sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — När denne vaknade upp berättade han att han haft ögonkontakt med gömstället. Quick har på Främby udde pekat ut olika platser, bl a den sten han suttit på när han krossat bendelar. Det har företagits sökning med hunden som markerat på de platser Quick pekat ut. Vittnesförhör hölls med Zampos ägare JS som bland annat berät- tade följande. har tränats för att söka efter människor som hamnat i vatten och den har utvecklat en förmåga att känna lukt av människokropp även då kroppen varit död och förmultnad sedan en mycket tillbaka … Då känner lukt av människa markerar den genom att skälla. markerar inte för döda djur utan endast för människo- lukt. Han har sökt med på de platser Quick utpekat att han lagt kroppsdelar. Han har inte vid dessa sökningar erhållit någon närmare information om vilka platsen som uppgivits utan sökt inom ett område till dess markerat. Sökningar har skett i Västansjöområdet, Åvikeområdet, Ryggenområdet och på Främby udde. I samband med förhöret visades en videoinspelning av hundsök- ning. Det framgår inte vad videoinspelningen visade och video- inspelningen finns inte heller med i tingsrättens material. Vittnesförhör hölls med arkeologen som enligt domen be- rättade att Zampo tidigare hade använts till att leta efter vikinga- gravar. Vittnesförhör hölls sedan med som enligt domen bland annat redogjorde för jordproverna som tagits i Åvike- området, utgrävningarna som gjorts där och att det inte hade gjorts några fynd av rester från människa vid dessa grävningar. Till belysande av trovärdigheten av erkännande hölls på åklagarens begäran sakkunnigförhör med . Förhöret är återgivet i domen enligt följande. Han bedriver forskning angående minnets mekanismer. Han fick kon- takt med Quick och har haft samtalskontakt med denne 2–på Säters sjukhus inom ramen för sin forskning. Han har haft i uppdrag av polismyndigheten att förbereda Quick inför rekonstruktioner genom att mentalt sätta in denne i den situation som rådde då en gärning begicks. Förutsättningarna för att Quick skall minnas vad som inträffat ökar då. Han ställer dock inga frågor om gärningen. – Minnet påverkas av ett flertal faktorer varav tidsfaktorn är en viktig faktor. Ju som förflutit ju större är risken för felkällor. En persons minne påverkas också av information om en händelse denne kan ha fått genom massmedia. Vid utredning av två andra av Quick erkända mord företogs experiment, i vilka en grupp bestående av åtta doktorander i psykologi och två vana utredare fick ta del av vad som skrivits i media angående gärningarna, varefter de fick besvara ett antal frågor om hur gärningen gått till.2 Samma frågor som gruppen fått ställdes till Quick. Det kunde därvid konstateras att Quick kunde besvara tio gånger så många frågor från brottsutredningen som gruppen, som hade tillgodogjort sig informa- tion genom massmedia, kunde besvara. Detta visar att det är väldigt svårt att redogöra för en händelse enbart genom att ta del av vad för- kommit angående en händelse i massmedia. – Gärningsmän som begått den typ av brott som det nu åtalade har behov av att berätta om sina gärningar, men det finns ett behov av att avvärja. Vidare fö- religger det ofta hos gärningsmannen ett behov av att bevara kropps- delar. Detta att behöva berätta och fortsätta att bevara kroppsdelar leder till en konflikt hos gärningsmannen. Minnet är på- verkbart. Information läggs till utifrån de frågor som ställs. Ju fler för- hör som hålls ju svårare är det att erinra sig det ursprungliga minnet. – Han medverkade vid en rekonstruktion i Åvikeområdet. Då Quick kom till den plats där han uppgett att han dödat bröt denne samman. Då en gärningsman kommer tillbaka till platsen för en händ- else kommer denne i sin inre miljö tillbaka till händelsen. – Det före- kommer ibland att personer erkänner brott de inte begått, vilket kan ske av olika anledningar. En tänkbar orsak till ett sådant beteende kan vara att personen har