sou · H3B317 · 2015-03-03 00:00:00 — I övrigt ska det finnas krav på en viss kompetens och utbildning men detta överlämnas i första hand till regeringen, alternativt den myndighet som regeringen bestämmer, att reglera i föreskrifter då kraven kan skifta och mellan olika försäkringsmedicinska utredningar. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.8. 14 § Den försäkringsmedicinska utredningen ska utföras med noggrannhet och omsorg. Den personal som utför utredningen ska iaktta saklighet och opartiskhet. Den försäkrade ska visas omtanke och respekt vid utredningen. Av denna paragraf framgår vad den hälso- och sjukvårdspersonal som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen ska beakta. Att en försäkrad ska visas omtanke och respekt framgår även av 6 kap. 1 § patientsäkerhetslagen som blir tillämplig enligt 17 § i vårt lagförslag. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.9 och 10.5. 15 § Den personal som utför den försäkringsmedicinska utredningen ska tillämpa bestämmelserna i 11 och 12 §§ förvaltningslagen (1986:223). Av pargrafen framgår att när en försäkringsmedicinsk utredning utförs ska hälso- och sjukvårdspersonalen tillämpa bestämmelserna om jäv i 11 och 12 §§ förvaltningslagen. I 11 § 1 st. punkten 5 förvaltningslagen regleras delikatessjäv. Delikatessjäv kan vid en försäkringsmedicinsk utredning avse en situation där utredande personal har eller har haft behandlingskontakt med den försäkrade tidigare eller har varit anställd på eller uppdragstagare till . Paragrafen behandlas i avsnitt 9.9. Förhållandet till annan lagstiftning 16 § När en försäkringsmedicinsk utredning utförs enligt denna lag är patientskadelagen (1996:799) tillämplig. I denna paragraf klargörs att patientskadelagen är tillämplig. Ut- förandet av försäkringsmedicinska utredningar är att jämställa med annan liknande medicinsk verksamhet i 5 § patientskadelagen och detta leder till att försäkringsmedicinska utredningar enligt patientskadelagen omfattas av definitionen hälso- och sjukvård. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.7. 17 § När en försäkringsmedicinsk utredning utförs enligt denna lag gäller patientsäkerhetslagen (2010:659). Av denna paragraf framgår att patientsäkerhetslagen ska gälla när en försäkringsmedicinsk utredning utförs. Vad avser tillämpningen av 1 kap. 5 § patientsäkerhetslagen, definitionen av vårdskada, måste man ta hänsyn till vad en försäkringsmedicinsk utredning omfattar och vad hälso- och sjukvårdspersonal kan göra vid utredningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.8. 18 § Vid en försäkringsmedicinsk utredning ska det föras en utredningsjournal som ska dokumenteras i enlighet med bestämmelserna i 3 kap. patientdatalagen (2008:355). I paragrafen framgår att det ska föras en journal i enlighet med 3 kap. patientdatalagen vid den försäkringsmedicinska utredningen. ska motsvara en patientjournal. Det kan vid en försäkringsmedicinsk utredning komma fram ny information om den försäkrades hälsotillstånd, t.ex. en annan diagnos och den utredande läkaren kan framföra förslag om behandlingar som kan vara till nytta för den försäkrade. Detta är uppgifter som bör antecknas i en journal liksom vilka undersökningsmetoder som har använts. Uppgifter som är av rent försäkringsmedicinsk karaktär ska däremot inte antecknas i journalen. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.10. 19 § Ett försäkringsmedicinskt utlåtande ska utfärdas av behörig personal efter genomförd försäkringsmedicinsk utredning. Den försäkrade har rätt att ta del av det försäkringsmedicinska utlåtandet. Det försäkringsmedicinska utlåtandet ska vara tillhanda inom fastställd tid efter det att komplett underlag kommit in till utföraren. Regeringen får meddela föreskrifter om inom vilken tid utlåtandet ska vara till handa. