sou · H3B354 · 2015-06-09 00:00:00 — skulle en sådan ordning innebära att styrkan av sekretessen kommer att variera hos beroende på det ändamål för vilket uppgiften inhämtas. Skälet är att sekretsslagstiftningen inte innehåller några bestämmelser om överföring av sekretess i mål eller ärende om utsökning och indrivning m.m. Vi bedömer därför att det första alternativet är lämpligare och föreslår alltså att det i OSL ska införas en primär sekretessbestämmelse som tar sikte på ärenden om informationsinhämtning. Bestämmelsen bör utformas på samma sätt som de bestämmelser som avser verksamhet avseende utsökning och indrivning, dvs. med ett omvänt skaderekvisit. Översändande av inhämtad bankkontoinformation, eller en förklaring om att bankmedel har belags med kvarstad, innebär ett tillåtet utlämnande eftersom det sker i enlighet med kvarstadsförordningen (jfr 8 kap. 3 § 1 OSL). Någon särskild sekretessbrytande bestämmelse behövs alltså inte i det avseendet. Vårt förslag: Personuppgifter som hanterar med stöd av kvarstadsförordningen ska gallras senast efter det att det mål eller ärende som uppgifterna eller handlingarna hänför sig till avslutades. Arkivlagen (1990:782) och arkivförordningen (1991:446), innehåller bestämmelser om hur myndigheters arkiv och information ska vara strukturerad. Myndigheters arkiv bildas av de allmänna handlingar som uppkommer i myndigheters verksamhet och ska hållas ordnade för att kunna tillgodose allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättskipning och förvaltning och forskningens behov. Arkivlagen ger utrymme för att information får förstöras, eller gallras som det heter i arkivsammanhang. I praktiken innebär gallring att allmänna handlingar eller uppgifter i dessa aktivt avlägsnas och förstörs i enlighet med på förhand fastställda kriterier. Som gallring räknas också åtgärder som utförs med handlingar och som ger upphov till förlust av betydelsefull information, sök- och sammanställningsmöjligheter eller möjligheter att bedöma handlingarnas autenticitet. Arkivlagen är subsidiär, dvs. bestämmelserna i lagen ska inte tillämpas om det finns avvikande bestämmelse i annan lag eller förordning. Sådana avvikande bestämmelser finns i de olika registerförfattningarna, t.ex. databaslagen, och ska de reglerna tillämpas i stället. Medan arkivlagen som huvudregel föreskriver att allmänna handlingar ska bevaras är principen enligt registerförfattningarna som i regel den omvända, dvs. uppgifterna ska gallras efter en bestämd tid om det inte finns någon uttrycklig bestämmelse i den särskilda författningen, eller i bestämmelse som är meddelad med stöd av författningen, att uppgiften ska bevaras. Principen med gallring som huvudregel för personuppgifter i register som förs med hjälp av automatiserad behandling motiveras av integritetsskäl. Som redogjorts för inledningsvis föreskriver kvarstadsförordningen att personuppgifter som hanteras med stöd av förordningen inte får lagras längre än vad som behövs för det ändamål för vilket de togs emot, behandlades eller överfördes och aldrig än efter att förfarandet avslutats. Kvarstadsförordningen innehåller emellertid inte några bestämmelser som anger hur lag- ringsbegränsningen ska tillgodoses. I detta avseende bedömer vi det nödvändigt att i lag införa en kompletterande tillämpningsföreskrift i form av en gallringsbestämmelse. Skälet är att de gallringsbestämmelser som gäller för uppgifter i utsöknings- och indrivningsdatabasen inte överensstämmer med de tidsramar som anges i förordningen. I databaslagen föreskrivs nämligen att uppgifter och handlingar i utsöknings- och indrivningsdatabasen ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då det mål eller ärende som uppgifterna eller handlingarna hänför sig till avslutades. Uppgifter som inte kan hänföras till ett visst mål eller ärende ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då samtliga mål och ärenden avseende den person som uppgifterna