sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — TQ: Det är ju framsidan då… och ryggsidan mot slänten så att säga. Han berättade att han hade haft en avsikt att återvända till platsen senare, men sade: Jag hitt … det finns en avsikt att återvända till platsen ehh … men det sker en, jag hittar inte tillbaks, det sker ungefär samma desorientering som skedde när vi skulle ut till den här platsen. Han ville inte säga vem som ägde bilen han använt, men berättade att han hade fått disponera den utan tidsbegränsning. nämnde sedan en artikel som [, journalist på ] hade skrivit efter vall- ningen. vidhöll att kniven hade använts för att skära av väskans handtag från dess ena infästning. förevisades fotomaterial för i ärendena avseende och . Närvarande var även och den norske polismannen . I den promemoria som upprätta- des beskrevs förfarandet på följande sätt. Fotografierna har valts ut av utredningspersonal och delar av dem är övertäckta innan de presenteras. Detta görs i avsikt att ytterligare öka minnesförmåga inför ett mer detaljerat förhör näst- kommande dag. fick se två foton på , foto 1 a och foto 1 b, vilka bifogats till promemorian. Foto 1 a visar den döda krop- pen liggandes på höger sida med bröstet delvis mot marken och magen i riktning mot ett träd. Foto 1 b är en närbild av samma motiv. På foto 1 b syns även bland annat väska. Underkroppen är bar. kommenterade foto 1 a med att det träd som syntes borde vara det träd som hade fallit omkull vid tiden för vall- ningen och att han inte kunde se de grenar som han tidigare berät- tat att han lagt över kroppen. Foto 1 b kommenterade han med att han mindes hennes ”benkläder” som helare och att han så väl mindes närheten till trädstammen. [kommentar om ben- kläder berodde sannolikt på att det på fotografiet kan se ut som att har ljusa byxor på sig. Underkroppen var dock helt bar.] Vilka delar av fotografierna som täcktes över framgår inte, men av kommentarer att döma fick han i vart fall se hela kroppen och trädet den låg vid. I protokollet antecknades avslutningsvis att , efter att det skett en telefonkontakt med , informerades om att foto 1 b, ”ur ljussättningssynpunkt samt i för- hållande till att kroppen anträffats , i sig kan vara miss- visande när det gäller omständigheter kring kläder och kroppen i övrigt”. närvarade även den norske polismannen . berättade bland annat att hade haft en tunn halskedja som definitivt inte blivit kvar på platsen eftersom han tog den med sig. informerades om att det hade gjorts en massiv sökning efter den bil som han sagt sig ha kört, men att man trots det inte hade hittat något fordon som kunde knytas till honom. På fråga om han hade svenska eller norska skyltar till bilen sade han att det definitivt hade varit norska skyltar eftersom han ville smälta in i den norska trafiken. De fingeravtryck och hårstrån som tidigare hade säkrats vid brotts- platsen jämfördes med men bedömdes inte komma från honom. I rapporter från Kriminalpolitisentralen daterade den 3 och redovisades genomförda undersökningar av det material som hade återfunnits på platsen. Slutsatsen var att inga kriminal- tekniska spår med säkerhet kunde knyta någon person till gär- ningen. Blodspår hade eftersökts på trosorna, behån och tröjan utan resultat. Beträffande nylonbagen redovisades att det ena hand- taget som hade varit fastsytt i väskan saknades, att det fanns tråd- rester på den plats där handtaget hade suttit och att tråden med all sannolikhet hade rivits av. vid Norsk Sjöfartsmuseum anlitades för att jämföra den ursprungliga snaran med den snara som hade knutit under förhöret . Av yttrandet daterat framgår att båda snarorna var lagda med en överhandsknop, men att den ursprungliga snaran hade två öglor [runt halsen] medan den som knutit hade en ögla. Bortsett från det var knutarna som lagts utanpå öglorna lika. fick därefter i uppdrag att göra en utvidgad under- sökning av snarorna. Av tilläggsrapporten daterad kan sammanfattningsvis utläsas att snarorna skiljde sig