sou · H3B347 · 2015-05-18 00:00:00 — Bestämmelserna föranleds inte direkt av någon bestämmelse i direktivet och behandlas i avsnitt 6.1 och 6.3. Paragrafen innehåller upplysning om att bestämmelserna i lagen kompletterar föreskrifter i allmänhet för ekonomiska föreningar, aktiebolag, handelsbolag, europakooperativ, europabolag, europeiska ekonomiska intressegrupperingar och stiftelser. Därmed framgår att lagen inte avser att reglera en ny associationsform, utan i stället innehåller föreskrifter som i vissa fall gäller i stället för och i vissa fall utöver föreskrifter i befintlig associationsrättslig reglering. Den nya lagen är alltså associationsneutral. Lagen reglerar alltså vissa associationsrättsliga frågor på ett annat sätt än vad som följer av befintlig associationsrättslig lagstift- ning och avser också aspekter som inte alls behandlas i befintlig associationsrättslig lagstiftning. Exempel på det senare är bestäm- melser av förmögenhetsrättslig eller rörelserättslig karaktär. Eftersom ideella föreningar inte omfattas av någon uttrycklig lagreglering innehåller paragrafen inte någon hänvisning till sådana föreningar. Bestämmelserna i den nya lagen ska dock gälla även för ideella föreningar, om de utgör kollektiva förvaltningsorganisa- tioner (se 1 kap. 6 §). 1 kap. 5 § Paragrafen innehåller en bestämmelse som avgränsar lagens tillämpningsområde i förhållande till överenskommelser mellan arbetsgivare och arbetstagare om lön eller andra anställningsvillkor. Bestämmelserna föranleds inte av någon bestämmelse i direktivet och behandlas i avsnitt 6.5.3. Bestämmelsen innebär att lagen inte ska inverka på den legala och sedvanerättsliga regleringen som utvecklats för arbets- marknaden och dess organisationer (jfr skäl 56 till direktivet och dom av i mål C-67/96, mot Stichting Bedrijfspensionenfonds Textielindustrie). Exempel på bestämmelser i lagen som kommer att omfattas av undantaget är de som finns i 8 kap. om förhållandet till användare. Uttrycket arbetstagare har samma innebörd som det fått inom arbetsrätten. Såväl anställningsvillkor i kollektivavtal som individuella avtal omfattas av bestämmelsen. För att en överenskommelse ska omfattas av undantaget krävs att överenskommelsen handlar om ett direkt och nödvändigt utflöde av regleringen av anställningsvillkor eller en ofrånkomlig följd därav (jfr MD 1997:8, prop. 1981/82:165 s. 195 f. och prop. 1997/98:130 s. 46 ff.). Tillämpningen av undantagsbestämmelsen ska ta sin utgångs- punkt i lagens syfte, vilket är att säkerställa att kollektiva förvalt- ningsorganisationer förvaltar upphovsrätt och närstående rättig- heter på ett välfungerande sätt (se 1 kap. 2 §). En helhets- bedömning får därför göras för att bedöma om ett avtal eller ett avtalsvillkor kan betecknas som ”överenskommelse mellan arbets- givare och arbetstagare om lön eller andra anställningsvillkor.” 1 kap. 6 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket kollektiv förvalt- ningsorganisation. Bestämmelsen genomför artikel 3 a i direktivet och behandlas i avsnitt 6.1. Definitionen av kollektiv förvaltningsorganisation har central betydelse för avgränsningen av lagens tillämpningsområde. En förutsättning för att det ska vara fråga om en kollektiv förvaltningsorganisation är att organisationen är en juridisk person, dvs. att organisationen kan ikläda sig rättigheter och skyldigheter, t.ex. i förhållande till medlemmar, rättighetshavare, andra kollektiva förvaltningsorganisationer och användare. Det uppställs inte något krav på att förvaltningsorganisationen antar en viss juridisk form. I praktiken förekommer kollektiva förvaltningsorganisationer såsom föreningar, aktiebolag, handelsbolag eller stiftelser. Definitionen av kollektiv förvaltningsorganisation är alltså associationsneutral (jfr 1 kap. 4 §). För att det ska vara fråga om en kollektiv förvaltnings- organisation krävs att organisationen utövar förvaltning av upp- hovsrätt eller närstående rättigheter. Härmed avses bl.a. utfärdande av licenser till