sou · H3B399d2 · 2015-12-04 00:00:00 — Vid denna bedömning är det av vikt att det finns godtagbara möjlig- heter för Samebyn att flytta renarna med lastbil och att genom stödutfordring få kompensation för bortfall av bete längs flyttleden. Verksamheten är därför tillåtlig med vissa villkor. I dom , mål nr, M 456-06 hade underinstanserna avslagit en ansökan om tillstånd till utvidg- ning av en täkt inom ett område som var av riksintresse för såväl naturvård och friluftsliv som materialutvinning enligt 3 kap. 7 § . Enligt 4 kap. 2 § skulle dessutom turism- ens och friluftslivets intressen särskilt beaktas i det aktuella åsland- skapet. fann att brytningen inte skulle med- föra påtaglig skada på riksintresset för naturvård och friluftsliv då bolaget erbjudit sig att kompensera förlusten av viss skyddsvärd fäladsmark genom att bevara och restaurera andra närliggande områden på sådant sätt att denna typ av mark skulle komma att öka. På grund härav bedömdes det inte aktuellt att göra en avväg- ning mellan 3 kap. 6 § och 3 kap. 7 §. Vad gällde åslandskapet enligt 4 kap. 2 hade täkten redan gett upphov till negativ påverkan varför den begränsade ytterligare påverkan inte utgjorde en påtaglig skada på detta intresse. Domstolen gav tillstånd till den utvidgade täkten. I ett regeringsbeslut gällande överklagande av beslut att fastställa arbetsplan för , N2000/7401/IR (fem olika diarienr), har regeringen återgivit att uppgett följande: ”konstaterar att den plane- rade vägsträckningen kommer att skada riksintresset, men att skadorna kan begränsas med föreslagna kompensationsåtgärder så att riksintresset för kulturmiljö inte blir påtagligt skadat.”. I en tillåtlighetsprövning, , M2010/2013/Ma/M. beslutade regeringen att tillåta att utbyggande av till fyrvägsfält. att med lämpliga skyddsåtgärder och försiktighetsmått bör utbyggna- den kunna ske så att Kristianstadsslättens grundvatten kan skyddas och värdena i området av riksintresse för naturmiljön inte påtagligt skadas. Regeringen finner inte heller i övrigt att hinder föreligger mot verksamheten enligt hushållningsbestämmelserna i 3 och 4 kap. miljö- balken. 7.4Vissa centrala begrepp i rättstillämpningen av riksintressesystemet Begreppet ”riksintresse” som sådant definieras inte i rättskällorna. Riksintresseområden förutsätts vara områden som har sådana kvali- teter att de är av intresse för hela riket och skyddsvärdet för ett sådant område ska vara så pass tydligt att gemene man kan förstå dess värde (Prop. 1985/86:3 s. 27–28 och 230). Sannolikt ska området vara ganska exklusivt i ett nationellt eller, vad gäller ledningar o.dyl. (8 §), regionalt perspektiv, jfr prop. 1985/86:3, s. 164, 166 och 168. Begreppet riksintresse understryker att all planläggning måste ske under hänsynstagande till viktiga intressen som är gemensam- ma för hela landet (Prop. 1985/86:3, s. 229). För områden av riksintresse för naturvården, kulturminnesvården eller friluftslivet finns en specialmotivering (prop. 1985/86:3, s. 164) som säger att ”För att 6 § andra stycket skall vara tillämpligt bör krävas att området eller miljön i fråga skall ha få motsvarigheter i landet”. Lagrådet kommenterade terminologin inför prop. till NRL (1985/86:3 s. 27–28) och påpekade att begreppet ”riksintresse” förekommer redan i den proposition som låg till grund byggnadslag (prop. 1947:131 s. 73). Lagrådet ansåg att prome- uttryckssätt för att ersätta begreppet riksintresse i den fysiska riksplaneringen inte var väl valt. Lagrådet framhöll särskilt att ordet ”riksintresse” var väl inarbetat när det gäller planläggning av hur mark- och vatten ska användas. Att ordets innebörd i den fysiska riksplaneringen kunnat missförstås torde enligt lagrådet främst ha sin förklaring i att det varit mycket svårt för både myndigheter och enskilda att få en samlad överblick över riktlinjer som återfinns i ett flertal riksdagsbeslut. När nu riktlinjerna, både de verksamhetsanknutna och de geografiska, lagregleras ansåg lagrådet att det inte torde finnas något