sou · H3B379 · 2015-10-07 00:00:00 — Vidare menar rege- ringen att även tillsynen i fred borde utövas inom Försvarsmakten eftersom dubbla tillsynsfunktioner skulle undvikas. Tillsyn över verksamhet vid andra myndigheter, som tidigare ingick i försvars- makten men som inte skulle ingå i den nya Försvarsmakten, skulle dock utövas av de civila myndigheter som hade ansvaret för till- synen på motsvarande sakområden för samhället i övrigt. När generalläkarfunktionen inrättades avsåg tillsyns- och kontrollansvaret hälso- och sjukvården, djurhälsovården, djur- sjukvården och djurskyddet, livsmedelssäkerheten, hälsoskyddet samt till viss del miljöskyddet. När infördes utvidgades ansvaret till att avse tillsyn över hela (prop. 1997/98:45, del 1, s. 503 f.). Generalläkarens miljö- och hälsoskydds- tillsyn enligt skulle utövas mot Försvarsmakten, Forti- fikationsverket, och Försvarets materiel- verk. hade tillsynen över miljöfarlig verksamhet enligt miljöskyddslagen (1969:387) inom Försvarsmakten, och utövats av länsstyrelserna. beslutade Försvarsmakten att generalläkaren enbart skulle ha en tillsynsroll. Funktionsansvaret för hälso- och sjukvården fördes över från generalläkaren till logistikfunktionen inom Försvarsmakten. Tillsynen överfördes till en nystartad enhet i Högkvarteret. Generalläkaren fick ansvar för denna och bibehöll även namnet. Generalläkarbefattningen blev civil, men på motsva- rande brigadgeneralsnivå. Tyngdpunkten i generalläkarens arbete förflyttades från hälso- och sjukvårdsområdet till miljöområdet. Tillsynsavdelningen fick 17 befattningar. 3.2Generalläkarens uppdrag och ansvar När generalläkaren utövar sin tillsyns- och kontrollfunktion är generalläkaren inte underställd överbefälhavaren (21 § andra stycket förordningen [2007:1266] med instruktion för Försvarsmakten). När det gäller administration och förvaltning lyder generalläkaren emellertid under överbefälhavaren. Generalläkarens direkta uppgifter framgår av lagar, förordningar och andra föreskrifter. Vanligt är att det i de materiella lagarnas tillsynsbestämmelser görs undantag för tillsynen över Försvarsmakten. Med stöd av förordningen med instruktion för Försvarsmakten ges sedan generalläkaren till upp- gift att utöva motsvarande tillsyn inom Försvarsmakten. Inom bl.a. miljö- och hälsoskyddsområdet framgår dock generalläkarens till- synsansvar direkt av lag och förordning. Generalläkarens verksamhet regleras i den nyssnämnda förord- ningen. Av 15 § framgår att det i Högkvarteret ska finnas en general- läkare. I 21 § stadgas att inom Försvarsmakten ansvarar general- läkaren för tillsynen över miljöskyddet, hälso- och sjukvården m.m. samt för offentlig kontroll av djurhälsovården, djursjukvården och Av 2 kap. 4 § miljötillsynsförordningen (2011:13) framgår att generalläkarens tillsyn över miljö- och hälsoskyddet även omfattar samtliga verksamheter och åtgärder inom Fortifika- tionsverket, , och , utom i vissa avseenden där Kemikalieinspektionen är tillsyns- myndighet. I 21 § första stycket förordningen med instruktion för Försvars- makten framgår vidare att generalläkaren därvid är behörig myndig- het att utöva offentlig kontroll enligt och rådets förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd (den s.k. kontrollförordningen).2 I kontrollförord- ningen finns regler om den kontroll som medlemsstaterna ska ha för att säkerställa att foder- och livsmedelsföretagarna följer de regler som gemenskapen har ställt upp inom områdena foder, livs- medel, djurskydd och djurhälsa. Enligt förordningen ska medlems- staterna se till att riskbaserad offentlig kontroll genomförs regel- bundet och så ofta som är lämpligt för att uppnå målen i förord- ningen. Vidare ska effektiv och ändamålsenlig samordning säker- ställas mellan alla berörda behöriga myndigheter. pågår förhandlingar inom EU om en ny kontrollförordning, som beräknas tillämpas tidigas 2017/2018. Av 21 § första stycket förordningen med instruktion för För- svarsmakten