sou · H3B350 · 2015-06-04 00:00:00 — Av exemplen ovan framgår att även andra politikområden än jäm- ställdhetspolitiken i hög grad påverkar kvinnors och mäns villkor och möjligheter i arbetslivet. Det betyder att om jämställdhet i arbetslivet ska uppnås, är det helt centralt att jämställdhet faktiskt integreras i den politik som förs även på andra områden. 14Mikrosimuleringar och analyser av utfallsdata tenderar att ge olika resultat beträffande jobbskatteavdragen. För en diskussion om detta se (2014). Se även kap. 7 och beräkningar i kap. 12. 4.5Utredningar om jämställdhet i arbetslivet –2014 publicerades ett tjugotal statliga utred- ningar om jämställdhet. Tretton av dem var delbetänkanden till , som 1998 publicerade sitt slutbetänkande Ty makten är din – myten om det rationella arbetslivet och det jäm- ställda (SOU 1998:6). Att sammanfatta innehållet i de 13 delbetänkandena är inte görligt, och görs inte heller systematiskt i utredningens eget slutbetänkande. Däremot kan konstateras att de flesta av de områden som är av relevans för JA-delegationen även behandlades utförligt av . Löner och inkomster behandlas i flera delbetänkanden, liksom arbetets orga- nisering, karriärmöjligheter, könsfördelningen på ledande positio- ner och relationen mellan arbete och familj.17 Två utredningar med fokus på kvinnor och män på ledande posi- tioner har genomförts : Mansdominans i förändring (SOU 2003:16) studerade kvinnors deltagande på lednings- och styrelsenivå i svenskt näringsliv. Kön, makt och statistik (SOU 2007:108) kartlade fördelningen av kvinnor och män på maktposi- tioner i hela samhället och diskuterade hur sådana kartläggningar kunde underlättas . Utredningarna konstaterade bland annat att män dominerade på ledande positioner i näringslivet och att det på alla områden i samhället fanns subtila men systematiska skillnader mellan kvinnors och mäns tillgång till makt. Män hade också tolkningsföreträde när det gällde att förklara varför det för- höll sig på det sättet. Fördelningen av makt blev också allt mindre jämställd ju mindre offentliga och synliga maktpositionerna var. Synlighet och tydlighet är därför viktigt för jämställdheten. Det gäl- ler både att sätta siffror på fördelningen av makt och att ha trans- parenta och tydliga rekryteringsprocesser när det gäller alla typer av maktpositioner. Tre utredningar om jämställdhet i förskolan, skolan, respektive högskolan har också genomförts (SOU2006:75, SOU 2010:99 och SOU 2011:1). Där konstaterades bland annat att trots att skolan på alla nivåer har i uppdrag att verka för jämställdhet går det trögt i praktiken. Två av utredningarna hade i uppdrag att finansiera pro- 17 För exempel, se i tur och ordning SOU 1997:87, SOU 1997:136, SOU 1998:4, SOU 1997:137, SOU 1997:135, SOU 1997:137 samt SOU 1997:139. jekt som var tänkta att sätta fart på jämställdhetsarbetet, men uttryckte skepsis mot arbetssättet. ”Projekt är något man gör i stället för jämställdhet” konstaterade en av utredarna. Vidare kon- staterades att kunskapen om genus och jämställdhet är påfallande låg även inom utbildningssystemet, som ju egentligen borde vara kunskapens högborg. Jämställdhetspolitiken och de jämställdhetspolitiska målen var också föremål för en utredning: Makten att forma samhället och sitt eget liv (SOU 2005:66). Där föreslogs inriktningen på de jämställd- hetspolitiska mål som fortfarande gäller, och utredaren drog även intressanta slutsatser om arbetslivet. Bland annat konstaterades att kvinnors kollektiva problem i arbetslivet (med t.ex. dålig arbets- miljö) i hög grad löses av kvinnor individuellt (genom deltids- arbete). Behovet av att lägga samman alla olika orsaker till kvinnors frånvaro från arbetsmarknaden framhölls också – den bild som framträder då blir annorlunda än om man tittar på en sak i taget. 