utrymme för att missförstå begreppet ”riksintresse” i sammanhanget. Lag- rådet föreslog därför att detta begrepp används i stället för den terminologi som förordades i lagrådsremissen, dvs. ”områden som har stor betydelse i ett nationellt perspektiv”. Enligt (2013) medför länsstyrelsernas hantering av frågan om vad som ska anses vara en påtaglig skada svårigheter i planprocessen. fann att de flesta länsstyrelser efter- lyser vägledning om hur de ska bedöma kommunernas planer när det gäller risken för påtaglig skada på riksintressen. Av 8 kap. 15 § plan- och byggförordningen (2011:338) följer att har till uppgift att ge länsstyrelserna tillsynsvägledning i plan- och byggfrågor. menar dock att inte har väglett länsstyrel- serna i tillsynen av riksintressen i tillräcklig grad och påpekar att sådan vägledning är särskilt viktig då varken lagstiftning eller domstolspraxis ger tillräcklig vägledning för att tolka uttrycket påtaglig skada. rekommenderade därför att ta fram en vägledning om vad påtaglig skada på riksintressen innebär i planprocessen. Regeringen har med anledning av Riks- revisionens uttalanden i en skrivelse till (Regeringens skrivelse 2013/14:211, om statens hantering av riksintressen, s. 5) uttalat att: Regeringen har således redan tillsatt den av efterfrågade utredningen. Utredningen ska analysera brister i riksintressesystemet och lämna förslag till lösningar på bristerna. Utredningen omfattar alltså de berörda myndigheternas tillämpning av reglerna och hur myndigheterna fullgör sina uppgifter. Detta inbegriper länsstyrelsernas ansvar att förse kommunerna med tillräckligt underlag i planprocessen och ansvar att samordna sektorsmyndigheternas arbete med riksintresseunderlag samt att erbjuda vägledning. Utredningen ska innebära en bred översyn av riksintressesystemet och kommer därför att hantera alla de frågeställningar som tar upp i sin granskningsrapport. I avvaktan på resultatet av utredningen avser regeringen att ge och länsstyrelserna ett uppdrag som syftar till att i enlighet med rekommendationer öka samord- ningen och förbättra tillämpningen av den nuvarande riksintresse- regleringen. I ett efterföljande regeringsbeslut (Regeringsbeslut, S2014/6521/PBB) gavs bl.a. i uppdrag att ta fram en vägledning om vad på- taglig skada på riksintressen innebär i planprocessen. Enligt utred- ningens mening hade det varit bra att utöka vägledningen till att även omfatta annan lagstiftning utanför PBL. För att inte uppgiften ska bli alltför omfattande kan en sådan vägledning utökas till att även gälla annan anknuten lagstiftning. Enligt i län (Påtaglig skada? Förstudie inför översyn av riksintressen för kulturmiljövården, pro- jektbeskrivning, s. 29) är bedömningen av vad som är påtaglig skada problematisk och det är svårt att hitta någon rättspraxis. Enligt i utgör ofta mindre projekt inom riks- intressen inte påtaglig skada, dock ska man inte förbise den kumu- lativa effekten av dessa ingrepp, dvs. de små stegens tyranni. I för- studien refereras till vad anges i ”Boken om översiktsplan del II, Hugne, s. 15, 1996”: [s]om påtaglig skada anses endast sådan inverkan som har bestående negativa följder eller som tillfälligt kan ha mycket stora negativa kon- sekvenser. Skador kan uppkomma på olika sätt. Det kan vara direkta, genom ändrad markanvändning i området, eller indirekta, t.ex. genom störningar från ändrad markanvändning utanför området. Gränsdrag- ningen för ett område är således inte avgörande för bedömningen om påtaglig skada uppkommer på de värden som ska skyddas inom områ- det. Skadan ska bedömas i ett långsiktigt perspektiv, så att flera för- ändringar som över tiden tillsammans kan bli betydelsefulla uppmärk- sammas redan från början. Det kan handla om summan av små skador, d.v.s. flera åtgärders kumulativa konsekvenser. Också en åtgärds följd- verkningar måste beaktas. Dessa kan gälla tillkommande exploatering, som är förutsebar för vissa projekt, men också ett besluts verkan som vägledande för avgöranden i senare