sou · H3B3101 · 2015-12-09 00:00:00 — I annat fall kan det behövas extra åtgärder för att göra arbetskraften mer anställningsbar i relation till vad som efterfrågas. Bilaga 7 till LU15 Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Andelen utrikes födda kommer att fortsätta öka –ökade antalet personer i som var födda utomlands med drygt 740 000. var drygt 1,5 miljoner av befolkning födda utanför gränser. beräknas antalet utrikes födda öka med ytterligare nästan 600 000 individer till drygt 2,1 miljoner. Detta innebär att andelen utrikes födda i befolkningen väntas öka från 2013 till 2040. I figur 60 redovisas andelen utrikes födda samt framskrivna värden . De FA-regioner som 2040 beräknas ha den största andelen utrikes födda är utmärkta i figur 6.8. Figur 6.8 Andel utrikes födda av befolkning 2013 och 2040 Källa: rAps. För huvuddelen av FA-regioner beräknas andelen utrikes födda öka . Den största andelsökningen av utrikes födda beräknas i , motsvarande nästan 17 procent- enheter . Övriga FA-regioner där andelen utrikes födda väntas öka kraftigt till 2040, är (ökning med ) (14), (12), (11) och (9). Kännetecknande för några av dessa FA- regioner (, , , ) är att de gränsar till Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Bilaga 7 till LU15 Det är också exempel på regioner, som tidigare nämnts, beräknas uppvisa framtida brist på arbetskraft. av befolkningsökningen utgörs av personer födda utanför I rAps-prognosen som används i denna rapport fördelas in- och utvandring på födelseland i endast tre kategorier: , övriga och övriga världen. Därmed är det inte möjligt att direkt från prognosresultatet djupare belysa bakgrund som exempelvis födelseland hos den framtida utrikes födda befolkningen. Däremot ger SCB:s nationella prognos möjlighet att på riksnivå beskriva den framtida befolkningen baserat på födelseregion utifrån sju olika kategorier av länder. Enligt SCB:s framskrivning beräknas folkmängd öka från 9,7 miljoner 2014 till drygt 11 miljoner 2040. Av den totala ökningen på drygt 1,3 miljoner invånare beräknas vara födda utanför . I åldersgruppen 16–74 beräknas folkmängden öka med 575 000 personer, vilket motsvarar av den totala befolkningsökningen. Av ökningen inom den åldersgruppen utgör personer födda i , medan personer födda i med låg eller medelhög välfärds- och utvecklingsnivå (HDI) utgör . Tabell 6.11 Framskriven befolkningsförändring 2014–2040 per födelseregion, antal personer 0–w år 16–74 år Länder med låg HDI exkl. /EFTA Länder med medel HDI exkl. /EFTA Länder med hög HDI exkl. /EFTA Källa: rAps och SCB:s befolkningsprognos 2014. Eftersom åldersklassen 16–utgör basen för arbetskraften kan ökningen i denna grupp ses som ett potentiellt ökat arbetskrafts- Bilaga 7 till LU15 Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister utbud till 2040. Som visats ovan består ökningen till stor del av personer som är födda i med låg eller medelhög utvecklingsnivå (HDI). Tillsammans svarar dessa två grupper för en ökning med nästan 360 000 personer. Personer med födelseland inom EU (exklusive ) beräknas öka med nästan 120 000 . Det är rimligt att anta att en stor andel av denna grupp kan karaktäriseras som arbetskraftsinvandring p.g.a. EU:s inre (gemensamma) arbets- marknad. Personer födda utanför har bidragit mest till den historiska ökningen av andelen utrikes födda För att belysa hur ökat arbetskraftsutbud eventuellt kan bidra till att motverka framtida arbetskraftsbrister studeras den historiska utvecklingen av arbetskraftsinvandring. Med hjälp av SCB:s integrationsregister går det att på kommunnivå för perioden – 2013 studera befolkningen fördelat på fyra födelselandstyper. Där framgår att i princip samtliga kommuner har haft en ökning av andelen utrikes födda i åldern 20–. Ökningen beror framför allt på att andelen födda utanför EU/EFTA-området har ökat . Även andelen födda i /EFTA-området (exklusive ) har ökat, men i betydligt lägre grad. Befolkningsandelen födda i (exklusive ) har minskat . Den