sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Svensk domstol är då behörig att anordna och upphäva förvaltarskap för svenska medborgare som har hemvist utomlands (5 kap. 1 § första stycket första meningen). Om förmynderskap är anordnat utom- lands för en svensk medborgare som har hemvist där, men som också har förvaltare i eller beträffande vilken ansökan om förordnande av förvaltare har gjorts i , är svensk domstol behörig att besluta att förvaltarskap inte ska vara anordnat enligt svensk lag (5 kap. 1 § första stycket andra meningen). Svensk diplo- matisk eller konsulär tjänsteman kan av regeringen utses till över- förmyndare för tillsyn av förvaltarskap för svenska medborgare som har hemvist utomlands (5 kap. 1 § andra stycket). Regeringen är också behörig att pröva en fråga om entledigande av en sådan över- förmyndare. När det gäller utländska medborgare med hemvist i är svensk domstol behörig att anordna förvaltarskap endast efter att rätten genom har inhämtat ett yttrande om att förmynderskap eller en med detta jämförlig åtgärd inte kommer att anordnas i hemlandet eller då svar i denna fråga inte erhållits (5 kap. 2 och 7 §§ ). Om rätten upplyses om att förmynderskap för en utländsk medborgare med hemvist här i landet har anordnats i hans eller hennes medborgarland, torde inte förvaltarskap kunna anordnas för honom eller henne här innan det blivit utrett att det utländska förmynderskapet kommer att upp- höra i samband med det svenska beslutet om förvaltarskap.8 En svensk domstol är behörig att häva ett förvaltarskap för en utländsk medborgare som har anordnats i Sverige.9 Den i förordnade förvaltaren för en utländsk medborgare ska entledigas om förmyn- derskap för den utländska medborgaren har anordnats enligt den främmande statens lag (5 kap. 3 § andra stycket). 8Se och , (, /zeteo), kommentaren till 2 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. 9Se och , (, /zeteo), kommentaren till 3 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. Institutet omyndigförklaring har som nämnts avskaffats i svensk rätt.10 En svensk domstol är i nordiska förhållanden inte behörig att häva ett förmynderskap för en person som omyndigförklarats i ett annat nordiskt land. Om ett förmynderskap för en omyndig- förklarad person har överflyttats till från ett av de andra nordiska länderna, i regel i anledning av att personen har flyttat hit, betraktas emellertid förmynderskapet som ett förvaltarskap utan begränsningar av förvaltarens uppdrag (1 § fjärde stycket lag). I sådana fall är svensk domstol behörig att jämka omfatt- ningen av eller häva ett förvaltarskap (1 § andra stycket lag och 19 § förordning).11 Om en svensk medborgare har förklarats omyndig i ett utom- nordiskt land är svensk domstol behörig att häva omyndigförkla- ringen (5 kap. 3 § första stycket lag). lag ger inte stöd för att i häva en utomnordisk omyndigförklaring av en utländsk medborgare.12 När det gäller insatser för personer som har fyllt och som vidtas med stöd av SoL, LVM, LVU, LPT och LSS finns det inte några uttryckliga lagregler om internationell behörighet för svenska domstolar och myndigheter. Det finns en nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster som gäller som lag i sedan den 1 oktober 1996.13 Den nordiska konventionen ger i vissa fall, underförstått, inter- nationell behörighet till vistelsestatens sociala myndigheter i fråga om bistånd till nordiska medborgare. I praxis har tidigare ansetts att ingrepp med stöd av den svenska lagstiftningen om samhällets vård av barn och ungdom har kunnat ske så snart barnet vistas i och detta oavsett att åtgärderna 10Se avsnitt 4.2.1. 11Se NJA II 1988 s. 502. 12Se NJA II 1924 s. 670. 