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om behörighet vad det försäkringsmedicinska utlåtandet ska innehålla och övriga rutiner. Av paragrafen framgår det att efter en utförd försäkringsmedicinsk utredning ska hälso- och sjukvårdspersonalen redovisa sin utredning och bedömning i särskilt angivna blanketter dvs. i ett försäkringsmedicinskt utlåtande. Utlåtandet ska sedan skickas till och den försäkrade har rätt att ta del av utlåtandet. Inom vilken tid utlåtandet ska vara tillhanda fastställer regeringen i förskrifter. Tiden ska börja räknas från det att har försett den som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen med ett komplett underlag. Vilken personal som ska vara behörig att utfärda det försäkringsmedicinsk utlåtandet är det regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer som utfärdar föreskrifter om, då detta kan skifta och mellan utredningar. Det är lämpligt att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar övriga rutiner då detta kan vara en uppgift som regeringen måste delegera då det rör praktiska detaljer i hanteringen av försäkringsmedicinska utredningar. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.10. 20 § Om tidpunkten för en försäkringsmedicinsk utredning måste ombokas, om den försäkrade uteblir från utredning eller om en utredning av andra skäl inte kan genomföras ska den personal som har ansvaret för att utföra utredningen underrätta . Det är viktigt att den som ska utföra den försäkringsmedicinska utredningen underrättar om den försäkrade, t.ex. avbokar sin tid eftersom har rätt att besluta om att sätta ned eller ta bort den ersättning som den försäkrade har om han eller hon inte deltar i utredningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.11. 21 § Den som utför en försäkringsmedicinsk utredning enligt denna lag är skyldig att på begäran av lämna ut uppgifter som kommit fram om den försäkrade under utredningen. Denna paragrafs förlaga finns i 110 kap. 31 § socialförsäkringsbalken och den omfattar landstingen men inte de upphandlade privata aktörerna. För att den försäkrade ska behandlas likadant oavsett om han eller hon har genomgått en försäkringsmedicinsk utredning hos ett landsting eller en privat utförare införs denna paragraf i lagen om uppgiftsskyldighet. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.11. 22 § ska ersätta ett landsting för de försäkringsmedicinska utredningar som utför enligt denna lag. ansvarar för uppföljning, beräkning och beslut om och utbetalning av ersättningen. Regeringen får meddela föreskrifter om ersättningsnivåerna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om de villkor och förutsättningar som ska gälla för utbetalning av ersättning. Av paragrafen framgår det att landstigen ska ha ersättning för de försäkringsmedicinska utredningarna de utför enligt lagen. Be- greppet ”utför” kan även omfatta sena avbokningar som landstingen måste ersättas för, eftersom det finns personal på plats för att utföra utredningen och detta medför kostnader för landstingen. Det är som fattar beslut om att ersättning ska utbetalas och betalar ut ersättningen m.m.. Ersättningsnivåerna ska regeringen bestämma i föreskrifter. Övriga rutiner kan regeringen överlåta till någon annan myndighet att utfärda förskrifter om. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.12. Ersättning för resor, kost och logi 23 § ska ersätta den försäkrade för skäliga kostnader för resor, kost och logi som uppkommer i samband med en försäkringsmedicinsk utredning enligt denna lag. Av paragrafen framgår att när den försäkrade genomgår en försäkringsmedicinsk utredning har han eller hon rätt till ersättning från för skäliga kostnader för resor, kost och logi. Skäliga kostnader kan t.ex. vara kostnader för logi som den försäkrade kan styrka och om kostnaderna är godtagbara med hänsyn till prisläget på orten. Paragrafen behandlas i avsnitt 10.12. 