sou · H3B394 · 2015-11-05 00:00:00 — 1375–1405; , . (2011). Journalism as process: The organizational implications of participatory online news. Journalism and Communication Monographs, 13, s. 138–210. 64Ekdale, , , , , . F, & Perlmutter, . (2010). (then and now): Exploring the motivations for blogging by popular American bloggers. New Media and Society, 12 (2), s. 217–234; , . (2007). Blog use motivations: An exploratory study. Tremayne (Red. ), Blogging, citizenship, and the future of media, s. 127–148. , NY: Routledge. (2014). Twitter as an ambient news network. Weller, Axel. Mahrt, & . ), Twitter and society, s. 359–372. , NY: . 4.4.2Jämbördiga relationer och ömsesidiga utbyten Digitalt deltagande kan stärka demokratin men kan utvecklingen bidra till att aktörer med makt (såväl nyhetsmedie- företag som digitala giganter) ”utnyttjar” medieborgare på så vis att de producerar relevant material, utan att insatserna kommer dem till gagn. Det handlar om i vad mån företagen ser på sin användar- krets som konsumenter (med behov) eller som medborgare (med rättigheter). Inom många nyhetsmedieföretag har den pressade ekonomiska kontexten tvingat ledningarna att prioritera affärs- överväganden framför publicistik. De traditionella medieföretagen närmar sig därför nu alltmer de digitala giganternas praktiker, vilka på ett framgångsrikt sätt fått sina användare att bidra med gratis innehåll och värdefull användardata. Vissa format för digitalt deltagande fungerar bättre än andra: Branschrepresentanter har exempelvis understrukit att närvaron av redaktörer och/eller experter i kommentarsfälten bidrar till bättre diskussionsklimat och högre aktivitet. Sådan normalisering har skett såväl när det gäller journalister som bloggar (j-bloggers)66 och journalister som twittrar (j-tweeters).67 En internationell forsk- ningsöversikt kring deltagandejournalistik av . drog slutsatsen att den traditionellt etablerade logiken för ”professionell kontroll” inom journalistiken är ideologiskt oförenlig med den framväxande logiken ”öppet deltagande”.68 För att deltagandejournalistiken ska kunna frodas lär det därför behövas en förändring i etablerade nyhetsmediers ideologier och praktik, att dessa löser upp historiskt etablerade maktstrukturer och nyhetsprocesser, och släpper in medieborgarna. Från studier av svenska journalistkåren har tidigare framgått att det är relativt få som faktiskt själva bloggar eller twittrar, vilket främst hänger samman med journalisternas ålder och att kompetens och erfaren- hetsbas främst är kopplade till de analoga distributionsformerna papper/marksänd tv och radio. Det finns digitala klyftor även mellan journalister. (2005) The political j-blogger: ‘Normalizing’ a new media form to fit old norms and practices. Journalism 6(2), s. 173–198. 67Lasorsa, . , . (2012).Normalizing Twitter. Journalism Studies 13(1), s. 19–36. (2012).The Tension between Professional Control and Open Participation: Journalism and Its Boundaries. Information, , 15 (6), s. 836–866. Därtill har vi frågan om medieborgarnas faktiska intresse av att själva agera publicister eller att själva ta del av nyheter som andra medieborgare skapat. Det finns modeller för deltagandejournalistik som behandlar hur inkludering av medieborgare sker avseende såväl förväntningar och praktiker.69 För att medieföretag verkligen ska inkludera medieborgare finns vissa principer att följa. Att möjlig- göra digitalt deltagande kan bidra till känsla av delaktighet och gemenskap, vilket är positivt för såväl affär som demokrati. Axel Bruns – som myntade begreppet produsage – argumenterar att digitalt deltagande sker när medieborgare upplever att de kan bidra på ett värdefullt sätt. Forskning har visat att deltagande- miljöer uppstår när traditionella hierarkier mellan olika grupper (i detta fall journalister och medborgare) jämnas ut. Inflytande byggs genom bidragens art, inte utifrån deltagarens ställning. Ytterligare en drivkraft till att bidra är att få bekräftelse i