4.5.1Parallella och pågående utredningar Som framgått ovan finns det relativt nygjorda, grundliga och om- fattande utredningar på JA-delegationens områden. Till detta kom- mer att ett antal utredningar har arbetat och/eller arbetar parallellt med JA-delegationen inom närliggande områden. Några av de utred- ningar som funnits med delegationen och hunnit avslutas har behandlat aktiva åtgärder mot diskriminering18, invandrade kvinnors arbetskraftsdeltagande19, socialförsäkringarna20 och män och jämställdhet21. Dessutom pågår, förutom den tidigare nämnda , en översyn av Diskrimineringsombuds- mannen, en översyn av ledning, styrning och uppföljning inom Arbetsförmedlingen och en Delegation för arbete till unga, som alla behandlar områden av direkt relevans även för denna utredning. I den mån jämställdhetsintegreringen fungerar borde dessutom resultaten från ytterligare ett stort antal pågående och avslut- ade utredningar vara av relevans för den som vill främja jämställd- heten i arbetslivet. Några exempel på sådana utredningar är , , Skol- kommissionen och Delegationen för migrationsstudier. 4.6Jämställdhetspolitikens samtid och framtid En tillbakablick på den jämställdhetspolitiska historien ger en bild av framsteg. Det är dock viktigt att inte glömma de debatter och invändningar mot förslag och reformer som varit ett återkomman- de inslag. Framstegen har inte kommit av sig själva, utan krävt hårt och målmedvetet arbete, ofta . Jämställdhet är en i högsta grad politisk fråga. Även om det råder bred politisk enighet om att jämställdhet är viktigt, skiljer sig synen på vad politiken kan och bör göra för att främja jämställdheten. Inriktningen på den förda politiken har också varierat . En tydlig förskjutning kan till exempel ses från 1970- och 1980-talets satsningar på kollektiva lösningar i väl- färdsstatens regi mot mer individfokuserade åtgärder. Både jämställdhetspolitiken och begreppet jämställdhet har ock- så varit och är föremål för diskussion och kritik. Relationerna mellan den akademiska genusforskningen och det praktiska arbetet med att uppnå jämställdhet har diskuterats ända sedan kvinno- vetenskap etablerades som ett universitetsämne . I grund och botten handlar frågan om akademisk frihet kontra sam- hällsnytta. Den kvinnovetenskapliga forskningen ansågs i alltför stor utsträckning leva i symbios med politiken. Dagens genusvetenskap anses i stället alltför teoretisk för att gå att tillämpa och forskarna kritiseras nu snarare för sin ovilja att aktivt ta del i det praktiska jämställdhetsarbetet.22 Inte minst har det också förts en livlig akade- misk och feministisk debatt om jämställdhetens och jämställdhets- politikens vara eller inte vara. Det faktum att de allra flesta, både kvinnor och män, är positiva till jämställdhet skapar ett slags skenbart samförstånd i frågan. Kritikerna menar att detta är ett effektivt sätt att dölja en rad motstridiga intressen, både bland 22 Se t.ex. SOU 2005:66 och SOU 2011:1. män och kvinnor och mellan olika grupper av kvinnor.23 Begreppet jämställdhet sätter fokus på snedfördelningar av makt och resurser mellan könen, men döljer andra skillnader i samhället. En konsekvens blir att jämställdhetspolitiken i det avseendet kan sägas vara villkorad – den erkänner och intresserar sig huvudsakligen för heterosexuella, inrikes födda kvinnors och mäns livs- och arbets- villkor.24 Metoden med jämställdhetsintegrering har också kritiserats. En av fördelarna med metoden är en av nackdelarna: allas an- svar riskerar att bli ingens ansvar. Det betyder att det är centralt med systematisk uppföljning av att jämställdhetsintegreringen verk- ligen äger rum, och av att strategin leder till önskade resultat. Ansvaret för denna uppföljning bör vara tydligt utpekat, med tids- plan och nödvändiga resurser, vilket inte alltid varit eller är fallet. En annan typ av kritik mot jämställdhetsarbetet handlar om att det i praktiken alltför mycket fokuserar på kvantitativa mått på jämställdhet. Att en arbetsplats har en jämn könsfördelning mellan anställda och chefer betyder inte nödvändigtvis att den är jämställd. Kvinnor och män kan fortfarande arbeta med olika saker och ha olika möjlighet att