användare, inkassering av intäkter från nyttjande av rättigheter och fördelning av utestående belopp till rättighetshavare (jfr skäl 2 till direktivet). Förvaltningen behöver ske kollektivt, dvs. för mer än en rättighetshavare. Vidare ska förvaltningen ske för dessa rättighetshavares gemensamma nytta, varmed avses att organisationen inte handlar i enskilda rättighetshavares intresse eller i eget intresse (se skäl 16 och 22 till direktivet). Tillståndet av förvalta rättigheter kan baseras på bestämmelser i lag eller genom överlåtelse, licens eller annat avtal. Det har alltså inte någon betydelse om organisationen har förvärvat rättigheter från enskilda rättighetshavare, agerar inom ramen för en licens, en upplåtelse, en fullmakt eller annat avtal eller på basis av bestämmelser i lag om t.ex. obligatorisk kollektiv förvaltning eller avtalslicens. För att det ska vara fråga om en kollektiv förvaltningsorganisa- tion krävs att organisationen ska ha som sitt enda eller huvudsakliga syfte att förvalta rättigheter för mer än en rättighetshavare till gemensam nytta för dessa rättighetshavare. Vid en bedömning av om en organisation uppfyller det kriteriet behöver en bedömning göras om, och i så fall i vilken utsträckning organisationen bedriver även annan verksamhet. Vad organisationen har angett som sitt syfte i sina stadgar är inte av avgörande betydelse, bl.a. eftersom stadgarna kan ha en mer allmän lydelse än att uttryckligen ange att organisationen ska bedriva kollektiv förvaltning. Kriterierna att i) organisationen ska ägas eller kontrolleras av sina medlemmar, och ii) organisationen ska vara organiserad på ideell basis syftar till att ge definitionen ett så brett tillämpnings- område som möjligt, eftersom lagen ska tillämpas oavsett i vilken associationsform som den kollektiva förvaltningen bedrivs (se 1 kap. 4 §). 1 kap. 7 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket rättighetshavare. Bestämmelsen genomför huvudsakligen artikel 3 c i direktivet och behandlas i avsnitt 6.4 och 6.6. Av första stycket framgår att uttrycket rättighetshavare först och främst omfattar innehavaren av en upphovsrätt eller närstående rättighet. Uttrycket omfattar den ursprunglige rättighetshavaren, t.ex. en upphovsman, om han eller hon fortfarande innehar rättig- heterna, liksom den som genom överlåtelse förvärvat rättigheter och en licenstagare som genom ett avtal har en ensamrätt att nyttja ett verk eller annat alster. Referensen till ”person eller enhet” innebär att såväl fysiska som juridiska personer omfattas av definitionen. Uttrycket av rättighetshavare omfattar även de personer som inom ramen för ett avtal om utnyttjande av rättigheter eller ”enligt lag” har rätt till en del av rättighetsintäkterna. Exempel på sådana personer är t.ex. förläggare (i den utsträckning de inte redan omfattas av definition genom att inneha rättigheterna i fråga, jfr skäl 20 till direktivet) och utanförstående upphovsmän inom ramen för en avtalslicens utsträckta verkan. Att definitionen av rättig- hetshavare omfattar även sådana personer har betydelse t.ex. för tillämpningen av bestämmelserna om organisationens skyldigheter i förhållande till rättighetshavare i fråga om betalning och fördelning (se 6 kap. 6–10 §§). Av andra stycket framgår att kollektiva förvaltningsorganisationer inte omfattas av uttrycket rättighetshavare, vilket förklaras av att kollektiva förvaltningsorganisationer inte ska vara ”rättighets- havare” i förhållande till varandra. Det gäller oavsett om organisa- tionen baserar sin förvaltning på överlåtelse, licens eller annat avtal med rättighetshavarna, dvs. även i situationer där den kollektiva förvaltningsorganisationen har förvärvat rättigheter och i egentlig mening är innehavare av rättigheterna (se 1 kap. 6 §). Av tredje stycket framgår att ”medlemmar i kollektiva förvaltnings- organisationer som är enheter som representerar rättighetshavare” inte heller utgör rättighetshavare. Exempel på sådana enheter är s.k. medlemsorganisationer i förhållande till en paraply- eller samarbetsorganisation (se 8 §). Skälet till det är, i likhet med vad som gäller för kollektiva förvaltningsorganisationer, att en sådan enhet inte ska vara ”rättighetshavare” i förhållande till en kollektiv förvaltningsorganisation. I en situation där en sådan enhet, t.ex. ett fackförbund (se skäl 14 till direktivet), genom sitt medlemskap företräder rättighetshavare inom en kollektiv förvaltningsorganisa- tion är det följaktligen de egentliga innehavarna av rättigheterna som är rättighetshavare i direktivets mening, inte enheten (medlems- organisationen). 