24 § beslut om ersättning enligt 22 § denna lag får överklagas av ett landsting till allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut enligt denna lag får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Av denna paragraf framgår att beslut om att inte ge ett landsting ersättning för en försäkringsmedicinsk utredning kan överklagas till allmän förvaltningsdomstol av . I övrigt gäller bestämmelserna i förvaltningslagen om omprövning och överklagande m.m. Paragrafen behandlas i avsnitt 9.13. Denna lag träder i kraft och gäller för de försäkringsmedicinska utredningar som begär efter detta datum. De tidigare rutinerna och ersättningsnivåerna gäller för de försäkringsmedicinska utredningar som begärt av ett landsting före ikraftträdandet. Bestämmelserna har kommenterats i avsnitt 9.14. lag om ändring i patientsäkerhetslagen (2010:659) Med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar, lagen om försäkringsmedicinska utredningar samt verksamhet inom detaljhandel med läkemedel enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel I 1 kap. 2 § patientsäkerhetslagen införs en hänvisning till lagen om försäkringsmedicinska utredningar så att även dessa kommer att omfattas av definitionen av hälso- och sjukvård i patientsäkerhetslagen. På detta sätt börjar hela patientsäkerhetslagen att gälla vid de försäkringsmedicinska utredningarna. Ansvar för försäkringsmedicinska utredningar En särskild utredare ska utreda och lämna förslag till hur behovet av kvalificerade försäkringsmedicinska utredningar inom relevanta socialförsäkringsområden ska tillgodoses. Utredaren ska lämna förslag till de författningsändringar som utredarens överväganden ger anledning till. Syftet med utredningen är att tydliggöra ansvaret för att göra försäkringsmedicinska utredningar och utfärda försäkringsmedicinska utlåtanden. I första hand ska utredaren pröva möjligheten och lämpligheten av att tillgodose behovet av försäkringsmedicinska utredningar via landstingen. Utredaren ska belysa för- och nackdelar med en lösning som bygger på frivilliga åtaganden av landstingen respektive ett lagstadgat ansvar. Om det under utredningens gång skulle visa sig att det inte är möjligt eller lämpligt att tillgodose behovet av försäkringsmedicinska utredningar och utlåtanden via landstingen, ska i stället andra alternativ prövas. Utredarens förslag ska utformas i dialog med berörda aktörer och vara brett förankrade. Det är mycket viktigt att försäkringsmedicinska utlåtanden tas fram på ett sätt som uppfyller kraven på kvalitet och opartiskhet. –överväga om det behövs en särskild lag om försäkringsmedicinska utredningar och utlåtanden, –överväga vilken reglering som behövs för att vid en försäkringsmedicinsk utredning tillförsäkra den enskilde ett skydd för person och integritet som motsvarar det som finns för patienter vid hälso- och sjukvård, –utreda hur det kan säkerställas att de som genomför försäkringsmedicinska utredningar och utfärdar läkarutlåtanden har tillräcklig kompetens för uppgiften samt ansvar att erbjuda kompetensutveckling, –överväga om framtagande av försäkringsmedicinska utlåtanden på begäran kan anses vara en icke-ekono- misk tjänst av allmänt intresse, i EU-rättslig mening. Om behovet av försäkringsmedicinska utredningar och utlåtanden ska tillgodoses via landstingen ska utredaren dessutom –pröva möjligheten att landsting ska kunna samverka vid utförande av försäkringsmedicinska utredningar, –lämna förslag om hur landstingen ska få ekonomisk kompensation för ett sådant ansvar och hur eventuella tvister om ersättning ska lösas. Uppdraget ska redovisas . tillkomsten av regelverket om en försäkring för nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom har det inom socialförsäkringsadministrationen funnits behov av medicinska utredningar som kompletterar de intyg som den försäkrade själv ger in för att styrka rätten till ersättning från försäkringen. Sådana kompletterande medicinska utredningar har socialförsäkringsadministrationen fått dels genom egna utredningsresurser, dels genom hälso- och sjukvården. infördes en allmän pensionsförsäkring. Denna innefattade även en invaliditetspension som kunde betalas ut vid varaktig oförmåga till arbete . I samband med