sou · H3B38 · 2015-02-18 00:00:00 — Värderingsregler av det aktuella slaget torde – om de inte kompletteras med andra regler – komma i konflikt med principen. Det mest näraliggande sättet att lösa det skattemässiga proble- met kan synas vara att ändra i skatterätten. Utredningen har emel- lertid inte befogenhet att föreslå ändringar i skattelagstiftningen. Skatterättsliga lagändringar av det slag som SamRoB föreslog och som diskuterades i det efterföljande lagstiftningsärendet kan därför inte bli aktuella i detta sammanhang. Utredningen är i stället hän- visad till att överväga om det bör göras ändringar i redovisnings- och associationsrättslagstiftningen som får snarlika effekter. Bör det införas regler om en bunden fond för orealiserade vinster? Innebörden i den numera upphävda 4 kap. § ÅRL var att vid värdering av bl.a. förvaltningsfastigheter skulle värdeförändringen redovisas i resultaträkningen. Någon redovisning i fonden för verk- ligt värde eller annan fri eller bunden fond var inte aktuell. Lagstift- aren har i tidigare lagstiftningsärenden funnit att en sådan reglering måste kompletteras med andra bestämmelser för att de skatte- mässiga problemen ska kunna lösas. Utredningen har, som ovan antytts, ingen annan uppfattning. I den hemställan som har överlämnats till utredningen har pres- enterats en lösning som innebär att orealiserade värdeförändringar på förvaltningsfastigheter först redovisas i resultaträkningen för att sedan, om det verkliga värdet överstiger anskaffningsvärdet, omfö- ras till en bunden fond inom eget kapital. Utredningen har funnit det naturligt att särskilt överväga denna lösning. Först ska sägas att förslaget om en bunden fond noga taget innehåller två olika moment, dels att visst belopp (skillnaden mellan verkligt värde och anskaffningskostnad) ska omföras till en särskild fond, dels att denna fond ska vara bunden. Det första av dessa båda moment är i sig endast en redovisningsfråga. Genom det andra momentet, att fonden ska vara bunden, får emellertid lös- ningen ett direkt genomslag i det associationsrättsliga regelverket och vad som där sägs om värdeöverföring (jfr t.ex. 17 kap. 3 § aktiebolagslagen [2005:551]). En bestämmelse om att en fond ska vara bunden utgör därmed i själva verket en del av det associations- rättsliga regelverket14 och dess bestämmelser om borgenärsskydd. Svensk lagstiftning innehåller redan bestämmelser om bundna fonder. Den lösning som föreslås i framställan har vissa likheter med befintliga bestämmelser om uppskrivning och uppskrivnings- fond. Dessa bestämmelser innebär att uppskrivningsbeloppet i samband med uppskrivning ska föras till en bunden fond, uppskriv- ningsfonden (dock utan att först redovisas i resultaträkningen, se 4 kap. 6 § ÅRL). Utredningen har i sitt delbetänkande föreslagit en snarlik bestämmelse om att det vid aktivering av utvecklingsutgifter ska avsättas ett belopp till en bunden fond (se 4 kap. 8 § ÅRL i SOU 2014:22). Både uppskrivningsfonden och fonden för utveck- lingsutgifter har tillkommit med anledning av bestämmelser i redo- visningsdirektivet och motsvarande bestämmelser i äldre direktiv. Bundna fonder finns alltså redan i svensk lagstiftning och kan därmed sägas vara ett i någon mån beprövat sätt att förhindra att orealiserade värdeökningar delas ut till skada för borgenärerna. En lösning av denna typ är således knappast oförenlig med associa- tionsrättens principer om borgenärsskydd. har lagstiftaren i tidigare lagstiftningsärenden tagit avstånd från tanken på ett generellt införande av bundna fonder för orealiserade vinster.15 I stället har lagstiftaren valt att utveckla den s.k. försiktighetsregeln (se 17 kap. 3 § aktiebolagslagen) och komp- lettera denna med särskilda krav på information från styrelsen (se bl.a. 18 kap. 4 § aktiebolagslagen). Det är ett ställningstagande som enligt utredningens mening fortfarande har goda skäl för sig. Införandet av bundna fonder bör därför förbehållas dels sådana fall där kräver att bundna fonder inrättas eller att visst redovisat belopp inte kan delas ut, dels sådana fall där det finns ett alldeles särskilt behov av borgenärsskydd. I båda de ovan nämnda fallen har de bundna fonderna (uppskrivningsfonden respektive fonden för utvecklingsutgifter) sin bakgrund i . 