åt på det sättet att den extraknut som hade gjort om snaran inte innebar att den halande änden av repet fixerades [vilket alltså innebar att repet kunde löpa fritt]. På den ursprungliga snaran hade den halande änden fixerats med först en knut, sedan lagts runt halsen och därefter låsts med två över- handsknutar. På uppdrag av lämnade , överläkare vid , Rättsmedicinska avdelningen, , och , førsteamanuensis, Rättsmedicinsk institutt, , ett yttrande rörande samstämmigheten mellan uppgifter och fynden från den rättsmedicinska utredningen. Som underlag för bedömningen hade de, utöver bland annat obduk- tionsprotokoll, fotografier av fynden och annat utredningsmaterial, haft tillgång till en handling benämnd ”Underlag för bedömning av skadebild kontra uppgifter i förhör och vid rekon- struktion”, skriven av . hade även fått muntlig information inför upprättandet av yttrandet vid tre möten, varav det sista hölls . Vid de två första mötena närvarade endast . Yttrandet är daterat . Det har vidare framkommit att fick ett utkast av yttrandet, vilket han lämnade skriftliga syn- punkter på. Synpunkterna och de ändringar dessa föranledde var enbart marginella. I det slutliga yttrandet sammanfattades först de fynd som hade gjorts vid fyndplatsen och obduktionen. Därefter framgår bland annat följande. För att underlätta läsningen har de löpande hänvis- ningarna till skadornas numrering i obduktionsprotokollet tagits bort. Förhörsuppgifter från , sammanfattade i skrivelse date- rad , undertecknad . De skrift- liga uppgifterna har förtydligats med muntliga uppgifter. 1.Under en bilfärd med kvinnan som passagerare i det högra framsä- tet tar han tag i hennes högra handled och ’rycker med våldsam kraft’ så att den vänstra sidan av hennes huvud träffar Quicks högra axel och ryggstödet på förarsätet. 2.I samband med ett stopp efter vägen slår han kraftiga slag med sin högra armbåge mot hennes vänstra ansiktshalva så att hon blir ’i princip medvetslös’. Kvinnan har i ett senare skede kvicknat till och kan då med stöd stå på egna ben utanför bilen. 3.Quick binder hennes handleder med handtagen från en bag. 4.Quick trycker upp kvinnan mot bilens högra sida och dunkar hennes huvud med våldsam kraft mot biltaket så att hennes högra öra, högra kind och hakan träffar biltaket, dock inte pannan. Yttre blödning uppkommer. 5.Kvinnan attackeras senare stående med knytnävsslag mot hennes högra axel och den högra sidan av hennes huvud med våldsam kraft så att hon faller omkull av detta. Ånyo skall blodvite ha uppstått men Quick ser inga sårskador. 6.Quick tar loss den ena handtagsremmen från väskan och drar åt den runt kvinnans hals så att hon rosslar. 7.Kvinnan tilldelas knytnävsslag mot brösten och hon har även fort- satt rosslande andning. Byxor och trosor tas av. 8.Quick uppger att han infört ett knivskaft i kvinnans slida och anus, men är inte helt tydlig på punkten om även knivbladet förts in i slidan. 9.Quick uppger vidare att han kan ha utdelat flera knivhugg mot kroppen, dock är han inte säker på var dessa kan ha träffat. I första hand anser han att eventuella hugg kan ha träffat buken och den nedre delen av bröstkorgen. 10.I samband med användandet av kniven och/eller knivskaftet mot underlivet tömmer kvinnan sin urinblåsa. 11.Under förflyttning till den slutliga fyndplatsen tar Quick bort från halsen. Under denna förflyttning bär Quick kvinnans kropp, varvid den vänstra sidan av kvinnans huvud slås mot träd- stammar som passeras. 12.På fyndplatsen kopplar Quick ett kraftigt strupgrepp med sina egna tummar ovanpå varandra och tar sedan den nu helt frigjorda handtagsremmen och knyter runt hennes hals så att en löpsnara bildas. När han knyter denna rem lyfter han hennes kropp genom att dra i . Löpsnaran fixeras genom ytterligare en knut. Kvinnan avlider i samband med detta och tömmer därvid ’övriga kroppsvätskor’. Med detta uttryck menar på direkt fråga att även avföring töms. 13.Quick uppger även att han i något skede skär loss, eller rycker loss, könshår från kvinnan. 