sou · H3B340 · 2015-04-09 00:00:00 — Närmare föreskrifter om årliga avgifter för andra aktörer på finansmarknaden finns i förordning (2007:1135) om årliga avgifter för finansiering av verksam- het. I paragrafen framgår vidare att får ta ut avgifter för prövning av ansökningar om tillstånd, anmälningar och underrättelser. Även sådana avgifter förutsätts preciseras i förord- ning, jfr vad som gäller för sådana avgifter enligt förordning (2001:911) om avgifter för prövning av ärenden hos Finansinspek- tionen. Överväganden finns i avsnitt 5.4.22. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse, men motsvarande bestämmelse finns också i andra näringsrättsliga lagar som reglerar finansmark- nadens aktörer, t.ex. 25 kap. 1 och 2 §§ lagen om värdepappers- marknaden eller 14 kap. 1 och 2 §§ lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Grundprinciperna för hur de olika ingripandemöjligheterna ska tillämpas är avsedda att följas även vid ingripanden enligt paragrafen (se t.ex. prop 2002/03:139 s. 381 ff., 2006/07:115 s. 497 ff. och prop. 2013/14:107 s. 62 f.). Enligt första stycket anges den grundläggande skyldigheten för att ingripa om ett företag inte driver sin rörelse enligt vad som gäller för verksamheten, både avseende författningar och den egna bolagsordningen eller stadgarna. Med andra författ- ningar avses såväl lagar, förordningar och myndighetsföreskrifter, som föreskrifter som antagits med stöd av 7 kap. 1 §. EU-förord- ningar och andra bindande regler omfattas också (jfr prop. 2006/07:115 s. 636). Ett närliggande exempel på en författning som har bety- delse för verksamheten är konsumentkreditlagen och ett ingripande kan alltså grundas på att ett företag inte följer bestämmelser i den lagen. I andra stycket anges de ingripandemöjligheter som inspektionen kan vidta. Valet mellan de olika typerna av ingripanden avgörs i första hand av hur allvarlig överträdelsen är. Föreläggande är dock den enda ingripandemöjligheten som kan användas för att förmå företaget att vidta åtgärder. Om det är aktuellt att åtgär- der vidtas, kan anmärkning, varning eller återkallelse av tillståndet användas. Föreläggande bör inte förekomma i kombination med de andra ingripandeåtgärderna. Enligt tredje stycket kan avstå från ingrip- ande i vissa situationer. Bestämmelsen kan t.ex. bli tillämplig om eller ingripit med stöd av bestämmelser i konsumentkreditlagen och marknadsfö- ringslagen. Överväganden finns i avsnitt 5.4.22. Paragrafen genomför, tillsammans med 1 §, artikel 33 i bolåne- direktivet såvitt avser kreditförmedlares verksamhet. En återkallelse av tillståndet hindrar inte en likvidator eller kon- kursförvaltare att fortsätta verksamheten i syfte att avveckla den i samlad ordning (se prop. 2013/14:107 s. 88). får dock besluta hur avvecklingen ska ske, se 6 kap. 6 §. Första stycket första punkten avser inte uppgifter som är rena fel- skrivningar eller liknande, som inte materiellt påverkat beslutet att meddela tillstånd (a. prop. s. 88). Första stycket andra punkten avser att den tillståndet gäller har förklarat sig avstå från det. I sådana fall ska normalt sett återkalla tillståndet. Om ett ärende om ingripande pågår finns dock en möjlighet att handlägga ären- dena tillsammans och därvid avvakta med återkallelse p.g.a. avstå- endet, se vidare 4 §. Första stycket tredje punkten avser att verksamhet inte bedrivits . I detta fall ska återkalla tillståndet även om det på- går ett ärende om ingripande. Första stycket fjärde punkten anger att återkallelse ska ske om vissa uppräknade krav för tillstånd inte längre föreligger. Om en person i företagets ledning inte uppfyller vad som gäller för deras lämplighet m.m. i enlighet med kraven för tillstånd, följer av 3 § att ska iaktta ett visst förfarande innan återkallelse sker. Av andra stycket följer att varning i stället kan meddelas i samt- liga fall, om det är tillräckligt, utom såvitt avser att aktören själv förklarat sig avstå från