påverka sin arbetssituation. Organisationskultu- ren kan dessutom fortfarande vara tydligt könspräglad. Att de formella kraven på jämställdhetsarbete i hög grad har kommit att handla om kartläggningar och handlingsplaner kan förstärka de kvantitativa och teknokratiska inslagen. Risken beskrivs som sär- skilt stor om kartläggningar och handlingsplaner upprättas av per- soner med svag förankring i organisationens ledning och dagliga arbete. Kritiken, och de stora förändringar samhället genomgått sedan begreppet jämställdhet slog igenom , har bidragit till nya synsätt och problemformuleringar på jämställdhetsområdet. Behovet av att prata mer om de intressemotsättningar som faktiskt föreligger har lyfts fram både som en politisk fråga och inom forsk- ningen. 4.6.1Alltid kön, aldrig bara kön Målet för den rådande jämställdhetspolitiken är alltså att kvinnor och män ska ha samma makt att forma samhället och sina egna liv. Ett jämställt arbetsliv är centralt för att uppnå detta. Kvinnors och mäns möjligheter och villkor i arbetslivet skiljer sig dock åt och påverkas också av en rad faktorer. Kön, klass, etnicitet, religion, sexualitet, könsuttryck, funktionalitet och ålder är exempel på fak- torer som påverkar vilka möjligheter och hinder människor möter i arbetslivet. Ofta samverkar och förstärker ett antal av dessa fakto- rer varandra på ett positivt eller negativt sätt. För att belysa detta behövs intersektionella perspektiv på jämställdhet i arbetslivet. Enkelt uttryckt handlar det om att analyser av jämställdheten i arbetslivet alltid bör innefatta kön, men aldrig bara kön. För att forma framtidens politik behövs fler mångdimensionella och makt- medvetna analyser av arbetslivet. Begreppet intersektionalitet har sedan ett drygt decennium eta- blerats inom forskning om genus och jämställdhet. 25 har begreppet även fått genomslag i jämställdhetspolitiska debatter och i praktiskt jämställdhetsarbete. Behovet av att se hur kön sam- varierar med andra maktordningar har betonats både i statliga utred- ningar och i forskningsrapporter om svensk jämställdhetspolitik.26 Även den europeiska deklarationen för jämställdhet på lokal och regional nivå slår fast att ”[f]ör att jämställdhet ska garanteras måste flerfaldig diskriminering och andra missgynnanden bekämpas”.27 Genom att undersöka fler faktorer än bara kön framkommer flera typer av skiljelinjer i arbetslivet. Kvinnliga undersköterskor och kvinnliga läkare kan till exempel ha mycket gemensamt när det gäller svårigheter att kombinera arbete på oregelbundna tider med ansvaret för hem och familj. ger deras olika arbetsvillkor, löner och status dem olika möjlighet att påverka situationen. Möj- ligheterna att påverka arbetsvillkoren skiljer sig emellertid också åt 25Begreppet är hämtat från engelskans ”intersection” och avser områden där olika gränser eller linjer korsar varandra. 26Se bl.a. , SOU 2005:66, SOU 2014:6, (2013), Yazdanpanah (2013a), (2013). 27Den europeiska deklarationen för jämställdhet mellan kvinnor och män på lokal och regional nivå: en deklaration som uppmanar kommuner och regioner att använda sina befogenheter och partnerskap för att uppnå jämställdhet för sina invånare. (2009).. mellan inrikes och utrikes födda kvinnliga läkare.28 Ett annat exempel är att kvinnor i tjänstemannayrken i vissa fall har mer gemensamt med män i arbetaryrken än med kvinnor i arbetaryrken när det gäller lön och arbetsvillkor.29 Intersektionella perspektiv på arbetslivsfrågor ökar också för- ståelsen av hur uppfattningar om exempelvis anställningsbarhet och kompetens påverkas av fördomar och normativa uppfattningar om olika grupper. Arbetslivet präglas av en rad ofta outtalade normer, värderingar och attityder som särskiljer och underordnar männi- skor som uppfattas vara annorlunda. 