sou · H3B321d2 · 2015-03-02 00:00:00 — Betänkandet innehöll också förslag om en offentlig arbetsför- medling, något som kommittén framhöll som den viktigaste åtgär- den för att förebygga arbetslöshet. Förslaget innebar att varje landstingsområde skulle ha en arbetsförmedling med avdelnings- kontor. Den offentliga arbetsförmedlingen skulle samfinansieras av stat, kommun och landsting. Förslaget innebar i stor omfattning ett den arbetsförmedling som redan fanns lagstadgades. Förslagen genomfördes inte. utredde sakkunniga inom hur arbetslösheten kunde motverkas. Två alternativ övervägdes. Arbetslöshetsförsäkring, den s.k. försäkringslinjen, och anordnandet av allmänna arbeten, den s.k. arbetslinjen. Utredningarna utmyn- nade i att en ny utredning skulle tillsattas för att lösa två utestående frågor: särskilda gruppers arbetslöshet, dvs. främst arbetstagare inom jordbruk och skogshushållning, samt arbetsgivarnas med- finansiering av arbetslöshetsförsäkringen.30 Utredningen, som kom att kallas sakkunnigutredning, tillsattes 1926 och lämnade sitt betänkande . Betänkandet innehöll två separata förslag: ett om obligatorisk arbetslöshets- försäkring (utredningens A-förslag) och ett om en frivillig arbets- löshetsförsäkring (utredningens B-förslag). A-förslaget om obligatorisk arbetslöshetsförsäkring innebar att försäkringen skulle omfatta alla löntagare, med vissa – i lagen angivna – undantag. Undantagna var grupper med liten eller ingen risk för arbetslöshet, samt grupper där det fanns risk för säsongs- arbetslöshet. Arbetslöshetsförsäkringen skulle enligt förslaget hanteras av den offentliga arbetsförmedlingen. Precis som Socialförsäkringskom- mittén ansåg man att de befintliga arbetsförmedlingarna fungerade bra och avsåg endast att lagfästa organisationen. 30 SOU 1948:39. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Kostnaderna för försäkringen skulle finansieras genom lika stora avgifter från försäkrade och arbetsgivare. B-förslaget om en frivillig försäkring innebar att arbetslöshets- kassorna skulle likställas med understödsföreningar och i större utsträckning än vad föregående utredning föreslagit lyda under de reglerna, kompletterat av en förordning om erkända arbetslöshets- kassor. På detta sätt menade utredningen att arbetslöshetskassornas funktion som privaträttsliga subjekt behölls på ett mer begripligt sätt. Kostnaderna skulle delas rakt av mellan staten och medlemmarna i arbetslöshetskassan. Att göra kostnadsfördelningen utifrån utbetald arbetslöshetsersättning ansågs kräva en alltför stor kon- trollapparat, så fördelningen skulle i stället göras utifrån inbetalade medlemsavgifter. Det ansågs inte heller rimligt att arbetsgivare skulle bidra till finansieringen av en frivillig arbetslöshetsförsäk- ring. Dels för att en sådan lösning skulle kunna anses stärka arbetarrörelsen, dels för att det skulle kunna medverka till att arbetsgivare i större utsträckning anställde arbetare som inte var medlemmar i en fackförening för att få billigare arbetskraft. I betänkandet fanns även förslag om offentlig arbetsförmedling och om anordnande av reservarbeten, något som sågs som viktiga delar i arbetet med att förebygga arbetslöshet oavsett vilken form av arbetslöshetsförsäkring som valdes.31 Inte heller antogs något av förslagen av . 18.3.3Arbetslöshetsutredningen och förordning om arbetslöshetsförsäkring Utredningen lämnade flera betänkanden . Förslaget om en frivillig arbetslöshetsförsäkring ledde till en proposition 1933.32 Enligt detta förslag skulle den frivilliga arbetslöshetsförsäkringen bygga på ett system av statsunderstödda arbetslöshetskassor. 209/1933, se SOU 1948:39. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring löshetskassorna skulle vara registrerade som understödsföreningar, och endast erkända arbetslöshetskassor skulle kunna få statsbidrag. Det föreslogs att Arbetslöshetskassornas verksamhet skulle reg- leras i förordning, men utrymme skulle lämnas till kassorna själva att bestämma exempelvis vilka av de fastslagna daghjälpsklasserna de skulle tillämpa och hur länge ersättning skulle lämnas, inom det fastslagna spannet. föreslogs bli tillsynsmyndighet. Statsbidrag till de erkända arbetslöshetskassorna föreslogs läm- nas dels som bidrag för att täcka kassornas utgifter för daghjälp, dels som bidrag till arbetslöshetskassornas förvaltning. För att täcka förvaltningskostnaderna och de merkostnader försäkringen innebar för den offentliga arbetsförmedlingen föreslogs ett system med arbetsgivarbidrag. I propositionen ingick även, som komplement till den frivilliga arbetslöshetsförsäkringen, förslag på kommunala understöd med statsbidrag och en utvidgning av den offentliga arbetsförmedlingen. För- och nackdelarna med en frivillig arbetslöshetsförsäkring liknade de som framförts i . Fördelarna med en sådan försäkring var att det innebar hjälp till självhjälp och självkontroll inom försäkringskollektivet. Arbetslöshetskassorna som skulle administrera försäkringen hade personkännedom om de sökande och god kunskap om arbetsmarknaden. Dessutom hade arbetslöshetskassorna kontakt med den organiserade arbetarrörelsen och samverkan med annan lokal hjälpverksamhet. Nackdelar med en frivillig försäkring var att vissa grupper som var i behov av arbetslöshetsförsäkring inte skulle omfattas av den. Det skulle inte röra sig om en heltäckande försäkring utan den skulle endast omfatta organiserade arbetare. Därmed skulle en sådan försäkring kunna ses som en subvention av fackföreningsrörelsen. två kamrar var oeniga, så förslaget genomfördes inte. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring En ny proposition om en frivillig arbetslöshetsförsäkring lämnades dock till redan året därpå.33 Det rörde sig om i stort sett samma förslag, men med mindre förändringar på de punkter där kammarna varit oense. godtogs förslaget, dock efter hårda förhandlingar. Arbetslöshetsersättningen blev en rättighet för den som var medlem i en arbetslöshetskassa och uppfyllde villkoren för ersätt- ning. Arbetslöshetskassorna måste dock vara öppna även för dem som inte var medlemmar i facket. Ersättningen var inte behovs- prövad och en sökande hade, under vissa omständigheter, rätt att tacka nej till arbete utan att mista rätten till ersättning (dvs. regler om lämpligt arbete). Ersättningsnivåerna blev dock relativt låga och kvalifikationsvillkoren striktare än vad som angivits i förslaget. Arbetsgivarna skulle inte bidra till försäkringens finansiering. Reglerna för statsbidrag var strikta. Statsbidraget bestod av dag- hjälpsbidrag och förvaltningsbidrag. Statsbidragets procentuella andel av kostnaderna, dvs. daghjälpsbidraget, utgick som längst med per medlem och år. För längre arbetslös- hetsperioder utgick inget daghjälpsbidrag. Statsbidragets andel var också progressivt så att det var högre för lägsta nivån för att sedan sjunka vid högre daghjälpsbelopp. Eftersom statsbidraget utgick i efterskott fanns det krav på att arbetslöshetskassorna redan från starten hade en fond av en viss storlek för att klara finansiella svängningar. Det var ofta fackföreningarna som hjälpte till med startkapitalet till de kassor som bildades. Systemet innebar att den finansiella risken vid ökad arbetslöshet i stor utsträckning låg hos arbetslöshetskassorna. som arbetslöshetsförsäkringen reglerades i förordning genomfördes förslagen om kommunala understöd med statsbidrag och en utvidgad arbetsförmedling.34 efter att en offentlig arbetslöshetsförsäkring skapats beslutades att avtalsenliga löner skulle utgå för nödhjälpsarbeten. började AK avvecklas och ersattes 1940 av Statens 38/1934, se SOU 1948:39. 34Edebalk (1996). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring 1948 togs verksamheten över av den nya myndigheten (). Det strikta statsbidragsvillkoret uppfattades av fackföreningsrörel- sen som alltför hårt, vilket ledde till ett motstånd att ansluta sig till Gent-systemet. Först ökade anslutningen, efter att förmåner och statsbidrag förbättras jämfört med den modell som infördes . Exempelvis utökades statsbidraget till att omfatta grundstats- bidrag, daghjälpsbidrag och familjetilläggsbidrag. Daghjälpsbidraget gjordes om så att det lämnades som en andel baserad på kassans totala utgifter för daghjälp. Förvaltningsbidraget förändrades också så att det utgjordes av två delar. Dels ett medlemsbidrag, dels ett bidrag som täckte det arvode som tillsynsmyndighetens representant i kassans styrelse fått. Medlemsbidraget baserades på kassans storlek.35 utredning om obligatorisk försäkring tillsattes 1938 för att göra en samlad översyn av socialvården. Kommittén lämnade flera betänkanden . lämnades ett förslag till lag om obligatorisk arbetslöshetsförsäkring.36 I betänkandet lade kommittén fram två alternativa förslag om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Alternativ I innebar en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring som omfattade alla förvärvsarbetande och där handläggningen av försäk- ringen sköttes av myndigheter. Förslaget förutsatte att Socialvårds- kommitténs tidigare lämnade förslag om en omorganiserad sjukför- säkring skulle gå igenom. Enligt detta förslag skulle sjukförsäkringen vara inkomstrelaterad och skattefinansieras genom en socialförsäk- ringsavgift. Socialförsäkringsavgiften skulle finansiera tre socialför- säkringar (sjukförsäkring, mödraskapsförsäkring och olycksfallsför- säkring) och arbetslöshetsförsäkringen. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Under utredningens gång förändrades dock förutsättningarna för dess arbete på flera sätt. Dels antogs inte utredningens förslag om sjukförsäkringen, dels ökade den frivilliga arbetslöshetsförsäk- ringens omfattning. Utredningen utarbetade därför ytterligare ett förslag där man tog dessa faktorer med i beräkningen. Alternativ II innebar att den frivilliga arbetslöshetsförsäkringen skulle finnas kvar och att den skulle handhas av arbetslöshetskassor. För de som arbetade, men inte var medlemmar i en arbetslöshets- kassa, skulle en grundläggande försäkring med en enhetsersättning införas. Ersättningen skulle handläggas av särskilda socialförsäkrings- nämnder och vara skattefinansierad. Arbetslöshetskassorna skulle få ett statsbidrag motsvarande enhetsersättningen och ett stats- bidrag för den överskjutande ersättningen motsvarande de regler för statsbidrag som då gällde. Efterkrigstiden medförde inte den massarbetslöshet man befarat. Dessutom genomfördes flera stora reformer inom välfärdssystemen , varför ett reformstopp infördes mot slutet av 1940- talet. förslag genomfördes därför inte.37 Delvis som en konsekvens av reformstoppet utreddes inte arbets- löshetsförsäkringens utformning . Däremot genomfördes en hel del reformer för att öka den frivilliga arbets- löshetsförsäkringens effektivitet. Utredningen tillsattes 1951 för att i första hand öka försäkringens effektivitet. Detta skulle göras inom ramen för den dåvarande försäkringens uppbyggnad och skulle inte medföra några kostnads- ökningar. Administrativa förenklingar skulle prioriteras, men utred- ningen skulle även se över frågor som säsongsarbetslöshet, hur försäkringen skulle kunna komma att omfatta fler, möjligheterna att förbättra ersättningen och en eventuell indexering av ersättningen m.m. 37 Edebalk (1996). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Förslag till förbättringar av ersättningarna i arbetslöshetsförsäk- ringen lämnades i ett delbetänkande 1952. I slutbetänkandet, som lämnades , konstaterades att majoriteten av de arbetstagar- grupper som kunde anses ha risk för arbetslöshet redan omfattades av försäkringen.38 Inga förslag till förändringar på det området lades därför fram. Utredningen fann inte heller anledning att ändra reglerna för säsongsarbetslösa eller att indexera ersättningen. De förslag som lades fram i slutbetänkandet var snarare förtydliganden av gällande regler än förslag till nya. Det gällde exempelvis förtydliganden av beräkningen av fonder och statsbidrag, införande av fast