detta inrättade dåvarande Kungliga Pensionsstyrelsen en utrednings- och rehabiliteringsverksamhet. Det första sjukhuset som inrymde en sådan verksamhet etablerades i , följt av ett till sjukhus i . Ytterligare ett sjukhus etablerades i Åre. Dessa sjukhus hade till uppgift att bidra med medicinska underlag inför bedömning och beslut om motsvarigheten till dagens sjuk- eller aktivitetsersättning (se prop. 1998/99:76, Försäkringsmedicinska utredningar, m.m., sid. 5 f). Platsantalet på Kungliga Pensionsstyrelsens sjukhus visade sig snabbt vara för litet. Därför inrättades särskilda vårdavdelningar vid flera lasarett. Vårdavdelningarna bildades med hjälp av lån från Folkpensioneringsfonden, men ägdes av respektive landsting samt förvaltades som delar av lasaretten. Avdelningarna tog endast emot patienter som remitterades från Kungliga Pensionsstyrelsen och pensionsstyrelsen betalade en avgift för varje patient, vilket täckte landstingens kostnader. inrättades () som centralmyndighet för socialförsäkringen. Därefter kom sjukhusen att benämnas RFV:s sjukhus. fanns det en allmän försäkringskassa inom varje landsting eller kommun, i de fall en kommun var sjukvårdshuvudman. Det var försäkringskassorna som remitterade personer till RFV:s sjukhus. Socialförsäkringsadministrationen hade således dels egna medicinska utredningsresurser, dels fick administrationen försäkringsmedicinska utlåtanden mot ersättning via hälso- och sjukvården. Detta kom sedan att gälla . Regeringen föreslog att försäkringskassorna skulle tilldelas medel för bl.a. försäkringsmedicinska utredningar och att verksamhetsansvaret för vissa försäkringsmedicinska utredningar och arbetslivsinriktade rehabiliteringsutredningar skulle föras över från till en av de 21 allmänna försäkringskassorna. Det föreslogs att verksamheten, i ekonomiskt hänseende, skulle vara väl skild från den övriga delen av verksamhet och inte ha någon ekonomisk påverkan på denna (prop. 1998/99:76, sid. 18). Som en följd av detta inrättades Försäkringsmedicinskt Centrum vid läns allmänna försäkringskassa. Centret bedrev sin verksamhet i , , , och . Verksamheten finansierades via intäkter, genom att försäkringskassorna köpte de utredningstjänster som de behövde. Försäkringsmedicinskt Centrum vid läns allmänna försäkringskassa var dock inte den enda producenten av försäkringsmedicinska utlåtanden, utan försäkringskassorna kunde även upphandla sådana tjänster från andra aktörer. sammanfördes de fristående försäkringskassorna och i en myndighet, , som 2007 överlät verksamheten vid Försäkringsmedicinskt centrum till ett privat bolag. framställan om att landstingen ska genomföra de försäkringsmedicinska utredningarna framförde 2006 i en skrivelse till regeringen, innehållande en redovisning av uppdraget –Effektivare förutsättningar för uppdrag att stödja arbetslinjen och samordna rehabiliteringsinsatser (dnr 2006/5189/SF) att ansvarsgränserna mellan och hälso- och sjukvården behövde förtydligas. föreslog därför att hälso- och sjukvårdens ansvar att tillhandahålla intyg och utlåtanden till skulle omfatta alla underlag som socialförsäkringen behöver. Ett sådant förtydligande skulle enligt framställan medföra att inte längre hade behov av medel för försäkringsmedicinska utredningar eller för särskilda utlåtanden. Ett liknande förslag lämnades av i slutbetänkandet Fokus på åtgärder – En plan för effektiv rehabilitering i arbetslivet (SOU 2006:107). fick i uppdrag att föreslå användbara metoder att mäta och bedöma funktionstillstånd och/eller funktionsnedsättning och arbetsförmåga (dir. 2008:11). Utredningen föreslog att skulle få i uppdrag att utveckla instrument för bedömning av arbetsförmåga. Vidare ansåg utredningen att en professionell och likvärdig bedömning kräver ett väl genomarbetat förhållningssätt till hur en persons aktivitetsbegränsningar ska bedömas. Det är, enligt utredningen, ofta en mycket svår fråga att bedöma vad en person egentligen kan och även de medicinska utredningsmetoderna