framgår också att generalläkaren får meddela interna föreskrifter för Försvarsmakten för efterlevnaden av gällande be- stämmelser inom området. Generalläkaren har därtill även i en rad andra specialförfattningar givits bemyndigande att utfärda före- skrifter (se vidare avsnitt 14.3.5 gällande utredningens övervägan- den härom). Generalläkaren beslutar även om dispenser med hänvisning till totalförsvarets intressen när det gäller kraven i vissa EU-förord- ningar på kemikalieområdet enligt 24 § förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer samt 3 kap. 6 § 2 21 § första stycket får anses innebära att generalläkaren utpekas som behörig myndighet enligt kontrollförordningen att utöva offentlig kontroll inom Försvarsmakten över de ut- pekade områdena (dvs. djurhälsovården, djursjukvården och djurskyddet) och inte över hela kontrollförordningens områden t.ex. foder och animaliska biprodukter m.m.). förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel (se vidare avsnitten 3.2.2 och 12.3.3). Generalläkaren har uppfattat tillsyns- och kontrollmandatet på så sätt att det även omfattar tillsyn och kontroll vid militära in- satser och övningar utomlands (se vidare utredningens övervägan- den i avsnitt 7.6 och kap. 13 härom). 3.2.1Närmare om tillsynen över hälso- och sjukvården samt smittskyddet När enhetliga bestämmelser om tillsyn över hälso- och sjukvården och dess personal infördes genom lagen (1996:786) om tillsyn över hälso- och sjukvården, fick ansvaret för denna tillsyn. Tillsynen övertogs härefter av Inspektionen för vård och omsorg () . Undantag gjordes dock för verksamhetstillsynen gällande Försvarsmaktens hälso- och sjukvårdsverksamhet som lämnades utanför regleringen. Anled- ningen till det var att verksamhetstillsynen inom försvarets hälso- och sjukvård hade prövats i samband med att den nya myndigheten inrättades , varvid generalläkaren fick ansvaret för denna tillsyn (prop. 1995/96:176 s. 61 ff.). Av 7 kap. 1 § första stycket patientsäkerhetslagen (2010:659) framgår det att hälso- och sjukvården och dess personal står under tillsyn av . För tillsyn över hälso- och sjukvården inom För- svarsmakten finns det enligt andra stycket särskilda bestämmelser. De särskilda bestämmelser som det hänvisas till utgörs av regle- ringen i 21 § förordningen (2007:1266) med instruktion för För- svarsmakten. Enligt denna paragraf ges dock generalläkaren endast själva ansvaret för tillsynen över hälso- och sjukvården m.m. inom Försvarsmakten. Några bestämmelser som reglerar hur tillsynen över hälso- och sjukvården inom Försvarsmakten ska bedrivas finns inte. I avsaknad av sådana bestämmelser tillämpar general- läkaren analogt de bestämmelser som gäller för IVO:s tillsyn (främst 7 kap. patientsäkerhetslagen). Se även avsnitt 12.4.6 och 14.4.3 an- gående utredningens överväganden om generalläkarens tillsyns- mandat och förslag till författningsändringar på hälso- och sjuk- vårdsområdet. Generalläkarens tillsyn omfattar inte tillsyn över verksamhet med blod eller enskilda läkare, sjuksköterskor eller annan hälso- och sjukvårdspersonal inom Försvarsmakten. Denna tillsyn åligger (2 § förordningen [2006:497] om blodsäkerhet och 7 kap. 1 § patientsäkerhetslagen). I avsnitt 12.2.2 resonerar utredningen om tillsynsfunktionen borde ha sådant tillsynsansvar. När det gäller betydelsen av ”m.m.” i 21 § förordningen med instruktion för Försvarsmakten har generalläkaren uppfattat att det torde avse smittskyddet (se vidare utredningens överväganden här- om i avsnitt 14.3.2). Av 10 § smittskyddsförordningen (2004:255) följer att generalläkaren utövar tillsyn över smittskyddet inom Försvarsmakten. Enligt 9 kap. 1 § smittskyddslagen utövar motsvarande smittskyddstillsyn utanför Försvarsmakten. Av para- grafen framgår även att bestämmelserna i 7 kap. 20–28 §§ och 10 kap. 13 § patientsäkerhetslagen ska tillämpas vid tillsyn enligt lagen. I avsnitt 12.4.6 och 14.4.4 återfinns utredningens övervägan- den gällande omfattningen