14Jfr norsk rätt där bestämmelserna om ”fond for urealiserte gevinster” finns i de båda aktie- bolagslagarna. 15Vid införandet av bestämmelser om värdering av finansiella instrument till verkligt värde infördes visserligen också en bestämmelse om att värdeförändringar i vissa fall ska redovisas i en fond för verkligt värde (se 4 kap. 14 d § ÅRL) men denna fond gjordes inte bunden. Såvitt utredningen kan bedöma gör sig behovet av borgenärs- skydd inte gällande med större styrka när förvaltningsfastigheter värderas till verkligt värde än vid annan värdering som innebär redovisning av ”orealiserade vinster”. Inte heller ställer några krav på att det inrättas någon bunden fond för orealiserade vinster av detta slag. Det kan noteras att i de bestämmelser om värdering till verkligt värde som redan finns i svensk rätt (se 4 kap. 14 a § ÅRL och följande paragrafer) finns visserligen en bestäm- melse om överföring till en fond för verkligt värde men denna fond är inte en bunden fond. Det särskilda behovet av en bunden fond där fastigheternas vär- deökningar ”låses in” sammanhänger i stället med en strävan att hitta en lösning på ett skatterättsligt problem. Frågan är då om det associationsrättsliga regelverket – och då i synnerhet bestämmel- serna om vad som är utdelningsbart eget kapital – bör ändras för att åstadkomma en viss skattemässig effekt. Enligt utredningens mening bör den frågan besvaras nekande. Redan systematiska skäl talar för att associationsrätt, dvs. civilrätt, och skatterätt bör hållas isär. Om det associationsrättsliga regelverket utformas utifrån skatterättsliga behov, kan det också leda till att regelverket utveck- las på ett sätt som från civilrättsligt perspektiv inte är lämpligt. Utredningen är mot denna bakgrund inte beredd att föreslå att det inrättas en särskild bunden fond för värdeförändringar i för- valtningsfastigheter. Därmed anser sig utredningen inte heller kunna lämnas förslag om att förvaltningsfastigheter ska kunna vär- deras till verkligt värde. 6.4Upplysningar om varulagrets nettoförsäljningsvärde Förslag: Kravet på notupplysningar om väsentliga avvikelser mellan å ena sidan varulagrets anskaffningsvärde och dess netto- försäljningsvärde utmönstras ur ÅRL. Enligt 4 kap. 11 § första stycket ÅRL får anskaffningsvärdet för varulager av likartade tillgångar beräknas enligt först-in-först-ut- principen, enligt vägda genomsnittspriser eller enligt någon annan liknande princip. Sist-in-först-ut-principen får inte tillämpas. det värde som framkommer vid en sådan beräkning avviker väsent- ligt från varulagrets nettoförsäljningsvärde på balansdagen, ska större företag, enligt andra stycket i samma paragraf, ange skill- nadsbeloppet i en not med fördelning på de poster som är upptagna i balansräkningen. Med nettoförsäljningsvärde avses i bestämmel- sen försäljningsvärdet efter avdrag för beräknad försäljningskost- nad. Av 4 kap. 9 § ÅRL följer att varulager aldrig får tas upp till ett högre värde än det lägsta av anskaffningsvärdet och nettoförsälj- ningsvärdet. Bestämmelsen i 4 kap. 11 § andra stycket ÅRL får där- för betydelse endast i det fall anskaffningsvärdet är lägre än netto- försäljningsvärdet och syftet med bestämmelsen är att en eventuell dold reserv ska redovisas öppet. Kravet på att upplysningar vid vissa förhållanden ska lämnas om skillnaden mellan varulagrets bokförda värde och nettoförsäljnings- värdet har sin motsvarighet i artikel 40.2 i det fjärde bolagsrättsliga direktivet. Den sistnämnda bestämmelsen är tvingande för med- lemsstaterna men saknar motsvarighet i det nya redovisningsdirek- tivet. Det nya direktivet innehåller inget krav på upplysningar om väsent- liga avvikelser mellan å ena sidan varulagrets