13Se lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster samt förordning (1996:908) om ikraftträdande av lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. kunde innebära intrång i de befogenheter att bestämma över barnets person som tillkommer vårdnadshavaren och/eller förmyndaren enligt tillämplig lag.14 bestäms den internationella behörig- heten antingen av rådets förordning (EG) nr 2201/2003 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/200015 (II-förordningen) eller av lagen (2012:318) om 1996 års , genom vilken ska gälla som lag här i landet. Utgångspunkten enligt dessa regelverk är att myndigheterna i den EU-medlemsstat16 respektive den fördrags- slutande stat där barnet har hemvist är behöriga att vidta skydds- åtgärder. På motsvarande sätt som gällde tidigare för barn och ungdomar kan insatser för vuxna enligt SoL, LVM, LVU17, LPT och LSS vidtas när en vuxen vistas i , oberoende av att den vuxne saknar medborgarskap och hemvist här i landet. När den vuxne lämnar torde svenska myndigheters behörighet att vidta vårdinsatser upphöra. (Se närmare avsnitten 4.6.3 och 4.6.4.) En skyddsåtgärd som har vidtagits enligt 3 § LVU för en person som är med hemvist i ska fortsätta att ha verkan även efter det att personen har fyllt om behörigheten har bestämts av Bryssel-II förordningen eller artikel 5 , som enligt 1 § lagen om 1996 års gäller som lag här i landet. En förutsättning för att åtgärden ska fortsätta ha verkan är givetvis att den inte ersätts av en ny här gällande skyddsåtgärd. 14Se , Svensk rättspraxis i internationell familje- och arvsrätt, 1986, s. 120. Jämför även det så kallade Boll-målet som redovisas i avsnitt 5.2.2 och där angivna rättsfall. 15Se EUT L 338, 23.12.2003, s. 1–29. Senast ändrad genom Rådets förordning (EG) nr 2116/2004 av om ändring av förordning (EG) nr 2201/2003 om dom- stols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar i äktenskapsmål och mål om föräldraansvar samt om upphävande av förordning (EG) nr 1347/2000 med avseende på fördrag med Heliga stolen (EUT L 367, 14.12.2004, s. 1–2). 17LVU gäller i vissa fall fram till dess att den vuxne har fyllt . Interimistiska beslut om godmanskap i nordiska förhållanden reg- leras inte uttryckligen av nordiska äktenskapskonvention. Det har dock bedömts att förordning omfattar godman- skap.18 Svensk domstol anses därför vara behörig att interimistiskt förordna om god man för en nordisk medborgare, oavsett om han eller hon har hemvist i eller i ett annat av de nordiska länderna, i enlighet med bestämmelserna om tillfälligt förmynderskap i 15 § förordning. I nordiska förhållanden är svensk domstol behörig att anordna tillfälligt förvaltarskap enligt 11 kap. 18 § FB för nordiska medborga- re även om han eller hon inte har hemvist i (1 § första stycket andra meningen lag). Svensk domstol är också behörig att häva ett tillfälligt förvaltarskap som har beslutats i Sverige.19 Ett så- dant tillfälligt förvaltarskap upphör att gälla om personen omyndig- förklaras i hemvistlandet (2 § lag). Om en ansökan om omyndigförklaring skulle ogillas i det andra landet, finns i regel inte någon grund att ha kvar det tillfälliga förvaltarförordnandet och svensk domstol bör i den situationen häva det tillfälliga beslutet om förvaltare.20 Den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster och lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster kan tolkas underförstått ge internationell be- hörighet för interimistiska åtgärder (jämför artikel 6 i den nordiska konventionen om socialt bistånd och sociala tjänster). När det gäller utomnordiska förhållanden är svensk domstol eller överförmyndaren behörig att meddela interimistiska förordnanden om förvaltare enligt 11 kap. 18 § FB för en person som vistas i även i de fall svensk lag om anordnande av förvaltarskap inte är tillämplig eller om det ännu inte är utrett om svensk lag ska gälla 1988/89:14, s. 10, och SOU 1987:73, s. 121, samt avsnitt 4.3.1. 19Se NJA II 1988 s. 501. 