av tillsynsfunktionens mandat och för- slag till författningsändringar på smittskyddsområdet. Generalläkarens tillsyn över hälso- och sjukvården samt smitt- skyddet syftar till att granska efterlevnaden av lagstiftningen för att förebygga smittspridning av farliga sjukdomar samt åstadkomma patientsäkerhet och en god hälso- och sjukvård. Målet är att patien- terna ska få en säker vård av god kvalitet. Tillsynen inriktas på kon- troll av att vårdgivaren, dvs. Försvarsmakten (angående vårdgivare se definition i 1 kap. 3 § patientsäkerhetslagen) fullgör sina skyldig- heter enligt 3 kap. patientsäkerhetslagen, s.k. verksamhetstillsyn. Det kontrolleras bl.a. att Försvarsmakten har de rutiner och den egenkontroll som krävs så att hög patientsäkerhet kan uppnås (se vidare angående generalläkarens tillsyn över hälso- och sjukvården samt smittskyddet i avsnitt 7.4.6. Om vårdgivaren underlåter att fullgöra de skyldigheter som följer av 3 kap. patientsäkerhetslagen kan tillsynsmyndigheten tillgripa sanktionsmedel mot vårdgivaren. Eftersom det råder oklarheter om generalläkarens mandat har generalläkaren aldrig förelagt Försvars- makten inom hälso- och sjukvårdsområdet eller smittskyddet.3 3 Inom hälso- och sjukvårdsområdet har generalläkaren dock gällande den militära insatsen i kommunicerat Försvarsmakten inför ett förestående före- läggande. GL beteckning 2010-0622-30, . 3.2.2Närmare om tillsynen över miljö- och hälsoskyddet Generalläkaren har ansvaret för tillsynen enligt inom Försvarsmakten, , och (26 kap. 3 § samt 2 kap. 4 och 5 §§ miljötillsynsförordningen [2011:13]). För samhället i övrigt är det kommunerna som har det operativa tillsynsansvaret för bestäm- melserna om hälsoskydd och avfallshantering. Länsstyrelserna har en större del av ansvaret för operativ tillsyn över naturvård och vattenverksamhet. För miljöfarlig verksamhet och verksamheter som orsakar miljöskador är tillsynsansvaret delat mellan kommu- nerna och länsstyrelserna. Det är flera centrala myndigheter som t.ex. , Havs- och vattenmyndigheten och Folk- hälsomyndigheten som har ansvar för tillsynsvägledning inom de områden som generalläkaren utövar tillsyn och de ger bl.a. ut före- skrifter och allmänna råd. De tillsynsvägledande myndigheterna har även ansvar för utvärdering, uppföljning och samordning av operativ tillsyn samt stöd och råd till de operativa tillsynsmyndigheterna. I förarbetena till uttrycker regeringen att tillsynen av försvarets verksamheter bör utövas av generalläkaren, dels med hänsyn till karaktären av försvarets verksamhet och dess nationella betydelse, dels med beaktande av möjligheterna att säkerställa relevant kompetens samt enhetlighet i rättstillämpningen (prop. 1997/98:45 del 1 s. 504). Generalläkarens tillsynsansvar enligt om- fattar samtliga områden, det innebär bl.a. tillsyn över miljö, hälso- skydd, natur, vattenverksamhet, avlopp, avfall och kemikalier. Tillsynen syftar till att kontrollera och att främja en hållbar ut- veckling som innebär att nuvarande och kommande generationer tillförsäkras en hälsosam och god miljö. Enligt 26 kap. 1 § miljö- balken ska tillsynsmyndigheten, på eget initiativ eller efter anmälan, i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av samt föreskrifter, domar och andra beslut som har meddelats med stöd av balken samt vidta de åtgärder som behövs för att åstad- komma rättelse. I fråga om miljöfarlig verksamhet eller vatten- verksamhet som omfattas av tillstånd ska tillsynsmyndigheten även fortlöpande bedöma om villkoren är tillräckliga. Tillsynsmyndig- heten ska dessutom, genom rådgivning, information och liknande verksamhet, skapa förutsättningar för att balkens ändamål ska kunna tillgodoses. Inom försvaret finns en rad verksamheter och anläggningar som berörs av regler. På t.ex. ett skjut- och övningsfält förekommer en rad olika aktiviteter såsom skjutning och övningar med bl.a. stridsvagnar som kan vålla störningar för närboende och för miljön. Dessutom finns