någon form, exempelvis genom att bidraget och dess upphovsperson exponeras. Sammantaget pekar principerna för produsage mot att digitalt deltagande sker när mer jämbördiga relationer skapas. Utöver att främja jämbördiga relationer har forskningen också visat att det är viktigt att parterna som deltar upplever ett ömsesidigt givande utbyte. Med utgångspunkt i begreppet ömsesidig journalistik (reci- procal journalism) har en grupp amerikanska forskare studerat just ömsesidiga former av deltagandejournalistik.70 Begreppet reci- procitet härstammar från strukturell teori och avser ett ömsesidigt givande utbyte mellan två eller fler aktörer. Reciproka utbyten utgör en för tillit och socialt kapital i mänskliga rela- tioner. De utgör en central komponent i vårt samtida medie- landskap där olika slags sociala utbyten är vanligt förekommande,71 och har använts av många forskare i relation till sociala medier och s.k. ”online communities”. 69Schmidt, , (2012). Re-discovering the audience: The relationship between journalism and audience in networked digital media, Information, , 15(6), s. 867–887. 70Lewis, ., , . & Coddington, (2014). Reciprocal Journalism, Journalism Practice, 8(2), s. 229–241; , . & Coddington, , , ., , Homero. (2015). Reciprocity and the News:The Role of Personal and Social Media Reciprocity in News Creation and Consumption, , 9, s. 2526–2547. (2015). Reciprocity as a key concept for social media and society. Social Media + Society, 1(1), s. 1–2. Forskare har funnit att ömsesidiga relationer stimulerar digitalt deltagande,72 rentav att de utgör ett kritiskt element för att detta överhuvudtaget ska ske.73 Med reciprocitet avses ett utbyte mellan två eller fler aktörer på tre olika sätt: direkt, indirekt och långsiktigt hållbart. Ömsesidig journalistik handlar om att journalister arbetar för att skapa och upprätthålla grupper av medborgare och sam- hällen genom utbyten direkt med medieborgarna, indirekt genom utbyten med varandra och långsiktigt hållbart genom att arbeta för detta över tid.74 Direkta utbyten äger rum exempelvis när medie- borgare delar och kommenterar innehåll med varandra via sociala medier. Indirekta utbyten går bortom individuella relationer, till ett socialt nätverk, där individ A ger något till individ B (med flera), som i sin tur ger något till individ C (med flera), osv. Denna kollektiva insats ökar kapaciteten att hitta, granska och sprida information till varandra.75 När medieborgare engagerats kring relevanta ämnen och händelser, som inte nödvändigtvis är nyheter, har det uppstått långsiktigt hållbara, ömsesidiga utbyten. En enkätstudie visar att människor som själva produ- cerar innehåll/nyheter är mer positiva till ömsesidiga utbyten, allra tydligast är sambandet när det knyts till vad som görs i sociala medier.76 Forskarna bakom begreppet ömsesidig journalistik argu- menterar för att de nyhetsmedier som vill se ett större digitalt deltagande från medieborgarna bör möjliggöra och stimulera mer ömsesidigt utbyte mellan journalister och medieborgare, liksom mellan medieborgarna själva.77 Andra studier har visat att när det 72Sankaranarayanan, Kadhambari. & Vassileva, (2009). Reciprocal and Non-Reciprocal Relationships in an Online Community. Workshop on Adaptation and Personalization for Web 2.0.Trento, , den 22–. 73Bakshy, Eytan; Rosenn, ; Marlow, , Lada (2012). The Role of in information Diffusion. Proceedings from the Association of . , , den 16–. 74Lewis, ., , . & Coddington, (2014). Reciprocal Journalism, Journalism Practice, 8(2), s. 229–241. 75Baker, , . (2006). Enabling Positive Social Capital in Organizations. I: (Red.) Exploring Positive Relationships at Work: a Theoretical and , s. 324–345. Mahwah, NJ: . & Coddington, , , ., , Homero (2015). Reciprocity and the News:The Role of Personal and Social Media Reciprocity in News Creation and Consumption, , 9, s. 2526–2547. 