en bestämmelse om att den som lämnar rekommendationer om ett paket av kombinerade tjänster och Övriga investerarskydds- och rörelseregler produkter, i sin lämplighetsbedömning ska beakta om paketet som helhet är lämpligt. En ny bestämmelse tas in i lagen om att ett värdepappers- institut ska informera kunden om huruvida företaget regelbundet kommer att bedöma lämpligheten avseende de finansiella instru- ment som har rekommenderats. direktiv finns regler om hur värdepappersföretagen ska gå till väga när företagen tillhandahåller investeringsrådgivning eller portföljförvaltning.