14.Den totala tidsutdräkten för de händelser som utspelar sig sedan de båda kommit ut ur bilen uppges till 50–. 15.Enligt Quick kan det möjligen ha uppstått frakturer på något ben eller någon arm då han uppfattar att kvinnan är ’lealös’ i någon extremitet. E.Överväganden rörande sambanden mellan fynd och förhörsuppgifter 1.Graden av förruttnelse av den döda kroppen efter kan över- ensstämma med att hon avlidit (som mest någon vecka) efter försvinnandet . 2.Fyndet av en dubbel snara med liten diameter runt den döda krop- pens hals överensstämmer med Quicks beskrivning av att en snara dragits åt runt kvinnans hals. 3.Fyndet av könshår på den döda kroppens båda händer har osäkert samband med Quicks uppgifter om att han skurit loss eller ryckt loss könshår. Könshår kan eventuellt ha avsatts på fingrar efter döden, då det av fotografierna från fyndplatsen tycks vara så att hennes händer kan ha befunnit sig nära könsbehåringen. 4.Fynden av frakturlinjer i skallen, främst frakturen i det högra tin- ningbenet, kan ha uppkommit i samband med det av Quick be- skrivna upprepade våldet mot kvinnans huvud. Av dessa olika för- lopp torde våld mot biltaket vara mer sannolikt som orsak till ska- dan, särskilt som detta våld beskrivs ha utövats mot ansiktets högra sida, men också då våldsinverkan enligt denna beskrivning sanno- likt utövats med större kraft. 5.Tolkningen att dödsorsaken kan ha varit kvävning med snara över- ensstämmer med Quicks uppgifter med samma innebörd. 6.Den av Quick beskrivna sammanbindningen av kvinnans handleder motsvaras inte av några påvisbara skador på den döda kroppen, men kan inte heller förväntas ge synliga skador i skelettstrukturerna eller ens i mjukdelarna. 7.Det av Quick beskrivna våldet mot kvinnans högra handled och den vänstra sidan av hennes huvud motsvaras inte av några påvis- bara skador på den döda kroppen, men kan inte heller förväntas ge synliga skador i skelettstrukturerna. 8.Det av Quick beskrivna våldet mot brösten har inte gett några påvisbara skador på den döda kroppen, men kan inte heller förvän- tas ge skador på skelettstrukturerna. Då mjukdelar saknas kan det inte bedömas om skador uppkommit i dessa. 9.Den av Quick beskrivna knivanvändningen med införing av ett knivskaft i slida och anus motsvaras inte av några skador på den döda kroppen efter , dock gör fynden på den döda kroppen det helt osannolikt att knivbladet har införts i slida och/eller anus. 10.De av Quick beskrivna möjliga knivhuggen mot kroppen motsvaras inte av några fynd på den döda kroppen efter . Då emellertid mjukdelar inom bröstkorg och buk saknas på den döda kroppen kan det varken uteslutas eller bekräftas att kniv har träffat de an- givna regionerna. 11.Den av Quick uppgivna avgången av urin och avföring kan över- ensstämma med reaktionerna hos en person som blir medvetslös eller som avlider. 12.Den av Quick beskrivna våldsanvändningen mot kvinnans hals motsvaras inte av några påvisbara skador på de återfunna skelett- strukturerna i halsen, men detta kan heller inte förväntas. Det bör noteras att tungbenet möjligen kan ha skadats, men att den döda kroppens tungben inte har påträffats. 13.Quicks uppgifter om ’lealöshet’ i extremiteterna motsvaras inte av några frakturer i extremiteterna. Dock kan intrycket av ’lealöshet’ väl förklaras av den slapphet som inträder i en medvetslös och/eller död kropp. 14.Övriga av Quick lämnade förhörsuppgifter har kommenterats ovan under . Med stöd av det ovanstående kan uttalas att undersökningen av döda kropp och bedömningen av fyn- den försvårats på grund av framskriden förruttnelse med avsaknad av tungben och delvis även mjukdelar; att fynden på den döda kroppen efter , särskilt snaran runt halsen och brottsprickan i skallen, kan förklaras genom de av Quick lämnade förhörsuppgifterna; att det inte på den döda kroppen efter gjorts fynd som står i strid med Quicks uppgifter; att de av Quick lämnade uppgifterna kan överensstämma med de fynd som gjorts på den döda kroppen efter ; att