nationella bild som ges av den framtida befolkningsutvecklingen (2014–2040) per födelse- region enligt tabell 6.11, är på så sätt en avspegling av hur befolkningsutvecklingen i kommuner har utvecklats . I tabell 6.12 listas förändringen av andelen utrikes födda –2013 samt hur andelen har förändrats fördelat på olika födelseregioner för ett antal kommuner och FA-regioner. Kännetecknande för de redovisade kommunerna och regionerna är att de antingen tillhör de FA-regioner som väntas behöva störst ökning av inpendlingsandelen (2012–2040) eller en mycket stor andelsökning av utrikes födda (2013–2040) för att klara arbets- kraftsförsörjningen enligt basscenariot i bilaga 1. Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Bilaga 7 till LU15 Tabell 6.12 Förändring av andelen utrikes födda i befolkningen (20–) –2013, totalt och fördelade efter födelseregion EU/EFTA exkl. Utanför EU/EFTA -0,5 -0,9 -0,1 -0,7 -1,3 -3,0 -5,2 -8,3 Källa: rAps. har i dessa kommuner och FA-regioner den största andelen av ökningen av utrikes födda i åldern 20–, utgjorts av personer födda utanför EU/EFTA-området. Detta mönster återspeglas i princip för samtliga kommuner . I tabell 6.13 redovisas även andelen utrikes födda av befolkningen i arbetsför ålder för dessa kommuner och FA-regioner 2013. Av redovisningen framgår att andelen födda utanför EU/EFTA-området är högre än andelen födda inom EU/EFTA-området (exklusive ) för samtliga regioner utom och . Bilaga 7 till LU15 Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Tabell 6.13 Andel utrikes födda i befolkningen () 2013, totalt fördelade efter födelseregion EU/EFTA exkl. Utanför EU/EFTA Källa: rAps. Utifrån den sammanställda statistiken, dvs. den nationella befolknings-framskrivningen till 2040 samt utvecklingen på kommunnivå , är det rimligt att anta att den framtida ökningen av andelen utrikes födda av befolkningen i arbetsför ålder i FA-regioner till största delen kommer att ske genom en ökning av personer födda utanför EU/EFTA- området, samt till viss del av personer födda inom EU/EFTA- området (exklusive ). Detta mönster stämmer överens med vad den nationella befolkningsframskrivningen visar.72 Förvärvsfrekvenser bland utrikes födda Förvärvsfrekvenser för personer födda utanför är väsentligt lägre än för personer födda i , och varierar beroende på födelseland. –2012 var den genomsnittliga förvärvs- frekvensen i landet för personer födda utanför EU/EFTA-området 72 Ett flertal av dessa kommuner är gränskommuner, vilket innebär att det kan finnas en större andel invandrare från andra nordiska länder. Det är givet att en gränskommun kan ha tillgång till och närhet till andra arbetsmarknader i andra länder och att pendlingsfrekvensen kan vara högre i sådana kommuner. Tillgång till en större arbetsmarknadsregion kan påverka arbetskraftsrörligheten och eventuellt andelen förvärvsarbetande positivt. Hur detta på- verkar olika invandrargruppers förvärvsarbete specifikt är svårare att ha en uppfattning om. Det kan dock vara värt att notera att ett flertal av kommunerna skiljer sig från andra kommuner genom att de är gränskommuner. Studerar vi förvärvsgraden i olika gränsregioner vet vi från tidigare rapport (Tillväxtanalys, 2010) att gränsregionernas förvärvsgrad kan och kommer att se olika ut framöver. Exempelvis , och förväntas få en hög förvärvsgrad medan det motsatta gäller för andra gränsregioner. Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Bilaga 7 till LU15 Det kan jämföras med för personer födda inom EU/EFTA-området (exklusive ), för personer födda i (exklusive ) och för personer födda i . Dock har förvärvsfrekvensen för personer födda utanför EU/EFTA-området ökat kraftigt , till att 2012 uppgå till . Trots ökningen var denna grupps förvärvsfrekvens lägre än förvärvsfrekvensen 2012 för personer födda inom EU/EFTA-området (exklusive ). Figur 6.9 Förvärvsfrekvenser (riksgenomsnitt) 1997–2012, fördelat på födelseland Källa: rAps. Studeras andelen förvärvsarbetande för de redovisade