sou · H3B371 · 2015-08-04 00:00:00 — Det kan också vara så att föräldrarna har föräldraförmåga men inte vill ha kontakt med barnet och barnet har varit placerat . Kriterierna enligt första punkten kan vara uppfyllda men barnet kan ha hunnit passera ettårsgränsen innan handläggningen är slutförd. På motsvarande sätt kan ett barn ha varit placerat och det redan står klart att föräldrarna varaktigt kommer att vara ur stånd att svara för omsorgen om barnet.202 201Adoptionsloven (Lov nr. 905 af 28. ) og Bekendtgørelse om adoption, nr 662af 25. . 56 af 5. om frigivelse af børn til national adoption. 202Servicestyrelsen i (2011) s. 198. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Som underlag för en adoptionsansökan krävs förutom en utred- ning om föräldrarnas bakgrund och föräldraförmåga (för var och en av föräldrarna) ett eller flera specialistutlåtanden från exempelvis en psykiater eller psykolog.203 För att kunna adoptera bort ett barn utan samtycke ska även barnets förhållanden vara grundligt belysta. Barn som fyllt måste ge sitt samtycke. Det ska så långt möjligt tas hänsyn till bar- nets inställning även om barnet inte fyllt . I den utsträckning det är möjligt, med hänsyn till mognad och omständigheter i övrigt, ska information inhämtas om de yngre barnens inställning till adopt- ionen.204 Det finns möjlighet till så kallad öppen adoption, vilket innebär att barn och biologiska föräldrar har fortsatt kontakt.205 Ankestyrelsens uppföljning 2011 visade att endast ett barn hade blivit adopterat sedan den nya lagen trädde i kraft . Kom- munerna hade, trots en positiv inställning, svårigheter att tillämpa den nya lagstiftningen på grund av de mycket komplicerade bedömningar som behöver göras, bl.a. värdera föräldrarna nuvar- ande och framtida föräldraförmåga. Dessutom är det få familje- hemsföräldrar som önskar adoptera barnet redan efter tre år.206 Den danska har i uppdrag att ta fram ett väglednings- och inspirationsmaterial för att stimulera fler adoptioner. erbjuder också utbildning i dessa frågor.207 Nya lagbestämmelser för ökad kontinuitet och stabilitet för pla- cerade barn väntas träda i kraft . Bestämmel- serna innebär förstärkt stöd för nätverksfamiljer och familjer som adopterar tidigare placerade barn och möjligheter att förhindra omplaceringar av barn som inte är nödvändiga med hänsyn till bar- nets bästa. Det ska gälla oavsett om placeringen är frivillig eller genomförs med tvång.208 203Adoptionsbekendtgørelse om adoption § 29. 204Servicestyrelsen i (2011) s. 200. 205Foraeldreansvarsloven § 20 a. 206Ankestyrelsen (2011). Tryggheten för långsiktigt placerade barn Enligt den finska barnskyddslagen pågår ett omhändertagande (på grund av hemförhållanden eller den unges beteende) tills vidare. Beslutet fattas av en ledande tjänsteman inom socialvården såvida vårdnadshavaren eller barn inte motsätter sig (43 §). Om samtycke inte lämnas måste frågan prövas av förvaltningsdom- stolen. Möjligheten att återförena barnet med sin familj ska prövas av den ansvariga socialsekreteraren minst en gång i samband med att klientplanen ”omförhandlas”. Även om förutsättningar för omhändertagande inte längre finns får omhändertagandet inte avslutas om detta klart strider mot barnets bästa (47 §). Vid denna bedömning ska hänsyn tas till den tid vården utom hemmet varat, hur fästa barnet och den som vårdar barnet är vid varandra, umgänget mellan barnet och dess föräldrar samt till barnets åsikt. Vårdnaden kan flyttas över till familjehemsföräldrar med fort- satt stöd och ersättning. Innan ansökan till domstolen ska ett avtal ha ingåtts om stödåtgärder och det ska övervägas om det är motiverat att utse en särskild intressebevakare för barnet. I finns möjlighet till tvångsadoption, men den används så gott som aldrig. Adoption av familjehemsplacerade barn är ovanligt. En ny adoptionslag trädde 2012.209 Enligt denna är förutsättningen för tvångsadoption att det ska vara ”uppenbart och avgörande” till barnets bästa. Med den nya lagen ges även möj- lighet att genomföra öppna adoptioner. 