det inte för oss har redovisats av Quick lämnade uppgifter som står i strid med de fynd som gjorts på den döda kroppen efter . Av en promemoria upprättad av framgår att 1981 saknade anställning och fick sjuk- bidrag. Det fanns inga uppgifter om att han hade vistats på behandlingsklinik eller tvångsvårdats. Han var inte registrerad på något motorfordon. Av uppgifter från framgick att hade tagit körkort , att körkortet hade återkallats och att förarbehörighet i tiden därefter saknats. Vid en registerkontroll av röda , årsmodell –76, framkom att det fanns nio sådana som vid tiden för registerkontrollen hade anknytning till . Fordonsägarna till de bilarna kunde dock inte knytas till . 10.2.4Särskilt om advokaten, de sakkunniga och vården under förundersökningen närvarade vid samtliga förhör med undantag för förhöret och förhöret när förevisades fotomaterial. Han närvarade även vid vallningarna och rekonstruktionen. medverkade under förundersökningen vid vallningarna och rekonstruktionen. Under förundersökningen an- litades han även som rådgivare åt polis och åklagare. För en när- mare redogörelse för vad , , och har berättat om Sven- rådgivande roll och om egna kontakter med hänvisas till redogörelsen för , avsnitt 6.2.4. upprättade tillsammans med det rättsmedicinska utlåtandet av och närvarade vid ett möte med utredarna som hölls . Inför upprättandet av utlåtandet träffade utredarna . Inför det slutliga yttrandet tillsände och utredarna ett utkast av yttrandet för eventuella synpunk- ter. Synpunkterna och de ändringar dessa föranledde var enbart marginella. närvarade, såvitt framgår av dokumentationen, endast vid förhöret när förevisa- des fotomaterial. De förhör som endast medtagits transumt saknar dock uppgift om vilka som närvarade, varför detta inte kan sägas med säkerhet. närvarade även vid vallningen och rekonstruktionen, och synes då inte ha deltagit på annat sätt än som stöd åt . ringde upp för att på uppmaning av återberätta vad under terapin hade sagt till henne om vissa detaljer i händelseförloppet. I enlighet med vad som redovisats närmare i redogörelsen för , se avsnitt 6.2.4, har såväl som och vid möten med kommissionen uppgett att det inte fanns något samröre mellan brottsutredningen och terapiarbetet och att samtliga var noga med att upprätthålla skiljelinjen däremellan. Under samma avsnitt fram- går vidare att vid möte med kommissionen har för- medlat en motsatt uppfattning och berättat att det förelåg ett nära samarbete och informationsutbyte mellan polis, åklagare och psyko- terapeuter. Beträffande innehållet i journalanteckningarna från och hänvisas till redogörelsen för Yenon Levi-ärendet, avsnitt 8.2.4. För tiden därefter och hänvisas till redogörelsen för , avsnitt 9.2.4. Av journalanteckningarna för tiden efter juli 1998 framgår bland annat följande. I en journalanteckning från antecknade tf. chefsöverläkaren att frågan om restriktioner hade diskuterats i samband med en länsrättsförhandling rörande fortsatt vård. Han överlämnade till chefsöverläkaren att ta upp frågan om restriktioner i sam- band med nästa behandlingskonferens. Det noterades också att patienter som är föremål för mordutredningar normalt har restrik- tioner men att fall naturligtvis var mycket speciellt. och beskrev i journalen att och hade fått fortsatt terapi . Han hade bland annat presenterat en krönika över de mord han gjort sig skyldig till. I terapin behandlades de olika mordens skilda innebörd och känslo- mässiga bakgrund. Morden och utagerandet uppgavs följa två skilda stråk, dels pojkmorden, dels kvinnoöverfall och mord på kvinnor. beskrev genomförandet av vallningarna och rekonstruktionen den 16–. Hennes uppfattning var att hade utvecklats så att han mer sammanhållet och koncentrerat kunde berätta, något som hade be- kräftats av en polis som även medverkat vid andra rekonstruk- Denne polis hade påpekat för att han såg en positiv förändring hos . I en journalanteckning redovisade att det hade genomförts en rekonstruktion avseende