situationer. Begreppet påtaglig skada definieras inte i lagtexten i 3 eller 4 kap. . Det ges inte heller någon närmare förklaring till begreppet i förarbetena till NRL eller ges någon när- mare förklaring till begreppet. Den definition av begreppet påtaglig skada som ges i förarbetena till NRL (prop. 1985/86:3, s. 155) är följande. Bagatellartad skada omfattas inte utan åtgärden ska ha en bestående negativ inverkan eller en tillfälligt mycket stor negativ inverkan på det aktuella intresset. har, i samråd med , gett ut allmänna råd om påtaglig skada avseende 3 kap. 6 § andra stycket (NFS 2005:17). Sammanfattningsvis ges följande definition. Påtaglig skada kan uppstå om en åtgärd mer än obetyd- ligt skadar de intressen som utgör grunden för intresset. Tillfälliga åtgärder kan medföra påtaglig skada om påverkan i området blir så stor att det förlorar sitt värde som riksintresseområde. En negativ inverkan som är irreversibel på något värde som utgör grunden för riksintresset bör som regel anses utgöra påtaglig skada. Det bör analyseras hur mycket, på vilket sätt och hur länge en åtgärd kan anses inverka negativt på de värden som utgör grunden för riks- intresset. Hänsyn bör tas till områdets känslighet och återhämt- ningsförmåga. Vid bedömningen bör även tidigare ingrepp beaktas. Även åtgärder utanför ett riksintresseområde kan påverka värdena i området så att en påtaglig skada uppstår. och har i en promemoria (Tillämp- ning av lokaliseringsprövningen i till utlåtande över utställning av vägutredningen nord-sydliga förbindelser i , s. 9) uttryckt att tolkning av ribban för förbud (påtaglig skada) kan ifrågasättas. Verket definierar utbredningen av ”påtaglig” till allt som ligger över gränsen obetydlig, dvs. en synnerligen låg skadegräns. Vidare anger för- fattarna till promemorian att rent språkligt inger det betänkligheter att gå direkt från obetydlig till påtaglig. Som framgår ovan är det förenat med uppenbara svårigheter att bedöma om en åtgärd innebär påtaglig skada på ett område av riksintresse. Mot bakgrund av att de områden som har bedömts vara av riksintresse ofta är otydligt beskrivna tenderar dom- stolarnas och myndigheternas avgöranden att bli otydliga. Därmed får frågan om hur skadebedömningen ska göras inte någon lösning genom domstolspraxis. I uttrycket ”så långt möjligt” (som även används i flera paragrafer i 3 kap. ) ligger enligt förarbetena (prop. 1985/86:3 s. 155 och prop. 1997/98:45 del 2, s. att den avvägning som ska göras ska omfatta hänsynstagande till de praktiska och ekonomiska konsekvenserna av det skydd paragrafen ger. Enligt förarbetena är i första hand avsikten att i enskilda fall ge utrymme för samhälls- ekonomiska hänsynstaganden, t.ex. hänsyn till regionalpolitiska eller sysselsättningspolitiska intressen. Även konsekvenserna för berörda enskilda intressen ska vägas in i bedömningen. Dock ska enbart ekonomiska hänsynstaganden inte få äventyra skydds- intresset, om inte en samlad bedömning enligt 3 kap. 1 § visar att detta främjar en från allmän synpunkt god hushållning. Vidare torde ”så långt möjligt” innebära att alternativa lokaliseringar ska beaktas och företagare kan ibland få vidkännas ökade kostnader för alternativ lokalisering, se prop. 1985/86:3 s. 123. Den huvudsakliga fokuseringen har legat på tillämpningen av områden av riksintressen. Varken i praxis eller i doktrin finns någon beskrivning hur ”skyddet” för första stycket-områden ska utövas. Till utredningen har framförts att begreppet ”så långt möjligt” i en bokstavlig tolkning innebär att man enbart får gå förbi ett sådant skydd efter att man vidtagit alla andra möjliga åtgärder eller sett över andra möjliga alternativ. Det är dock inte så begreppet har använts eller uppfattats av gemene man. Enligt utredningens mening utgör sektorsmyndigheternas bedöm- ningar om att ett område är av riksintresse, inklusive dess värde- beskrivning, tillsammans med andra relevant dokument som t.ex. propositioner, nationella och regionala mål etc. starka argument för vad ett