13.18 Utredningens överväganden och förslag Stödet till föräldrar behöver utvecklas Det övergripande målet för de förändringar utredningen föreslår är att barn som placeras i familjehem i tidig ålder eller som blir kvar i samhällets vård ska få en så förutsägbar och trygg situation som möjligt. Den svenska lagstiftningen som rör omhändertagande av barn bygger på målet om återförening med de 209 Adoptionslag 22/2012. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Det gäller även då missförhållandena orsakas av allvarliga brister i omsorgen om barnet. Trots dessa intentioner har utredningen kunnat konstatera att föräldrarna generellt sett får lite hjälp att förändra sin situation och kunna återförenas med barnen. Utredningen anser att föräldrar som har en vilja och förmåga att inom rimlig tid komma tillrätta med sina problem ska få den hjälp och det stöd de behöver. Stödet ska fokusera på föräldraskapet utifrån en tanke om att relationen är livslång, oavsett var barnet för tillfället bor eller på lång sikt ska bo. Utredningen bedömer att stödet till dessa föräldrar är en av de viktigaste förutsättningarna för att uppnå ökad trygghet och stabilitet för barn som är familjehemsplacerade. Detta är ett eftersatt område som behöver utvecklas. Utredningen lämnar i kapitel 12 förslag i dessa delar. Om det står klart från början eller visar sig efterhand att barnet behöver vara kvar i familjehemmet är det viktigt att det tydliggörs och vid behov formaliseras. måste det finnas en beredskap att omvärdera tidigare ställningstaganden utifrån förändrade förhållanden och fortlöpande bedömningar av vad som är till barnets bästa. Samarbete kring barnet bidrar till stabilitet Vilken formell möjlighet lagen ger är bara en av flera faktorer som kan ha betydelse för vilken trygghet barn som är långvarigt placerade känner i sitt familjehem. Att det finns ett samförstånd mellan alla parter (socialtjänst, biologiska föräldrar och familjehemsföräldrar) om frågor som rör barnet har den största betydelsen. I en ideal situation har barnet tillgång till två familjer som sam- arbetar, som barnet inte behöver tvivla på sin tillhörighet i familjehemmet. Utredningen vill betona vikten av att värna det inkluderande förhållningsätt i relation till de biologiska föräldrarna som varit utmärkande för den svenska familje- hemsvården. I flertalet fall är det ett förhållningssätt som leder till kontinuitet för barnet. Det står inte i motsättning till att får ett tydligare ansvar för att ta upp frågan om barnets framtida boende när återförening inte visat sig vara ett realistiskt alternativ. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Återföreningsprincipen måste i vissa fall stå tillbaka Utredningen anser att dagens lagstiftning inte i tillräckligt hög grad tar hänsyn till vissa barns behov av stabilitet i sin uppväxt. Framför allt gäller det barn som placerats i tidig ålder i ett familjehem och fått en trygg förankring där. Men också barn som bott länge i sitt familjehem och upplever en osäkerhet om framtiden. Vårdnads- överflyttning är den enda möjlighet som lagen erbjuder för att barnets boende ska få en mer varaktig karaktär när målet är återförening. För de barn som har en trygg anknytning i sitt familjehem blir ofta vårdnadsöverflyttningen en bekräftelse på det rådande förhållandet. Men utredningen har kunnat konstatera att denna lösning långtifrån passar alla barn och situationer. Utred- ningen anser därför att förändringar behövs för att öka tryggheten för barn som är långsiktigt placerade även inom ramen för en fort- satt placering. Om det inte är aktuellt med vårdnadsöverflyttning får förutsät- tas att det samförstånd som är grunden för att genomföra frivillig vård i flertalet fall även kan garantera långsiktig stabilitet i form av fortsatt vård. Inom ramen för vård enligt LVU finns större möjlig- heter för socialnämnden att säkerställa stabilitet för barnet, men kan vården upphöra utan att hänsyn tas till vad som är till barnets bästa i den aktuella situationen. Det finns således med dagens regler ingen laglig möjlighet att vården kan bestå enbart med hänsyn till barnets behov och önskan. För att förhindra en skadlig hemflyttning krävs ännu en rättsprocess där frågan om flyttningsförbud prövas. Det innebär fortsatt ovisshet för barnet eftersom flyttningsförbud är en temporär åtgärd som syftar till en successiv återflytt till ursprungsfamiljen. Utredningen anser inte att denna ordning, som uppmärksammats som ett problem, är förenlig med ett barnrättsperspektiv. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.18.2Långsiktighet i rekrytering och matchning av familjehem Utredningens bedömning: Utredningen har i sitt delbetänk- ande föreslagit dels en nationell satsning på rekrytering av familjehem, dels inrättandet av ett nationellt centrum för utveck- ling av familjehemsvården. I såväl den föreslagna rekryterings- satsningen som i det nationella centrumets uppdrag bör ingå att uppmärksamma frågor som rör placerade barns behov av kon- tinuitet och en familjetillhörighet både på kort och på lång sikt. Enligt direktiven ska behovet av långsiktighet i samband med rekrytering och matchning av vissa familjehem och särskilt förord- nade vårdnadshavare uppmärksammas av utredningen. Utredningen bedömer att tillgången på familjehem av god kva- litet är en grundläggande förutsättning för att kunna ge de barn som behöver varaktiga uppväxtförhållanden i ett familjehem stabil- itet och trygghet. Familjehemsföräldrarna ska vara kärleksfulla och engagerade, behandla barnet som en familjemedlem, kunna se bar- nets individuella behov och ha ett förhållningssätt som hjälper barnet att inte hamna i lojalitetskonflikt i förhållande till sina biologiska föräldrar. Ur stabilitetssynpunkt är det av central betydelse att familjehemmen får tillräckligt och adekvat stöd, så att de klarar av sitt uppdrag. Förutom att det råder stor brist på familjehem är det en svår balansgång att som familjehem ge barnet en sådan familjetillhörig- het och ha barnet ”till låns”. Familjehemsuppdrag är alltid mer eller mindre tillfälliga, bl.a. till följd av lagstiftningens betoning på frivillighet och återförening. Därtill finns oroande tendenser att många familjehem primärt ser sitt uppdrag som ett yrke som man har och kan säga upp sig ifrån. Vissa familjehem väljer att arbeta åt privata konsulentverksamheter där uppdragen från är tänkta att vara . Andra familjehem ser sig snarare som ett behandlingsalternativ vid sidan av HVB än ett hem som erbjuder en familjetillhörighet för barnet så länge det behövs. Utredningen anser att för barn som från tidig ålder eller under en stor del av sin uppväxt bor i ett familjehem är det av avgörande betydelse för deras livschanser att familjehemmet också blir en ”familj för livet”. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Ett problem i sammanhanget är den diskontinuitet för barnet som blir följden av att jourhemsplacering ofta används rutinmässigt vid ett omhändertagande. blir barnet kvar länge i jourhem- met och det blir ett nytt uppbrott när barnet ska omplaceras till ett familjehem. I det sammanhanget vill utredningen understryka, med hänvisning till den bifogade kunskapsöversikten av Risholm Mothander och , att små barn om möjligt och lämpligt bör placeras tillsammans med minst en av sina föräldrar så länge det inte är klarlagt om det behövs en längre tids placering. Utredningen har, med tanke på familjehemsvårdens strategiska betydelse, i delbetänkandet lagt förslag om tydligare ramar för familjehem, nationella insatser för att underlätta rekrytering av familjehem och ett nationellt centrum för familjehemsvård m.m. Utredningen anser att, vid den föreslagna rekryteringssatsningen, bör behovet av familjehem som ger barnet en långsiktig familje- tillhörighet uppmärksammas. I det uppdrag som förutsätts formu- leras vid inrättandet av det nationella centrumet bör vidare ingå att uppmärksamma frågor som rör långsiktigt placerade barns behov. 