anskaffningsvärde och dess nettoförsäljningsvärde. Utredningen har i uppdrag att föreslå de förenklingar som är möjliga inom ramen för det nya direktivet, om inte starka skäl talar däremot. Fråga uppkommer därmed om kravet som ställs på större företag att lämna sådana upplys- ningar enligt ÅRL bör behållas. Det kan hävdas att upplysningar om eventuella dolda reserver i ett företag kan ha en viss betydelse för tredje man vid bedömning av företagets ekonomiska ställning. Å andra sidan kan ett upplys- ningskrav av detta slag verka hämmande på ett företag på en kon- kurrensutsatt marknad som i vissa fall tvingas att offentliggöra information om den vinst som kan ligga i varulagret. Upplysnings- kravet infördes i svensk rätt uteslutande därför att motsvarande krav i det fjärde bolagsrättsliga direktivet var tvingande.16 I och 16 Se prop. 1995/96:10 del 2 s. 79 f. med att det nya direktivet inte innehåller något motsvarande krav anser utredningen att det inte längre finns tillräckliga skäl att behålla kravet. Detta bör därför utmönstras från svensk redovis- ningslagstiftning. 6.5Större periodiseringsposter och större avsättningar Förslag: Kraven på upplysningar om större periodiseringsposter och större avsättningar utmönstras ur ÅRL. Enligt 3 kap. 8 § ÅRL ska större företag (med den av utredningen föreslagna terminologin medelstora och stora företag samt företag av allmänt intresse) alltid specificera större belopp som ingår i posterna Förutbetalda kostnader och upplupna intäkter och Upp- lupna kostnader och förutbetalda intäkter (större periodiserings- poster). Sådana företag ska också alltid specificera större avsätt- ningar som har tagits upp under posten Övriga avsättningar i balansräkningen (3 kap. 10 § ÅRL). Specifikationer av de här slagen ska göras antingen i balansräkningen eller i not. Något uttryckligt krav på att mindre (små) företag specificerar periodiseringsposter och avsättningar finns inte i ÅRL. Även dessa företag kan dock behöva specificera posterna, om dessa är av bety- delse med hänsyn till kravet på rättvisande bild (2 kap. 3 § första stycket ÅRL).17 Skyldigheten att specificera större periodiseringsposter i 3 kap. 8 § ÅRL är hänförlig till artiklarna 18, 21 och 44.2 i det fjärde bolagsrättsliga direktivet. När det gäller skyldigheten för större företag att specificera större avsättningar (3 kap. 10 § ÅRL) följer den av artiklarna 42 andra stycket och 44.2 i det fjärde bolagsrätts- liga direktivet. Kraven i det fjärde bolagsrättsliga direktivet på att större företag ska specificera större periodiseringsposter och större avsättningar har inte förts över till det nya direktivet (se jämförelsetabellen i bilaga VII till direktivet). 17 Se prop. 1995/96:10 del 2 s. 193 och s. 213. Kraven på specifikation av större periodiseringsposter och större avsättningar som ställs på större företag enligt ÅRL saknar motsvarighet i det nya direktivet. Fråga uppkommer därmed om kraven bör behållas. Det bakomliggande syftet med kraven på specifikation av större periodiseringsposter och avsättningar i det fjärde bolagsrättsliga direktivet torde ha varit att säkerställa att företagens redovisning ger en rättvisande bild. För att en rättvisande bild ska ges torde det dock inte alltid vara nödvändigt att lämna detaljerad information om dessa poster. Någon motivering till varför upplysningskraven inte har överförts till det nya direktivet finns inte i vare sig ingres- sen till direktivet eller, såvitt utredningen har förmått utröna, andra uttalanden från Kommissionen. Det kan emellertid antas att det nya direktivets författare har gjort bedömningen att det saknas behov av att större företag (medelstora och stora företag samt före- tag av allmänt intresse) alltid lämnar upplysningar om större per- iodiseringsposter och avsättningar och att bedömningen av om och när så bör ske kan överlämnas till företagen själva. Ett borttagande av bestämmelserna ger större företag möjlig- heten att underlåta att lämna specificerade upplysningar