hänför sig till var avslutade. En annan fråga är hur gallringsfristen ska beräknas. Enligt artikel 47.2 i kvarstadsförordningen ska fristen räknas från det att ”förfarandet” avslutats. Av förordningen framgår inte vilket förfarande som här avses, kvarstadsförfarandet som sådant eller förfarandet vid den berörda myndigheten. Kvarstadsförfarandet avslutas genom att kvarstadsbeslutet upphävs, verkställigheten av beslutet avbryts eller domen, förlikningen eller den officiella handling avseende den fordran som beslutet om kvarstad avsåg att säkra har verkställts i förhållande till de bankmedel som är föremål för kvarstadsbeslutet (se artikel 20). Att låta gallringsfristen vara anhängig kvarstadsbeslutets varaktighet framstår inte som en rationell ordning. Skälet är att en sådan ordning förutsätter att de berörda myndigheterna håller sig informerade och uppdaterade om ett fortsatt förfarande som egentligen inte berör dem. Det framstår som mer ändamålsenligt att gallringsfristen i stället räknas från det att förfarandet vid den berörda myndigheten har avslutats. Vi bedömer att en sådan ordning är förenlig med kvarstadsförordningens lydelse. Förfarandet vid informationsinhämtning avslutas när informationsmyndigheten har återkopplat till den domstol som begärt uppgifterna (se artikel 14.6 och 14.7). Vårt förslag: De kompletterande bestämmelserna till kvarstadsförordningen ska tas in i en ny lag. Frågan är om de kompletterande lagbestämmelser som föreslås bör infogas i redan gällande lagar eller om de bör samlas i en särskild lag. I samband med tillkomsten av tidigare gemenskapsrättsakter och internationella instrument på det privaträttsliga området infördes kompletterande bestämmelser i lagen (2002:460) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden. Dessa bestämmelser sammanfördes senare med vissa kompletterande lagregler till EG- förordningen om den europeiska exekutionstiteln i lagen (2006:74) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av vissa avgöranden. Lagen upphörde att gälla då lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden trädde i kraft. Den nya lagen innehåller kompletterande bestämmelser till flera unionsrättsakter och andra internationella instrument på privaträttens område. I samband med införandet av lag framhölls att det var önskvärt att de bestämmelser som kompletterar internationella instrument om domstols behörighet eller om erkännande och verkställighet av privaträttsliga avgöranden så långt som möjligt samlas i en lag då enhetliga regler om handläggningen ökar överskådligheten och underlättar för tillämparna (prop. 2005/06:48 s. 30). Även lag syftar till att samla dessa bestämmelser i en gemensam lag, eftersom regleringen på det sättet blir lättare att överblicka för rättstillämparna. Lagen har getts en sådan utformning att det ska vara möjligt att låta den omfatta även andra unionsrättsakter och andra instrument (prop. 2013/14:219 s. 64). Ett alternativ skulle kunna vara att införa de nu föreslagna lagbestämmelserna lag. En fördel med en sådan lösning är att de lagbestämmelser som kompletterar gemenskapsrättsakter och internationella instrument på civilrättens område samlas i en lag. kan konstateras att de bestämmelser som krävs med anledning av kvarstadsförordningen kommer att vara av i huvudsak ett annat slag än de som finns i det samlade regelverket. Det finns därför skäl att avvika från den systematik som i normalfallet bör gälla och alltså inte infoga de nya bestämmelserna i lagen med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. De alternativ som då återstår är att samla de nya lagbestämmelserna i en särskild författning eller infoga dem i befintliga författningar, företrädesvis RB och UB. Med hänsyn till bestämmelsernas karaktär av särreglering skulle dock den senare lösningen tynga dessa författningar utan att några stora vinster görs. I sammanhanget bör också beaktas att UB är föremål för en översyn (se dir. 