30 Alldeles oberoende av fak- tisk kompetens och arbetsförmåga är det därför svårare för vissa än för andra att få en anställning eller göra karriär. Dessa insikter är viktiga för dem som vill verka för jämställdhet i arbetslivet. Samma ”problem” kan nämligen kräva olika lösningar. Skattereduktionen för hushållsnära tjänster kan till exempel vara ett sätt att underlätta för vissa att arbeta fler timmar, medan andra har betydligt större glädje av en väl fungerande barnomsorg under dyg- nets alla timmar. För att motverka ojämställdhet i arbetslivet, utan att bidra till annan diskriminering eller ojämlikhet, krävs alltså att politiken förmår ta hänsyn till individers och gruppers skiftande arbets- och livsvillkor. Annars finns det risk att det uppstår en ojämlik jämställdhet, som hjälper vissa men stjälper andra.31 Givet att samhället förändras är det rimligt att politiken för jäm- ställdhet förändras. Behovet av intersektionella analyser och ett integrerat mångfalds- och jämställdhetsarbete betonas alltmer . finns det också en viss oro för att mångfaldsfrågor och intersektionella analyser kommer att leda till minskat fokus på jäm- ställdhetsfrågor eller till att analyserna blir för komplexa för att kunna användas effektivt i förändringsarbete.32 De strukturer i arbetslivet som leder till underordning, marginalisering eller diskri- minering följer emellertid ofta liknande mönster oavsett om det rör 28Mulinari (2014). 29de los (2014), (2013), Thörnquist (2013). 30Se bl.a. (2008), Selberg & Mulinari (red.) (2011); Gavanas & Calleman (red. )(2013). 31Yazdanpanah (2013b). 32Se de los (2014) för en diskussion om detta. kvinnor eller andra grupper, vilket talar för att arbeta parallellt med jämställdhetsfrågor och annat mångfalds- eller jämlikhetsarbete. Ytterligare en viktig fråga för samtida och framtida jämställd- hetspolitik handlar om representation, och om behovet av att låta personer med olika erfarenheter delta i arbetet med att formulera exempelvis jämställdhetspolitiska målsättningar och arbetslivspoli- tiska problembilder.33 Inte bara kön, utan även rasism, heteronor- mer, klasstrukturer, uppfattningar om kroppars funktionalitet och om ålder skapar svårigheter för människor i arbetslivet. Att hantera detta är en utmaning för ett inkluderande arbetsliv och en inklude- rande politik. Sammantaget är jämställdhet i arbetslivet ett väl utrett område. Till ovan nämnda utredningar kommer också en omfattande vetenskap- lig kunskapsproduktion med relevans för ämnet, både från univer- sitet och högskolor och från fristående forskningsinstitut. Dess- utom publicerar en skrift om jämställdhet bland annat i arbetslivet och kom- mer ut med en årlig rapport om löneskillna- derna mellan kvinnor och män. Arbetsmarknadens parter, myndig- heter och andra organisationer publicerar också löpande rapporter och analyser av hur det står till med jämställdheten i arbetslivet. Bra information om aktuell forskning, akademiska avhandlingar och praktiska exempel på jämställdhetsarbete och jämställdhetsinteg- rering finns även samlad på tre webplatser: , och jamställ.nu. Det finns naturligtvis alltid en mängd frågor som är intressanta att belysa närmare och samband som behöver kartläggas ytterligare, men det råder ingen generell brist på kunskap om jämställdheten i arbetslivet. Däremot förefaller det råda en viss brist på samordning och uppföljning av politiken på området. För att underlätta upp- följningen av hur jämställdheten i samhället utvecklas har SCB på uppdrag av regeringen tagit fram och redovisat ett antal indikatorer på jämställdhet utifrån de jämställdhetspolitiska 33 de los (2005). Initiativet är utmärkt, men knappast tillräckligt. Om jäm- ställdhetsintegreringen ska lyckas, så att alla departement, myndig- heter, kommuner och landsting verkligen beaktar jämställdhets- aspekterna och jämställdhetskonsekvenserna i all sin verksamhet, krävs tydligare styrning och uppföljning. Så länge resultaten av jämställdhetsarbetet inte efterfrågas, finns det risk att jämställdhet förblir ett ”frivilligt” åtagande. En förklaring till det könssegregerade arbetslivet är att unga kvin- nor och män i stor utsträckning väljer olika utbildningar både på