tillståndet. Överväganden finns i avsnitt 5.4.22. Paragrafen behandlar ingripande när en person i styrelsen eller den verkställande direktören inte längre uppfyller de särskilda krav som ställs på dem i enlighet med förutsätt- ningarna för att erhålla tillstånd. Bestämmelsen omfattar också en styrelsesuppleant, eftersom denne ingår i styrelsen (prop. 2013/14:107 s. 88). Enligt första stycket ska inspektionen i sådana fall först an- märka på att personen ingår i styrelsen eller är verkställande direk- tör och fastställa inom vilken perso- nen ska lämna ledningen av företaget. Om så inte sker, ska till- ståndet återkallas. I andra stycket finns dock en särskild möjlighet för inspektionen att, som ett alternativ till återkallelse, förordna om en ersättare för den person som inte längre uppfyller kraven. Möjligheten ska kunna användas i de fall då det finns brister i ledningen i ett annars väl fungerande företag och företaget inte förmår ändra på situationen (a. prop. s. 88). Överväganden finns i avsnitt 5.4.22. Första stycket innebär att , när förutsättning- arna i förevarande paragraf är uppfyllda, inte behöver avgöra ett ärende om återkallelse av tillstånd p.g.a. egen återkallelse så snabbt som möjligt. Paragrafen har alltså företräde framför kravet på skyndsam handläggning i 7 § förvaltningslagen (1986:223). Inspek- tionen kan därmed i dessa fall meddela beslut i ärendet som avser ingripande p.g.a. misskötsamhet eller brister i rörelsen först. En förutsättning är dock att det är till nytta för utredningen i ärendet om ingripande. Ett exempel på detta är att det finns anledning att anta att återkallelsen syftar till att bolaget vill undandra sig tillsyn, eftersom detta bör vara en omständighet som är av intresse vid bedömningen av om ett ingripande ska ske eller inte. Finansinspek- tionen ska beakta om ett senarelagt avgörande av företag- ets egen begäran om återkallelse typiskt sett kan innebära olägen- heter för den som ärendet gäller. Även olägenheter för tredje man, såsom kunder och andra avtalsparter, kan vägas in i denna bedöm- ning. Av andra stycket följer att ett beslut om gemensam handläggning enligt första stycket när som helst kan ändras av Finansinspek- tionen, om det finns skäl för det. Ett sådant skäl kan vara att någon annan grund för återkallelse uppstått , t.ex. att verksamhet inte bedrivits . Överväganden finns i avsnitt 5.4.22. Paragrafen genomför de förpliktelser som indirekt följer av artikel 34.4 i bolånedirektivet för en hemmedlemsstat att vidta åtgärder vid en underrättelse från ett annat land. Den har utformats efter förebild av andra bestämmelser i näringsrättslig lag som genom- för liknande bestämmelser i andra EU-direktiv, se t.ex. 25 kap. 7 § lagen om värdepappersmarknaden. Enligt bolånedirektivet förutsätts hemlandets behöriga myn- dighet i första hand vidta åtgärder avseende en kreditförmedlare om en behörig myndighet i värdlandet underrättar hemlandets myndighet om att överträdelse har skett. Det gäller om en kredit- förmedlare erbjuder tjänster från hemlandet, eller om kreditför- medlaren har inrättat en filial i värdlandet, men det aktuella regel- brottet inte avser en bestämmelse som värdlandet har det primära tillsynsansvaret för enligt 34.2. Genom paragrafens första stycke ges en uttrycklig skyldighet att ingripa efter en underrättelse, om förutsättningarna för ingripande enligt 1 § eller 2 § är uppfyllda. Enligt andra stycket ska inspektionen hålla den behöriga myn- digheten i det andra landet underrättad om de åtgärder som vidtas. Överväganden finns i avsnitt 5.4.22. Paragrafen behandlar befogenheter i an- slutning till ett beslut om återkallelse av tillstånd. Om olika verksamheter bedrivs i samma företag, t.ex. verksam- het både med bostadskrediter och med konsumentkrediter enligt lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter, får beslut om avveckling respektive förbud att fortsätta verksamheten endast avse verksamheten med bostadskrediter (jfr prop. 2013/14:107 s. 88). Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 4 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 23 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Överväganden finns i avsnitt 5.4.23. I paragrafens första stycke anges en rätt för att förena en varning eller anmärkning med sanktionsavgift. Det är inte möjligt att kombinera andra beslut, t.ex. förelägganden eller förbud, med sanktionsavgift. Däremot kan vite användas i sådana fall. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 7 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Likalydande bestämmelser finns även i andra näringsrättsliga lagar på finansmarknadens område, t.ex. 25 kap. 8 § lagen om värdepappersmarknaden. Bestämmelsen är alltså avsedd att tillämpas på motsvarande sätt som i dessa författ- ningar, se vidare prop. 2002/03:139 s. 386 och 551 och 2006/07:115 s. 507 ff. I paragrafen benämns avgiften sanktionsavgift, medan den i äldre bestämmelser benämns straffavgift. Skillnaden är endast språklig. Av paragrafens andra stycke följer att avgiften tillfaller staten. Överväganden finns i avsnitt 5.4.23. Paragrafen behandlar sanktionsavgiftens storlek. Den är utformad efter förebild av 26 § lagen om viss verksamhet med konsument- krediter, jfr också den tidigare lydelsen av 15 kap. 8 § lagen om bank- och finansieringsrörelse som behandlas i prop. 2002/03:139 s. 552. I första stycket anges ett minsta och högsta belopp för avgiften. I andra stycket avgränsas den maximala avgiften till av företagets omsättning, med en möjlighet för att under vissa förutsättningar uppskatta omsättningen. Av tredje stycket följer att den omsättning som avses i andra stycket bara är omsättningen i verksamheten med bostadskrediter, om företaget även bedriver annan verksamhet. Överväganden finns i avsnitt 5.4.23. Paragrafen behandlar hur sanktionsavgiften ska bestämmas inom de ramar som anges i 8 §. Sanktionsavgiften är ett sätt att ytterlig- are gradera anmärkningen eller varningen utifrån överträdelsens allvar och hur länge den pågått. I bedömningen kan också vägas in hur kännbar avgiften kommer att bli för företaget, beroende på dess storlek och omsättning. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Motsva- rande bestämmelse finns t.ex. i 25 kap. 10 § lagen om värdepappers- marknaden. Bestämmelsen är avsedd att tillämpas på samma sätt som i dessa författningar och andra författningar som näringsrätts- ligt reglerar finansmarknadens aktörer, se vidare prop. 2002/03:139 s. 552 f. och prop. 2006/07:115 s. 508 f. Eftersom lagens syfte fram- för allt är ett starkt konsumentsskydd bör det vid bedömningen av en överträdelses allvar i första hand ses till vilket bristande konsu- mentskydd överträdelsen bidragit till (jfr prop. 2013/14:107 s. 89). Överväganden finns i avsnitt 5.4.23. Paragrafen behandlar möjlighet att besluta om förseningsavgift när det gäller sådana upplysningar som om- fattas av särskilda föreskrifter. En förseningsavgift, liksom en sank- tionsavgift, ska graderas efter överträdelsens allvar. Hänsyn till företagets storlek kan också tas, jfr kommentaren till 9 §. Om ett företag skulle motsätta sig att ge in en viss rapport till Finans- inspektionen har inspektionen möjlighet att förelägga företaget vid vite att komma in med rapporten. Vid upprepade fall av underlåten eller försenad rapportering kan inspektionen meddela anmärkning eller varning (prop. 2002/03:139 s. 553). Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 10 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. 