det inom försvaret annan miljöfarlig verksamhet såsom bränsledepåer, panncentraler, hamnar och olika avloppsreningsverk samt mindre enskilda avlopp. Försvarsmakten har också enligt 10 kap. ansvar för de föroreningar som avslutad och nedlagd verksamhet som uttjänta värn och liknande anläggningar orsakat (se även avsnitt 7.4.5). får enligt 26 kap. 9 § meddela de förelägganden och förbud som behövs för efterlevnaden. Sådana beslut får enligt 14 § förenas med vite (se även avsnitt 14.3.4 angå- ende utredningens överväganden om vitesrätten). Generalläkaren likställs i detta sammanhang med en myndighet. Generalläkarens tillsynsbeslut får enligt 18 kap. 1 § överklagas till regeringen. Närmare om tillsynen enligt strålskyddslagen Strålskyddslagen (1988:220) syftar till att människor, djur och miljö skyddas mot skadlig verkan av all slags strålning. Lagens krav preci- seras i myndighetsföreskrifter från . Enligt 16 § tredje stycket strålskyddsförordningen (1988:293) får efter begäran av generalläkaren överlåta åt denne att i ett visst avseende utöva tillsynen över verksamhet som bedrivs av Försvarsmakten, , Fortifika- tionsverket eller . Generalläkaren har inte någon överlåten tillsyn enligt strålskyddslagen (se vidare avsnitt 12.2.2 angående utred- ningens överväganden om tillsynsansvarets placering). Närmare om tillsynen och dispensrätten på kemikalieområdet När det gäller verksamheter och åtgärder inom Försvarsmakten, , och Försvarets radio- anstalt så ansvarar normalt generalläkaren för den operativa kemi- kalietillsynen enligt miljöbalken.4 Generalläkaren beslutar även om dispenser med hänvisning till totalförsvarets intressen när det gäller kraven i vissa EG/EU-för- ordningar på kemikalieområdet (Reach5-, CLP6- och biocidförord- ningen). Reach är en kemikalielagstiftning som ersätter stora delar av de kemikalieregler som gällde före i EU och i . Med CLP-förordningen genomförs ett harmoniserat klassificerings- och märkningssystem för kemikalier. Av 24 § förordningen (2008:245) om kemiska produkter och biotekniska organismer samt 3 kap. 6 § förordningen (2014:425) om bekämpningsmedel följer att generalläkaren får ge dispens om det behövs respektive är nödvändigt med hänsyn till totalförsvarets intressen och dispensen avser Försvarsmakten, , eller . Av artikel 1.3 förordning (EG) nr 1907/2006 (Reach) och artikel 1.3 förordning (EG) nr 1272/2008 (CLP) framgår att medlemstat i särskilda fall får tillåta undantag från förordningarna för vissa ämnen, bland- ningar eller varor när det är nödvändigt på grund av försvars- intressen. I artikel 2.8 förordning (EU) nr 528/2012 (biocidförord- ningen) stadgas att medlemsstat i särskilda fall får tillåta undantag från förordningen för vissa biocidprodukter – som sådana eller ingående i en behandlad vara – när det är nödvändigt på grund av totalförsvarets intressen. Som exempel kan nämnas att dispensen enligt Reach-förordningen kan avse att inte registrera ämnen eller användning av förbjudna ämnen och enligt CLP-förordningen att inte klassificera ämnen. När det gäller Biocid-förordningen kan 4Undantaget är tillsynen över primärleverantörers utsläppande på marknaden av kemiska produkter och biotekniska organismer samt primärleverantörers skyldighet att anmäla kemiska produkter, biotekniska organismer och varor till produktregistret (26 kap. 3 § samt 2 kap. 4 och 21 §§ första stycket 1 miljötillsynsförordningen [2011:13]). Det torde dock vara sällsynt att de militära myndigheterna är att betrakta som primär- leverantörer. 5Reach är en förkortning av förordningens engelskspråkiga namn registration, evaluation, authorisation and restriction of chemicals. 6CLP är också en förkortning av förordningens engelskspråkiga namn classification, labelling and packaging of substances and mixtures. dispensen avse användning av icke godkända biocidprodukter eller användning av varor som har behandlats med icke godkända biocid- produkter. Generalläkarens beslut är tidsbegränsade och avser specifika ämnen. Innan generalläkaren ger en dispens ska samråd ske med Kemi- kalieinspektionen. (Se vidare avsnitt 12.3.3 gällande utredningens övervägande i frågan om dispensrätten i stället borde åvila Kemi- kalieinspektionen.) 