kommunerna och FA-regionerna i tabell 6.14 fördelat på födelseland fram- kommer något mera varierat mönster än på riksnivå. Något förenklat kan det uttryckas som att förvärvsfrekvensen i dessa kommuner och FA-regioner, precis som på riksnivå, har en lägre förvärvsnivå om man är född i ett annat land än i , men att det inte är lika självklart att förvärvsnivån alltid är lägre om en person är född i ett annat land utanför EU/EFTA. Det innebär att den övergripande bilden av att ju längre ifrån man är född desto lägre är förvärvsnivån inte alltid är sann på FA-nivå. Bilaga 7 till LU15 Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Tabell 6.14 Andel förvärvsarbetande i befolkningen fördelat per födelseland 1997–2012, procent EU/EFTA exkl. Utanför EU/EFTA Anm.: Genomsnitt beräknat på delperiod för vissa regioner då data saknas . Källa: rAps. Förvärvsfrekvensen skiljer sig mellan olika typer av invandring. Som väntat är förvärvsfrekvensen lägre bland flyktingar samt anhöriginvandrare jämfört med övriga invandrare. Flykting- politikens primära syfte är dock inte arbetskraftsförsörjning. Bland gruppen övriga invandrare kan antas att det stora skälet till invandring kan kopplas till arbetskraftsinvandring. Dock har för- värvsfrekvenserna för dessa två grupper närmat sig varandra en hel del . Vilken typ av invandring det rör sig om spelar därför inte lika stor roll för att förklara skillnader i förvärvsfrekvens som . Det innebär också att gruppen (flyktingar och anhöriginvandrare) har blivit mer betydelsefull att beakta än tidigare när det gäller att diskutera tillgången till arbetskraft och regionala obalanser. Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Bilaga 7 till LU15 Figur 6.10 Förvärvsfrekvenser hos invandare (riksgenomsnitt) 1997–2012, fördelat efter skäl till invandring Anm.: Det kan noteras en kraftig ökning 1997–2001 i förvärvsfrekvens för flyktingar. Andra källor (ex. SCB 2013b) bekräftar att förvärvsfrekvensen för utrikes födda generellt ökat markant . Orsaken till den kraftiga förändringen i förvärvsfrekvensen hos flyktingar kan ha att göra med vistelsetiden i , dvs. det finns ett generellt samband mellan längre vistelsetid och högre förvärvsfrekvens. Med tanke på den relativt stora invandringen kan effekterna av sådan invandring på arbetsmarknaden bli mer synlig i sluten av decenniet. En annan tänkbar orsak kan vara en omdefiniering av bosättningsmotiv. Källa: rAps. I tabell 6.15 redovisas den genomsnittliga förvärvsfrekvensen för dessa två grupper uppdelat på de tidigare redovisade kommun och FA-regionerna. I huvudsak återspeglas samma mönster som på riksnivå. Det är rimligt att en stor del av flyktingar och anhörig- invandrare utgörs av personer som invandrat från länder utanför EU/EFTA-området. Bilaga 7 till LU15 Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Tabell 6.15 Förvärvsfrekvens hos invandrare 1997–2012, fördelat efter skäl till invandring, procent Skyddsbehövande och deras anhöriga Anm.: Genomsnitt beräknat på del av period för vissa regioner då data saknas . Källa: rAps. Enligt prognosen ökar antalet personer i arbetsför ålder (16–) med nästan 575 000 . Netto utgör antalet utrikes födda cirka 420 000 av den totala ökningen, vilket med andra ord utgör en stor andel av det framtida arbetskraftstill- skottet. Denna grupp utgör därmed en stor potential för att motverka framtida arbetskraftsbrister. Basscenariot har dock inräknat en ökad förvärvsgrad hos utrikes födda och utan det antagandet kan kompetensförsörjningssituationen väntas bli ännu mer utmanande. Av den totala framskrivna nettoökningen på cirka 420 000 utrikes födda (16–) utgörs cirka 117 000 av personer från EU (exklusive ). Resterande ökning utgörs av personer från länder utanför EU med låg eller medelhög utvecklingsnivå (HDI).73 Ett dilemma i sammanhanget är att utbildningsnivån i många fall är låg i dessa grupper av utrikes födda, vilket skapar begränsningar på arbetsmarknaden. 