1 kap. 8 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket medlem. Bestäm- melsen genomför artikel 3 d i direktivet och behandlas i avsnitt 7.3.2. Definitionen av medlem är avsedd att vara associationsneutral, dvs. den ska tillämpas på medlemmar i en kollektiv förvaltnings- organisation oavsett om organisationen bedriver sin verksamhet i föreningsform, i aktiebolag eller i annan associationsform (se även 1 kap. 4 §). Det innebär alltså att definitionen omfattar inte endast medlemmar i en förening utan även aktieägare i ett aktiebolag och bolagsmän i ett handelsbolag. Definitionen är dock inte aktuell för stiftelser, eftersom de saknar medlemmar. Uttrycket ”enhet som företräder rättighetshavare” omfattar bl.a. andra kollektiva förvaltningsorganisationer, rättighetshavarsamman- slutningar, fackföreningar eller andra organisationer som medlemmar i en kollektiv förvaltningsorganisation (se skäl 14 till direktivet). 1 kap. 9 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket stadgar. Bestämmelsen genomför artikel 3 e i direktivet och behandlas i avsnitt 7.4.2. Definitionen av stadgar är avsedd att vara associationsneutral, dvs. den ska tillämpas på konstituerande handlingar för en kollektiv förvaltningsorganisation oavsett vilken associationsform som organisationen bedriver sin verksamhet i (se även 1 kap. 4 §). 1 kap. 10 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket medlemsstämma. Bestämmelsen genomför artikel 3 f i direktivet och behandlas i avsnitt 7.8.2. Definitionen av medlemsstämma är avsedd att vara associations- neutral, dvs. den ska tillämpas på det organ i en kollektiv förvaltnings- organisation där medlemmarna (se om detta uttryck kommentaren till 1 kap. 8 §) utövar sin rätt att besluta i angelägenheter som rör organisationen, oberoende av organisationens juridiska form (se 1 kap. 4 §). I föreningar avser medlemsstämman alltså föreningsstämman och i aktiebolag bolagsstämman. Uttrycket medlemsstämma saknar dock betydelse och tillämpas inte i förhållande till handelsbolag och stiftelser, som inte har medlemsstämma. För dem gäller i stället särskilda regler (se 5 kap. 1 § tredje och fjärde stycket). 1 kap. 11 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket rättighetsintäkter. Bestämmelsen genomför artikel 3 h i direktivet och behandlas i avsnitt 6.4. Uttrycket rättighetsintäkter omfattar alla former av upphovs- rättslig ersättning som inkasseras av en kollektiv förvaltnings- organisation. Den omfattar alltså intäkter som baseras på nyttjande av en ensamrätt (t.ex. 2 § upphovsrättslagen), inklusive situationer där nyttjandet sker på basis av en avtalslicens (se 42 a–h §§ upphovsrätts- lagen), en tvångslicens (t.ex. 47 § upphovsrättslagen), en rätt till ersättning (t.ex. 26 n eller 45 a §§ upphovsrättslagen) eller en rätt till kompensation (t.ex. 26 k § upphovsrättslagen). Ersättningsordningar som inte är av upphovsrättslig karaktär, t.ex. biblioteksersättning enligt bestämmelserna i förordning (1962:652) om författar- fond och individuell visningsersättning enligt bestämmelser i förord- ningen (1996:1605) om individuell visningsersättning, omfattas däremot inte. 1 kap. 12 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket förvaltningsavgifter. Bestämmelsen genomför artikel 3 i i direktivet och behandlas i avsnitt 8.2.2. 1 kap. 13 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket representationsavtal. Bestämmelsen genomför artikel 3 j i direktivet och behandlas i avsnitt 9.1.2 och 9.2.2. 