sou · H3B380d2 · 2015-09-30 00:00:00 — Utredningen bedömer att det är mest ändamålsenligt att regelverket här införs inom ramen för respektive befintlig lag, inte genom en ny gemensam lagstiftning (se vidare avsnitt 14.2). Slutligen behöver vi överväga olika följdändringar, hänvisnings- bestämmelser och särskilda lösningar i viss befintlig speciallagstift- ning på t.ex. hälso- och sjukvårdsområdet. Som tidigare nämnts är en viktig aspekt av respekten för personens självbestämmande och vilja att regelverket måste erbjuda större möjligheter än att kunna planera i förväg för en situation där man kan komma att – av olika anledningar – sakna förmåga att fatta egna beslut i olika frågor, t.ex. genom att kunna välja vem som ska företräda en själv i en sådan situation. Som har redogjorts för i avsnitt 6.2 samt 11.3.2 och 11.4.2 är rättsläget något oklart men mycket talar för att en fullmakt enligt svensk rätt i de flesta situationer saknar verkan när fullmaktsgivaren förlorat sin förmåga att själv ta ställning i en fråga som omfattas av fullmakten. Regeringen gav en utredare i uppdrag att lämna förslag om vissa kompletterande bestämmelser till Förmynderskaps- utredningens förslag till lag om framtidsfullmakter, bl.a. i fråga om ikraftträdande och tillsyn. Uppdraget redovisades med promemorian Framtidsfullmakter (Ds 2014:16).23 biföll så sent som civilutskottets förslag att uppmana rege- ringen att återkomma till med ett lagförslag om bl.a. framtidsfullmakter.24 Justitie- och migrationsministern bekräftade i svar på en riksdagsfråga25 att arbete pågår med att ta fram en lagrådsremiss om en ny lag om 23Förslagen behandlas utförligt i avsnitt 7.2.5–7.2.7 respektive 7.6. 24En framtidsfullmakt definieras i 1 kap. 1 § som en fullmakt åt en eller flera personer att företräda fullmaktsgivaren efter den tidpunkt då fullmaktsgivaren på grund av psykisk stör- ning, sjukdom, skada eller liknande förhållande varaktigt och i huvudsak är ur stånd att ha hand om de angelägenheter som fullmakten avser. En framtidsfullmakt kan, enligt 1 kap. 2 § första stycket, omfatta både ekonomiska och personliga angelägenheter. Enligt 1 kap. 2 § andra stycket saknar ett förordnande i en framtidsfullmakt som omfattar åtgärder inom hälso- och sjukvården verkan. Lagförslaget återfinns i bilaga 5 till detta betänkande. 25Svar på fråga 2014/15:561 av (M) Framtidsfullmakter, Dnr Ju2015/4497/Statssekr. Några allmänna utgångspunkter för utredningens överväganden och förslag framtidsfullmakter samt att ambitionen är att en proposition ska kunna lämnas till . Vår utgångspunkt är därför att ett institut med framtidsfullmakter införs i svensk rätt. Frågan om behovet av ett nytt fullmaktsinstitut i sig och utform- ningen av detta generellt är därför inte föremål för närmare analys här, utan i stället riktas fokus på frågan om särskilda regler om framtidsfullmakter bör införas på de områden som omfattas av vårt uppdrag. Som har framgått ovan26 finns ett behov av företrädare inom vård, omsorg och forskning för dem som inte förmår själva ta ställning i olika frågor. Framtidsfullmakter kan alltså på de områd- ena fylla en funktion. Att den enskilde själv kan peka ut vem som ska företräda denne överensstämmer även väl med internationella principer om självbestämmande och om företräde för ”den minst ingripande åtgärden”.27 Företrädarskap genom fullmakt får anses vara en betydligt enklare skyddsåtgärd än t.ex. anordnande av ett legalt företrädarskap enligt (FB) bestämmelser. Att införa framtidsfullmakter ligger också väl i linje med rekommendation om principer gällande framtidsfullmakter och förhandsdirektiv, i vilken behovet av att införa framtidsfullmakter som ett alternativ till offentlig representation tydligt framhålls.28 Vad som anförts ovan talar alltså för att framtidsfullmakter kan ha en betydelsefull funktion att fylla i svensk lagstiftning såväl i sådana frågor som hanteras explicit i promemorian Framtidfull- makter som i frågor som gäller hälso- och sjukvård. Förslaget29, som är väl genomarbetat och övervägt, utgör alltså utgångspunkt för våra förslag såvitt avser framtidsfullmakter. I de delar som vi inte funnit skäl att göra några ändringar i förhållande till det före- liggande förslaget kommenteras inte detta särskilt. 