visst område bör användas till. Det är dock först vid en senare prövning, vid en markanvändningskonflikt, detta intresse behöver vägas mot andra intressen i området. Ingen myndighet kan med rättsligt bindande verkan förklara att ett område är av riks- intresse. Sådant bemyndigande saknas i lagstiftningen. Frågan om huruvida ett område är av riksintresse ska därför bedömas i ett enskilt ärende, t.ex. i en tillståndsprövning. Prövningsinstanserna har dock ofta ingen reell möjlighet att göra en ordentlig prövning av de bedömda värdena i varje enskilt område. Detta beror bl.a. på att värdebeskrivningarna otillräckliga. Det medför att kommunerna har svårt att i översiktsplanerna ta ställning till och redovisa hur riksintressena ska tillgodoses. Detta förhållande återspeglar sig senare i tillämpningen och innebär ofta att prövningsinstansernas skäl och motiv för sina ställningstaganden inte blir tydligt utveck- lade. I stället görs samlade bedömningar och avvägningar mellan olika berörda intressen. Genom detta minskar förståelsen av hus- hållningsbestämmelsernas roll i ett enskilt ärende och på vilket sätt riksintressena ska skyddas mot påtaglig skada. Områden som är av riksintresse ska skyddas mot åtgärder som kan påtagligt skada områdenas värden. Effekten påtaglig skada är därmed ett hinder mot att tillåta en åtgärd. Utvärderingen visar dock på brister och otydligheter i tillämpningen av riksintresse- systemet. Ett exempel är att påtaglig skada sällan används för att visa om hindersreglerna ska aktiveras eller inte. Ofta görs en generell beskrivning som ”förenligt med 3 och 4 kap. ” eller ingen beskrivning alls. I tillämpningen finns även exempel där bedömningen av påtaglig skada görs beroende av villkor eller kom- pensation av förlorade värden. Det saknas dock lagstöd för att tillämpa villkor eller kompensation vid prövningen av om en åtgärd kan påtagligt skada ett riksintresse. Överlag synes det finnas stora svårigheter att tillämpa skadebegreppet i de enskilda bestäm- melserna. Detta är dels en följd av det begränsade kunskapsunder- laget så som det har beskrivits ovan, dels av att hushållningsbestäm- melserna kan uppfattas som en sorts allmänna skyddsbestäm- melser. Trots att det i 5 § hushållningsförordningen föreskrivs att den myndighet som ska tillämpa hushållningsbestämmelserna i ett ärende ska ange om den prövade anläggningen, verksamheten eller åtgärden går att förena med den för området gällande översikts- planen kan konstateras att det är relativt sällan som prövnings- myndigheter och domstolar hänvisar till vad som anges i översikts- planen. Utredningen gör antagandet att när frågan väl ställs på sin spets, anser beslutsfattarna att uttalanden i översiktsplanerna ofta är för oprecisa, dvs. att de innehåller mer svepande målbilder än stadiga argument. Enligt utredningens mening behöver underlaget från sektorsmyndigheterna om de områden som bedöms vara av riksintresse för olika ändamål enligt 3 kap. MB aktualiseras och utformas så att berörda kommuner utan ytterligare utredning kan redovisa i sin översiktsplan hur intressena kommer att tillgodoses. Enligt utredningens bedömning visar utvärderingen att såväl kriterier som övriga beskrivningar av vad som konstituerar ett riksintresse behöver utvecklas. Utvärderingen visar också att översiktsplanens roll som kunskapsunderlag för tillämpningen av bestämmelserna om riksintressen och övriga områden av allmänt intresse enligt 3 och 4 kap. MB behöver stärkas. Som framgår av avsnitt 8.1.3 är det vanligt att områden som bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. MB finns inom områden som är av riksintresse enligt 4 kap. MB. Det finns alltså ett sam- band mellan bestämmelserna i de två kapitlena och det kan krävas en prövning i två steg. Först prövas om åtgärden är förenlig med reglerna i 4 kap. och sedan om den är förenlig med reglerna i 3 kap. Denna sekvens uppmärksammas inte alltid av de prövande myndig- heterna och enligt utredningens mening bör hushållningsbestäm- melserna