2014:127). Om bestämmelserna samlas i en särskild författning underlättas möjligheten att överblicka det europeiska kvarstadsförfarandet. En sådan lag kan fungera som en ”brygga” mellan förordningens bestämmelser och bestämmelserna i och UB. Enligt vår uppfattning är den mest ändamålsenliga lösningen därför att i möjligaste mån samla de kompletterande lagbestämmelserna i en ny lag. Vårt förslag: De föreslagna författningsbestämmelserna ska träda i kraft . Övergångsbestämmelser är inte nödvändiga. Skälen för förslaget: Kvarstadsförordningen trädde i kraft och ska tillämpas . Medlemsstaterna är dock skyldiga att lämna kommissionen den information som anges i artikel 50. De kompletterande författningsbestämmelserna bör träda i kraft som kvarstadsförordningen börjar tillämpas, dvs. Med hänsyn till att det genom förordningen och de föreslagna kompletterande bestämmelserna införs ett helt nytt förfarande finns det inte något behov av övergångsbestämmelser. 7 Konsekvenser av förslagen För kommittéers och särskilda utredares arbete gäller bestämmelserna i kommittéförordningen (1998:1474). Av förordningen följer bl.a. att eventuella kostnader och intäkter för staten, företag eller andra enskilda, till följd av förslagen, ska redovisas i betänkandet. Om förslagen innebär samhällsekonomiska konsekvenser i övrigt ska dessa också redovisas (se 14 §). Om det har betydelse ska utredningen också redovisa konsekvenser för brottslighet, brottsförebyggande arbete, betydelse för små företags arbetsförutsättningar och konkurrensförmåga i förhållande till större företag, jämställdhet mellan kvinnor och män samt möjlighet att nå de integrationspolitiska målen (se 15 §). Om betänkandet innehåller förslag till nya eller ändrade regler ska förslagens kostnadsmässiga och andra konsekvenser anges i betänkandet (se 15 a §). Av direktiven följer inte annat än att utredaren ska redovisa de kostnader och konsekvenser i övrigt som förslagen kan komma att medföra. Om förslagen kan förväntas leda till kostnadsökningar för det allmänna, ska utredaren föreslå hur dessa ska finansieras. Eftersom våra förslag gäller kompletterande regler till en ny EU- förordning, som ställer krav på att vissa kompletterande regler måste finnas, begränsas i viss mån utrymmet för alternativa lösningar. Vi har i betänkandet löpande beskrivit de alternativa lösningar som vi har identifierat och motiverat varför vi valt de föreslagna alternativen. Vi har t.ex. i avsnitt 5.5.3 diskuterat och övervägt olika alternativ beträffande metoder för informationsinhämtning och i avsnitt 5.6.4 övervägt olika lösningar gällande genomförandet av verkställigheten av kvarstadsbeslut. Därutöver kan nämnas att vi i avsnitt 5.7.3 har redovisat olika alternativ när det gäller frågan om vilken svensk myndighet som ska utses till behörig att ansvara för delgivning enligt kvarstadsförordningen. De ekonomiska effekterna av förslagen redovisas i följande avsnitt. Övriga konsekvenser redovisas i avsnitt 7.3 nedan. Vår bedömning: Kvarstadsförordningen och de föreslagna kompletterande bestämmelserna bedöms kunna medföra vissa kostnader för . Dessa kostnader bör rymmas inom myndighetens nuvarande anslagsramar. Några nämnvärda kostnadsökningar för de allmänna domstolarna, andra myndigheter eller bankerna kan inte förutses. Förslagen bedöms inte heller medföra några kostnadsökningar för enskilda eller företag. 