26Se ovan i kapitel 11 Problembeskrivning och avsnitt 12.1. 27I princip 2 (7) i rekommendation om principer gällande skydd för hjälp- behövande vuxna sägs att man måste överväga behovet av att tillhandahålla och reglera juridiska arrangemang som en fortfarande beslutskapabel person kan vilja ha till stånd. I den förklarande rapporten nämns bl.a. framtidsfullmakter (continuing powers of attorney) på hälso- och sjukvårdsområdet som exempel. Vid bedömningen av om en viss skyddsåtgärd ska anses nödvändig ska möjligheten av att använda sig av mindre formella arrangemang vägas in (prin- cip 5[2] i rekommendationen). Se även artikel 12.4 FN:s konvention om rättigheter för per- soner med funktionsnedsättning. 28Se vidare avsnitt 4.10.2. 29Lagförslaget återfinns i bilaga 5 till detta betänkande. Några allmänna utgångspunkter för utredningens överväganden och förslag Med utgångspunkten att ett nytt institut med framtidsfullmak- ter införs är det nödvändigt att klargöra vilken verkan en ordinär fullmakt ska ha när fullmaktsgivaren inte längre har rätthandlings- förmåga eller förmåga att fatta beslut själv. Så bör lämpligen ske på det sätt som har föreslagits i Ds 2014:16 (och av Förmynderskaps- utredningen). Förslaget innebär att en ordinär fullmakt ska förlora sin verkan när en fullmaktisgivaren förlorar förmågan att ha hand om sina angelägenheter.30 30 Se SOU 2014:112 s. 1136 och Ds 2014:16 s. 26. 13Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg 13.1Den nya lagens innehåll, syfte och tillämpningsområde Förslag: En ny lag om stöd och hjälp till vuxna vid ställnings- taganden till hälso- och sjukvård och omsorg införs. I lagen finns bestämmelser om företrädare för personer som har fyllt och som inte har förmåga att i olika situationer själva ta ställning i frågor som gäller deras hälso- och sjukvård och omsorg. Lagen syftar till att 1.klargöra och stärka ställningen för personer som inte har för- måga att själva ta ställning i frågor som gäller deras hälso- och sjukvård och omsorg i olika situationer, 2.personer så långt som möjligt ska ges lämpligt stöd och lämp- liga förutsättningar i övrigt för att kunna ta ställning själva eller, när detta inte är möjligt, att de så långt som möjligt utifrån sina förutsättningar, önskemål och behov ska göras delaktiga i ställningstaganden rörande deras hälso- och sjuk- vård och omsorg. Utredningen föreslår att det införs en ny lag: lagen om stöd och hjälp till vuxna vid ställningstaganden till hälso- och sjukvård och omsorg (LSH). Detta i syfte att klargöra, men också stärka, ställ- ningen för de personer som inte själva kan ta ställning i frågor som gäller deras hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) eller omsorg, Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg bl.a. beslutande eller genomförande av insatser enligt socialtjänst- lagen (2001:453), SoL, eller enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Ett annat syfte med lagen är att personer så långt som möjligt ska ges lämpligt stöd och lämp- liga förutsättningar i övrigt för att kunna ta ställning själva i de frågor som uppkommer. När detta inte är möjligt ska de så långt som möjligt utifrån sina förutsättningar, önskemål och behov göras delaktiga i ställningstagandena. Lagen är tillämplig på personer som har fyllt och som alltså är myndiga, men inte på underåriga personer (se 9 kap. 1 § föräldra- balken [FB]). Detta sammanhänger med att underåriga personer vanligen har företrädare i form av vårdnadshavare. Att överväga nya eller ändrade regler om företrädare för underåriga omfattas av detta skäl inte heller av utredningens uppdrag.1 