om större periodiseringsposter och avsättningar i den mån de bedömer att de saknar betydelse med hänsyn till kravet på rättvisande bild. Mot bakgrund av att det nya direktivet inte ställer krav på att företag alltid lämnar dessa upplysningar bör inte heller den svenske lag- stiftaren ställa sådana krav. Kraven på att större företag alltid ska lämna specificerade upplysningar om större periodiseringsposter och större avsättningar bör därför utmönstras ur ÅRL. Trots att det således inte finns anledning att kräva att företag generellt lämnar dessa upplysningar kan kravet på rättvisande bild i det enskilda fallet nödvändiggöra en särskild redovisning av per- iodiseringsposter eller avsättningar. Det bör ankomma på den kom- pletterande normgivningen att ge närmare anvisningar om i vilka typsituationer upplysningar om dessa poster bör lämnas. 6.6Förvaltningsberättelsen i små och medelstora företag Bedömning: bör inte utnyttja redovisningsdirektivets möjligheter till undantag för små och medelstora företag bet- räffande innehållet i förvaltningsberättelsen. Enligt 2 kap. 1 § första stycket 4 ÅRL ska en årsredovisning alltid innehålla en förvaltningsberättelse. Hur förvaltningsberättelsen ska vara utformad framgår av 6 kap. ÅRL. Utredningen har i delbetän- kandet lämnat förslag som går ut på att upplysningar om viktiga händelser som har inträffat efter räkenskapsårets slut ska redovisas i noterna istället för, såsom gäller enligt dagens bestämmelser, i förvaltningsberättelsen, se avsnitt 9.2.2 i SOU 2014:22. Utred- ningen har i det betänkandet även lämnat förslag som går ut på att om det i ett aktiebolag lämnas förslag till värdeöverföring eller i en ekonomisk förening förslag till vinstutdelning, ska det i förvalt- ningsberättelsen lämnas upplysningar om förändringar i aktiebo- lagets eller den ekonomiska föreningens eget kapital, se avsnitt 8.8.9 i nämnda betänkande. I detta betänkande lägger utredningen fram förslag om vilka krav som ska ställas på innehållet i förvalt- ningsberättelsen i mikroföretag, se avsnitt 3.9. I det avsnittet finns också en genomgång av de krav som enligt gällande rätt ställs på förvaltningsberättelsen i mindre (små) företag. Sammanfattningsvis innebär gällande rätt och de förslag som utredningen har lagt fram i SOU 2014:22, att förvaltningsberättel- sen i samtliga små företag ska innehålla: en rättvisande översikt, se 6 kap. 1 § första stycket ÅRL, och upplysningar om särskilda förhållanden och händelser av väsentlig betydelse, se 6 kap. 1 § andra stycket 1 och 2 ÅRL i SOU 2014:22. Förvaltningsberättelsen i små företag som är aktiebolag eller eko- nomiska föreningar ska vidare innehålla: vissa upplysningar om förvärvade eller avyttrade egna aktier (endast aktiebolag), se 6 kap. 1 § andra stycket 6–9 ÅRL i SOU 2014:22, förslag beträffande vinst eller förlust och specifikation av för- ändringar i eget kapital (endast om det föreligger ett förslag till värdeöverföring), se 6 kap. 2 § ÅRL i SOU 2014:22, och vissa upplysningar om medelemsantal, insatsbelopp och förlags- insatser (endast ekonomiska föreningar), 6 kap. 3 § ÅRL i SOU 2014:22. För stiftelser gäller att förvaltningsberättelsen ska innehålla uppgift om hur stiftelsens ändamål har främjats, se 6 kap. 5 § ÅRL i SOU 2014:22. Medelstora och stora företag samt företag av allmänt intresse ska därutöver lämna upplysningar i förvaltningsberättelsen om företagets förväntade utveckling (6 kap. 1 § andra stycket 3–5 ÅRL), finansiella instrument (6 kap. 1 § tredje stycket ÅRL), och vissa icke-finansiella resultatindikatorer (6 kap. 1 § fjärde stycket ÅRL). För noterade aktiebolag ställs därutöver krav på: upplysningar om riktlinjer för ersättning till ledande befatt- ningshavare (6 kap. 1 a § ÅRL i SOU 2014:22), vissa upplysningar om aktier (6 kap. 2 a § ÅRL), och bolagsstyrningsrapport (6 kap. 6–9 §§ ÅRL). Regleringen i det nya redovisningsdirektivet Bestämmelser om förvaltningsberättelse finns i artikel 19 i det nya redovisningsdirektivet. Artikeln