73 En tidigare rapport från WSP Analys & Strategi (2009) utreder en mer gynnsam befolkningsutveckling för norra , där flera av de FA-regioner som beräknas få de största framtida arbetskraftsbristerna finns. I rapporten konstateras att det bör finnas goda förutsättningar för norra att få en ökad andel av invandring och andel utrikes födda om de kan attrahera dessa grupper genom att lyfta fram de ofta unika kvaliteter som kan erbjudas. Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Bilaga 7 till LU15 Fokus i kapitlet har varit att undersöka resultaten av fram- skrivningen till 2040 och i vilken grad det kan väntas stora regionala obalanser i arbetskrafts- och kompetens-försörjningen. Resultaten visar i stora drag att skillnaderna och obalanserna mellan små och stora arbetsmarknadsregioner väntas öka. Den demo- grafiska utvecklingen väntas leda till en generell arbetskraftsbrist i små arbetsmarknadsregioner 2040, medan arbetskraftsbristen i större arbetsmarknadsregioner kommer att vara mer partiell, dvs. arbetskraft väntas saknas inom vissa utbildningsgrupper och yrken. Vårdsektorn väntas få särskilt stora brister på personal, vilket är en av anledningarna som talar för att den offentliga sektorn står inför större utmaningar avseende arbetskraftsförsörjning än den privata. Det är många 40-talister som arbetar inom den offentliga sektorn som lämnar arbetsmarknaden och framöver ska ersättas med ny arbetskraft. Det innebär att vi redan nu kan se ett begynnande och tilltagande problem med att ersätta personal inom den offentliga sektorn. När vi närmar oss 2040 är det 60-talisterna som lämnar arbetsmarknaden och frågan är vilka strategier vi ska förlita oss på i samband med att vi ska ersätta arbetskraft som lämnar den offentliga sektorn. Den generella arbetskraftsbristen är svår att hantera. Den är orsakad av demografiska faktorer där de yngre inte i tillräckligt hög grad kan ersätta den arbetskraft som lämnar arbetsmarknaden. Försörjningsbördan ökar och det blir svårare att klara av välfärdsåtaganden. Många av de strategier som vi diskuterat kan lösa delar av de arbetskraftsbrister som tagits upp, men problemet är att det endast får en positiv engångseffekt snarare än att det löser problemet med arbetskraftsbrist på lång sikt. Det krävs kombinationer av kortsiktiga strategier med försök att långsiktigt lösa de strukturella problem som väntas i de mindre FA- regionerna. Strategierna som granskats kan på olika sätt bidra till att arbetskraftsutbudet utökas. Arbetskraftsutbudet påverkas positivt av att senarelägga utträdet från arbetsmarknaden och förbättrad integration av invandrad arbetskraft. Framför allt finns potential att bättre tillvarata arbetskraft från länder utanför och . I ett regionalt perspektiv kan invandringen bli en Bilaga 7 till LU15 Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister nyckelfaktor för att lindra arbetskraftsförsörjningens regionala obalanser som synes förstärkas framöver. Eftersom många europeiska länder genomgår samma demo- grafiska utveckling, kommer de att befinna sig i en situation som liknar . Detta kan leda till att arbetskraftsbristen tilltar på lång sikt och att konkurrensen om arbetskraften från andra länder utanför hårdnar. I ett sådant scenario har inte en speciellt gynnsam position. För att lösa de mindre regionernas generella arbetskraftsbrist behöver vi också ta tillvara teknik och teknologiska förändringar samt utreda vilka institutionella och organisatoriska förändringar som på lång sikt kan lösa regionala arbetskraftsbrister. Den partiella arbetskraftsbristen som kan uppstå i olika arbets- marknadsregioner är av mer kortsiktig karaktär och kan delvis avhjälpas med några av de strategier som granskats i rapporten. Förutom att arbetskraftsbristen kommer att vara mer synlig i vissa områden (t.ex. inom vården) vill vi uppmärksamma att fram- skrivningen visar risk för tilltagande kompetens- och försörjnings- problem i ”mellanskiktet” av regioner dvs. i större arbets- marknadsregioner som ofta utgör lokala