11–14 § Överväganden finns i avsnitt 5.4.23. I paragraferna finns bestämmelser som avser verkställighet av sanktionsavgift och förseningsavgift. Paragraferna är utformade efter förebild av 15 kap. 11–14 §§ lagen om bank- och finansierings- rörelse. Likalydande bestämmelser finns också i annan näringsrättslig lagstiftning, t.ex. 25 kap. 25–28 §§ lagen om värdepappersmark- naden eller 29–31 §§ lagen om viss verksamhet med konsument- krediter. Överväganden finns i avsnitt 5.4.24. Paragrafen genomför delvis artikel 34.2 i bolånedirektivet. Bo- lånedirektivet föreskriver ett särskilt förfarande som ska iakttas när ett värdland ingriper mot en utländsk kreditförmedlares filial p.g.a. en överträdelse av en bestämmelse som värdlandet, enligt artikeln, fått ett särskilt ansvar för att övervaka. Vissa av dessa genomförs i konsumentkreditlagen med hänvisning till marknadsföringslagens I dessa delar blir direktivet genomfört genom att i ingriper. Om en utländsk kreditförmedlare överträder några av de upp- räknade bestämmelserna, ska enligt första stycket förelägga kreditförmedlaren att göra rättelse. Om föreläggandet inte följs ska inspektionen enligt andra stycket underrätta den be- höriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Enligt tredje stycket får förbjuda kreditförmedlaren att fortsätta förmedla bostadskrediter i , efter att den behöriga myndigheten i hemlandet underrättats och även kommissionen. Paragrafen är utformad efter förebild av 25 kap. 12 § lagen om värdepappersmarknaden. Överväganden finns i avsnitt 5.4.24. Paragrafen genomför artikel 34.4 i bolånedirektivet. Den behand- lar det förfarande ska iaktta när en utländsk kreditförmedlare bryter mot andra bestämmelser än dem som anges i 15 §, dvs. när kreditförmedlaren överträder bestämmelser som inte har ett särskilt ansvar att övervaka enligt bolånedirektivet. Eftersom sådana överträdelser inte i ett första skede leder till ett ingripande, behöver inte ha samma underlag för att bedöma om en överträdelse skett. Det kan också vara fråga om bestämmelser som inte faller under Finans- inspektionens tillsyn, t.ex. utländska kreditförmedlares ersättnings- system, och underlaget kan då även av den anledningen inte vara fullständigt. Detta uttrycks genom att ska ha skäl att anta att en överträdelse skett för att inspektionen i enlighet med första stycket ska underrätta den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland. Vilka skäl som kan leda till en under- rättelse ska läsas mot direktivets text som anger ”på goda och på- visbara grunder”, jfr utformningen av 14 kap. 21 § lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder och prop. 2012/13:155 s. 513. Paragrafen är utformad efter förebild av ovan nämnd bestäm- melse i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och 25 kap. 13 § lagen om värdepappersmarknaden. Överväganden finns i avsnitt 5.4.26. Paragrafen reglerar skyldighet att ingripa mot den som driver tillståndspliktig verksamhet enligt lagen utan att ha tillstånd. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 18 § lagen om bank- och finansieringsrörelse. Den blir tillämplig bl.a. om en utländsk kreditförmedlare verkar här utan att ha fått tillstånd i sitt hemland eller följt underrättelseförfarandet, eller en kreditförmedlare som verkar här genom en utsedd representant. Om en utländsk kreditförmedlare ursprungligen verkar här med stöd av sitt ”pass”, men sedan får tillståndet återkallat i hemlandet, gäller i stället 18 §. Överväganden finns i avsnitt 5.4.26. Paragrafen reglerar handlande när en ut- ländsk kreditförmedlare som ursprungligen verkat här med stöd av det underrättelseförfarande som föreskrivs i 3 kap. 5 § inte längre har tillstånd i hemlandet. ska i sådana fall under- rättas av den behöriga myndigheten i kreditförmedlarens hemland i enlighet med artikel 33.2 i bolånedirektivet. Överväganden finns i avsnitt 5.4.27. Paragrafen reglerar möjlighet att förena ett föreläggande eller förbud med vite. Motsvarande rätt för Finans- inspektionen finns i t.ex. 15 kap. 20 § lagen om bank- och finansie- ringsrörelse och 25 kap. 29 § lagen om värdepappersmarknaden. Överväganden finns i avsnitt 5.4.28. Paragrafen anger vilka föreskrifter som regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela. Den är utfor- mad efter förebild av 16 kap. 1 § lagen om bank- och finansierings- rörelse och 8 kap. 42 § lagen om värdepappersmarknaden. Enligt första punkten får föreskriva om vad en ansökan om tillstånd enligt lagen ska innehålla. En ansökan om tillstånd enligt lagen kan också avse tillstånd till förvärv av aktier eller andelar, som ska prövas enligt 14 kap. lagen om bank- och finansieringsrörelse. Enligt andra punkten får inspektionen föreskriva om vad som kan krävas avseende insikt och erfarenhet hos personer som ingår i ledningen i kreditförmedlingsföretag. Bolånedirektivet ställer sär- skilda krav på kunskap och kompetens, som ska fastställas i enlig- het med direktivets bilaga III (artikel 29.2 c). Tredje punkten avser närmare föreskrifter om vilka villkor en ansvarsförsäkring ska innehålla för att kunna godtas vid tillstånds- prövningen av en kreditförmedlare. Fjärde punkten avser vad som ska gälla vid anmälan och i övrigt avseende uppdragsavtal. Femte punkten ger rätt till föreskrifter avseende olika anmäl- ningar och underrättelser som ska göras. Det gäller anmälan som en svensk kreditgivare ska göra om verksamhet utomlands och vad en kreditförmedlares underrättelse om verksamhet i ett annat land ska innehålla. Punkterna 6–10 avser ett bemyndigande för närmare föreskrifter om de angivna kraven på kreditgivares och kreditförmedlares rörelse som finns i 4 kap. Elfte punkten avser föreskrifter om upplysningar som ska ges in , t.ex. i rapporter från företagen. Föreskrifter kan i detta avseende meddelas även för företag som ingår i samma koncern som en kreditgivare respektive en kreditförmedlare. Tolfte punkten avser ett bemyndigande att föreskriva om avgifter, se även kommentaren till 5 kap. 10 §. Överväganden finns i avsnitt 5.4.29. Paragrafen anger vad som gäller i fråga om överklagande av beslut och om möjligheter att bestämma att vissa beslut ska gälla . Paragrafen är utformad efter förebild av 17 kap. 1 § lagen om bank- och finansieringsrörelse och 35 § lagen om viss verksamhet med konsumentkrediter. Förslaget behandlas i avsnitt 8.2. Av första punkten följer att lagen träder i kraft . Detta genomför bolånedirektivets krav på genomförande i arti- kel 42.1 Av andra punkten följer att kraven på kunskap och kompetens inte behöver tillämpas förrän för aktörer som bedrivit verksamhet före . Detta överensstämmer med bolånedirektivets artikel 43.3. Det har ingen betydelse med stöd av vilken lagstiftning som företaget bedrivit verksamhet med bostads- krediter före , det kan ha skett t.ex. såsom ej tillståndspliktig finansieringsrörelse enligt 2 kap 3 § lagen om bank- och finansieringsrörelse eller verksamhet som varit anmälnings- pliktig enligt lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet. Kreditinstituten omfattas också, om verk- samhet med kreditgivning, kreditförmedling eller rådgivning i fråga om bostadskrediter har bedrivits före . 9.2Förslaget till lag om ändring i kreditupplysningslagen (1973:1173) Överväganden finns i avsnitt 5.4.1 och 5.4.16. Paragrafen behandlar undantag från tystnadsplikt beträffande uppgifter som utväxlas för kreditupplysningsändamål. Genom ändringarna i första stycket kommer företag som be- driver verksamhet enligt lagen om kreditgivare och kreditförmed- lare av bostadskrediter att för kreditupplysningsändamål kunna utväxla uppgifter om krediter, betalningsförsummelser och kredit- missbruk på samma villkor som bl.a. kreditinstitut och företag som driver verksamhet enligt lagen om viss verksamhet med konsu- mentkrediter (jfr prop. 2013/14:107 s. 92). Av andra stycket följer att även utländska företag som driver verksamhet enligt den nya lagen i har samma möjlighet som svenska företag att utväxla uppgifter. 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1992:160) om utländska filialer m.m. Överväganden finns i avsnitt 5.4.1 och 5.4.2. Paragrafen innehåller en uppräkning av bestämmelser i andra lagar som reglerar utländska företags rätt att driva verksamhet i . Genom tillägget av den nya punkten 14 framgår att det finns en sådan rätt även för utländska kreditgivare och kreditför- medlare av bostadskrediter som bedriver verksamhet här. 9.