Lagen innehåller allmänna bestämmelser om företrädarskap. När en person saknar förmåga att ta ställning själv i en fråga har han eller hon behov av hjälp av en företrädare som tar ställning i hans eller hennes ställe (eller annars av att personalen beslutar för honom eller henne, utan samtycke från en företrädare). Företrädaren ska, så långt som möjligt i samråd med den enskilde, fatta beslut för dennes räkning/i dennes ställe, vilket innebär att en företrädare i princip ges samma befogenheter som den enskilde i rättsliga samman- hang, dock med vissa uttryckliga undantag, t.ex. när det gäller vissa åtgärder av utpräglat personlig art som regleras i speciallagstiftning (exempelvis abort) och åtgärder som personen motsätter sig eller andra åtgärder som innebär eller är förenade med tvång. Utöver bestämmelser om hjälp av en företrädare vid ställnings- taganden innehåller lagen bestämmelser om vissa närbesläktade frågor, som t.ex. stöd vid beslutsfattande, personalens beslutsfattande i vissa situationer när personen inte själv kan ta ställning, överklagande etc. Inom hälso- och sjukvården har företrädaren alltså rätt att, så långt som möjligt i samråd med personen, ge samtycke till viss vård, vilket som utgångspunkt – i likhet med vad som gäller för personer som själva kan fatta beslut – i många fall är en avgörande förut- sättning för att åtgärden ska kunna genomföras (se 4 kap. 2 § första stycket patientlagen [2014:821], PL, jfr dock t.ex. 4 kap. 4 § samma lag). En annan sida av samma sak är att företrädaren därigenom 1 Dir. 2012:72 s. 15. Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg också som utgångspunkt ges rätt att avböja den vård som erbjuds eller föreslås och återta ett tidigare lämnat samtycke.2 Det kan givet- vis även handla om att välja mellan exempelvis olika behandlings- alternativ som erbjuds eller föreslås. I en företrädares befogenheter bör därutöver ingå att i andra sammanhang agera i personens ställe, t.ex. genom att begära en viss behandling. Detta skulle visserligen kunna anses vara av underord- nad betydelse, eftersom det enligt svensk sjukvårdslagstiftning inte finns någon rätt att själv välja fritt och få den vård man själv vill ha. Emellertid ska inte företrädarens roll i detta sammanhang under- skattas. Det kan vara ett stort stöd för den enskilde att ha en person vid sin sida som har till uppdrag att företräda och hävda dennes intressen och som har god kännedom om dennes unika förutsättningar och behov. I en vidare mening innebär företrädar- skapet att företrädaren är med vid planeringen av vården och för en dialog med personalen samt ger synpunkter på t.ex. utformningen av vården. Företrädaren kan då bl.a. uppmärksamma personalen på förhållanden rörande personen och hans eller hennes situation som gör att vården bättre kan anpassas efter personens förutsättningar och behov. Självfallet måste alltid den enskilde själv göras delaktig i olika frågor som rör dennes vård. Företrädaren kan här fungera som ett stöd och en trygghet för den enskilde och utgöra en länk mellan personalen och den enskilde. ska främja människors ekonomiska och sociala trygghet, vilket bl.a. sker genom individuella behovsprövade insat- ser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL i form av stöd, hjälp och vård. LSS utgör en särskild rättighetslagstiftning vid sidan av SoL. Verksam- het enligt LSS ska, enligt 5 § den lagen, främja jämlikhet i levnads- villkor och full delaktighet i samhällslivet för de personer som omfattas av 1 § LSS. Målet ska vara att den enskilde får möjlighet att leva som andra. Också inom och enligt LSS förut- sätts den enskilde i olika situationer vara aktiv, eller i vart fall ge sitt samtycke till att en insats beviljas och hur denna sedan genomförs i 2 Det gäller självfallet under förutsättning att företrädaren grundar detta på det som ska beaktas vid ett ställningstagande enligt 32 och 33 §§ LSH (se avsnitt 13.7) och om någon t.ex. är uppenbart olämplig för uppdraget ska denne inte vara företrädare (19 § första stycket och 20 § LSH, se avsnitt 13.5.4). Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg form av olika åtgärder.3 En företrädares huvudsakliga uppgift bör därför vara att, så långt som möjligt i samråd med personen, ansöka om eller begära insatser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL och 7 och 9 §§ LSS samt att företräda personen vid handläggning av ärenden som rör insatser. Företrädaren ska också ta ställning i olika frågor som uppkommer vid genomförande och uppföljning av beslut som rör sådana insatser. Som beskrivits ovan har företrädarskapet även en vidare dimension än så. Inte minst bör det här framhållas att före- trädaren har en viktig roll när det gäller att agera och uppmärk- samma personalen på förhållandena i de situationer där den enskildes behov av insatser har förändrats, detta genom t.ex. att ansöka om nya eller ändrade insatser. Förslag: Lagen gäller, i tillämpliga delar 1.i sådan verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763), HSL, 2.i sådan verksamhet som omfattas av tandvårdslagen (1985:125), TvL, 3.vid handläggning av ärenden som rör insatser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL samt under genomförande och uppföljning av beslut som rör sådana insatser, 4.vid handläggning av ärenden som rör insatser enligt 7 och 9 §§ LSS samt under genomförande och uppföljning av beslut som rör sådana insatser. Lagen gäller även, i tillämpliga delar, vid överklagande till och handläggning i allmän förvaltningsdomstol av mål som gäller sådana beslut som kan överklagas enligt 16 kap. 3 § första stycket första, andra, fjärde och tionde strecksatserna SoL och 27 § första stycket 1–4 och 9 LSS. 3 Se t.ex. 6 § första stycket och 8 § första stycket LSS, 1 kap. 1 § tredje stycket och 3 kap. 5 § SoL. Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg I 38 § anges lagens tillämplighet i fråga om åtgärder på hälso- och sjukvårdens område som regleras särskilt i andra lagar och förhållandet till viss annan lagstiftning. Med hälso- och sjukvård avses i lagen åtgärder som omfattas av 1 § första stycket första meningen HSL och 1 § TvL. Med omsorg avses insatser som prövas individuellt och utifrån personens behov enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL och insatser enligt 7 och 9 §§ LSS. Med den som bedriver verksamhet avses 1.statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kom- munen har ansvar för, 2.annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedri- ver hälso- och sjukvård, 3.socialnämnd eller motsvarande nämnd, i fråga om sådan socialtjänst som kommunen har ansvar för enligt SoL, 4.kommunal nämnd, i fråga om sådan verksamhet som kom- munen eller har ansvar för enligt LSS, samt 5.annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver socialtjänst eller verksamhet enligt LSS. Lagen ska, i tillämpliga delar, gälla i sådan verksamhet som om- fattas av HSL och i sådan verksamhet som omfattas av TvL. Med hälso- och sjukvård avses i LSH åtgärder som omfattas av 1 § första stycket första meningen HSL och 1 § TvL.4 Bestämmelsen i HSL omfattar åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador5, medan bestämmelsen i TvL omfattar åt- gärder för att förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i munhålan.6 Till hälso- och sjukvård hör självfallet också omvårdnad7, under förutsättning att denna inte ges inom ramen för en insats enligt SoL eller LSS. Både verksamhet enligt HSL och TvL ingår i sin tur i hälso- och sjukvårdsbegreppet enligt patient- 4I löptexten i betänkandet används ofta ordet ”vård”, vilket i detta sammanhang ska mot- svara ”hälso- och sjukvård”. 5Se Regeringens proposition om hälso- och sjukvårdslag, m.m. (prop. 1981/82:97) s. 29 ff. och s. 110 ff. samt Patientlag (prop. 2013/14:106) s. 111. 6Se Regeringens proposition med förslag till tandvårdslag m.m. (prop. 1984/85:79) s. 54 f. 7Johnsson & s. 34. Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg säkerhetslagen (2010:659), PSL (1 kap. 2 § PSL). Åtgärder som omfattas av 1 § första stycket första meningen HSL omfattas också av PL. LSH ska alltså tillämpas inom ramen för alla dessa lagar, under förutsättning att det rör sig sådan om hälso- och sjukvård som ingår i LSH:s definition. LSH i relation till PSL, HSL, TvL och PL ska således ses i ett sammanhang. Vidare ska LSH, i tillämpliga delar, gälla vid handläggning av ärenden som rör insatser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL samt under genomförande och uppföljning av beslut som rör sådana insatser. Det kan handla t.ex. om försörjningsstöd eller andra biståndsfor- mer (se 4 kap. SoL). Även insatser som genomförs av annan som har till uppgift att utföra kommunens uppgifter, t.ex. en entrepre- nör, kan omfattas (se 2 kap. 5 § SoL). Lagen ska gälla för all sådan verksamhet; alltså både under handläggningen av ärenden och vid genomförandet av beslutade insatser samt även vid uppföljning av insatser. Lagen ska också, i tillämpliga delar, på motsvarande sätt gälla vid handläggning av ärenden som rör insatser enligt 7 och 9 §§ LSS samt under genomförande och uppföljning av beslut som rör insatser. Även beträffande LSS kan enskild verksamhet bedrivas (se 23 § LSS). Lagen gäller även i sådana verksamheter. Det bör framhållas att lagens tillämpningsområde inte ska vara begränsat till att avse endast just ärenden och beslut om insatser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL samt 7 och 9 §§ LSS i snäv mening. Det är av det skälet utredningen väljer att använda ordet ”rör”, och det gällande såväl handläggning som genomförande och uppföljning. Avsikten är således att en företrädare ska kunna representera en person som inte själv kan ta ställning i t.ex. ärenden om ansökan om insatser i en annan kommun enligt 2 a kap. 8 § SoL och vägran eller nedsättning av fortsatt försörjningsstöd enligt 4 kap. 5 § SoL samt utbetalning till någon annan enligt 11 § LSS, återbetalning enligt 12 § LSS och förhandsbesked om rätt till insatser när en per- son tänker bosätta sig i en kommun (16 § andra eller tredje stycket LSS). Vad som däremot t.ex. utesluts är uppsökande verksamhet och allmänt inriktade verksamheter (som bl.a. själv- ständigt boende och social jour) samt sådana servicetjänster åt äldre som ges utan individuell behovsprövning med stöd av lagen (2009:47) om vissa kommunala befogenheter som är avsedda att förebygga Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg skador, olycksfall eller ohälsa och som inte utgör personlig omvård- nad. Med omsorg avses i lagen individuella behovsprövade insatser enligt 4 kap. 1 och 2 §§ SoL och insatser enligt 7 och 9 §§ LSS. Det bör framhållas att det har varit svårt att hitta ett fullgott samlat be- grepp för insatser enligt både SoL och LSS. Utredningen är med- veten om att vår användning av begreppet omsorg kan ifrågasättas och vi har övervägt andra alternativ (t.ex. sociala insatser och social- tjänstinsatser), som dock varit mer tungrodda eller i andra avseen- den har brister. Avsaknaden av bättre alternativ har lett till att vi valt att använda ”omsorg”, trots de invändningar som kan anföras mot begreppet, t.ex. att det har en varierande innebörd i olika sammanhang. Representanter från patient- och brukarorganisa- tioner har emellertid framhållit att omsorg som ett samlat begrepp har förtjänster. Med den som bedriver verksamhet avses statlig myndighet, lands- ting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myn- digheten, eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård. Denna är likalydande med definitionen av vårdgivare i t.ex. PSL (se 3 §) och föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete (se 2 kap. 1 §). Med den som bedriver verksamhet avses också socialnämnd eller motsvarande nämnd, i fråga om sådan socialtjänst som kommunen har ansvar för