behöver såväl utvecklas som ensas. Utredningen bedömde att en sådan utveckling sannolikt skulle ske bäst om det är försäkringsgivaren som har kontroll över alla stegen. Utredningens slutsats var att borde skaffa sig den kompetens som behövs för att själv utföra utredningarna av medicinska förutsättningar för arbete och att det var som borde bygga upp en egen expertis kring tillämpningen av det egna regelverket. Den organisation som därigenom skulle skapas borde äga både själva utredningen och bedömningen av ersättningsrätten. Utredningen föreslog således att inom sin verksamhet skulle inrätta professionella medicinska team som tillsammans med beslutsfattande handläggare genomför bedömningarna. Dessa team skulle bedöma arbetsförmågan från och med dag 180 i sjukperioden (SOU 2009:89 s. 188). Överenskommelse mellan staten och Kommuner och Landsting har staten och Kommuner och Landsting (SKL) ingått överenskommelser om att ge ersättning till landsting som inom föreskriven tid, fastställd av , levererar fördjupade medicinska utredningar efter beställning från . Enligt överenskommelsen kan beställa utredningar som ska komma att baseras på enbart en läkares utredning, s.k. särskilt läkarutlåtande (SLU), eller utredning som, förutom undersökning av läkare, innehåller inslag av flera kompetenser in- om hälso- och sjukvården, s.k. teambaserad medicinsk utredning (TMU). Landstingen påbörjade denna verksamhet . Det fanns då fortfarande utredningsbehov som behövde tillgodose genom att köpa tjänster från privata aktörer. levererar dock alla landsting försäkringsmedicinska utlåtanden till . Överenskommelsen tillåter dock landstingen att upphandla tjänsten från andra aktörer, vilket också en del landsting har valt att göra. Överenskommelsen mellan staten och SKL är frivillig, vilket innebär att alla landsting inte behöver genomföra försäkringsmedicinska utredningar. Alla landsting har dock valt att bygga upp eller upphandla en bedömningsverksamhet. respektive reserveras maximalt för sådana försäkringsmedicinska utlåtanden. Respektive landsting ersätts med högst per levererad teambaserad medicinsk utredning och med högst per levererat särskilt läkarutlåtande. svarar för uppföljning, beräkning och utbetalning av ersättningen. Försäkringsmedicinsk utredning avseende arbetsförmåga vid sjukdom Enligt 27 kap. 25 § socialförsäkringsbalken, SFB, ska en försäkrad styrka nedsättningen av arbetsförmågan på grund av sjukdom senast den sjunde dagen efter sjukanmälningsdagen genom att lämna in ett läkarintyg till . Vidare följer av 110 kap. 13 § andra stycket SFB att den enskilde är skyldig att lämnade uppgifter som är av betydelse för bedömningen av frågan om ersättning eller i övrigt för tillämpningen av balken. Om inte särskilda skäl talar emot det, ska uppgifter om faktiska förhållanden lämnas under straffansvar. Av 110 kap. 13 § första stycket SFB följer att ska se till att ärenden blir utredda i den omfattning som deras beskaffenhet kräver. Vid sidan av denna bestämmelse finns i förvaltningslagen (1986:223) bestämmelser om bl.a. serviceskyldighet (4 §) som gäller för . utredningsskyldighet underlättas inte bara av den uppgiftsskyldighet som gäller för den enskilde, utan även av den sekretessbrytande bestämmelse som finns i 110 kap. 31 § SFB. I denna bestämmelse anges att myndigheter, arbetsgivare och uppdragsgivare, anordnare av personlig assistans samt försäkringsinrättningar på begäran ska lämna , , och allmän förvaltningsdomstol uppgifter som avser en namngiven person när det gäller förhållanden som är av betydelse för tillämpningen av SFB. Vidare anges att arbetsgivare och uppdragsgivare även är skyldiga att lämna sådana uppgifter om arbetet och arbetsförhållandena som behövs i ett ärende om arbetsskadeförsäkring. Begreppet försäkringsmedicinsk utredning förekommer i SFB endast i en bestämmelse, nämligen i 110 kap. 22 §. I denna bestämmelse anges att som villkor för rätt till eller ökning av sjukersättning eller aktivitetsersättning