20Se NJA II 1988 s. 501. (5 kap. 4 § första stycket lag). En förutsättning för ett interimistiskt förordnande är att dröjsmål uppenbarligen skulle medföra fara. Det interimistiska beslutet gäller till dess vård om den personens angelägenheter har anordnats i enlighet med lagen i hans eller hennes medborgarland eller rätten slutligt prövat frågan enligt 11 kap. 7 § FB. För att ett interimistiskt beslut ska kunna ersättas av ett mer permanent förordnande krävs att förutsättning- arna för detta föreligger enligt 5 kap. 1 eller 2 §§ lag. Om förmynderskap har anordnats enligt lagen i en främmande stat är svensk domstol eller överförmyndaren i trängande fall även behörig att förordna en god man enligt svensk lag för att vårda den omyn- diges angelägenheter (5 kap. 4 § andra stycket lag). Det synes här vara fråga om den omyndiges angelägenheter i . är behörig att besluta att en vuxen missbrukare ska omhändertas (13 § LVM). Beslutet ska utan dröjs- mål och senast dagen efter beslutet underställas förvaltningsrätten som ska pröva om omhändertagandet ska bestå (15 och 17 §§ LVM). För vuxna personer upp till har socialnämnden också behörighet att fatta beslut om omhändertagande i brådskande fall (6 § LVU). Ett sådant beslut ska inom underställas förvaltningsrätten som ska pröva om omhändertagan- det ska bestå (7 § LVU). Eftersom socialnämnden har det yttersta ansvaret för dem som vistas i kommunen torde dessa bestämmelser även ha betydelse i fråga om internationell behörighet. 4.3.5Beslut med territoriell effekt Det finns i svensk rätt inte några särskilda bestämmelser i lag som uttryckligen tar sikte på åtgärder till skydd för vuxna med verkan endast i , det vill säga med territoriell effekt. Det ligger dock i sakens natur att många åtgärder är territoriellt begränsade, till exempel ett beslut om att den som vårdas i ett LVM-hem för sär- skilt noggrann tillsyn ska hindras att lämna hemmet och i övrigt underkastas den begränsning i rörelsefriheten som är nödvändig för att vården ska kunna genomföras (34 och 36 b §§ LVM). Ett annat exempel kan vara ett beslut om att utse en god man för att bevaka en vuxens intressen vid en bodelning i . Ytterligare ett exem- pel kan vara ett beslut om besöksrestriktioner när det gäller dem som är tvångsintagna för vård enligt bland annat LVM, LVU och LPT.21 4.4.1God man och förvaltare Allmänt om godmanskap och förvaltarskap Vid godmanskap och förvaltarskap både i nordiska och i utom- nordiska förhållanden ska svensk lag tillämpas när svensk domstol har internationell behörighet. Det saknas uttryckliga konventionsbundna bestämmelser om vilket lands lag som ska tillämpas vid anordnande av godmanskap (jämför avsnitt 4.3.1). Som nämnts har det dock ansetts att för- ordning täcker vissa former av godmanskap.22 Frågor om tillämplig lag vid godmanskap regleras därför för nordiska förhållanden i enlighet med bestämmelserna om tillämplig lag vid förmynderskap för en omyndigförklarad person förordning, vilket inne- bär att svensk domstol ska tillämpa svensk lag när den har inter- nationell behörighet (16 § förordning). Detta gäller även vid interimistiska beslut om godmanskap (jämför 15 §). För utomnordiska förhållanden regleras frågor om tillämplig lag av lag. Svensk lag är tillämplig när svensk domstol har behörig- het att pröva frågor om god man. Detta framgår inte uttryckligen av lag men nämns i motiven till den senaste lydelsen av bestämmelserna i 5 kap. 1 och 2 §§ lag (se avsnitt 4.3.1).23 Lagen innehåller dock uttryckliga bestämmelser om interimistiska förordnanden om god man och i de fall svensk domstol eller över- förmyndaren är behörig att interimistiskt förordna god man ska svensk lag tillämpas (5 kap. 4 § andra stycket lag). 21Se 3 § lagen (1996:981) om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård. 1988/89:14, s. 10, och SOU 1987:73, s. 121, samt avsnitt 4.3.1. 