försäkringsår i stället för rullande, samt förtydliganden av ansökningsförfarandet och tillsynen av arbetslöshetsförsäkringen. Utredningen ledde till den nya förordningen om arbetslöshetshetsförsäkring, förordning om erkända arbetslöshetskassor (nr 629). efter att arbetslöshetsutredning lämnat sitt slut- betänkande tillsattes en ny utredning med liknande uppdrag, dvs. att undersöka vilka grupper som fortfarande stod utanför försäk- ringen och, om så krävdes, förslå åtgärder för att de skulle kunna omfattas. Utredningen skulle även se över försäkringens finansiering och fondering, se över reglerna för säsongsarbetslösa, samt anpassa försäkringen till en femdagarsvecka (den var utformad ). Utredningen lämnade sitt slutbetänkande 1963.39 Utredningen hade övervägt inrättandet av en arbetslöshetskassa som skulle vara öppen för alla arbetstagare inom yrkesområden som saknade arbetslöshetskassa, men bedömt att en sådan konstruktion skulle vara alltför administrativt krånglig. Utredningen bekräftade också bedömningarna utred- ning om att de allra flesta arbetstagare redan omfattades av arbets- löshetsförsäkringen. Företagare omfattades inte, men enligt utred- ningen fanns litet intresse för en arbetslöshetsförsäkring i denna grupp. En viss utvidgning av försäkringen föreslogs dock för perso- ner med nedsatt arbetsförmåga. Utredningen framhöll också vikten Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring av att arbetslöshetsförsäkringen skulle vara mer förmånlig än den kommunala kontanthjälpen och föreslog bl.a. automatiska system för höjning av ersättningarna för att behålla skillnaden mellan för- månerna i de båda systemen. Utredningen föreslog att grundstatsbidraget skulle göras om från ett fast till ett procentuellt belopp som skulle finansiera 35–av arbetslöshetsersättningen. Dessutom föreslogs förbätt- rade grundstatsbidrag för arbetslöshetskassor med stora utbetal- ningar och halverade fonderingskrav för arbetslöshetskassorna generellt.40 Vissa tillägg till arbetslöshetsförsäkringen skulle slopas. Utredningen hade undersökt möjligheten till en gemensam fond för att minska avgiftsskillnaderna mellan arbetslöshetskassorna, men fann alltför stora praktiska hinder för en sådan lösning. Utöver detta innehöll utredningen förslag om en anpassning av försäkringen till en femdagarsvecka. Förslagen om en femdagars- vecka genomfördes. Utredningen om kontant stöd vid arbetslöshet väcktes frågan om en allmän arbetslöshetsför- säkring igen. Detta ledde till att Utredningen om kontant stöd vid arbetslöshet, den s.k. , tillsattes 1966. Utred- ningen hade i uppdrag att se över kontantstöden vid arbetslöshet och i direktiven nämndes både en frivillig arbetslöshetsförsäkring och ett obligatorium. Förslagen innebar att arbetslöshetsförsäkringen skulle regleras i lag i stället för i förordning, och att arbetslöshetskassorna inte längre skulle lyda under lagen om understödsföreningar. Före- ningsrättsliga bestämmelser skulle i stället införas i lagen om arbetslöshetsförsäkring, även om vissa hänvisningar till lagen om understödsföreningar fortfarande gjordes. Till skillnad från föregående utredning fann att det fanns behov för företagare att omfattas av arbetslöshets- försäkringen. Möjligheterna att ansluta sig till försäkringen vid- 40Ds A 1981:17. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring gades därför så att arbetslöshetsförsäkringen var öppen för alla som förvärvsarbetade, både anställda och företagare. Betänkandet inne- höll också förslag om regeländringar som skulle göra det lättare att kvalificera sig för ersättning. Utredningen menade att helt övervägande skäl talade för att försäkringen även fortsatt skulle vara frivillig. Även om det kunde finnas administrativa vinster i att låta exempelvis försäkringskassorna hantera arbetslöshetsförsäkringen vägde arbetslöshetskassans känne- dom om arbetsmarknadens förhållanden och den kontakt arbets- löshetskassan hade med aktörerna på marknaden tyngre. Utred- ningen menade också