1 kap. 14 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket användare. Bestämmelsen genomför artikel 3 k i direktivet och behandlas i avsnitt 6.6. Med uttrycket användare avses den som driver verksamhet som kräver tillstånd från rättighetshavare, dvs. den som enligt avtal eller lag ansvarar för ett nyttjande, eller som ansvarar för betalning av ersättning eller kompensation för ett nyttjande, som ger upphov till en rättighetsintäkt. Det gäller oavsett om rättighetsintäkten härrör från en ensamrätt, en rätt till ersättning eller en rätt till kompensa- tion (jfr definitionen av rättighetsintäkt i 1 kap. 11 §). Definitionen av användare omfattar även enheter som driver verksamhet. Det innebär att den också omfattar juridiska personer. Det förfogande som sker av personer som har rätt att företräda en juridisk person, anställda i en juridisk person eller personer som agerar på uppdrag av en juridisk person omfattas av den juridiska personens ansvar. 1 kap. 15 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket repertoar. Bestämmelsen genomför artikel 3 l i direktivet och behandlas i avsnitt 13.3.2. 1 kap. 16 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket gränsöverskridande licens. Bestämmelsen genomför artikel 3 m i direktivet och behandlas i avsnitt 13.1.2. 1 kap. 17 § Paragrafen innehåller en definition av uttrycket näträttigheter till musikaliska verk. Bestämmelsen genomför artikel 3 n i direktivet och behandlas i avsnitt 13.1.2. Lagens tillämpning på oberoende förvaltningsenheter 1 kap. 18 § Paragrafen innehåller bestämmelser om lagens tillämpning på oberoende förvaltningsenheter. Paragrafen innehåller också en definition av det uttrycket. Bestämmelserna genomför artiklarna 2.4 och 3 b i direktivet och behandlas i avsnitt 6.1. I första stycket anges att endast vissa av lagens bestämmelser ska tillämpas på oberoende förvaltningsenheter. De bestämmelser som ska tillämpas på sådana enheter rör skyldighet att förhandla med användare i enlighet med god affärssed och tillhandahålla information (8 kap. 1 §), skyldighet att rapportera till rättighetshavare (9 kap. 1 §), tillhandahålla viss information på begäran (se 9 kap. 4 §) och till allmänheten (9 kap. 5 § p. 1–3 och 5–7). Dessutom omfattas enheterna av viss tillsyn (12 kap. 1–7 §§). I andra stycket finns en definition av uttrycket oberoende förvalt- ningsenhet. Oberoende förvaltningsenheter skiljer sig från kollektiva förvaltningsorganisationer genom att de inte ägs eller kontrolleras av rättighetshavare (se skäl 15 till direktivet). I övrigt hänvisas till kommentaren till 1 kap. 3 §. Allmänna principer för kollektiv rättighetsförvaltning 2 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om vissa allmänna principer för kollektiv rättighetsförvaltning. Bestämmelsen genomför artikel 4 i direktivet och behandlas i avsnitt 7.1.2. I första stycket finns en bestämmelse om att kollektiva förvaltnings- organisationer ska bedriva sin verksamhet i de företrädda rättighets- havarnas intressen. Bestämmelsen kompletterar bl.a. den associations- rättsliga likhetsprincipen och generalklausulerna i föreningslagen respektive aktiebolagslagen. Den personkrets som omfattas av bestämmelsen är de rättig- hetshavare som antingen direkt, t.ex. genom medlemskap eller för- valtningsuppdrag, eller indirekt, t.ex. via en annan kollektiv förvalt- ningsorganisation, företräds av den kollektiva förvaltningsorganisa- tionen. Däremot omfattas inte rättighetshavare som endast omfattas av en avtalslicens utsträckta verkan, eftersom sådana rättighetshavare inte anses företrädda av den organisation som utlöser avtalslicens (jfr 42 a § upphovsrättslagen). Bestämmelsen i andra stycket har sitt ursprung i principer som har slagits fast i praxis på konkurrensrättsområdet rörande frågan om hur långtgående krav som en kollektiv förvaltningsorganisation kan ställa som förutsättning för att acceptera ett förvaltningsuppdrag. Bestämmelsen