23Se NJA II 1988 s. 504, som även rör ändringar lag (SFS 1988:1322). Bestämmelser om tillämplig lag för förvaltarskap i nordiska förhåll- anden finns lag. Om förvaltarskap anordnas i för en person som är medborgare i något av de övriga nordiska länderna och som har hemvist i ska svensk lag, närmare bestämt , tillämpas (1 § andra stycket första meningen och 16 § förordning). Detta gäller även då tillfälligt förvaltar- skap anordnas i avvaktan på att frågan om omyndigförklaring ska prövas i något av de andra nordiska länderna.24 I sammanhanget kan nämnas att ett förvaltarskaps verkan i förmögenhetsrättsligt hänseende och förvaltarens befogenheter ska bedömas enligt svensk lag om förvaltarskapet utövas här (1 § andra stycket första meningen och 17 § förordning). Ett förvaltarskap – liksom ett förmynderskap – ”utövas” i den stat där det ”är anordnat” (jämför 14 och 19 §§ förordning).25 ansågs detta vara den stat där inskrivning har skett. Eftersom någon inskrivning inte längre sker vid svensk domstol, torde förvaltarskap få anses anordnat här, om det finns infört i en svensk överförmyndares register (jämför 16 kap. 12 § FB).26 Vilket lands lag som ska tillämpas vid förvaltarskap i utom- nordiska förhållanden regleras lag. I de fall svensk dom- stol är behörig att förordna förvaltare eller upphäva ett förvaltar- skap ska svensk lag tillämpas (5 kap. 1 § första stycket, 2 § och 4 § första stycket). Detta gäller förvaltarskap för både svenska och utländska medborgare samt vid interimistiska beslut om förvaltare. Vid ett i anordnat förvaltarskap ska förvaltarens befogen- heter och sättet för hur han eller hon förordnas och entledigas, förvaltarens redovisningsplikt, tillsynsfrågor och så vidare prövas enligt svensk rätt.27 24Se NJA II 1988 s. 501. 25Se NJA II 1988 s. 501. 26Se och , (, /zeteo), kommentaren till 1§ lagen (1988:1321) om nordiska rättsförhållanden rörande förvaltarskap enligt föräldra- balken m.m. 27Se NJA II 1924 s. 663. Som redovisats ovan finns det enligt svensk rätt inte längre någon möjlighet att omyndigförklara en person.28 Som framgår av av- snitt 4.4.1 ska i nordiska förhållanden svensk lag tillämpas om svensk domstol eller överförmyndaren är behörig att pröva en fråga om förvaltar- eller godmanskap. Om ett förmynderskap för en omyndig- förklarad person har överflyttats till från ett av de andra nordiska länderna ska den enskildes rättshandlingsförmåga och ställ- företrädarens behörighet bedömas enligt svensk lag, det vill säga om förvaltarskap (1 § andra stycket lag och 19 § förordning). Vidare gäller om egendomsförvaltning, redovisningsskyldighet och tillsyn över för- valtningen. Ett sådant överflyttat förmynderskap för en omyndig- förklarad person ska i betraktas som ett förvaltarskap utan begränsningar av förvaltarens uppdrag (1 § fjärde stycket lag). Om svensk domstol jämkar ett sådant förvaltarskaps omfattning eller häver förvaltarförordnandet ska svensk lag (FB:s bestämmel- ser om jämkning och upphörande av förvaltarskap) tillämpas (1 § andra stycket lag och 19 § förordning). I utomnordiska förhållanden ska svensk lag om upphörande av förvaltarskap tillämpas om en svensk domstol ska häva en i utlandet meddelad omyndigförklaring av en svensk medborgare (5 kap. 3 § första stycket lag). Bestämmelsen ger utrymme för att låta ett förvaltarskap, helt eller partiellt, eller ett godmanskap träda i stället för den utländska omyndigförklaringen.29 Ett förmynder- skap för en omyndigförklarad person som anordnats i ett utom- nordiskt land tillerkänns i rättsverkningar i fråga om omyn- dighetens verkan och förmyndarens behörighet i enlighet med det lands lag där förmynderskapet har anordnats (5 kap. 6 § första stycket lag). 28Se avsnitt 4.2.1 och prop. 1988/89:14, s. 11. 