kompletteras med en uttrycklig bestämmelse som tydlig- gör förhållandet mellan 3 och 4 kap. . Avslutningsvis konstaterar utredningen att domstolsprövningen vad avser tillämpning av hushållningsbestämmelserna har utökats . Instansordningen för vissa överklaganden enligt ÄPBL ändrades 2003 (se prop. 2002/03:27). Ändringen innebar att vissa överklagade ärenden om lov (de s.k. blandade målen) inte längre skulle prövas av regeringen utan i stället vid de allmänna förvaltnings- domstolarna. I samband med att (2010:900) trädde i kraft ändrades instansordningen för överklagade detalj- planer. Det innebar bl.a. att överklagade länsstyrelsebeslut gällande detaljplaner inte längre skulle prövas av regeringen utan i stället vid mark- och miljödomstolarna. Detta har medfört att den tidigare politiska avvägningen i stor utsträckning ersatts av domstolspröv- ning. 8 Områden av riksintresse Enligt direktivet ska utredaren analysera tillämpningen av 3 kap. 5–9 §§ bl.a. med avseende på skillnader i områdenas betydelse i ett regionalt eller nationellt perspektiv och överväga sätt att förbättra den bedöma hur en riksintresseklassificering har påverkat möjlig- heterna att utveckla olika typer av verksamheter i det aktuella området studera i vilken omfattning områden av riksintresse enligt 3 kap. utgör ett betydande hinder för angeläget ökat bostadsbyggande i områden med bostadsbrist och skälen till detta. Vidare bör utredaren bedöma vilken påverkan riksintresseklassi- ficeringen har haft i prövningen av olika mål och ärenden och om det har varit till fördelar eller nackdelar för olika intressen. Kapitlet inleds med en redovisning av utbredningen av områden av riksintresse enligt 3 och 4 kap. MB nationellt och regionalt, med kompletterande tabeller och kartor i bilaga 3–4. Framställningen grundar sig på underlag från SCB. Därefter behandlas vissa effekter av områden av riksintresse. 8.1Nationellt och regionalt perspektiv totala land- och vattenareal innanför länsgränserna (terri- torialgränsen) är cirka 53,2 miljoner ha. Utredningen har med hjälp av SCB undersökt hur stora arealer i landet som är av riksintresse enligt 4 kap. MB och hur stora arealer myndigheterna har bedömt vara av riksintresse enligt 3 kap. MB. Vidare hur arealerna fördelar sig på olika intressen och hur områdena fördelar sig över landet. 8.1.1Områden av riksintresse enligt 4 kap. MB De områden som anges i 4 kap. 2–8 §§ MB är, med hänsyn till de natur- och kulturvärden som finns i områdena, i sin helhet av riks- intresse. Omfattningen av områdena i 2–7 §§ anges i lagen och har således beslutats av . I 7 § anges att området –––Djur- gården är en nationalstadspark. Arealen för parken är 2 614 ha. Bestämmelserna i 8 § avser sådana naturområden som är för- tecknade som särskilda skyddsområden enligt och rådets direktiv /147/EG av om bevarande av vilda fåglar eller som särskilda bevarandeområden enligt rådets direktiv /43/EEG av om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, senast ändrat genom direktiv /105/EG. Natura 2000-områden som beslutas av regeringen omfattade –2015 cirka 6,7 miljoner ha. Om man lägger ihop alla land- och vattenarealer innanför läns- gränserna (territorialgränsen) för områden som är av riksintresse enligt de olika paragraferna i 4 kap. 2–6 §§ MB blir summan cirka 23,7 miljoner ha. Arealen motsvarar dock inte områdenas hela om- fattning eftersom dataunderlaget angående skyddade vattendrag enligt 6 § är ofullständigt, bl.a. saknas uppgifter om arealer för skyd- dade vattendrag i . Arealernas fördelning enligt olika paragrafer i 4 kap. och deras fördelning på land- och vattenområden framgår av figur 8.1. Källa: SCB. *Digitalt dataunderlag angående 4:6 Skyddade vattendrag är ofullständigt. Någon komplett digitalisering av samtliga älvar som ingår har aldrig gjorts . Överlappningen mellan de olika typerna av områden uppgår till . Det innebär att den sammanlagda nettoarealen (land- och vatten) för områden av riksintresse enligt 4 kap. 2–6 §§ MB är cirka 19,8 miljoner ha vilket motsvarar av landets totala land- och vattenareal. 