77Lewis, ., , . & Coddington, (2014). Reciprocal Journalism, Journalism Practice, 8(2), s. 229–241. inte finns något ömsesidigt utbyte blir det digitala deltagande också begränsat.78 Till andra försök att finna goda samverkansformer mellan kom- mersiella nyhetsmedieföretag och (sammanslutningar) av medie- borgare hör ett projekt mellan FoxNews8 och TheEye (en grupp bloggare). FoxNews8 lät bloggarna arbeta från sina lokaler, men det uppstod spänningar mellan bloggarna och journalisterna p.g.a. de praktiker som journalisterna sökte upprätthålla, vilket för- svårade hållbarheten i deras samverkan.79 När journalister och medieborgare delar ett intresse och engagemang för liknande frågor kan dock journalistiska samverkansformer uppstå.80 Exempel på detta finns inom svensk närradio, som drivs av föreningar runtom i . Vid de samråd som Medie- utredningen genomförde framkom att på orter där närradion drivs med relativt stort engagemang och resurser, upp- levdes resultatet också vara bra. På andra orter, där det saknades resurser och engagemang, upplevdes utfallet vara mer bristfälligt. En intressant iakttagelse är att personer som arbetat som journalister men blivit arbetslösa, i flera fall engagerat sig i när- radion och på ett positivt sätt bidragit till journalistiken i den- samma. Enligt representanter från närradion har dessa journalisters närvaro bidragit till en märkbar kvalitetshöjning. Dessa represen- tanter hänvisade till att de noterat ett tydligt ökat intresse och ökad uttalad uppskattning från lyssnarna. När journalisterna sedan får en ny tjänst reducerar eller avslutar de sitt engagemang i närradion. Sammantaget har detta avsnitt behandlat behovet av mer jäm- bördiga relationer samt ömsesidiga utbyten mellan journalister och medieborgare – samt medieborgare emellan – om deltagande i journalistiken ska främjas. Det är också bedömning att det krävs god kunskap kring och anpassning till medieborgarnas behov, motiv och drivkrafter att delta i journa- listiken, men också fördjupad förståelse för vad som hindrar dem 78Borger, Merel, van Hoof, ., & , (2014). Expecting reciprocity: Towards a model of the participants' perspective on participatory journalism. New Media and Society. (Online First.) 79Ostertag, , Gaye (2012). When Innovation Meets Legacy: Citizen journalists, ink reporters and television news, Information, , 15 (6), s. 909–931. 80Meadows, (2013). Putting the Citizen . Journalism, 14 (1), s. 43–60. från att delta. Mycket talar för att de strukturer, kulturer och praktiker som råder inom etablerade nyhetsmedieföretag – på goda grunder utifrån företagens eget perspektiv – begränsat utvecklingen av medieborgarens deltagande i journalistiken. Däremot finns indikationer på att sådan medverkan börjat ta form – och skulle kunna utvecklas vidare. En form av mediedeltagande som inte sker via de traditionella medieföretagen är när medieborgare själva skapar, publicerar och distribuerar innehåll. Detta sker mer eller mindre medvetet och det finns en stor variation vad gäller såväl inriktning som drivkrafter och uthållighet. Många agerar i kraft av sina personliga intressen och hobbies. Andra går så långt som att de själva, på egen hand, gör allt från att planera och skapa innehåll, distribuera det och skapa affärsmodeller för det. Dessa fungerar de facto som fullödiga medieföretag, komplett med marknadsföring, annonsförsäljning, materialsyndikering osv. Den senare kategorin kan på ytan tyckas stängd för det stora flertalet, men tekniken blir allt enklare att hantera. Och många utnyttjar möjligheterna med lättillgänglig kompetensutveckling i form av exempelvis enkla, korta videoguider (s.k. tutorials), för att lära sig hur de kan göra media. Bekräftelse från vänner, familj och kollegor är en viktig drivkraft, men vissa drivs av möjligheten att tjäna pengar. Andra har en ideologisk agenda, som aktivister eller politiska sympatisörer. Att skapa och publicera innehåll innebär emellertid inte med självklarhet att andra också tar del av detta. Det råder stor kon- kurrens om människors tid och uppmärksamhet, och medie- användningen