29Se NJA II 1988 s. 504. Som framgår i avsnitt 4.3.3 saknas det uttryckliga regler i lag om socialnämndernas, vårdinrättningarnas, och de allmänna förvalt- ningsdomstolarnas internationella behörighet i frågor om insatser enligt SoL, LVM, LVU, LPT och LSS för personer . Det saknas också skrivna bestämmelser om tillämplig lag på detta om- råde. I det nämnda avsnittet anförs att det tidigare i praxis, det vill säga före II-förordningen och lagen om 1996 års Haag- konvention, har ansetts att ingrepp med stöd av den svenska lag- stiftningen om samhällets vård av barn och ungdom kunde ske så snart barnet vistas i och socialnämnderna tillämpade då svenska bestämmelser. Även när det gäller frågan om tillämplig lag då personen har fyllt vid insatser enligt SoL, LVM, LVU och LSS synes socialnämnderna, vårdinrättningarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna vid utövande av sin behörighet på mot- svarande sätt tillämpa svenska bestämmelser. 4.4.4Skydd för tredje man I nordiska förhållanden bedöms rättshandlingsförmågan för en per- son som har förvaltare i och förvaltarens befogenheter i fråga om rättshandlingar med tredje man enligt svensk lag – om förvaltarskap – även när det gäller rättshandlingar som företas i något av de andra nordiska länderna (1 § andra stycket lag och 17 § förordning). Detta gäller också om förvaltarskapet är partiellt, till exempel bara gäller förvaltningen av en fastighet.30 Överflyttas ett förvaltarskap utan begränsning av förvaltarens uppdrag till ett av de andra nordiska länderna enligt bestämmelserna i 18 § förordning, ska dock rättshandlings- förmågan och förvaltarens behörighet bedömas enligt det landets lag. I utomnordiska förhållanden finns bestämmelser om tillämplig lag beträffande rättshandlingar som företas av en omyndigförklarad per- son och dess verkningar samt förmyndarens befogenheter i 5 kap. 6 § första stycket första meningen och 4 kap. 5 § lag. Är förmynderskap för en utländsk eller svensk medborgare behörigen anordnat enligt utländsk lag ska den lagen i princip gälla här i 30 Se NJA II 1988 s. 501. i fråga om verkan av omyndigheten och förmyndarens rätt att handla på den omyndigförklarades vägnar. Detta modifieras genom att den omyndigförklarades befogenheter enligt svensk lag ska anses motsvara behörigheten för den som har förvaltare utan begränsning av förvaltaruppdraget (5 kap. 6 § första stycket andra meningen lag).31 Verkan av en rättshandling som den omyndigförkla- rade har företagit i blir vidare beroende av om den, mot vilken rättshandlingen företogs, insåg eller bort inse att den omyn- dige saknade behörighet (4 kap. 5 § andra stycket). En omyndighetsförklaring som har meddelats av behörig utländsk myndighet ska genom svensk domstols försorg, på begäran, kun- göras i Post- och (5 kap. 5 § första stycket). Detta gäller även då en behörig utländsk myndighet har hävt en omyndighetsförklaring eller har beslutat att ett förvaltarskap ska upphöra (5 kap. 5 § andra stycket och jämför 11 kap. 27 § FB). Efter att kungörelse har skett får den mot vilken den omyndig- förklarade företagit en rättshandling inte åberopa att han eller hon inte ägde eller bort äga kännedom om att omyndighetsförklaringen förelåg enligt den utländska lag som angetts i kungörelsen. Det är dock endast rätten att åberopa bristande kännedom om förkla- ringens meddelande som går förlorad genom kungörandet. Den under 4 kap. 5 § nämnda rätten att åberopa god tro angående den främmande lagens avvikande regler om omyndighetens verkan är i princip oberörd av detta. Nämnda jämförelse med förvaltarskap utan begränsning av förvaltaruppdraget torde emellertid ha satt sistnämnda godtrosmöjlighet ur spel.32 4.4.5Ordre public-förbehållet enligt lag Den svenska autonoma rätten innehåller en bestämmelse om ordre public (7 kap. 4 § lag). Enligt denna bestämmelse får en bestämmelse i utländsk lag eller ett beslut som har meddelats av en myndighet i en främmande stat inte tillämpas, om det skulle vara 31Se och , (, /zeteo), kommentaren till 6 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. 