behov av erkännande eller att denne vill straffa sig själv. En annan anledning kan vara att en person vill få slut på för- hör. Ett erkännande kan även komma av att en person manipulerats att tro att den begått saker då personens minnesbild är oklar. Ett sådant erkännande tas vanligtvis tillbaka då personen blir övertygad om att denne är oskyldig. På begäran hölls vittnesförhör med som enligt domen uppgav bland annat följande. Hon hade då hon påbörjade sitt terapiarbete information om att Quick erkänt mord, men hon hade ingen detaljinformation. Hon brukar inte vara närvarande vid polisförhör och den information hon har beträf- fande gärningar Quick erkänt är den information denne lämnat till 2 Det experiment som här avses är det test som genomförde inför rättegången om morden på och . Vid något enstaka förhör har hon dock varit närvarande och hon har närvarat som personligt stöd vid vallningar. De polismän som svarar för polisutredningen känner inte till vad som förevarit vid tera- pin. – Det har företagits två rättspsykiatriska utredningar av Quick. Dessa utredningar har utgjort grunden för terapiarbetet. Hon träffar Quick om vardera . […] Då Quick inledde terapin hade denne inget minne . […] Terapi syftar till att förstå den egna personen för att göra människan hel. Quick berättade tidigare i terapin fragmentariskt om gärningar han ut- fört, men hans berättelser har efterhand blivit mer sammanhållna. […] Att berätta om svåra saker har väckt svår ångest hos Quick. Att berätta sådana saker väcker ett behov att fly undan hos berättare som denne har ett behov av att berätta. Det har förekommit att Quick blandat detaljer mellan olika utredningar. Hon har i sitt terapiarbete inte frågat om detaljer i de gärningar han erkänt. I terapin behandlar man olika gärningar endast ur det perspektivet att förstå patientens handlingar. Terapin kan mycket väl behandla något annat än den gärning som är föremål för polisutredning. Vittensförhör hölls på begäran med som bland annat uppgav att aldrig hade haft några restriktioner vad gällde tidningar, tv och radio. hade ständig ångest som han medicinerade mot. Under huvudförhandlingens sista dag höll tingsrätten syn i Bo- svedjan. hördes om sina levnadsomständigheter. Ett ut- drag ur belastningsregistret föredrogs. Vidare föredrogs utlåtandet av , som tingsrätten inhämtat enligt 3 § andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning för bedömning av om det fanns förutsättningar för att överlämna till rättspsykiatrisk vård. I utlåtandet uttalade bland annat att hade begått den åtalade gärningen under inflytande av en allvarlig psykisk störning, som han vid undersökningen alltjämt led av. På grund av den psykiska störningen fanns det risk för att skulle återfalla i brott av allvarligt slag och det var fortsatt påkallat att han var intagen för rättspsykiatrisk vård med särskild utskriv- ningsprövning. Parterna slutförde sin talan och förhandlingen förklarades av- slutad. Tingsrätten, lagmannen och rådmannen med nämnd, meddelade dom . Tings- rätten konstaterade inledningsvis att hade erkänt gärningen men att det inte var tillräckligt för en fällande dom. Tingsrätten anförde att det inte fanns någon teknisk bevisning som band till vid tiden för brottet och inte heller någon utredning som fastställde vad som hade hänt med . Tingsrätten menade att det vid prövningen av uppgifter måste beaktas att hade passerat sedan försvinnandet. Tingsrätten fann det inte utrett att hade lånat bilen av LT men bedömde att den frågan inte hade någon av- görande betydelse, eftersom i enlighet med vad som framgått i de tidigare domarna färdats långa sträckor i bil. Tingsrätten konstaterade att ingen av de hörda vittnena hade sett någon person i Bosvedjan som kunde vara och att det genom vittnesmål hade framkommit att det under en tidsrymd , –08.00, inte fanns några vittnesuppgifter om iakttagelser i närheten av bostad. Tingsrätten fann sammantaget att hade lämnat ett flertal uppgifter som gav