centra. Arbetskrafts- bristen i dessa regioner berör efterfrågan på arbetskraft med efter- gymnasial utbildning. Här behöver man utreda lösningar som kan lindra en sådan utveckling. Konkurrensen mellan högre lärosäten inom och utanför landets gränser ökar och det innebär att det kan bli svårare att hantera, samverka och tillgodose olika centra med resurser. Hur ansvaret och samverkan ska se ut och utvecklas mellan staten samt regionala och lokala centra för att på något sätt säkerställa behov av högre utbildad personal är angeläget att se över för att säkra och hantera framtida arbetskraftsbrister i lokala centra. Utöver detta kan även förbättrad matchning på arbetsmarknaden bidra till att lindra specifika arbetskraftsbrister som uppstår i vissa utbildningsgrupper på regional nivå. Kommuners förmåga att klara obalanser i kompetensförsörjningen I samband med att kommuners sårbarhet diskuteras brukar man utgå ifrån ett antal mått som på olika sätt speglar obalanser i branschstruktur, utbildningsnivå, åldersstruktur och andel syssel- Strategier för att motverka framtida arbetskraftsbrister Bilaga 7 till LU15 satta inom tillverknings- och byggindustrin. De mest sårbara är de som har en lågt diversifierad arbetsmarknad, hög andel sysselsatta inom tillverkningsindustrin och en låg andel högskoleutbildade. Sårbarheten i kommunerna blir på så sätt kopplade till att det finns få alternativ och möjligheter till sysselsättning samt starkt beroende av omvärldsfaktorer, dvs. globalisering och konjunktu- rens påverkan. Problemet för många kommuner som vi har sett, är att de industrijobb som försvinner inte ersätts med nya arbetstillfällen inom tjänstebranscherna. Det finns också problem med att förmågan att själva påverka sina förutsättningar inte är lika enkel utifrån de resurser som finns tillgängliga i mindre kommuner. Att jobba med utvecklingsfrågor blir till stora delar en lyx och många mindre kommuner blir beroende av hur starkt deras närliggande omland är. En mindre kommun nära större städer har helt andra möjligheter att minska sin sårbarhet än mindre kommuner i glesbefolkade regioner. Vi har sett att ganska många och relativt små arbetsmarknadsregioner (FA) kommer att få det tuffare att klara arbetskraftsunderskotten på lång sikt. En åldrande befolkning påverkar den lokala arbetskraftsefterfrågan på så sätt att fler behöver arbeta inom den kommunala verksamheten i samband med att efterfrågan på vård och omsorg ökar. Framskrivningen visar på stora obalanser och svårigheter att klara av arbets- kraftsförsörjningen inom dessa områden på lång sikt. En svag tillgänglighet till större regionala centra och arbetsmarknader blir ett hinder för att klara av kompetens- och arbetskraftsför- sörjningen i många mindre kommuner och ökar på så sätt sårbarheten ytterligare. Små kommuners förmåga att ge den välfärd och service som förväntas blir på så sätt mer problematisk. 7Sammanfattande slutsatser och förslag Utifrån den analys som gjorts kan det konstateras att de demografiska utmaningarna är stora och att de väntas förstärkas till 2040. Utmaningarna har en tydlig regional dimension där landets mindre och perifert belägna kommuner och regioner bedöms få de största problemen att hantera. Det är dock viktigt att poängtera att den demografiska frågan inte ska begränsas till ett glesbygds- eller landsbygdsproblem, utan utmaningarna kommer att finnas och öka i omfattning i så gott som hela landet. Åtgärder kommer att behövas på alla nivåer, såväl nationellt som regionalt och lokalt. Insatser inom ramen för EU:s samman- hållningspolitik ska inte heller glömmas bort i sammanhanget. Det handlar dels om olika åtgärder för att motverka eller lindra en demografisk utveckling som innebär svårigheter att upprätthålla väl fungerande arbetsmarknader och välfärdssystem, dels om insatser för att hantera demografiskt betingade problem som redan är en realitet eller är på väg att uppstå. En komplicerande faktor är att möjliga insatser och åtgärder kan sortera under