innehåller i punkten 1 bestämmel- ser om rättvisande översikt (första och andra styckena) och om upplysningar om finansiella och icke-finansiella centrala resultat- indikatorer (tredje stycket). I punkten 2 finns bestämmelser om att förvaltningsberättelsen även ska innehålla upplysningar om a)företagets förväntade framtida utveckling, b)verksamhet inom forskning och utveckling, c)den information om förvärv av egna aktier eller andelar som föreskrivs i artikel 24.2 i direktiv /30/EU, d)förekomsten av filialer till företaget, och e)företagets användning av finansiella instrument och när det är väsentligt för bedömningen av dess tillgångar, skulder, ekonomiska ställning och resultat i.företagets mål och policy för hantering av finansiella risker, inklusive dess säkringspolicy för varje viktig typ av planerad transaktion där säkringsredovisning används, och ii.företagets exponering för prisrisk, kreditrisk, likviditetsrisk och kassaflödesrisk. Av artikel 19.3 följer att medlemsstaterna får undanta små företag från skyldigheten att upprätta en förvaltningsberättelse under för- utsättning att dessa företag lämnar den information som avses i artikel 24.2 i direktiv /30/EU om företags förvärv av sina egna aktier eller andelar i noterna. Av det ovan sagda följer att det är möjligt att helt undanta små företag från skyldigheten att upprätta förvaltningsberättelse under förutsättning att de avkrävs vissa upplysningar om förvärvade eller avyttrade egna aktier (se 6 kap. 1 § andra stycket 6–9 ÅRL i SOU 2014:22). Utredningen har beträffande mikroföretag föreslagit att de ska omfattas av kraven på att upprätta en förvaltningsberättelse, se avsnitt 3.9. Mikroföretag undantas dock i utredningens förslag från kraven på att förvaltningsberättelsen ska innehålla en rättvis- ande översikt över och närmare upplysningar om utvecklingen av företagets verksamhet, ställning och resultat. Mikroföretag undan- tas också från kraven på att förvaltningsberättelsen ska innehålla upplysningar om väsentliga händelser under räkenskapsåret. praktiskt innebär det att undantagen är så vittgående att vissa mik- roföretag, främst handelsbolag, överhuvudtaget inte behöver upp- rätta någon förvaltningsberättelse. Som har redogjorts närmare för i avsnitt 3.9 har utredningen funnit att det finns skäl som talar emot att mikroföretag undantas från kraven på att förvaltningsberättelsen ska innehålla upplys- ningar om förslag till vinst- eller förlustdispositioner (aktiebolag och ekonomiska föreningar) och upplysningar om medlemsantal, insatsbelopp och förlagsinsatser (ekonomiska föreningar). Motsva- rande argument gör sig givetvis gällande beträffande de små före- tagen, eftersom dessa per definition är större än mikroföretagen och behovet av ekonomisk genomlysning är i vart fall lika stort. Detta lämnar ett begränsat faktiskt utrymme för förenklingar av de små företagens förvaltningsberättelse. Frågan blir i praktiken om de bör undantas från kravet på en rättvisande översikt eller kravet på upplysningar om särskilda förhållanden och händelser av väsent- lig betydelse. I enlighet med vad utredningen har anfört medför till- gången till detaljerad information om ett företags utveckling, ställ- ning och resultat möjligheter för externa intressenter att bilda sig en uppfattning om företaget och dess framtidsutsikter, vilken i sin tur kan läggas till grund för olika ekonomiska beslut. Medan beho- vet av offentliggörande av dessa upplysningar från de allra minsta företagen, i enlighet med vad utredningen har anfört, torde vara begränsat framstår det som mer beaktansvärt att sådana krav ställs på övriga företag. Kategorin små företag innefattar företag av kraftigt varierande storlek, varför några generella antaganden om hur behovet av infor- mation från dessa företag rent faktiskt ser ut svårligen låter sig göras. Det är emellertid rimligt att utgå från de behov som kredit- givare, investerare och andra intressenter kan antas ha av informa- tion från ett litet företag