gymnasiet och i högskolan. Utbildningsvalen styr sedan vilka yrken som är möjliga att söka sig till när det är dags att lämna skolan för arbetslivet. Det betyder att val som gjorts förhållandevis tidigt i livet får konsekvenser , både på individ- och på sam- hällsnivå. Ett sätt att främja jämställdheten i arbetslivet är därför att för- söka öka jämställdheten i utbildningsväsendet hela vägen från förskolan till olika typer av vuxenutbildning. Mycket tid och kraft har också lagts på detta. Bland annat har jämställdheten i förskolan, skolan och högskolan varit föremål för stora utredningar och samtliga utbildningsmyndigheter har haft en rad olika uppdrag ämnade att främja jämställdheten.1 Kvinnors och mäns olika utbildningsval lyfts också fram som den enskilt viktig- aste förklaringen till löneskillnaderna mellan kvinnor och män i föreliggande utrednings direktiv. I det följande beskrivs därför kortfattat vilka utbildningar unga kvinnor och män väljer och varför de väljer som de gör. Därefter beskrivs vuxenutbildningens (potentiella) betydelse för att främja jämställdheten i arbetslivet. Ett särskilt avsnitt ägnas åt utrikes födda kvinnor som står långt ifrån arbetsmarknaden, eftersom behovet av fungerande utbildningsinsatser för dessa grupper är stort om deras arbetskraftsdeltagande ska kunna öka. 1 SOU 2006:75, SOU 2010:99, SOU 2011:1, (2012). Kvinnor och män läser i stor utsträckning olika program och inrikt- ningar i gymnasieskolan. Endast var femte elev läser ett program med jämn könsfördelning. De studieförberedande programmen är antalsmässigt störst och har också generellt sett en jämnare köns- balans än de yrkesförberedande programmen. Figur 5.1 Elever med avgångsbetyg från olika program i gymnasieskolan /14 Av figur 5.1 framgår att unga kvinnor och män som lämnar gym- nasiet med fullständiga betyg i stor utsträckning har läst olika utbildningar. Bara fyra gymnasieprogram har en könsfördelning som ligger inom jämställdhetsintervallet: ekonomiprogrammet, handel och administration, naturvetenskap, samt restaurang- och livsmedelsprogrammet. På de studieförberedande programmen är könsfördelningen, med undantag av humaniora och teknik, förhållandevis jämn. Natur- vetenskap och ekonomi befinner sig inom jämställdhetsintervallet och det samhällsvetenskapliga programmet, som är gymnasie- skolans största, ligger också nära gränsen till en jämn könsbalans. De yrkesförberedande programmen är däremot i stor utsträckning antingen kvinno- eller mansdominerade. Kvinnor som läser yrkesförberedande program gör det i hög grad med inriktning mot hantverk2, vård och omsorg, barn och fritid, hotell och turism samt naturbruk. Män är i majoritet inom VVS och fastighet, el och energi, bygg- och anläggning, fordon och transport samt industriteknik. Könssegregeringen är alltså tydligare på de yrkesförberedande än på de studieförberedande programmen. har andelen män som läser gymnasieprogram med en tydlig kvinnodominans ökat med . Någon motsvarande ökning av kvinnor på mansdominerade gym- nasieprogram har emellertid inte skett.3 Fler unga män än kvinnor läser dessutom yrkesutbildningar på gymnasiet och går sedan direkt ut i arbetslivet. Kvinnor däremot går oftare vidare till högskola eller universitet. Förutom de studie- och yrkesförberedande programmen rym- mer gymnasieskolan också introduktionsprogram för de elever som saknar grundläggande behörighet till de andra programmen. På introduktionsprogrammen är könsbalansen relativt jämn. Andelen kvinnor ligger på mellan beroende på inriktning. Introduktionsprogrammen har även högst andel elever med utländsk bakgrund.4 2En utbildning inriktat på finsnickeri, florist, frisör och textil design. 3SCB (2014a). Intressant nog är trenden den rakt motsatta inom högskolan. 