3.2.3Närmare om kontrollen av djurskyddet Som tidigare nämnts är generalläkaren den kontrollmyndighet som inom Försvarsmakten bedriver offentlig kontroll av djurskyddet. Tillsynen över djurhälsopersonalen som verkar inom Försvars- makten, liksom den offentliga kontrollen av djurskyddet för sam- hället i övrigt, åligger länsstyrelserna (se vidare avsnitt 12.2.2). Länsstyrelserna bedriver dock inte någon kontroll över djurhälso- personal som verkar inom Försvarsmakten vid olika uppdrag i utlandet. Länsstyrelserna övertog djurskyddskontrollen från kom- munerna. Bakgrunden till överflyttningen av kontrollansvaret från kommunerna var att det fanns ett behov av att bättre kunna styra, samordna och följa upp den offentliga djurskyddskontrollen. När det gäller djurskydd i samband med slakt är kontrollansvaret dock delat mellan och länsstyrelserna. är en av regeringens expertmyndigheter på det jordbruks- och livsmedelspolitiska området. har som den behöriga myndigheten bl.a. det övergripande ansvaret för att leda och utveckla kontrollen av djurskyddet i . I upp- draget ingår att samordna och vägleda länsstyrelsernas och Livs- medelsverkets djurskyddsarbete. har även utfärdat föreskrifter där mer detaljerade regler om kontrollen, se bl.a. föreskrifter, SJFS 2008:67, om offentlig djurskydds- kontroll, omtryck SJVFS 2012:20. Djurskyddslagstiftningen är delvis gemensam inom EU. Därut- över kan det finnas nationella särregler. Djurskyddslagen kom- pletterar sådana bestämmelser i som faller inom Regeringen har i Svensk författnings- samling gett till känna vilka förordningar som kompletteras av lagen. Härvid kan särskilt nämnas kontrollförordningen.7 I har djurskyddslagstiftningen lång tradition och vissa speciella bestämmelser har kunnat bibehållas trots att unionslag- stiftningen har utvecklats kraftigt . Djurskyddslagen (1988:534) innehåller förutom de materiella bestämmelserna även bestämmelser om kontrollmyndigheter, olika åtgärder som kontroll- myndigheten får vidta för att kunna fullgöra sina kontrolluppgifter, exempelvis förelägganden och förbud, samt vissa skyldigheter som åvilar kontrollobjektet. Enligt 28 § nämnda lag undantas dock kontrollbestämmelserna i lagen för djur som används inom Försvarsmakten.8 I propositionen anges att undantaget är betingat av säkerhetsskäl och att det enbart gäller tillsynen (prop. 1987/88:93 s. 67). De materiella reglerna i djurskyddslagen gäller således även för djur inom Försvarsmakten. Generalläkarens kontroller är framför allt förebyggande, men kontroller kan även göras vid anmälan om missförhållanden. Inom djurskyddslagstiftningen är det grundläggande att djur behandlas väl och skyddas mot sjukdomar och onödigt lidande samt hålls i en god djurmiljö som främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Generalläkaren kontrollerar att de djur, framför allt hundar och hästar, som används inom Försvarsmakten hanteras enligt gällande lagstiftning när det gäller exempelvis hållande, om- vårdnad och transporter. Generalläkaren kontrollerar även att be- stämmelserna om avlivning av djur följs.9 Generalläkarens kontroll omfattar också Försvarsmaktens försöksdjursverksamhet och i före- kommande fall djur som slaktas i samband med överlevnadsövningar (se vidare avsnitt 7.4.8). Generalläkaren har dock inget uppdrag eller ansvar över kon- trollen av foder och animaliska biprodukter innefattande bl.a. djur- kroppar i samband med slakt och annan avlivning av djur (se vidare 7Förordning (EG) nr 882/2004 av om offentlig kontroll för att säkerställa kontrollen av efterlevnaden av foder- och livsmedelslagstiftningen samt bestämmelserna om djurhälsa och djurskydd. 