får det anges att den försäkrade under ska vara intagen på visst sjukhus eller vistas på vårdinrättning för försäkringsmedicinsk utredning. Bestämmelsen avses komplettera den i 110 kap. 14 § SFB. I 110 kap. 14 § SFB finns bestämmelser om utredningsbefogenheter. får enligt nämnda lagrum, när det behövs för bedömning av frågan om ersättning eller för tillämpningen av SFB i övrigt, 1.göra förfrågan hos den försäkrades arbetsgivare, läkare, anordnare av personlig assistans eller någon annan som kan antas kunna lämna behövliga uppgifter, 2.besöka den försäkrade, 3.begära ett särskilt utlåtande eller ett utlåtande av viss läkare eller någon annan sakkunnig, samt 4.begära att den försäkrade genomgår undersökning av viss läkare eller någon annan utredning eller deltar i ett avstämningsmöte för bedömning av den försäkrades medicinska tillstånd och arbetsförmåga, behov av hjälp i den dagliga livsföringen samt behovet av och möjligheterna till rehabilitering. Med försäkringsmedicinsk utredning avses i den fortsatta framställningen endast sådana särskilda läkarutlåtanden och sådan annan utredning som med stöd av 110 kap. 14 § 3 och 4 SFB får begära. Syftet med den försäkringsmedicinska utredningen är att få till stånd en fördjupad beskrivning av en sjukdoms eller skadas konsekvenser för en individs funktionstillstånd och förmåga till aktivitet utifrån vad som är relevant vid bedömningen av rätten till ersättning från socialförsäkringen. Det är som förser den som ska genomföra en utredning med det underlag som behövs. I något enstaka fall kan det under en utredning förekomma att den försäkrade lämnar uppgifter om att det finns fler uppgifter som kan vara relevanta för utredningen. En försäkringsmedicinsk utredning kan innefatta läkarundersökning eller annan utredningsåtgärd, men måste inte göra det. En genomförd utredning resulterar dock alltid i ett läkarutlåtande. En försäkringsmedicinsk utredning bedöms inte innefatta myndighetsutövning. Enligt regeringsformen, förkortad RF, är varje medborgare gentemot det allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp (2 kap. 6 § RF). Begreppet kroppsligt ingrepp avser främst våld mot människokroppen. Dessutom hänförs hit läkarundersökningar, smärre ingrepp som blodprovstagning samt liknande åtgärder som brukar betecknas med ordet kroppsbesiktning (prop. 1975/76:209 s. 147). Inskränkning i skyddet mot påtvingat kroppsligt ingrepp får enligt 2 kap. 20 § RF under vissa förutsättningar ske genom lag. En försäkringsmedicinsk utredning kan innefatta sådana undersökningar av läkare eller annan hälso- och sjukvårdspersonal som är att hänföra till ett kroppsligt ingrepp som avses i den nämnda bestämmelsen i RF. Det finns inte någon bestämmelse som innebär att en försäkringsmedicinsk utredning kan genomföras med tvång. Möjligheterna för att med stöd av 110 kap. 14 § SFB inhämta försäkringsmedicinsk utredning är därför bl.a. beroende av att den som ska genomgå utredningen vill medverka i den. Bestämmelserna om uppgiftsskyldighet för den enskilde i 110 kap. 13 § andra stycket SFB och om utredningsbefogenheter i 110 kap. 14 § SFB måste dock även ses mot bakgrund av 110 kap. 53 § SFB. I den bestämmelsen anges bl.a. att ersättning får dras in eller sättas ned om den som är berättigad till ersättningen utan giltig anledning vägrar att medverka till utredningsåtgärder enligt 14–19 och 26–28 §§. Behovet av en utredning befogenheter att begära försäkringsmedicinsk utredning motsvaras inte av någon skyldighet för någon annan aktör, t.ex. läkare eller landstingen, att på begäran genomföra en sådan utredning. tillgång till försäkringsmedicinska utredningar tillgodoses när det gäller sjukförsäkringsområdet genom en överenskommelse mellan staten och SKL. Denna överenskommelse är tidsbegränsad och omförhandlas med vissa tidsintervall. Överenskommelsen innebär ingen permanent lösning. När det gäller assistansersättningen bedömde regeringen i Budgetpropositionen för (prop. 2012/13:1, utg.omr.