4Skolverket (2013/14). Det faktum att unga kvinnor och män i hög grad väljer olika gym- nasieprogram förklaras till stor del av deras föräldrars utbildnings- bakgrund. Barn till låg- respektive högutbildade föräldrar väljer i stor utsträckning olika gymnasieprogram. Barn till högutbildade föräldrar återfinns oftast på de studieförberedande programmen där könsfördelningen är förhållandevis jämn, medan barn till lågut- bildade föräldrar i större utsträckning väljer yrkesförberedande program med en tydlig kvinno- respektive mansdominans. Hur föräldrars utbildningsbakgrund samvarierar med könsför- delningen på de olika gymnasieprogrammen visas i figur 5.2. Där visas andelen kvinnor och andel studenter med högutbildade för- äldrar på gymnasieskolans 18 nationella program.5 De program som har högst andel elever med högutbildade föräldrar (grön stapel) tenderar att vara de program som är mest könsintegrerade (stapel). Undantagen är humanistiska programmet som är kvinno- dominerat men med hög andel högutbildade föräldrar, samt teknik- programmet som är mansdominerat med en hög andel högutbildade föräldrar. 5 Gymnasieskolan reformerades 2011 och har 18 nationella program uppdelat på tolv yrkesprogram och 6 högskoleförberedande program. Därtill finns fem introduktions- program för elever som saknar behörighet till nationella program. 2012 gick av eleverna på yrkesprogram, på högskoleförberedande program och på något introduktionsprogram. (2013). Figur 5.2 Andel kvinnor respektive andel elever med högutbildade föräldrar i gymnasieskolans nationella program /14. Sorterat efter andel kvinnor per program Vilka program och utbildningar som överhuvudtaget är möjliga för en student att välja styrs i viss mån av vederbörandes betyg. Flickor har i genomsnitt bättre betyg än pojkar. Det är ingen ny företeelse, men skillnaderna har kommit att diskuteras allt mer på senare år.6 6 Se SOU 2009:64. Föräldrarnas utbildningsbakgrund är avgörande för både flickors och pojkars skolprestationer. Det framgår tydligt redan i grund- skolan. Figur 5.3 visar flickors och pojkars genomsnittliga merit- värden i årskurs 9 i relation till föräldrarnas utbildningsbakgrund. Elever med högskoleutbildade föräldrar har de högsta merit- värdena, följt av elever vars föräldrar har gymnasieutbildning. Lägst meritvärden har elever vars föräldrar har förgymnasial utbildning. Inom samtliga utbildningskategorier har flickor i genomsnitt högre meritpoäng än pojkar i motsvarande kategori. Genomsnittligt meritvärde för flickor och pojkar i årskurs 9 efter föräldrarnas utbildningsnivå, 2006 2014 Not: Högsta möjliga värde är 320. Av figur 5.3 framgår vidare att de genomsnittliga nivåerna på merit- poängen från årskurs 9 har ökat något , utom för elever med lågutbildade föräldrar. Andelen elever som inte är behöriga till de nationella programmen har också ökat. /14 saknade av flickorna och av pojkarna behörighet till gymnasieskolans nationella program. Trots det går i princip alla elever vidare från till gymnasie- skolan, men de elever som saknar grundläggande behörighet är hän- visade till introduktionsprogrammen. Många elever avbryter dock sina gymnasiestudier eller ångrar sina val. Sambandet mellan föräldrarnas utbildningsnivå och skolprestat- ioner återfinns också i gymnasieskolan. Av figur 5.4 framgår att när föräldrarna har samma utbildningsnivå har kvinnliga elever i genom- snitt bättre betyg än manliga. Kvinnliga elever med högskole- utbildade föräldrar ligger i toppen av betygskalan och manliga elever vars föräldrar har förgymnasial utbildning har lägst genomsnittliga betygspoäng. Figur 5.4 Betygspoäng för elever som erhållit slutbetyg i gymnasiet, Not: Högsta möjliga värde är 20. har andelen kvinnor och män som lämnar gymnasiet med ofullständiga betyg ökat. Av de elever som påbörjade en gymnasieutbildning /94 avbröt var femte elev, lika många kvinnor som män, sina studier. Motsvarande siffra för elever som började gymnasieskolan /2010 var kvinnor och män. Ökningen var störst bland elever med utländsk bakgrund och särskilt bland män. En förklaring till det kan vara att många elever med utländsk bakgrund har anlänt till senare i livet.7 Ett antal av dessa elever återfinns senare inom vuxenutbildningen.