mordet på en annan vuxen norsk kvinna. var enligt även vid denna rekonstruktion mycket koncentrerad och väl sammanhållen. Hon beskrev att det fortsatta terapeutiska arbetet hade inneburit ett vidgat och fördjupat seende och förståelse av de olika mordens innebörd och hur de tidiga erfarenheterna berättades och gestaltades i morden. Differentie- ringen av de olika morden hade varit viktig att arbeta med. Detta hade enligt blivit mycket tydligt i den skillnad som fanns mellan pojkmordens betydelse och innebörd och morden på kvinnor. I en journalanteckning beskrev skötaren att rättegångsdatum hade blivit bestämt [för åtalet avse- ende och ] och att hade fått tillgång till utredningsmaterialet. konstaterade att nu hade fått någonting att fokusera på vilket hade lett till att han någorlunda kunde hantera tillvaron. I en journalanteckning beskrev att hade fått fortsatt terapi . Beträffande rättegången hade förmått genomföra den på ett betydligt mer sammanhållet sätt . Hans egna berättelser av händelseförloppen var väldigt hela samt mycket detaljerade och utförliga. Den ena flickans mamma och den andra flickans målsägandebiträde hade bekräftat att hans berättande var värdefullt. Bekräftelsen var enligt värdefull även för det fortsatta arbetet. anmodade norska svensk åklagarmyndighet att överta lagföringen mot avse- ende morden på och . åtalade överåklagaren för mordet på vid . Sam- tidigt åtalade han även för mordet på . Åklagaren gav in ett förslag på förhandlingsordning till tings- rätten. Av detta framgår bland annat att han föreslog att , efter åklagarens och försvarets sakframställningar, skulle få lämna egna uppgifter. Efter det skulle vallnings- och rekonstruk- tionsfilmen förevisas och en ”sammanställning” redovisas. Först därefter skulle förhöret med hållas. förklarade att det enligt honom var av stor betydelse för ett adekvat förhör med att bevisningen togs upp i den angivna ordningen. uppgavs vara införstådd med detta. På åklagarens begäran förordnade tingsrätten, lagmannen , och som domstolssakkunniga i målet. Någon beskrivning av vad sak- kunniguppdragen skulle innefatta lämnades inte i protokollet. Tingsrätten hemställde, genom domstolssekreterare, att skulle inkomma med ett yttrande enligt 3 § andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning. Någon ny rättspsykiatrisk under- sökning inhämtades inte av tingsrätten. ingav en skrift till tingsrätten och informerade om att han efter huvudförhandlingen skulle övergå till annan verksamhet och begära sitt utträde ur advokat- samfund. Med hänsyn till de speciella förhållanden som gällde för utredningarna ansåg han det synnerligen angeläget att advokaten , som skulle överta uppdraget, redan nu förordna- des att jämte honom biträda som offentlig för- svarare. Tingsrätten förordnade som offentlig för- svarare för . Huvudförhandlingen, som avsåg både och , hölls vid den 18, 19, 22–24, 26, 29 och . Domare vid rättegången var lagmannen och f.d. rådmannen . Vid huvudförhandlingen avseende mordet på hör- des, utöver , som vittnen de norska polismännen samt vid Norsk Sjöfartsmuseum. Som dom- stolssakkunnig hördes . Gemensamt för åtalen avse- ende och hördes vittnena , och , avdelningsföreståndare vid sjukhus samt domstolssakkunnige . Av domen och huvudförhandlingsprotokollet framgår, såvitt gäller mordet på , väsentligen följande. gav in en sammanställning av uppgifter som hade lämnat i förhör samt vid vall- ningarna och rekonstruktionen avseende mordet på . Åklagaren framställde sina yrkanden och uppgav att han erkände gärningen och medgav de enskilda anspråken. Åklagaren utvecklade talan. Efter en inledande redogörelse för försvinnande och utredningen före erkännande uppgav han följande: dömdes för olika otuktsbrott till sluten psykiat- risk vård. Den undersökande läkaren beskrev honom som en sadistisk pedofil, som under vissa förhållanden var utomordentligt farlig för annans personliga säkerhet. Han skrevs ut . dömdes han för grovt rån till sluten psykiatrisk vård och har