7.2.1Konsekvenser för de allmänna domstolarna Som redogjorts för i avsnitt 3.1 presenterades ett förslag till förordning om europeisk kvarstad på bankmedel. I en sammanfattande konsekvensbedömning1 av förslaget beräknas antalet årliga gränsöverskridande förelägganden om bevarande av tillgångar till mellan 34 000 och 61 828. Vidare anges att antalet företag som ansöker om interimistiska åtgärder om bevarande av en gäldenärs bankkontotillgångar är fler i inhemska ärenden än i gränsöverskridande ärenden (skillnaden mellan av företagen som ansöker om kvarstad på bankmedel utomlands och som ansöker om det i hemlandet). Under förutsättning att kvarstadsförordningen tjänar sitt syfte – att möjliggöra att bankmedel på konton effektivt och snabbt kan beläggas med kvarstad i gränsöverskridande fall – kan antas att antalet kvarstadsförfaranden kommer att öka i gränsöverskridande fall. Det är emellertid svårt att förutse vilka konsekvenser detta kom- (2011) 938 slutlig. Sammanfattning av konsekvensbedömningen om Förslag till och rådets förordning om införande av ett europeiskt föreläggande om bevarande av bankkontotillgångar för att underlätta gränsöverskridande skuldindrivning i mål och ärenden av civil eller kommersiell natur. Arbetsdokument från kommissionens avdelningar. mer att få för svenskt vidkommande. Därmed är det också mycket svårt att göra antaganden om hur många ansökningar om europeisk kvarstad som kommer att initieras hos svenska domstolar. I sammanhaget bör understrykas att det förfarande som inrättas genom kvarstadsförordningen utgör ett kompletterande och valfritt medel för fordringsägaren, som alltså behåller rätten att utnyttja andra förfaranden för att erhålla en likvärdig åtgärd enligt nationell rätt. Det kan förutsättas att den nya möjligheten främst kommer att utnyttjas av personer och företag hemmavarande i andra medlemsstater. Dessa personer och företag har dock möjlighet att i stället ansöka om kvarstad enligt inhemska svenska bestämmelser. Dessa bestämmelser torde i fråga om snabbhet och effektivitet kunna erbjuda ett alternativ till det förfarande som regleras i förordningen. Därtill kommer att en nationell kvarstadsåtgärd inte är begränsad till särskilt utpekad egendom, utan till ett visst belopp. Ett nationellt förfarande torde därför i många fall framstå som ett mer ändamålsenligt instrument för att hindra att efterföljande verkställighet av fordringsägarens fordran äventyras. Ansökningsavgifterna för de båda förfarandena föreslås vara samma. Mot denna bakgrund saknas anledning att anta annat än att ansökningar om europeisk kvarstad till svenska domstolar kommer att bli få till antalet. I det europeiska kvarstadsförfarandet uppställs tidsfrister inom vilka domstolarna ska vidta handläggningsåtgärder och meddela beslut. Eftersom frågor om kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd enligt RB alltid ska prövas skyndsamt torde dock dessa tidsfrister inte få några avgörande praktiska konsekvenser för domstolarnas sätt att organisera sitt arbete eller påverka det övriga arbete som utförs i dessa domstolar. Det europeiska kvarstadsförfarandet är dessutom till stora delar standardiserat och som huvudregel skriftligt. I de avseenden förfarandet inte regleras i förordningen föreslår vi att samma bestämmelser som gäller för handläggningen av dispositiva tvistemål enligt RB ska gälla (se avsnitt 5.4.2). Europeiska kvarstadsansökningar torde därför inte vara förenade med något särskilt merarbete för domstolarna eller ställa krav på genomgripande anpassning av domstolarnas nuvarande beredskap och rutiner. I de fall en ansökan om europeisk kvarstad innehåller en begäran om inhämtande av information om gäldenärens bankkonto ställs domstolarna inför en ny uppgift, eftersom en motsvarande mekanism saknas i svensk rätt (se avsnitt 5.5.1). Den uppgiften begränsar sig emellertid till en prövning av huruvida den framställda begäran är välgrundad eller inte. till prövningens karaktär och med beaktande av de övriga bedömningar som rätten har att göra inom ramen för ett dispositivt tvistemål kan det merarbete en sådan begäran medför betraktas som försumbart. Något egentligt merarbete kan därför inte förutses i det avseendet. Som påtalats ovan är det mycket svårt att göra antaganden om hur många ansökningar om europeisk kvarstad som det kan tänkas bli fråga om. Det framstår som lika svårt att bedöma hur många av dessa ansökningar som leder fram till ett beslut som angrips genom det formaliserade rättsmedelsförfarande som