att flera av argumenten för en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring, som en enhetlig beräkning av ersättningen för olika typer av socialförsäkringar eller en utvidgning av försäk- ringens personkrets inte i sak hade något samband med försäkring- ens karaktär som frivillig eller obligatorisk. En frivillig försäkring skulle dock aldrig kunna uppnå fullständig anslutning, på det sätt som en obligatorisk skulle kunna. Utredningen föreslog även att kopplingen mellan arbetslöshets- försäkringen och arbetsmarknadspolitiken skulle stärkas, och för- säkringen skulle därför kompletteras med ett kontant arbetsmark- nadsstöd, KAS. KAS riktades till nytillträdande eller återinträdande personer på arbetsmarknaden, och till sökande som inte var med- lemmar i en arbetslöshetskassa. Ersättningsreglerna för KAS lik- nade ersättningsreglerna i arbetslöshetsförsäkringen, men innehöll även särregler för dessa grupper. Införandet av KAS innebar att det kommunala kontantunderstödet och det statliga omställningsbi- draget avvecklades.42 Utredningen såg det som naturligt att en del av försäkringens kostnader skulle täckas genom avgifter från de försäkrade. Stats- bidragen till arbetslöshetsförsäkringen föreslogs göras om till tre bidragsformer: grundbidrag, progressivt bidrag och förvaltnings- bidrag. Grundbidraget blev genom den nya konstruktionen betydligt högre . Det progressiva bidraget var tvådelat. Den fasta delen av progressivbidraget infördes som en följd av att arbets- löshetsersättningen blev skattepliktig. Den rörliga delen av bidraget 42 Det statliga omställningsbidraget infördes och var avsett för äldre arbetslösa. Bidra- get lämnades bl.a. till medlemmar i en erkänd arbetslöshetskassa som under försäkringsåret fyllde minst och vars rätt till arbetslöshetsersättning löpt ut, se SOU 1971:42. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring varierade med arbetslösheten. Även förslaget till förvaltningsbidrag byggde på att bidraget ökade då antalet ersättningsdagar i arbets- löshetskassan ökade. Statsbidraget var med andra ord konstruerat så att en ökad arbetslöshet i en arbetslöshetskassa medförde att den ökade kostnaden i första hand bars av staten.43 Barntillägget föreslogs också slopas, vilket innebar att det sista av de sociala tilläggen togs bort. Arbetslöshetsförsäkringen blev därmed en renodlad inkomstbortfallsförsäkring.44 Förslagen ledde med mindre ändringar, fram till lagen om arbets- löshetsförsäkring.45 18.3.71970-talets utredningar om allmänna försäkringar aktualiserades frågan om en obligatorisk arbets- löshetsförsäkring igen, mot bakgrund av ökad arbetslöshet och införandet av KAS. De fackliga organisationerna drev frågan om en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring solidariskt finan- sierad med arbetsgivaravgifter. tog ett principbeslut om en allmän och obligatorisk arbetslöshetsförsäkring, och tillsattes en utredning vars uppdrag var att skapa en allmän arbetslöshetsförsäkring med bibehållande av de frivilliga arbetslöshetskassorna. Utredningen lämnade sitt slutbetänkande 1978.46 Betänkandet innehöll en rad förslag på ändringar av försäkringsreglerna. Tre alternativ för arbetslöshetsförsäkringens organisation övervägdes. En första lösning innebar att ersätta arbetslöshetskassorna med allmänna arbetslöshetskassor, motsvarande förändringen när de allmänna försäkringskassorna tillkom. Den andra lösningen innebar att skulle handlägga arbetslöshetsförsäkringen med utgångspunkt i hur KAS administrerades. förslogs bli utredande och beslutande organ, vilket innebar att det skulle skapas en särskild försäkringsenhet. 43Ds A 1987:4. 44Erici & (1981). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring lösningen var att de allmänna försäkringskassorna skulle ta över handläggningen. Utredningen förordade den första lösningen. Anledningen till detta var att nya grupper skulle komma att omfattas av försäkringen om den blev allmän. Det var viktigt att dessa sökande bemöttes av handläggare med god kunskap om arbetslöshetsförsäkringen och erfarenheter av förhållanden i arbetslivet. Utredningen ansåg också att utbetalning av arbetslöshetsersätt- ningen skulle centraliseras och hanteras av den allmänna försäk- ringen för att förebygga felaktiga utbetalningar. En särskild allmän arbetslöshetskassa skulle inrättas för KAS och för andra som föll utanför arbetslöshetskassornas verksamhets- områden. SO skulle ansvara för att bilda den nya arbetslöshets- kassan, som främst skulle vara avsedd för nytillträdande och återin- trädande. Enligt utredningen stod egenfinansieringen för en mindre andel av kostnaderna för arbetslöshetsförsäkringen. Försäkringen före- slogs därför finansieras av statsbidrag och arbetsgivaravgifter. De fonderade medlen i de olika arbetslöshetskassorna föreslogs, i enlighet med då gällande regler, tillfalla de organisationer som bildat kassorna, dvs. En utredning om allmän socialförsäkring tillsattes 1975. Utgångs- punkten för utredningen var att socialförsäkringarna, och där inkluderades arbetslöshetsförsäkringen, hade utvecklats åt olika håll, och att systemet därför blivit svårt att överblicka både för de enskilda och för handläggare Den socialpolitiska samordningskommittén lämnade sitt slutbe- tänkande 1979.48 Slutbetänkandet innehöll förslag till en princip- modell för, och ett successivt införande av, en allmän socialförsäk- ring. Utredningen menade att inkomstbortfallet var likartat för den enskilde oavsett om det berodde på sjukdom eller arbetslöshet. Formerna för ersättning borde därför vara så lika som möjligt. 47Edebalk (2012). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Den allmänna socialförsäkringen skulle bestå av fyra grenar: inkomstförsäkring, barnstöd, bostadsstöd och handikappstöd. Stöd- former vid arbetslöshet – arbetslöshetsförsäkring, KAS och utbild- ningsbidrag – föreslogs sammanföras till en arbetsmarknadspenning och falla under grenen inkomstförsäkring. Inkomstförsäkringen skulle grundas på ett gemensamt inkomstbegrepp (registrerad inkomst med en nedre gräns) och lämnas med en viss procentandel av den fastställda inkomsten. Ersättningsrätten skulle prövas enligt vissa grundvillkor. På en del områden skulle det också finnas behov av specialregler, exempelvis begränsningsregler för ersättningstiden vid arbetslöshet. Administrationen för försäkringen skulle samordnas hos de all- männa försäkringskassorna.49 Utredningarna om allmän arbetslöshetsförsäkring och om all- män socialförsäkring lämnade sina betänkanden i ett ekonomiskt läge då, precis som utredning, reformstopp rådde.50 Förslagen genomfördes därför inte. 18.3.8Förändrad finansiering av arbetslöshetsförsäkringen genomfördes förändringar i statsbidragssystemet i syfte att minska statens utgifter. Grundbidraget påverkades inte, men den fasta delen av progressivbidraget togs bort och förvaltnings- bidraget slopades. Året därpå ersattes det fasta grundbidraget med en procentandel. Mot bakgrund av den ökade arbetslösheten och de därpå följ- ande längre arbetslöshetstiderna tillsattes 1985. Kommittén hade bl.a. i uppdrag att förtydliga vad det innebär att stå till arbetsmarknadens förfogande, se över reglerna om säsongs- arbetslöshet och tydliggöra gränsdragningarna mellan arbetslöshets- försäkringen och andra trygghetssystem som pension och studiestöd samt se över arbetslöshetsförsäkringens finansiering. 49Edebalk (2012). 50Edebalk (2008). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring I betänkande 1987 beskrevs finansierings- systemet som föråldrat och ineffektivt.51 Utredningen föreslog där- för att det skulle göras om från grunden. Förslaget innebar att fonderingskravet skulle slopas och ersattas med en finansierings- avgift som skulle betalas in från arbetslöshetskassorna till staten. Staten ersatte arbetslöshetskassorna för hela den utbeta- lade ersättningen. infördes ett utjämningsbidrag som syftade till att mot- verka alltför stora skillnader i medlemsavgift mellan arbetslös- hetskassorna.