8.1.2Områden som bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. MB Om man lägger ihop alla land- och vattenarealer innanför läns- gränserna (territorialgränsen) för områden som bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. 5–9 §§ MB blir summan cirka 37,6 miljoner ha. Utanför territorialgränsen finns cirka 4,1 miljoner ha områden som bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. MB, huvudsakligen farleder enligt 8 §. Arealerna för de olika riksintressena och deras fördelning på land- och vattenområden framgår av figur 8.2. Källa: SCB. Not: Observera att arealer kan vara belägna utanför territorialgräns, gäller framförallt 3:8 Kommunikation. Det är vanligt att samma mark- och vattenområde har bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. MB för flera olika ändamål vilket med- för att de olika intressena i många fall överlappar varandra. Exem- pelvis är tre fjärdedelar av arealen av riksintresse för naturvård också av riksintresse för andra ändamål, främst för friluftsliv och rennäring. Cirka hälften av arealen av riksintresse för kulturmiljö- vård är också av riksintresse för andra ändamål, främst för natur- vård och friluftsliv. Drygt två femtedelar av arealen av riksintresse för ämnen och är också av riksintresse för andra ändamål, främst för rennäring. Den totala överlappningsarealen uppgår till av den totala arealen, varav cirka tre fjärdedelar utgör överlappning mellan två olika riksintressen och cirka en fjärdedel mellan tre olika riksintressen. Det förekommer områden med upp till fem över- lappande riksintressen. Det innebär att den sammanlagda netto- arealen för områden som 2014 bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. 5–9 §§ MB är cirka 24,3 miljoner ha, vilket motsvarar av landets totala land- och vattenareal innanför läns- gränserna (territorialgränsen). 8.1.3Områden av riksintresse enligt 3 och 4 kap MB Det är vanligt att områden som bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. MB finns inom områden som är av riksintresse enligt 4 kap. MB. av nettoarealen för områden som 2014 bedömts vara av riksintresse enligt 3 kap. 5–9 §§ MB ligger inom områden av riksintresse enligt 4 kap. MB. Det innebär att den sammanlagda nettoarealen för områden av riksintresse enligt både 3 kap. 5–9 §§ och 4 kap. 2–6 §§ MB innanför länsgränserna (terri- torialgränsen) är cirka 29,8 miljoner ha, vilket motsvarar av landets totala land- och vattenareal. Av nettoarealen utgörs cirka två femtedelar av överlappande områden av riks- intresse enligt 3 och 4 kap. MB, cirka två femtedelar av områden enbart av riksintresse enligt 3 kap. och cirka en femtedel av områ- den enbart av riksintresse enligt 4 kap. 2–6 §§ MB. Se figur 8.3. Överlapp mellan 3 kap Källa: SCB. *Digitalt dataunderlag angående 4:6 Skyddade vattendrag är ofullständigt. Någon komplett digitalisering av samtliga älvar som ingår har aldrig gjorts . 8.1.4Regional fördelning av områden av riksintresse I bilaga 3 redovisas tabeller över den länsvisa fördelningen av områ- den av riksintresse enligt 3 respektive 4 kap. 2–8 §§ MB. I bilaga 4 redovisas kartor över den geografiska fördelningen av områden av riksintresse enligt 3 respektive 4 kap. 2–6 §§ MB totalt i landet samt fördelning mellan kommunerna av områden av riksintresse enligt 3 kap. MB. Av tabell 8.1 framgår att de områden som bedömts vara av riks- intresse enligt 3 kap. MB inte är jämnt fördelade över landet. Källa: SCB. *Totalen överlappsrensad. Rennäringens områden finns i de fyra nordligaste länen där ren- näring bedrivs. Drygt hälften av arealerna för yrkesfisket som främst omfattar vattenområden (se figur 8.2) finns i , , och . Över hälften av natur- och friluftslivsområdenas arealer är belägna i , och . vården finns i alla län, medan arealerna för områden för ämnen och har en stark koncentration till och Norr- bottens län. Cirka hälften av arealen för områden för energipro- duktion (vindkraft) finns i , , och .