varit inta- gen på Säters sjukhus, där han undergår samtalsterapi. Under terapien anmälde han att han hade något att berätta för polisen rörande ett mord på en ung pojke. I polisförhör som följde, framkom att hade vissa kunskaper om omständig- heterna kring död. Norsk polis hörde närmare härom. Han ville ’vallas’ på de platser som var aktuella för att få bättre förutsättningar att berätta. Under vallning for och ett antal svenska poliser och andra perso- ner i en bil som han vägledde praktiskt taget ända fram till platsen för fyndet av lik. Åklagaren förevisade bilder av samt åberopade som bevisning vallnings- och rekonstruktionsfilmen och den ingivna sammanställningen av uppgifter. Vallnings- och rekonstruktionsfilmen och sammanställningen åberopades till styr- kande av att hade lämnat autentiska uppgifter som knöt honom till mordet som gärningsman. Den åberopade sammanställningen bestod av två avsnitt, där av- snitt 1 beskrev ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan” och avsnitt 2 innehöll citat och sammanfattande beskrivningar ur förhören, vallningarna och rekonstruktionen under rubrikerna ”Plats för 1:a kontakt”, ”Gärningsmoment/modus”, ”Skadebild”, ”Föremål med anknytning till offret”, ”Områdesbeskrivning”, ”Kroppens slutgiltiga placering i terrängen”, ”Fordon” och ”Sam- manfattning av rekonstruktionen på fyndplatsen”. Det angavs att det av avsnitt 2 framgick den utveckling som hade skett under hand i förhören. utvecklade talan, vilken dock inte har redovisats i tingsrättens dom. Av protokollet framgår att förhöret med hölls i två omgångar, det vill säga i princip i enlighet med vad hade förespråkat i det under förberedelsen ingivna för- slaget till förhandlingsplan. Tingsrätten biföll denna begäran efter att sagt sig inte ha någon erinran mot förslaget. Förhöret med inleddes. redogjorde därefter för omständigheterna vid inspelningen av vallnings- och rekonstruktionsfilmen, varefter filmen förevisades. Åklagaren gav in en sammanställning över 29 mord som hade erkänt och föredrog därefter sammanställningen av uppgifter. Han förevisade även ett fotografi av Yenon döda kropp. Av huvudförhandlingsprotokollet fram- går inte annat än att närvarade under denna redo- görelse. Nedan redovisas innehållet i avsnitt 1 av den sammanställning som åklagaren föredrog, och som uppgavs beskriva ”slutliga ståndpunkt i sakfrågan”. TQ disponerar , röd, 2 dörrars, av 1975– modell. Bilägaren bekant till TQ, men anges ej av Quick. Quick uppehåller sig i de centrala delarna av . Parkerar bilen ej långt från Står med fronten i riktning in mot centrum, ser en bio- grafskylt och en bankskylt. Vid vallningen den l8:e augusti anvisade han med viss osäkerhet korsningen Prinsensgate/Skippergaten som aktuellt område. Ser en person, som visar sig vara , närma sig. Quick tar kontakt med henne genom att öppna passagerardörren och tilltala henne. Frågar efter vägen till . pekar ut riktningen. Quick övertalar att stiga in i bilen för att visa honom vägen. Under färd ut från i riktning mot E18 får Quick för sig att försöker att påkalla uppmärksamhet eller att ta sig ur bilen. Han rycker kraftigt i hennes högra handled och sliter henne med våldsam kraft mot sin högra axel och mot förarsätets ryggstöd. Quick menar att blev skadad av detta i axel och nacke. Ett ytterligare ett stycke gör Quick ett stopp. Utdelar med knyt- näve och med sin högra armbåge kraftiga slag mot Trines vänstra an- siktshalva. blir allvarligt skadad. Quick tar på ett par Helly- Hansenhandskar [. . Han trär även in hennes händer i handtagen till den väska som hon medför. Virar sedan handtagen runt handlederna och låser därigenom dessa. Quick kommer fram till Bekkesteinsveien, en mindre grusväg i om- rådet Svartskog, några få kilometer utanför . Kör ner till en parke- ringsplats i närheten av en mindre fotbollsplan. Intill parkeringen finns ett uthus. Vänder bilen och åker tillbaks , där han ånyo vänder och parkerar vid sidan av grusvägen i anslutning till en mindre kärr/traktorväg.