flera olika politikområden och beröra olika beslutsnivåer; nationellt, regionalt och lokalt. Samlade strategier för att hantera de demografiska utmaningarna kan därmed vara svåra att implementera i praktiken. I detta kapitel görs en genomgång och värdering av de demo- grafiska utmaningarna i ett regionalt framtidsperspektiv, varefter en diskussion förs om möjliga åtgärder och förslag. Fokus läggs på kommunernas ekonomi och verksamhet, samt på arbetskrafts- försörjningen. Vi inleder med en kort sammanfattning av FA- regionernas utveckling till 2040 utifrån rAps-prognosen baserad på förutsättningar som ges av bilaga 1. Sammanfattande slutsatser och förslag Bilaga 7 till LU15 Koncentrationen av befolkning, sysselsättning och ekonomi till landets största stadsregioner beräknas fortsätta enligt tidigare känt mönster. Av landets beräknade befolkningsökning på 1,4 miljoner personer till 2040 förväntas ske i storstadsregionerna. De övriga fördelas på FA-regioner som har nära till en ort på minst 50 000 invånare. Ett antal större FA-regioner förväntas dock få en relativt blygsam befolkningsökning framöver. FA-regioner som präglas av gleshet och avlägsenhet till större orter väntas inte kunna vända till en positiv utveckling de närmaste decennierna. Befolkningsminskningen i dessa regioner beräknas emellertid gå långsammare än –2013. förväntas av invånare bo i storstadsregionerna , och , vilket är en ökning med . Andelarna avse- ende landets beräknade sysselsättning och bruttoregionprodukt är ännu högre; , vilket alltså indikerar en än större koncentration av den ekonomiska verksam- heten. Av ekonomiska tillväxt förväntas ske i storstadsregionerna, vilket är mer än –2011. Det bör dock påpekas att alla FA-regioner beräknas få en tillväxt i ekonomin . av regionerna förväntas få en produktivitets- tillväxt (BRP per sysselsatt) motsvarande 1,0–1,. Andelen äldre förväntas öka i av FA-regionerna till 2040. I 51 av 72 FA-regioner beräknas ökningen gå snabbare än . I 60 av FA-regionerna väntas antalet personer i åldern 20–minska, vilket också leder till en minskning av kommunernas egna skatteintäkter. Försörjnings- kvoten, där befolkningsgruppen 20–sätts i relation till totalbefolkningen, beräknas öka från 1,73 till 1,86 för som helhet . Ökningen väntas bli störst i avlägset belägna landsbygdsregioner, där försörjningskvoten väntas öka med men även storstäderna får enligt prognosen en höjning på . Nivåmässigt är skillnaderna stora mellan regionerna. De mer avlägset belägna landsbygdsregionerna ligger 2040 på försörjningskvoter kring 2,1, medan storstädernas Bilaga 7 till LU15 Sammanfattande slutsatser och förslag försörjningskvoter då beräknas vara cirka 1,8, dvs. över dagens genomsnittsnivå för riket. försörjningskvot är en av de högsta bland EU- länderna. förväntas kvoten öka i samtliga EU-länder och i flera av dessa, såsom i , och , väntas kvoten då ligga klart över den svenska nivån. Det innebär en ökad framtida konkurrens om arbetskraft i ett internationellt perspektiv. Sammantaget innebär prognosen, baserad på förutsättningarna från bilaga 1, en fortsättning på tidigare regionala utvecklingsmönster med en stark storstadskoncentration och en svagare utveckling i landets perifera och avlägset belägna delar. Inte minst gäller detta den demografiska utvecklingen där långvariga och stabila flyttmönster med ungdomar som flyttar till de större städerna skapat en åldersstruktur med en hög andel äldre i stora delar av landet. Det är en utveckling som ytterligare väntas förstärkas, vilket medför stora påfrestningar på kommunernas ekonomi och verksamhet samt svårigheter att klara arbetskrafts- försörjningen i både offentlig och privat verksamhet. 7.2Kommunernas ekonomi och verksamhet 7.2.1Vilka är utmaningarna och hur stora är de? Vid en summering av kommunernas kostnader och intäkter, inklusive generella statsbidrag och bidrag eller avdrag från det kommunalekonomiska skatteutjämningssystemet, framträder ett tydligt mönster enligt prognosen .