enligt SoL och kommu- nal nämnd, i fråga om sådan verksamhet som kommunen eller har ansvar för enligt LSS, samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver socialtjänst eller verksam- het enligt LSS. Vidare ska lagen även gälla, i tillämpliga delar, vid överklagande till och handläggning i allmän förvaltningsdomstol av mål som gäller sådana beslut som kan överklagas enligt 16 kap. 3 § första stycket första, andra, fjärde och tionde strecksatserna SoL och 27 § första stycket 1–4 och 9 LSS (se vidare avsnitt 13.6.2 nedan och författ- ningskommentaren till 31 § LSH i avsnitt 18.1). I 38 § anges lagens förhållande till viss annan lagstiftning. Det bör upplysas om detta redan i inledningen av lagen där tillämp- ningsområdet anges. Paragrafen behandlas nedan i avsnitt 13.9. Där kommenteras hur lagen förhåller sig till vissa andra lagar på hälso- Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg och sjukvårdens område och till vissa lagar som har anknytning till hälso- och sjukvård och omsorg. När det gäller allmänna överväganden rörande lagstiftningens övergripande upplägg och disposition, se avsnitt 12.5 ovan. 13.1.3Undantag för akuta nödsituationer som avses i patientlagen m.m. Förslag: LSH ska inte tillämpas i sådana akuta nödsituationer som avses i 4 kap. 4 § PL. I sådana akuta nödsituationer i hälso- och sjukvård som avses i 4 kap. 4 § PL kan det vara olämpligt och oförenligt med kraven på god vård, vetenskap och beprövad erfarenhet samt sakkunnig och omsorgsfull vård8 att fördröja en behandling, t.ex. i syfte att ge per- sonen stöd för att själv kunna ta ställning eller göra en mer ingå- ende bedömning av hans eller hennes förmåga att kunna fatta ett eget beslut. Inte heller bedömer utredningen att det är ändamåls- enligt att en företrädare enligt LSH ges behörighet att fatta beslut i dessa situationer, inte minst p.g.a. av tidsbristen och detta i kombi- nation med att det ofta rör sig om beslut som i sig kan vara kom- plicerade och svåra att fatta. Detta kanske särskilt för en lekman när denne inte har kunskap om och erfarenhet från liknande situa- tioner tidigare. Fokus i akuta nödsituationer måste i stället fästas vid att ge personen den goda vård som han eller hon har behov av. LSH ska mot denna bakgrund inte tillämpas i sådana akuta nöd- situationer som avses i 4 kap. 4 § PL.9 Avgörande är alltså om hälso- och sjukvården behövs för att avvärja fara som allvarligt hotar per- sonens liv eller hälsa. När den akuta nödsituationen väl är över så är undantagsbestämmelsen inte längre tillämplig. Då måste reglerna i LSH följas fullt ut. I TvL, SoL och LSS finns inte några motsvarande bestämmelser för akuta nödsituationer. Det torde i tandvård och omsorg mer sällan vara den enskildes liv som står på spel i samband med att en 8Se 2 a § HSL och 6 kap. 1 § PSL. 9Förarbeten till bestämmelsen finns bl.a. i Patientlag (prop. 2013/14:106) s. 59 ff. och 120 f. Se mer om 4 kap. 4 § PL i avsnitt 3.2.2 samt 11.3.2 och 11.3.3. Överväganden och förslag – hälso- och sjukvård (inklusive tandvård) och omsorg fråga väcks huruvida en åtgärd eller insats ska komma till stånd eller inte. Om en sådan situation uppstår i tandvården tangerar den dess- utom ofta hälso- och sjukvård som avses i PL. I tandvården och på utförandenivån i omsorgen kan det dock i undantagsfall uppstå sådana situationer där personalen vidtar åtgärder för att avvärja fara för liv och hälsa då nödregeln i 24 kap. 4 § (BrB) är tillämplig. I de situationer inom hälso- och sjukvården (inklusive tandvården) och omsorgen då denna bestämmelse tillämpas torde finnas legalt stöd för att inte följa reglerna i LSH.10 13.1.4Undantag för åtgärder som innebär eller är förenade med frihetsberövande eller annat tvång m.m. Förslag: LSH ska inte tillämpas i fråga om åtgärder som innebär eller är förenade med frihetsberövande eller annat tvång. Med tvång jämställs åtgärder som innebär att personen vilseleds att godta dem.