innehåller alltså begränsningar i fråga om möjligheten för kollektiva förvaltningsorganisationer att uppställa sådana krav, t.ex. i stadgar eller medlemskapsvillkor. Bedömningen av om en kollektiv förvaltningsorganisation ställer alltför långtgående krav ska ske med beaktande av alla inblandade intressen, som det ska råda en balans mellan största möjliga frihet för rättighetshavare att förfoga över sina verk och en effektiv kollektiv förvaltning av deras rättigheter. En kollektiv förvaltningsorganisation har överträtt denna gräns, om den påtvingar rättighetshavarna skyldigheter som inte är absolut nödvändiga för att uppnå organisationens samhälleliga syfte och därigenom hindrar en rättighetshavare att utnyttja sina rättigheter. Vid den bedömningen ska hänsyn tas till att en kollektiv förvalt- ningsorganisation har till syfte att skydda de företrädda rättighets- havarnas rättigheter och intressen i förhållande till kommersiella användare. Ett effektivt skydd av rättighetshavarnas rättigheter och intressen förutsätter att organisationen har fått tillräckligt omfattande förvaltningsuppdrag från rättighetshavarna. Ett krav i stadgarna eller medlemskapsvillkoren på obligatorisk överlåtelse av alla rättigheter, nuvarande och framtida, utan någon skillnad mellan skilda slag av former för utnyttjande, är inte förenligt med bestämmelsen. 2 kap. 2 § Paragrafen innehåller allmänna bestämmelser om medlemmars möjlighet att delta i beslutsfattandet i en kollektiv förvaltnings- organisation. Bestämmelserna genomför artikel 6.3 i direktivet och behandlas i avsnitt 7.4.2. I första stycket anges allmänna krav på att stadgar för en kollektiv förvaltningsorganisation ska ge uttryck för lämpliga och effektiva mekanismer för medlemmarnas deltagande i organisationens besluts- fattande. Det kan t.ex. handla om förfaranden och majoritetskrav för beslut. I många fall innebär de bestämmelser om förfaranden och majoritetskrav som finns i befintlig associationsrättslig lagstiftning att kraven på lämpliga och effektiva mekanismer för deltagande är uppfyllda. Oavsett hur det förhåller sig med den saken ska stadgarna för en kollektiv förvaltningsorganisation emellertid ge uttryck för lämpliga och effektiva mekanismer för beslutsfattande. Av bestämmelsen i andra stycket framgår att i de fall en kollektiv förvaltningsorganisation företräder olika kategorier av medlemmar, ska de olika kategorierna vara skäligt och balanserat representerade i organisationens beslutsfattande. Ett exempel på när bestämmelsen kan aktualiseras är när en kollektiv förvaltningsorganisation företräder medlemmar som tillhör skilda kategorier av rättighetshavare, såsom producenter och utövande konstnärer (se skäl 22 till direktivet). Ett annat exempel är när en paraplyorganisation har andra organisationer som medlemmar, t.ex. andra kollektiva förvaltningsorganisationer eller fackförbund (se skäl 14), och de i sin tur företräder skilda kategorier av rättighetshavare såsom förläggare och upphovsmän. Bestämmelsen i tredje stycket motiveras av att stiftelser saknar medlemmar. 3 kap. 1 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att rättighetshavare ska ha rätt att ge ett förvaltningsuppdrag till valfri kollektiv förvaltnings- organisation. Bestämmelserna genomför artikel 5.2 i direktivet och behandlas i avsnitt 7.2.2. Bestämmelsen innebär att en rättighetshavare som utgångspunkt ska kunna välja valfri kollektiv förvaltningsorganisation för förvalt- ning av sina rättigheter, kategorier av rättigheter eller typer av verk. Detta utgör ett förvaltningsuppdrag. Med rättigheter avses enskilda rättigheter till enskilda verk, t.ex. rätten till exemplarframställning avseende ett specifikt verk. Med kategorier av rättigheter avses exempelvis sådana kategorier av rättigheter som omnämns i de s.k. GEMA-besluten på konkurrens- rättsområdet, t.ex. rätten till offentligt framförande och rätten till överföring till allmänheten i form av tv- eller radioutsändning. En anpassning behöver ske i förhållande