är fragmentiserad bland olika grupper (se kapitel 3). Från exempelvis resultaten i 2014 och enkätstudie Svenskarna och internet framgår att ungdomar är de som i störst utsträckning skapar innehåll och skriver inlägg på bloggar och mikrobloggar. Inom den övre delen av denna åldersgrupp återfinns också de som är mest aktiva med att posta uppdateringar och att dela material i sina sociala nätverk. använder nästan hälften av svenskarna , därtill ökar användningen av Instagram, Twitter, Instagram, Kik, Twitter och Snapchat. Dessa är tydligt knutna till yngre användare. Även Linkedin har ökat, men når främst ut till 36–45 åringar.81 Varje minut laddas enligt vissa branschbedömare videofilm upp på Youtube, material som producerats och publi- cerats av människor världen över. Bland samtida exempel på svenskar som lyckats nå ut brett finner vi . , , startade han ett bolag för att hantera intäkterna från sina Youtube-videor där han filmar sig själv när han spelar och kommenterar dataspel under sitt alias PewDiePie. Det året omsatte hans båda enmansbolag , 2014 hade omsätt- ningen stigit till 63,7 miljoner kronor.82 PewDiePie har för när- varande mer än 39 miljoner följare, hans videor har setts flera miljarder gånger,83 och han har även lanserat en egen mobil applikation. PewDiePie kanske inte ägnar sig åt journa- listik, utan någon slags modern form av populärkultursrecensioner. Men det är uppenbart att han lyckats väl med att nå ut med sitt innehåll, och att hans verksamhet är ur ett rent ekonomiskt perspektiv framgångsrik. Bland inflytelserika bloggare märks , som når mer än 400 000 svenskar under en vanlig vecka. Flera bloggare tar upp ämnen som hälsa, mode, skönhet och kost, och de har återkommande kritiserats för att de får ersättning från företag för att göra produktplaceringar. Sociala medier är centrala möjliggörare för medborgarna när det gäller att producera och sprida innehåll. Två stora sociala medie- företag – Facebook och Twitter – diskuteras närmare i näst- kommande avsnitt och därefter följer ett avsnitt som diskuterar förekomst av medborgarjournalistik. Det är ännu relativt ovanligt att medieborgare ägnar sig åt att publicera journalistik och mer samhällsintressant innehåll på egna plattformar. Bakom aktörer som lyckas – som och – återfinns före detta anställda journalister från traditionella medieföretag som startat egen verksamhet. I vad mån medborgarjournalistik driven av medieborgare förekommer, och på vilket sätt det sker, diskuteras i avsnitt 4.5.3. 81Findahl, (2014). Svenskarna och internet 2014. .SE Stiftelsen för internetinfrastruktur; Bygger även på uppgifter från Svenskarna och Internet 2015 (kommande). 82Webbplatsen Alla bolag, (2012, 2014): . 89 Uppgiften hämtad från Youtube . 4.5.1Aktiviteter på Facebook och Twitter Facebooks vd har gjort officiella uttalanden om att företaget strategi är att bli en naturlig del av människors vardag, att Facebook likt elektriciteten är något som helt enkelt bara finns där. En tidigare publiceringsplattform som vill göra om sig till infra- struktur. Facebooks ambitioner upphör inte med dagens internet- användare, företaget säger sig vilja sprida internet till fler, med sikte på att nå får fler användare. har nyhetsmaterial funnit sin väg till Facebooks flöden, inte minst för att nätverket attraherat en storpublik som är attraktiv för många aktörer. Men också genom att nätverket designats så att privatpersoner såväl som företag och nyhetsmedier enkelt kan publicera innehåll. Facebook tar därmed plats i nyhets- ekosystemet, inte genom den kostsamma innehållsproduktionen men genom distributionen av andras innehåll – något som de kan kapitalisera på i flera led. Gratis innehållsproduktion, där de traditionella medierna tvingas investera, exploatering av personliga data kring människors liv, attityder, kommunikation med mera – för vidareförsäljning men också för att skapa personali- serade annonserbjudanden. I kapitel 3 diskuteras hur medborgare – genom att ta del