stöd åt påståendet att han hade befunnit sig i Bosvedjan vid tiden för försvinnande. Tings- rätten nämnde följande exempel på uppgifter som hade lämnat: att han hört ett aggregat starta upp då han befann sig i närheten av skolbyggnaden, att han sett en person närma sig affären i området, vilken tilltalats samt att han sett slamsugningsfordon i området. Dessa uppgifter har vid kontroll befunnits kunna vara riktiga. Han har vidare berättat om en pojke, som väckt hans intresse och tämligen de- taljerat beskrivit denne. Quick har uppgivit att denna pojke kommit ut från porten bredvid den port där bodde. I utredningen har det konstaterats att det på den av Quick angivna adressen funnits en pojke, SL, vars utseende vid den aktuella tiden väl överensstämt med den beskrivning Quick givit. Det har vidare konstaterats att SL haft en sådan tröja som Quick beskrivit och ritat upp. Enligt tingsrätten hade ingenting framkommit som motbevisade att befunnit sig där eller att han hade bortfört på det sätt han uppgett. Tingsrätten konstaterade därefter att beträffande vissa detaljer ändrat sina uppgifter under utredningen om hur han hade förgripit sig, dödat och styckat . Mot bakgrund av vad och uppgett om de svårigheter som kunde vara förknippade med att berätta om svåra händelser visade ändrade uppgifter beträffande vissa detaljer inte att hans erkännande inte skulle vara riktigt. Gen- om vad uppgett om hur gärningsmän som begått den typ av brott reagerar och deras behov av att avvärja och bevara kroppsdelar fann tingsrätten också att det förhållandet att inte förmått visa någon kvarleva från , inte uteslöt att han hade förfarit på det sätt han berättat. Tings- rätten anförde vidare följande. Quick har beskrivit den plats i Åvikeområdet där han uppger att han dödat och styckat samt beskrivit hur han färdats dit varvid han bl a berättat att det utefter vägen fanns ett grönt hus, en uppgift som kunnat bekräftas. Han har vidare beskrivit den plats i Ryggenområdet där han uppgivit sig ha lagt en hand i en bäck. Han har beträffande vägen dit bl a beskrivit att det funnits en vägbom på denna , en uppgift som vid kontroll visat sig stämma. Vid sökning med hunden har denna markerat på de platser Quick uppgivit att han lagt ut, grävt ner eller på annat sätt hanterat kvarlevor. Av den i målet åberopade utredning angående fosfathalt i jordprover och sakkunnig- förhöret med geologen framgår att ansamlingar av or- gansikt material funnits på den plats i Åvikeområdet där Quick angivit att han lämnat rester av kropp. Vad som härigenom framkom- mit ger stöd för de uppgifter Quick lämnat angående hur han förfarit med kropp. Tingsrätten övergick sedan till att bedöma upp- gifter om kropp och konstaterade att hade berättat om ett födelsemärke som han hade ritat upp under förundersökningen. Tingsrätten konstaterade att från början hade placerat födelsemärket på framsidan av kroppen, men efterhand ändrat sig och placerat det på rygg. Tingsrätten ansåg att den skiss som hade ritat över födelsemärke vid ett polisförhör stämde väl överens med beskrivning av märke. När det sedan gällde uppgifter om avvikelser på könsorgan hade berättat att en testikel varit större än den andra. Tingsrätten anförde följande. I utredningen har det framkommit att när han var mindre lidit av hydrocele, vilket dock enligt målsägandena inte var möjligt att se om det inte genomlystes och vilket förmodligen var läkt vid tiden för försvinnande. Genom sakkunnigförhöret med överläkaren har det framkommit att ett hydrocele kan påverkas och snabbt växa sig stort om en person utsätts för våld och att det, även om det vuxit bort, kan återkomma under sådant förhållande. Quicks beskrivning av den iakttagelse han gjort av könsorgan stämmer väl med beskrivning av hur ett hydrocele kan utvecklas och hur ett sådant kan se ut. Nämnda avvikelser på kropp har inte varit kända i utredningen före det att Quick erkänt gärningen och berättat om detta. Tingsrätten fann att uppgifter om kropp