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet Överväganden finns i avsnitt 5.4.1. Paragrafen reglerar anmälningsplikt enligt lagen. Ändringen i första stycket är en konsekvens av att kreditgivare och kreditför- medlare av bostadskrediter läggs till i uppräkningen av verksam- heter som finns i 1 kap. 2 § lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism, se vidare kommentaren till ändringen i den paragrafen i avsnitt 9.7. 9.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Överväganden finns i avsnitt 5.4.1. Den nya paragrafen innehåller en klargörande hänvisning till den nya direktivstyrda regleringen i lagen (2016:000) om kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter som ska tillämpas på ett kreditinstituts verksamhet med bostadskrediter. 9.6Förslaget till lag om ändring i lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler Överväganden finns i avsnitt 5.3.9. Ändringen i fjärde stycket har införts för att genomföra bolåne- direktivets krav på förhandsinformation i form av ett standardiserat EU-faktablad, artikel 14, som inte medger det undantag som annars följer av fjärde stycket, artikel 14.7. Det är alltså endast om ett distansavtal om en finansiell produkt avser något annat än en bostadskredit som det är tillåtet att ge förhandsinformation och avtalsvillkor enligt första – tredje styckena i varaktig form först efter avtalsslutet. Överväganden finns i avsnitt 5.3.9. I paragrafens första och andra stycke har endast språkliga ändringar gjorts. I ett nytt tredje stycke hänvisas till 10 och 10 a §§ konsu- mentkreditlagen, se vidare kommentaren till de paragraferna. Ändringarna i paragrafen jämte ändringen i 10 § samt den 10 a § i konsumentkreditlagen genomför 9.7Förslaget till lag om ändring i lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism Överväganden finns i avsnitt 5.4.1. Paragrafen innehåller en uppräkning över de olika verksamheter som omfattas av lagen. Av den nya punkten 21 framgår att lagen är tillämplig även på verksamhet med kreditgivning och kreditförmedling av bostads- krediter enligt den nya lagen. Paragrafen reglerar vilka verksamheter i utländska företag med filial i som omfattas av lagen. Ändringen innebär att även ut- ländska kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter som driver verksamhet här genom filial omfattas av lagen. Av paragrafen framgår vilka utomstående som en verksamhets- utövare får förlita sig på för att utföra åtgärder för att uppnå grund- läggande kundkännedom (se prop. 2008/09:70 s. 188). Av den hän- visning till 1 kap. 2 § 21 som införs följer att bestämmelsen är tillämp- lig även beträffande kreditgivare och kreditförmedlare av bostads- krediter. Paragrafen innehåller undantag från skyldigheten att vidta åtgärder för att uppnå grundläggande kundkännedom (se prop. 2008/09:70 s. 189 ff.) Av den hänvisning till 1 kap. 2 § 21 som införs följer att undantaget är tillämpligt också på kreditgivare och kreditför- medlare av bostadskrediter. Paragrafen innehåller krav på att verksamhetsutövare ska tillämpa bestämmelserna i förevarande kapitel även beträffande filialer och dotterföretag i länder utanför EES (se prop. 2008/09:70 s. 195 f.). Av hänvisningen till 1 kap. 2 § 21 följer att bestämmelsen är tillämplig också för kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter. Paragrafen innehåller krav på att en verksamhetsutövare ska ha ett system för att besvara förfrågningar (se prop. 2008/09:70 s. 199). Av hänvisningen till 1 kap. 2 § 21 följer att bestämmelsen är tillämplig också för kreditgivare och kreditförmedlare av bostadskrediter. 9.8Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Överväganden finns i avsnitt 5.4.8. Paragrafen reglerar sekretess för uppgift om en enskilds person- liga eller ekonomiska förhållanden i ett ärende hos statlig myndig- het om innehav av aktier eller andelar.