8Genom 21 § förordningen (2007:1266) med instruktion för Försvarsmakten ges general- läkaren till uppgift att utöva offentlig kontroll av djurhälsovården, djursjukvården och djur- skyddet. 9Rådets förordning (EG) nr 1099/2009 av om skydd av djur vid tid- punkten för avlivning. avsnitt 12.2.2 avseende utredningens övervägande i frågan om till- synsfunktionen bör ha ett sådant kontrollansvar). Denna kontroll åvilar samt gällande bl.a. insamling, uppsam- ling och transport länsstyrelserna (11 § förordningen [2006:814] om foder och animaliska biprodukter och 3 kap. 1 § Statens jord- bruksverks föreskrifter och allmänna råd om offentlig kontroll av foder och animaliska biprodukter, SJVFS 2007:21, omtryckt genom ändring SJVFS 2014:7). 3.2.4Närmare om kontrollen av livsmedelssäkerheten Generalläkaren bedriver offentlig kontroll av livsmedel inom För- svarsmakten (27 § livsmedelsförordningen [2006:813]). Som nämnts i föregående avsnitt har generalläkaren dock inte något uppdrag eller ansvar över kontrollen av animaliska biprodukter. Inom livs- medelsområdet handlar det främst om animaliska biprodukter i form av matavfall eller avfall från före detta livsmedel inom För- svarsmakten.10 Denna kontroll åligger , Livsmedels- verket eller kommunerna (11–13 §§ förordningen [2006:814] om foder och animaliska biprodukter). I de fall eller kommunen ansvarar för kontroll över anläggning med stöd av livs- medelslagstiftningen ansvarar respektive kommu- nen även för kontroll enligt lagstiftningen om foder och animaliska biprodukter avseende samma anläggning, se 13 §. När det gäller den civila livsmedelskontrollen är ansvaret delat mellan , länsstyrelserna och kommunerna. Livs- medelsverkets regionala avdelningar kontrollerar bl.a. alla anlägg- ningar som ska godkännas enligt artikel 4, punkt 2 i förordningen (EG) nr 853/2004 om fastställande av särskilda hygienregler för livsmedel av animaliskt ursprung (23 § livsmedelsförordningen (2006:813). leder och samordnar kontrollen nation- ellt genom vägledning och stöd till övriga kontrollorgan samt följer upp den offentliga livsmedelskontrollen. har även utfärdat föreskrifter gällande offentlig kontroll av livsmedel och om rapporteringsskyldighet för kontrollmyndigheter (LIVSFS 2005:21 och LIVSFS 2009:13). 10 Matavfall är sådant som varit på tallriken, medan före detta livsmedel inte har det. kontrollerar primärproduktionen, t.ex. uppföd- ning av slaktdjur, mjölkbesättningar samt odling av grönsaker och bär. Enligt livsmedelslagstiftningen ska länsstyrelserna samordna kontrollmyndigheternas verksamhet. Kommunernas miljö- och hälsoskyddsnämnder kontrollerar bl.a. detaljhandeln (butiker, restauranger och storkök), tillverkning av icke animaliska livsmedel och dricksvattenanläggningar. Målet med livsmedelslagstiftningen är att skydda människors hälsa samt värna om konsumenternas intressen. Strategisk inriktning, nationella mål och prioriteringar för livsmedelskontrollen anges i den femåriga nationella kontrollplanen för livsmedelskedjan. Kontrollen ska vara riskbaserad, rättssäker, effektiv och ändamålsenlig. Inom Försvarsmakten är hälsomässigt säkert vatten och mat garanter för ett bibehållet stridsvärde (se vidare avsnitt 7.4.7). I likhet med djurskyddslagen (1988:534) kompletterar även livs- medelslagen (2006:804) och lagen (2006:805) om foder och anima- liska biprodukter sådana bestämmelser i som faller inom respektive lags tillämpningsområde och som regeringen har gett till känna i . Lagarna innehåller närmare bestämmelser om kontrollmyndigheter, kontrollmyndig- heternas befogenheter för att kunna utöva kontroll, skyldighet för kontrollobjektet att tillhandahålla hjälp vid kontroll samt bemyndi- gande avseende avgifter, straff och överklagande m.m. Enligt livsmedelslagen ska myndigheterna ”beivra överträdelser” av lagstiftningen. En kontrollmyndighet får meddela de föreläggan- den och förbud som behövs samt besluta om stängning av verksam- het för att bestämmelserna om livsmedelssäkerhet ska följas. Före- lägganden och förbud får förenas med vite.