gav stöd till erkännandet. Tingsrätten konstaterade därefter att hade haft möjlighet att ta del av vad som skrivits om för- svinnande och efterföljande rättsprocesser i media men fann att det inte fanns något som talade för att hade ”läst in sig” på fallet. Enligt de hörda utredningsmännen inom polisen och be- handlande psykologer och terapeuter hade det inte förekommit någon informationsöverföring mellan terapi- och polisarbetet angå- ende den aktuella gärningen och det hade framkommit att dessa varit noggranna med att skilja på polisarbete och terapi. Tingsrätten fanns inte heller anledning till antagande att kommit att påverkas i sitt uppgiftslämnande genom det sätt polisutred- ningen bedrivits eller att terapibehandlingen påverkat till att lämna oriktiga uppgifter. Tingsrätten redovisade därefter rättspsykiatriska utlåtanden och vilka diagnoser som då hade ställts. Tingsrätten fann att de mord som tidigare dömts för i många avseenden förtedde likheter med den gärning han i målet hade er- känt och att gärningen, mot bakgrund av vad som framkommit genom vittnesförhöret med och i psykologutlåtandet av , inte framstod som främmande för person. Vid en samlad bedömning av vad som förekommit i målet fann tingsrätten att erkännande vann stöd av den fram- lagda utredningen i sådan mån att det var ställt utom varje rimligt tvivel att han hade begått den åtalade gärningen. Tingsrätten dömde för mord till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning och biföll målsägandenas skadeståndsyrkanden. 12.4Överklagandet och Hovrättens för Nedre beslut Domen överklagades av målsägandena med yrkande att skulle frikännas från ansvar för mordet på . Av hovrättens beslutsprotokoll framgår att målsägandena som skäl för överklagandet bland annat anförde följande. Den av meddelade domen innebär ur rättslig syn- punkt en nackdel, subjektivt sett, för dem, på grund av att de genom domen för mord mot dels berövats sin rätt att få klar- het om vad som hänt deras son, dels berövats sin möjlighet att kunna lagföra rätt gärningsman. […] Deras biträdande av åtalet syftar till att erhålla en materiellt riktig dom i egenskap av medparter till åklagaren. Allt annat, förutom en materiellt riktig dom, är till nackdel för dem. […] Genom att åklagaren inte verkat för att objektivt belysa omstän- digheter som talar till den tilltalades förmån har tingsrättens dom base- rats på oriktiga grunder. Åklagaren och yttrade sig och anförde att målsägan- denas talan skulle avvisas. Hovrätten för Nedre , hovrättspresidenten , hovrättsrådet och adjungerade ledamoten före detta lagmannen , beslutade att inte ta upp överklagandet till prövning efter- som domen inte gått målsägandena emot och avvisade överklagandet. Efter att dömts för mordet på , och därmed genom sex domar dömts för åtta mord, valde han att inte medverka i ytterligare polisutredningar om andra mord han erkänt för vilka åtal ännu inte hade väckts. Han var intagen på Säters sjuk- hus för rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning men avböjde ytterligare terapisamtal. Den tid som följde har själv valt att kalla för de sju tysta åren. Efter att journalisten tagit kontakt med gjorde två uppmärksammade dokumentä- rer om som sändes i SVT:s . I dokumentärerna tog tillbaka sina erkännanden av samtliga mord han tidigare erkänt. Kritik riktades mot såväl rättsprocesserna som mot vården av . ansökte om resning avseende mordet på . Resningsansökningar kom därefter att ges in för alla morddomarna, varav den sista gavs in . Två av resningsansök- ningarna gjordes av åklagare och resterande av . Samtliga resningsansökningar beviljades. gav ombud advokaterna in en ansökan om resning till Hovrätten för Nedre . yrkade att hov- rätten skulle bevilja resning i målet och att åtalet för mord på skulle ogillas och de enskilda anspråken lämnas utan bifall. Resningsansökan var omfattande. Som grund anförde att han hade tagit tillbaka sitt tidigare erkännande och förnekade att han mördat . Nya omständig- heter och bevis åberopades till styrkande av att det ursprungliga erkännandet var falskt och att inte kunde ha utfört mordet. I resningsansökan framfördes synpunkter på tillförlitlig- heten av uppgifter i stort och särskilt beträffande erkännanden i andra ärenden där riktigheten ifrågasattes. Det an- fördes att det av polisförhören framgick att under förundersökningen lämnat ett flertal felaktiga och sinsemellan mot- stridiga uppgifter rörande centrala förhållanden i händelseförloppet, och att han även vid ett stort antal tillfällen ändrat väsentliga uppgifter i sin redogörelse. Särskilt gällde detta uppgifterna rörande färden till , hur mordet utfördes och vad som senare skedde med kroppen. Genom att dessa förhållanden inte redovisades för tingsrätten bibringades rätten en missvisande uppfattning om till- tron till minnesbilder. Ett flertal förhållanden lyftes fram för att visa varför resning skulle beviljas. Det anfördes att det i vart fall förelåg synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om hade begått gärningen. inkom överåklagaren vid Riksenheten för polismål med ett yttrande, en så kallad förklaring, över resningsansökan. Yttrandet var omfattande. För att kunna hålla kompletterande förhör hade förundersökningen i ärendet återupptagits. Omständigheter som fördes fram i resningsansökan kommenterades och i ett flertal avseenden ansåg åklagaren att det som framförts inte utgjorde skäl för resning. fördes fram ett antal omständigheter som legat till grund för tingsrättens be- dömning där tveksamheter förelåg. Åklagaren ansåg sammantaget efter en genomgång av utredningsmaterialet att det fanns sådana tvivel i skuldfrågan att det förelåg synnerliga skäl att på nytt pröva ansvarfrågan i målet. Åklagaren tillstyrkte således att resning be- viljades. 12.5.4Hovrättens för Nedre beslut beviljade Hovrätten för Nedre , hov- rättslagmannen samt hovrättsråden och , resning i såväl ansvarsdelen som skadeståndsdelen och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av . Som skäl för beslutet anförde hovrätten bland annat följande. Tingsrättens dom grundades i princip på erkännande sammantaget med att hans uppgifter fick visst stöd av övrig utredning och att det inte hade framkommit någonting i utredningen som visade att hans berättelse beträffande de avgörande delarna var osann. Det saknades helt bevisning i form av vittnesiakttagelser eller teknisk be- visning som kunde binda honom till brottet eller ens visa att han hade varit i Bosvedjan vid den aktuella tidpunkten. Det hade inte heller ge- nom utredningen i övrigt varit möjligt att fastslå vad som hänt . uppgifter har således varit helt avgörande får [---] Av tingsrättens dom framgår att både åklagaren i sin sakframställning och polisens utredningsman i sitt vittnesmål uppgav att under utredningens gång ändrat sina uppgifter men att han i de centrala delarna hållit fast vid sin be- rättelse. Tingsrätten har i domen angett att beträffande vissa detaljer ändrat sina uppgifter under utredningen. Det förhållan- det att av utredningen utpekade en medgärningsman, varvid händelseförloppet avvek i en mängd hän- seenden från det som han berättade vid tingsrätten, kan enligt hov- rättens mening inte anses enbart utgöra en ändring av detaljer. olika uppgifter under förundersökningen om hur han agerat gentemot synes dock inte ha redovisats för tingsrätten i en sådan utsträckning att tingsrätten haft möjlighet att beakta hur uppgifterna beträffande det centrala händelseförloppet utvecklades och förändrades under utredningens gång. Tingsrätten godtog inte uppgift om lån av bil men fann att det av domar i andra mål framgick att färdats långa sträckor i bil. har i två av dessa mål emellertid därefter beviljats resning och frikänts från ansvar samt i övriga mål utom ett har åklagaren beslutat att återuppta förundersök- ningen. Enligt tingsrättens dom hade lämnat uppgifter om specifika kännetecken på kropp innan dessa uppgifter ens förekom i