till olika användnings- och verksamhetsområden. Med typer av verk avses t.ex. de verkstyper som listas i 1 kap. 1 § i lagen (1960:729) om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Möjligheten att utforma och avgränsa ett förvaltningsuppdrag gäller för valfria territorier och oberoende av organisationens eller rättighetshavarens nationalitet, hemvist eller etableringsort. Ett förvaltningsuppdrag kan baseras på en överlåtelse, en licens eller annat avtal, t.ex. en upplåtelse eller en fullmakt. Den rättsliga relationen mellan en kollektiv förvaltningsorganisation och rättighets- havarna kan alltså variera mellan olika organisationer. Ett förvaltnings- uppdrag kan vara av såväl exklusiv som icke-exklusiv natur. innebär att ett förvaltningsuppdrag kan, men behöver inte, innebära en ensamrätt för organisationen. I andra stycket anges att rättighetshavares rättigheter enligt första stycket som utgångspunkt medför motsvarande skyldigheter för organisationen att åta sig ett förvaltningsuppdrag enligt första stycket, dvs. Kontraheringsplikten gäller dock inte om organisationen har objektiva skäl för att neka ett förvaltningsuppdrag. Ett exempel på ett sådant objektivt skäl är om organisationen inte förvaltar just sådana rättigheter, kategorier av rättigheterna eller typer av verk (jfr skäl 19 till direktivet). Även om organisationen redan förvaltar sådana rättigheter, kategorier av rättigheter eller typer av verk kan den vägra att åta sig ett förvaltningsuppdrag, om det skulle bli alltför administrativt betungande eller leda till alltför fragmenterade förvaltningsuppdrag. En utgångspunkt är att organisationens skyldighet att åta sig ett förvaltningsuppdrag inte ska inkräkta på organisationens förmåga att på ett effektivt sätt förvalta rättigheterna, med beaktande av den kategori av rättigheter som redan förvaltas av organisationen och den kreativa sektor inom vilken organisationen verkar. Ett annat exempel på objektiva skäl för att vägra ett förvalt- ningsuppdrag är om organisationen endast har organisationer som medlemmar och de medlemmarna – t.ex. andra kollektiva förvalt- ningsorganisationer, intresseorganisationer eller fackföreningar – företräder rättighetshavarna (se skäl 14 till direktivet). 3 kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att en rättighetshavare har rätt att ge tillstånd till icke-kommersiell användning av sina rättig- heter även om rättigheterna omfattas av ett förvaltningsuppdrag. Bestämmelserna genomför artikel 5.3 i direktivet och behandlas i avsnitt 7.2.2. Bestämmelserna innebär att en rättighetshavare ska kunna utfärda licenser för icke-kommersiell användning av sina verk eller andra upphovsrättsligt skyddade prestationer även om använd- ningen annars skulle omfattas av ett förvaltningsuppdrag. Med andra ord öppnar bestämmelsen upp för olika typer av parallell licensiering för icke-kommersiella förfoganden. En förutsättning för att bestämmelsen ska aktualiseras är att rättighetshavaren har gett ett exklusivt förvaltningsuppdrag till en kollektiv förvaltningsorganisation. Om rättighetshavaren inte har gett ett sådant förvaltningsuppdrag, följer redan av förvaltnings- uppdragets icke-exklusiva natur att rättighetshavaren kan utfärda parallella licenser. En annan förutsättning för att bestämmelsen ska aktualiseras är att den rättighet som är föremål för förvaltningsuppdraget kan förvaltas individuellt. Bestämmelsen ska alltså inte tillämpas i situationer där rättigheten genom bestämmelser i lag är föremål för kollektiv förvaltning och därför inte kan förvaltas individuellt, t.ex. rätten till samtidig och oförändrad återutsändning (vidaresändning) trådlöst eller genom kabel av verk som ingår i en trådlös ljudradio- eller televisionsutsändning (42 f § upphovsrättslagen). I 3 kap. 7 § finns bestämmelser om villkor för den rätt som avses i denna paragraf. 3 kap. 3 § Paragrafen innehåller bestämmelser om att en rättighetshavare under vissa förutsättningar helt eller delvis får återta ett förvaltningsuppdrag.