av nyheter via Facebook – exponerar sig för flera olika perspektiv på världen. Detta hänger samman med att människor som regel har ganska breda sociala nätverk på Facebook. De exponerar sig för det nyhetsmaterial som dessa personer delar eller laddar upp,84 under förutsättning att inte Facebooks algoritmer döljer innehållet för dem. har innehållsmängden blivit så stor att allt innehåll inte publiceras i det individuella nyhetsflödet, i stället väljs innehåll ut av en algoritm enligt specifika kriterier.85 Detta redovisas när- mare i kapitel 5. Algoritmer utvecklas kontinuerligt för att för- bättra relevans genom personalisering av innehåll. Med Facebook instant news – ett samarbete Facebook initierat med ett urval nyhetsmedier – publiceras nyheter direkt till personliga nyhets- flöden på Facebook. Att så sker, och att t.ex. brittiska BBC väljer 84Bakshy, Eytan; , , Lada A. (2015). Exposure to ideologically diverse news and opinion on Facebook, Science, 348:6239, s. 1130–1132. 85Pariser, (2011). The filter bubble, What the internet is hiding from you. : Penguin Books. att publicera innehåll som producerats med hjälp av licensavgifter på en plattform som tillhandahålls av ett amerikanskt kommersiellt bolag, kan självklart problematiseras. Medieborgare har goda möjligheter att producera och sprida nyheter via sitt personliga konto, men också kommentera och gilla olika slags nyhets- och opinionsmaterial. Det är också möjligt att starta grupper dedikerade till vissa ämnen och intressen genom vilka medieborgare kan publicera egenproducerat innehåll och nyheter. Liknande – men också andra – möjligheter återfinns även hos Twitter, Linkedin, Snapchat och andra sociala medie- plattformar. Twitter har kommit att bli en viktig samlingsplats för medie- borgare och institutioner när det gäller att producera och dela journalistik,86 särskilt kring mer avgränsade intresseområden.87 Forskning har visat att enskilda medieborgare kan få otroligt stort genomslag med sina inlägg, särskilt när de rapporterar kring en viktig händelse och i princip är de enda som är på plats.88 Däremot pekar flera aktuella studier kring Twitter och journalistik mot att medieborgare överlag inte involveras av journalisterna i nyhets- processen,89 med undantag för att ibland fungera som källa.90 Det senare hänger samman med att journalister upplever det som svårt att verifiera äktheten i informationen när medborgare agerar källor.91 Också journalisternas relationer till andra källor via sociala medier, som politiker, utgör ett viktigt område att följa utveck- lingen kring.92 86Hermida, (2013). #JOURNALISM, Digital Journalism, 1(3), s. 295–313. D., Ratkiewicz, ., , ., Gonçalves, ., A., Menczer, . & Flammini, (2011). Political polarization on Twitter. on Weblogs and Social Media. 88Belair-Gagnon, (2015) Social Media at . 89Cozma, Raluca & , Kuan-Ju (2013). What’s in a Tweet?, Journalism Practice, 7(1), s. 33–46; Noguera-Vivo, (2013). Are Journalists on Twitter? Trends Towards the End-user Journalism. /Comunicacio ́n y Sociedad 26(1), s. 93–114. 90Lasorsa, ., . , & (2012). Normalizing Twitter: Journalism Practice in an Space. Journalism Studies 13 (1), s. 19– 36.; Belair-Gagnon, (2015) Social Media at . 91Hermida, (2013). #JOURNALISM, Digital Journalism, 1(3), s. 295–313. 92Ekman, , (2015). Politicians as media producers: Current trajectories in the relation between journalists and politicians in the age of social media, Journalism Practice, 9(1), s. 78–91. I större amerikanska städer finns hundratals informa- tionsorienterade sajter som drivs av medieborgare. Detta skapar en mångfald vid sidan av ett fåtal nyhetsmedier med journalister verksamma i dessa områden. Amerikanska forskare har emellertid dragit slutsatsen att lokalt orienterad medborgarjournalistik – i dess nuvarande form – inte kan kompensera för och ersätta den lokal- journalistik som etablerade nyhetsmedier har svarat för . Publiceringsfrekvensen bland medborgarjournalister är van- ligen väsentligt