kvarstadsförordningen tillhandahåller. Detsamma gäller antalet överklagade rättsmedelsbeslut från . Ett inte allt för vågat antagande är att det inte kommer att bli fråga om särskilt många. Som redogjorts för i avsnitt 5.8.1 kommer kvarstadsförordningens formaliserade rättsmedelsförfarande att ersätta nationella rättsmedelsförfaranden. Sammanfattningsvis gör vi bedömningen att handläggningen av mål och ärenden enligt kvarstadsförordningen inte kommer att medföra någon nämnvärd ökad arbetsbelastning för de allmänna domstolarna. Den svenska myndighet som berörs mest av våra förslag är som vi föreslår ska utses till behörig myndighet och informationsmyndighet enligt kvarstadsförordningen. Som behörig myndighet kommer myndigheten att få till uppgift bl.a. •att ta emot kvarstadsbeslut från domstolen i den medlemsstat där beslutet meddelats, •att vidta de åtgärder som krävs för att beslutet om kvarstad ska verkställas i enlighet med nationell rätt, •att utfärda en förklaring om och i vilken omfattning bankmedlen på gäldenärens konto eller konton belagts med kvarstad, •att ta emot handlingar från en domstol i en annan medlemsstat och vidta nödvändiga åtgärder för att en svensk gäldenär delges dessa i enlighet med svensk rätt, och •att pröva ansökningar om rättsmedel mot verkställigheten av kvarstadsbeslut. Som informationsmyndighet åligger det •att ta emot begäran om inhämtande av kontoinformation från domstolen i den medlemsstat där ansökan om kvarstad getts in, •att inhämta den begärda informationen, och •att återredovisa resultatet av informationsinhämtningen till den domstol som översänt begäran. Det går inte att förutse hur många verkställighetsmål som kvarstadsförordningen kan tänkas ge upphov till. Enligt uppgift från kom det in 648 kvarstadsmål till myndigheten. Motsvarande uppgift var 384 respektive 397 mål. I myndighetens statistik görs det inte någon skillnad på kvarstad i brottmål och kvarstad i tvistemål. Jämförelsevis kan nämnas att – 2014 fick in drygt 1,6 miljoner allmänna mål, knappt 600 000 enskilda mål samt verkställde utmätning i cirka 50 000 fall. Därtill kommer knappt 100 000 pågående löneutmätningar . berörde utmätningsbesluten cirka 35 400 gäldenärer. Utifrån ovan redovisade siffror kan konstateras att kvarstadsmål står för en mycket liten del av verksamhet. Det finns inte anledning att anta att detta kommer att förändras nämnvärt med anledning av kvarstadsförordningen. Verkställighetsfrågor enligt kvarstadsförordnigen kommer att hanteras enligt i allt väsentligt samma regler och rutiner som gäller vid verkställighet av nationella kvarstadsbeslut (se avsnitt 5.6.3). För att i viss mån täcka det allmännas kostnader för arbete i detta avseende föreslås att en grundavgift ska kunna tas ut (se avsnitt 5.6.6). Några särskilda hanteringskostnader hänförliga till verkställigheten av europeiska kvarstadsbeslut kan inte förutses. När det sedan gäller informationsinhämtningen kan konstateras att i sin egenskap av informationsmyndighet får en helt ny uppgift. Den metod för informationsinhämtning som vi föreslagit ansluter sig dock i princip till den ordning om gäller vid tillgångsundersökningar (se avsnitt 5.5.3) Det innebär att myndigheten kan använda sig av de rutiner som gäller vid sådan verksamhet. Ärenden om informationsinhämtning kommer trots detta rent faktiskt att medföra en ökad arbetsbelastning, eftersom det är fråga om ett nytt förfarande som saknar motsvarighet i gällande svensk rätt. Det måste beaktas att verksamheten kommer att innebära dels uppstart av en ny verksamhet hos , dels löpande hantering av ärenden om informationsinhämtning. Hanteringskostnaden blir till stor del beroende av hur många ärenden som initieras. Eftersom det är fråga om ett helt nytt instrument, saknas relevant jämförelsematerial från vilket det skulle kunna gå att göra antaganden om förväntat antal ärenden. Det framstår dock som rimligt att utgå från att långt ifrån alla