13.18.3 Vårdplanen ska ange den långsiktiga inriktningen Utredningens bedömning: Vårdplanen behöver få en tydligare roll när det gäller den långsiktiga inriktningen för barnets boende. Långsiktighet kan innebära att barnet ska återförenas med föräldrarna. Det kan också stå klart och behöva uttalas att barnet ska bo kvar i familjehemmet inom överskådlig tid. Utredningens förslag: Det ska framgå av 5 kap. 1 a § första stycket SoF att en vårdplan som avser barn, om det inte möter särskilda hinder, även ska beskriva vilka förändringar som krävs för att barnet ska kunna återvända hem och vilket stöd nämnden kan erbjuda vårdnadshavarna för att det ska vara möjligt. 11 kap. 3 § första stycket SoL ska kompletteras med en bestämmelse om att en vårdplan som gäller ett barn ska revi- deras senast när barnet har varit placerat . Vårdplanen ska , om det inte möter särskilda hinder, särskilt avse barnets långsiktiga boende. Därefter ska vårdplanen revide- ras vid behov. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Vårdplanen ska även innehålla vad som krävs för återförening Kravet i 11 kap. 3 § första stycket SoL på att det ska finnas en vård- plan gäller vid alla former av placeringar, av barn såväl som av vuxna. Vårdplanens roll i ärenden som rör barn och unga är mer komplex, eftersom den också ligger till grund för vårdnadshavarens och i vissa fall barnets samtycke till den föreslagna vården och därför måste upprättas innan socialnämnden fattar beslut om vård. Regeln i 5 kap. 1 a § första stycket SoF om vad vårdplanen ska innehålla är generellt utformad. Några punkter gäller enbart barn, nämligen hur umgänge ska ske och vårdnadshavarens inställning till den vård som planeras. Utredningen anser att vårdplanen även fort- sättningsvis bör ha fokus på och beskriva de insatser som social- nämnden anser att barnet behöver. I överensstämmelse med rådande återföreningsprincip är det dock utredningens uppfattning att även de förändringar som krävs för att barnet ska kunna återvända hem som huvudprincip ska anges i vårdplanen. Detta har främst relevans om placeringen är föranledd av hemförhållandena. Utredningen anser dock inte att det behöver göras någon begränsning till de s.k. miljöfallen i den aktuella bestämmelsen. Även vid vård på grund av barns och ungas beteendeproblem kan stöd till föräldrarna och anpassning i barnets vardagsmiljö vara en förutsättning för att vården ska kunna upphöra. För samtliga punkter i dagens bestämmelse om vad en vårdplan ska innehålla gäller att de ska beskrivas om det inte möter särskilda hinder. Det betyder att utrymme finns för att anpassa innehållet till omständigheterna i det enskilda fallet. Det har framförts till utredningen att det kan vara svårt att beskriva vad som ska krävas för att barnet ska kunna flytta hem, eftersom det ofta rör sig om en komplex problematik. Utredningen anser dock att skälen i form av ökad förutsägbarhet för barnet och de vuxna som berörs överväger de nackdelar som i vissa fall kan finnas. Invändningen understryker dock vikten av att vårdplanen formuleras på ett genomtänkt sätt. Utredningen föreslår av ovan nämnda skäl att ett tillägg förs in i i bestämmelsen i SoF om att en vårdplan som gäller barn också ska beskriva vilka förändringar som krävs för att barnet ska kunna åter- vända hem och vilket stöd nämnden kan erbjuda för att det ska vara möjligt. När det gäller stödet till föräldrarna kan det vid behov Tryggheten för långsiktigt placerade barn konkretiseras i en särskild genomförandeplan. Hur förutsättning- arna för en återförening ser ut kommer efterhand att påverka stödets inriktning och umgängets utformning. Vårdplanen ska omprövas och inriktas på barnets långsiktiga boende Utredningen anser att vårdplanen behöver få en tydligare roll när det gäller den långsiktiga inriktningen av vården. Av de synpunkter som utredningen har hämtat in framgår att vårdplanen som regel inte är det underlag för uppföljning och utvärdering som den syftar till. Vid själva omhändertagande finns