32Se och , (, /zeteo), kommentaren till 6 § lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap. uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen här i riket. Utrymmet för att tillämpa bestämmelsen om ordre public lag är litet eftersom den ansetts böra tillämpas restriktivt.33 Utgångspunkten i svensk rätt är att utländska domar inte erkänns i utan stöd i lag (se bland annat NJA 1974 s. 629 I och II). Vidare följer av 3 kap. 2 § utsökningsbalken att en utländsk exe- kutionstitel får verkställas i om det är särskilt föreskrivet. Här aktuella bestämmelser om erkännande och verkställighet som finns i lag redovisas nedan. I nordiska förhållanden gäller i fråga om förmynderskap för en omyndigförklarad person att en lagakraftvunnen dom (eller ett be- slut) som har meddelats i en av staterna enligt bestämmelserna förordning ska gälla i övriga nordiska stater utan särskild stadfästelse och utan prövning av avgörandets riktighet eller myn- dighetens behörighet (14 § andra stycket och 22 § förord- ning). En omyndigförklaring som har meddelats i någon av de andra nordiska staterna erkänns således automatiskt i . Det bör noteras att förordningen (22 §) inte ger rätt att vägra att erkänna ett i ett annat nordiskt land fattat beslut på grund av ordre public.34 Det har ansetts att förordning täcker vissa kortvariga former av godmanskap. Förordningen har i praktiken tillämpats också på andra former av godmanskap, till exempel sådana som anordnas vid sjukdom eller liknande enligt 11 kap. 4 § FB35.36 Även ett av- görande i en sådan fråga gäller således per automatik i de övriga nordiska länderna (22 § förordning). 33Se till exempel , Svensk rättspraxis, 2 uppl., 2006. 34Se NJA 1978 C s. 480. 35Vid tidpunkten för förarbetsuttalandena 18 kap. 3 § FB. 1988/89:14, s. 10, och SOU 1987:73, s. 121. Det kan nämnas att lagen (1977:595) om erkännande och verk- ställighet av nordiska domar på privaträttens område varken gäller avgöranden rörande omyndighetsförklaring eller dess hävande (7 § andra stycket 1). Detsamma får anses gälla för godmanskap. lag kompletterar, som tidigare nämnts, förordning och tillkom när institutet omyndigförklaring avskaffades i svensk rätt och institutet förvaltarskap infördes.37 Lagen innehåller bestäm- melser om rättsverkan av en omyndigförklaring i ett annat nordiskt land och om överflyttning av förvaltarskap och förmynderskap för en omyndigförklarad person mellan de nordiska länderna. Rättsverkningar av en omyndigförklaring Om en person som har förvaltare i förklaras omyndig i ett annat nordiskt land där han eller hon har hemvist ska förvaltarens uppdrag i upphöra (2 § lag). Förmyndaren i det andra landet övertar då förvaltningen av det som om- fattades av förvaltarförordnandet.38 En omyndigförklarad medborgare i ett av de nordiska länderna likställs i med en person som har förvaltare utan begräns- ning av förvaltaruppdraget när det gäller behörighet att inneha upp- drag och befattningar samt att bedriva tillståndspliktig verksamhet (3 § lag). Detsamma gäller också för den som har omyndig- förklarats i ett annat nordiskt land när förmynderskapet har över- flyttats till (1 § fjärde stycket lag). 1988/89:14, s. 11, och avsnitt 4.2.1. 38Se och , (, /zeteo), kommentaren till 2§ lagen (1988:1321) om nordiska rättsförhållanden rörande förvaltarskap enligt föräldra- balken m.m. och prop. 1988/89:14, s. 16. Av motiven till bestämmelsen framgår inte vad som händer med själva förvaltarskapet när förvaltarens uppdrag upphör. Överflyttning av förvaltar- eller förmynderskap Möjligheten till överflyttning av förvaltarskap till ett annat av de nordiska länderna omfattar endast förvaltarskap utan begränsning av förvaltarens uppdrag (1 § andra stycket andra meningen lag och 18 § förordning). Det innebär att begränsade för- valtarskap och godmanskap inte kan överflyttas.39 De skillnader som förelåg mellan svenska förvaltarskap och förmynderskap för omyndigförklarade i de andra nordiska länderna ansågs vid utfärdandet av lag kunna innebära en del kom- plikationer vid överflyttningar mellan länder och de olika syste- men.40 Därför togs det i 1 § tredje och fjärde styckena lag in bestämmelser som närmast kan karaktäriseras som omvand- lingsregler.