kvarstadsansökningar kommer att innehålla en begäran om inhämtande av kontoinformation. Därtill kommer att endast en begäran som vid en rättslig prövning bedöms vara välgrundad kommer att översändas till . Anledning saknas att utgå från annat än att antalet ärenden om informationsinhämtning kommer att bli mycket begränsat. Vid bedömningen av hanteringskostnaden måste dock även beaktas att, till skillnad från bankförfrågningar i samband med tillgångsundersökningar, sådana förfrågningar som sker inom ramen för ett ärende om informationsinhämtning kan komma att kräva en större hantering. Så är t.ex. fallet när gäldenären inte har ett svenskt person- eller organisationsnummer. Även med beaktande av detta bedömer vi dock att den nya verksamheten med informationsinhämtning – sett i ljuset av övriga verksamhet – kommer att bli marginell. För att i viss mån täcka det allmännas kostnader för arbetet i ett ärende om informationsinhämtning har vi föreslagit att myndigheten ska ha rätt att ta ut en avgift (se avsnitt 5.5.4). Informationsinhämtningen innebär en helt ny uppgift och då aktualiseras uppkomsten av vissa kostnader för att sätta verksamheten i drift. Den föreslagna ordningen innebär att får rättsliga möjligheter att hantera uppgifter från förfarandet med informationsinhämtning i utsöknings- och indrivningsdatabasen. Vid behandling av uppgifter i databasen måste de föreslagna gallringsreglerna beaktas och i fråga om ärenden om informationsinhämtning kommer det att krävas särskilda arrangemang i det interna behörighetssystemet. Vidare ska, i enlighet med vad som föreslagits i avsnitt 5.9.2, uppgifter som förekommer i ärenden hänförliga till det europeiska kvarstadsförfarandet inte vara tillgängliga för andra myndigheter genom direktåtkomst. har framhållit att anpassningar av de befintliga IT-systemen är nödvändiga och myndigheten har påtalat att detta är förenat med betydande kostnader. har vidare påpekat att myndighetens roll i fråga om verkställighet, delgivning och informationsinhämtning kräver att en handledning tas fram och att relevanta utbildningsinsatser genomförs, liksom att handböckerna uppdateras. Som redogjorts för ovan förväntar vi oss att antalet ärenden om informationsinhämtning blir få. För verksamhetens fullgörande framstår det därför inte som nödvändigt att alla de tekniska förutsättningarna för en ändamålsenlig databasbehandling finns på plats redan när kvarstadsförordningen och de kompletterande nationella bestämmelserna börjar tillämpas. I stället bör uppgifter i sådana ärenden, i vart fall , kunna hanteras manuellt och nödvändiga anpassningar av IT-systemen göras successivt. På så sätt bör kostnaderna kunna hållas nere. Med hänsyn till ärendenas förväntade omfattning och karaktär bedömer vi att relevanta utbildningsåtgärder och andra interna informationsinsatser bör kunna ske inom ramen för den nuvarande verksamheten. När det slutligen gäller det föreslagna delgivningsansvaret (se avsnitt 5.7.3) kan konstateras att inte tilldelas någon ny uppgift även om delgivningsverksamheten får ytterligare en inriktning, eftersom myndigheten får till uppgift att i förekommande fall delge en gäldenär i ett kvarstadsbeslut meddelat i en annan medlemsstat. Vi bedömer att denna uppgift, liksom övriga uppgifter som behörig myndighet och informationsmyndighet, kommer att få begränsade konsekvenser för myndighetens verksamhet. Det saknas nämligen anledning att anta annat än att antalet delgivningsärenden kommer att bli få. Förordningen ställer inte några särskilda krav på delgivningen som sådan utan denna ska ske i enlighet med svenska regler. Anpassningar av delgivningsrutinerna är därför inte nödvändiga. Sammantaget bedömer vi att kvarstadsförordningen och de föreslagna kompletterande bestämmelserna kommer att få begränsade konsekvenser för verksamhet och att kostnaderna för det europeiska kvarstadsförfarandet inte är större än att de bör kunna hanteras inom befintliga anslagsramar.