som tangerar gränsen till att klassificeras som ett större (medelstort) företag. Ett sådant företag kan ha upp till 50 anställda, en balansomslutning om knappt 40 miljoner kro- nor samt en nettoomsättning om . Kret- sen av tänkbara intressenter till ett sådant företag är givetvis typiskt sett större och mer mångfacetterad än kretsen av ett mikroföretags intressenter. Det kan vidare antas att företagets intressenter, för att kunna fatta välinformerade ekonomiska beslut, generellt sett har ett större behov av att förvaltningsberättelsen innehåller detaljerad information om företagets ekonomiska ställning och resultat i form av de nu aktuella uppgifterna. Ett förslag som går ut på att samtliga små företag undantas från kraven på att sådana upplysningar ska lämnas i förvaltningsberättelsen innebär att dessa intressenters möjligheter att ta del av relevant information försämras i en orim- ligt stor utsträckning. Det bör därför inte komma på fråga att undanta små företag från kraven på att förvaltningsberättelsen ska innehålla en rättvis- ande översikt över företagets utveckling (jfr 6 kap. 1 § första stycket ÅRL) och upplysningar om förhållanden som är viktiga för bedömningen av företagets utveckling, ställning och resultat samt väsentliga händelser under räkenskapsåret (6 kap. 1 § andra stycket 1 och 2 ÅRL). De möjligheter till undantag för små företag som redovisningsdirektivet erbjuder i den delen bör således inte utnytt- jas av den svenska lagstiftaren. Det nya redovisningsdirektivet erbjuder också möjligheter att för- enkla uppgiftslämnandet i förvaltningsberättelsen för medelstora företag. Av artikel 19.4 i direktivet följer att medlemsstaterna får undanta (små och) medelstora företag från kravet på upplysningar om icke-finansiella centrala resultatindikatorer, jfr artikel 19.1 tredje stycket som motsvaras av 6 kap. 1 § fjärde stycket ÅRL i SOU 2014:22. Enligt paragrafen ska medelstora och stora företag samt företag av allmänt intresse i förvaltningsberättelsen lämna sådana icke-finansiella upplysningar som behövs för förståelsen av företagets utveckling, ställning eller resultat och som är relevanta för den aktuella verksamheten, däribland upplysningar om miljö- och personalfrågor.18 Bestämmelserna ska, enligt förarbetena, fånga upp sådana frågor som – utan att ha en omedelbar koppling till utvecklingen av företagets verksamhet, ställning eller resultat – ändå kan anses vara av vikt för att förstå utvecklingen av företagets 18 Sådana företag ska också, om de bedriver verksamhet som är tillstånds- eller anmälnings- pliktig enligt , lämna upplysningar om verksamhetens påverkan på den yttre miljön. Detta krav följer dock inte av de bolagsrättsliga direktiven eller det nya redovisningsdirektivet, se prop. 1996/97:167 s. 27 f. verksamhet, ställning eller resultat. Som exempel på upplysningar i personalfrågor som företaget kan vara skyldigt att lämna – under angivna förutsättningar – nämns i förarbetena information om åtgärder som företaget har vidtagit när det gäller jäm- ställdhet, arbetsmiljö eller kompetensutveckling. Också resultat och utvärderingar av tidigare genomförda åtgärder på dessa områ- den kan vara aktuella att redovisa, om de är relevanta för verksam- heten. Det kan handla om olika slag av statistik som har tagits fram vid utvärderingarna, såsom uppgift om personalomsättningen. Även information om företagets policy i fråga om anställnings- och arbetsvillkor kan falla in under upplysningskravet. Det kan exem- pelvis gälla förekomsten av kollektivavtal och liknande.19 Innehållet i kraven på upplysningar om icke-finansiella resultat- indikatorer ska ses mot bakgrund av det arbete som har bedrivits inom EU när det gäller företagens sociala ansvar (Corporate Social Responsibility, CSR).20 Det är här fråga om upplysningar som knappast kan anses cen- trala från ett traditionellt finansiellt redovisningsperspektiv. I ett vidare samhällsperspektiv kan emellertid upplysningar av dessa slag vara nog så betydelsefulla.