inte all kunskap om vilka behov som vården behöver tillgodose på . Det går inte heller att fullt ut bedöma föräldrarnas förmåga till förändring och vilken uthållighet de kommer att ha i sina ansträngningar för att kunna ta hem sitt barn samt hur kontakten mellan barn och föräldrar utvecklas. Andra viktiga omständigheter som kommer att få betydelse för långsiktigheten är vilken relation barnet och familjehemsföräldrarna får och hur barnet finner sig tillrätta i familjehemmet, i skolan, , med kamrater osv. Dessa omständigheter talar, enligt utredningen, för att vårdplanen bör revideras . Behovet av att vårdplanen revideras ligger i linje med regering- ens uttalanden i samband med att bestämmelserna om övervägande av vården ändrades. Då betonades att förutsägbarheten behöver öka för barn, vårdnadshavare och vårdgivare genom en större öppenhet kring de bedömningar som görs i samband med att behovet av fort- satt vård övervägs.210 Vid utredningens kontakter med professionella inom familje- hemsvården har framkommit att den ändrade övervägandebestäm- melsen ännu inte har uppmärksammats som ett stöd för att bidra till ökad långsiktighet. Det finns en fortsatt utbredd osäkerhet, med tanke på rådande återföreningsprincip, att föra barnets lång- siktiga boende på tal. Det finns inte sällan motstridiga uppfatt- ningar internt inom hur principerna om återförening och kontinuitet ska balanseras utifrån barnets bästa. 2012/13:10 s. 81 f. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Långsiktighet kan innebära att barnet ska återförenas med föräldrarna. Har placeringen pågått bör det i många fall finnas underlag för att bedöma om återförening är ett realistiskt alternativ. Om möjligheten till återförening ter sig avläg- sen är det viktigt att bedöma barnets framtida behov utifrån ett sådant perspektiv. Målet bör då vara att de biologiska föräldrarna, familjehemsföräldrarna och barnets socialsekreterare gemensamt kan uttala att barnet behöver få bo kvar. Ett sådant arbetssätt kan behöva få lagstöd, inte minst på grund av den osäker- het som tycks råda kring att föra denna typ av samtal. Det kan visserligen finnas en risk att föräldrar reagerar negativt om det uttalas att barnet vill bo kvar och behöver ett varaktigt boende i familjehemmet. Den professionella kompetensen ska dock finnas inom att föra dessa samtal med omdöme och varsam- het och med barnets bästa för ögonen. Genom att det ges ett sär- skilt forum för den nödvändiga dialogen, dvs. inför revideringen av vårdplanen, finns bättre förutsättningar att bedöm- ning kan framföras på ett genomtänkt och strukturerat sätt. Barns behov av trygghet och förutsägbarhet talar, enligt utred- ningen, starkt för att den ursprungliga vårdplanen ska omarbetas. På så sätt får vårdplanen en tydligare roll när det gäller den långsiktiga inriktningen av vården. Kravet på revidering av vård- planen föreslås gälla oavsett den lagliga grunden för placeringen. Det kan visserligen ha sin främsta betydelse när det är hemförhållandena som är orsaken till placeringen, men även i andra fall behöver barnets framtida boende diskuteras efter en så lång placeringstid som . Ofta är orsakerna till placeringen inte heller entydiga och även då barnets egna problem har varit den direkta orsaken till placeringen är det viktigt att få till stånd en dialog om vårdens långsiktiga inriktning. Kravet på att revidera vårdplanen ska vara ovillkor- ligt, men det kan finnas särskilda hinder som gör att det inte går att planera långsiktigt, exempelvis att det i ett LVU-ärende pågår en rättsprocess eller att barnet omplacerats el. Av ovan nämnda skäl föreslår utredningen ett tillägg till 11 kap. 3 § SoL om att en vårdplan som gäller barn ska revideras senast när barnet varit placerat . Om det inte möter särskilda hinder ska vårdplanen särskilt avse barnets eller den unges långsiktiga boende. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Utredningens överväganden när det gäller tidsgränsen Den tidsgräns som utredningen föreslår avser den sammanlagda placeringstiden, oavsett var barnet varit placerat. Utredningen har övervägt olika alternativa tidsgränser när det gäller kravet på omprövning av den ursprungliga vårdplanen. För att i möjligaste mån undvika olika tidsangivelser i lagen har utredningen i första hand övervägt är en lämplig tid. Detta med hänsyn till kravet på att socialnämnden ska överväga vårdnadsöverflyttning när ett barn har varit i samma familjehem . Tidpunkterna skulle emellertid ändå inte sammanfalla eftersom det aktuella barnet som regel varit placerat betydligt längre än vid övervägandet. Den främsta invändningen är dock att är för ett barn att vänta på information om hur den långsiktiga planeringen ser ut. Att planeringen behöver göras tidigt när det gäller de yngre barnen stöds bl.a. av den kunskapsöversikt som bifogas betänkandet. Utredningen har kommit fram till att det är lämpligt att revidera den ursprungliga vårdplanen senast . Även med en tids- gräns kommer det i många fall att behövas ytterligare tid för att ta ställning till barnets framtida och långsiktiga boende, inte minst utifrån behovet av största möjliga samsyn bland alla som berörs. Ur ett föräldraperspektiv kan upplevas som när det handlar om att komma tillrätta med de problem som lett fram till omhändertagandet. I det sammanhanget måste dock erin- ras om att stora stödinsatser kan ha föregått placeringen. Föräld- rarnas problematik kan också vara av den karaktären att återför- ening, inom en för barnet rimlig tid, är ett alltför högt ställt mål. Utredningen vill framhålla att vårdplanen vid behov kan behöva revideras redan före placering och även efter denna tid- punkt. Utredningen föreslår att vårdplanen efter tvåårsgränsen ska revideras vid behov. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.18.4 Övervägande av vården ändras till rapportering Utredningens bedömning: Såväl begreppet övervägande som förfarandet i sig är otydligt och kan bidra till otrygghet för det placerade barnet. Utredningens förslag: Kravet på socialnämnden att överväga vården enligt 6 kap. 8 § SoL respektive nuvarande 13 § första stycket LVU ersätts med en informationsskyldighet till nämnden. Minst en gång var sjätte månad ska barnets särskilda socialsekret- erare rapportera till socialnämnden om hur barnets behov till- godoses, hur vårdnadshavarens förhållanden utvecklar sig och, om vården ska fortsätta, hur den bör inriktas och utformas. Vid vård enligt 3 § LVU (beteendefallen) ska en omprövning göras minst varje halvår. I miljöfallen finns ingen sådan bestämmelse. ska däremot minst en gång var sjätte månad över- väga om frivillig vård respektive vård enligt LVU fortfarande behövs och hur vården bör inriktas och utformas. Syftet var från början att nämnden skulle kontrollera att vården inte pågick längre än nödvändigt samt hur kontakten mellan föräldrar och barn upprätthölls och vilket stöd föräldrarna fått. Efter komplettering av bestämmelserna ska övervägandena numera också inbegripa hur den fortsatta vården bör inriktas och utformas. Syftet är att övervägandet ska bli mer framåtsyftande och bidra till att uppnå långsiktiga och stabila lösningar för barnet. Övervägande är ett otydligt begrepp och förfarande Övervägandet är i praktiken en rapport till socialnämnden om hur barnets situation utvecklar sig med utgångspunkt från den pla- nering som gäller. Vårdnadshavarens aktuella förhållanden ingår också i rapporten. kan i samband med övervägandet ta initiativ till en formell omprövning, men såvitt utredningen kän- ner till är det mycket ovanligt att det sker. Det har återkommande tagits upp att innebörden av de halvårs- visa övervägandena inte bara är otydlig för de som berörs utan att också i vissa fall skapar osäkerhet hos barn, föräldrar och familje- Tryggheten för långsiktigt placerade barn Det har även bekräftats i de kontakter utredningen har haft. Även i professionella sammanhang förväxlas ibland över- vägande med omprövning. Detta trots att det inte är ett formellt förfarande, dvs.