lägre än för dagstidningar. Därtill ska tilläggas att medborgarjournalister vanligen skiljer sig i sitt förfarande och även det innehåll de skapar. Det gäller val av fokusområden och av personer som kommer till tals, liksom att medborgarjournalisters initiativ saknar institutionellt stöd. Däremot utgör medborgarjournalistik ett viktigt komplement som kan bidra till nyansering och breddning av perspektiv. Enligt dessa forskare är deras studie den första som explicit gjort en sådan jämförelse mellan etablerade nyhetsmedier och två olika former av medborgarjournalistik. Den ena formen klassifi- ceras som medborgarbloggar (utbudet präglas av opinion) och den andra som nyhetssajter (utbudet präglas av nyheter). I båda fallen utgör bevakningen av lokala myndigheter ett mer centralt inslag i jämförelse med tidningsföretag, men endast i storstäder där det uppstår en positiv konkurrens med journalister, medan det i förorter och glesbygd förhåller sig tvärtom.93 En viktig slutsats är att medborgarjournalistiken framför allt bidrar till mångfald av lokala perspektiv som redan bevakas någorlunda väl, medan få tillskott sker på platser där nyhetsbevakningen är som tunnast. Förutsättningarna för medieborgare att på egen hand bedriva journalistik skiljer sig på flera sätt från journalisters inom nyhetsmedieorganisationer. Det handlar inte bara om utbildningen och i yrkesutövandet förvärvade kunskaper. Medieborgare har ingen anställning och är inte garanterade någon finansiell ersättning för sitt arbete. De måste därför, som regel, ha ett annat arbete som tar deras tid och ork. Utan en etablerad nyhetsmedieorganisation i 93 Fico, ; , ; Wildman; , , , , (2013). Citizen Journalism Sites as Information Substitutes and Complements for Newspaper Coverage of Local Governments. Digital Journalism, 1 (1), s. 152–168. ryggen har de också svårare att nå vissa källor, inte minst personer i maktposition. Studier har vittnat om att medborgarjournalister använder färre källor, samt att kvaliteten på deras nyheter varierar, rentav att artiklar ibland inte ens är kompletta. I ljuset av detta ska det också noteras att initiativ till medborgarjournalistik inte sällan upphör . Den långsiktiga hållbarheten kan med andra ord ifrågasättas. I vissa länder, t.ex. i , har medborgar- journalistik fått finansiellt och professionellt stöd från företag, universitet och staten. Detta gäller däremot inte för , där medborgarjournalistiken överlag inte fått något sådant stöd.94 Det finns i få exempel på medborgarjournalistik som pågått förhållandevis länge, bland undantagen finner vi som startade , och som erbjuder ett flöde av nyheter (om än inte på daglig basis). Ett annat exempel är Newsmill, vilken ägdes av och stängde ner verksamheten 2013. Newsmill såväl prisades som kritiserades för hur de öppnade för opinion, debatt och kommentarer. Med tanke på att mycket pekar mot att det särskilt är den lokala journalistiken som är under press och nedmontering är det särskilt betydelsefullt att se i vad mån medborgarjournalistik med sådant fokus har växt fram. genomförde medieforskarna därför en studie av förekomsten av medborgarjournalistik i 290 kommuner. De utgick från att medborgarjournalistik äger rum när medieborgare insamlar, producerar och publicerar nyhetsinnehåll utan att någon journalist är delaktig i processen. Då sker medborgarjournalistiken på egna plattformar, utifrån medie- borgarnas egna villkor, och inte via de plattformar som kontrolleras av nyhetsmedier. Forskarnas resultat vittnar om en begränsad förekomst av initiativ till medborgarjournalistik, och bland de initiativ som identifierades var dessa främst inriktade på sport, ekonominyheter eller underhållning. Forskarna fann totalt fyra stycken initiativ som kvalade in som medborgarjournalistik, två nationella och två lokala. Innehållet på samtliga sajter var gratis, 94 Se forskningsgenomgång i , , (2014). Is Anyone Out There: Assessing Swedish Citizen-Generated Community Journalism. 8(2), s. 164–180.