förundersökningen. Detta torde ha varit ett av de stark- are stöden för att berättelse var sann. hävdar nu att uppgifterna fanns i förundersökningen innan han berät- tade om dem medan åklagaren uppger att det inte går att få klarhet i denna fråga. Dock är klart att inledningsvis beskrev det som slutligen blev födelsemärket på ryggen som ett operationsärr på buken och hydrocelet som indragen pung. ursprung- liga beskrivning av två kroppsegenheter hade således egentligen väldigt litet gemensamt med den slutliga beskrivningen. Resultatet av sökningarna med hund och de förhöjda fosfathalterna på platser som pekat ut har av tingsrätten bedömts ge stöd åt uppgifter. Mot bakgrund av vad som fram- kommit i resningsärendet framstår det som osäkert hur långtgående slutsatser som kan dras av dessa uppgifter. Hovrätten har i resningsärendet ingen möjlighet att göra en bedöm- ning av trovärdigheten och tillförlitligheten av de vid tingsrätten hörda vittnena och deras då muntligen lämnade uppgifter. De berörda om- ständigheterna sammantaget med det bevisläge som förelåg i målet vid tingsrätten väcker emellertid tvivel om skuld till det mycket allvarliga brott som han dömts för. Med hänsyn härtill får det anses föreligga synnerliga skäl att på nytt pröva frågan om hans ansvar för brottet. Hovrätten konstaterade att erkännande var en för- utsättning för hans medgivande av skadeståndsanspråken. Hovrätt- en beviljade därför resning både i ansvars- och skadeståndsdelen. 12.6Sundsvalls tingsrätts frikännande dom Sedan resningsbeslutet meddelats beslutade chefsåklagaren att lägga ned åtalet mot . Han anförde bland annat följande i beslutet. Efter genomgång och analys finner jag att omständigheterna i målet mot avseende det förmodade mordet på är så- dana att det framstår som utsiktlöst att förutse en fällande dom i målet om det drivs vidare till en huvudförhandling. Efter att föräldrar avstått från möjligheten att överta åtalet och inte längre gjorde gällande någon skadeståndstalan yrkade frikännande dom. I dom anförde , tf. lag- mannen , att åklagaren måste ”anses kunna lägga ner åtalet på sätt åklagaren angivit” och att då hade rätt att erhålla en frikännande dom. Tingsrätten ogillade åtalet och av- skrev skadeståndstalan. 12.7Kommissionens iakttagelser och bedömningar 12.7.1Brottsutredningens och förhörens genomförande Av förhören framgår att under förundersökningen genomgående ändrat sin berättelse och lämnat motstridiga upp- gifter både i de centrala delarna av händelseförloppet och i mer perifera detaljer. I stället för att konfrontera honom med detta har förhörsledaren ofta bett honom att bortse från det han tidigare hade berättat och i stället berätta om aktuella ver- sionen. En anledning till att inte i tillräcklig ut- sträckning behövde förklara de ändrade och motstridiga uppgif- terna kan ha varit att under brottsutredningarna förmedlade att han hade svårt att minnas och berätta om morden och att han i vissa fall medvetet sade fel för att ”tygla sin ångest”. Sådana felaktiga uppgifter kallade han för ”medvetna avvikelser”, se avsnitt 13.1 och 13.2.2. uppgifter var ofta knapphändiga och upp- gifterna präglades av att han uttryckte osäkerhet och tveksamhet till händelseförloppet. Redogörelsen var sällan fritt berättad och det krävdes många och delvis ledande frågor för att berättelsen skulle komma framåt. Han har lämnat få utförliga svar i sådana delar som har gått att kontrollera mot faktiska förhållanden men har varit utförligare när det har gällt den egna sinnesstämningen och hur reagerade under händelseförloppet. När förhören återupptagits efter pauser har det ibland fram- kommit att man under pausen fortsatt att prata med om utredningen. har i förhörsprotokollet emellanåt sammanfattat uppgifter från pausen och har nya uppgifter då förts in utan att det framgår hur dessa uppkommit. Ett exempel på en sådan uppgift är den om det ljus- gröna huset. har under polisförhören visat en förmåga till an- passning till utredningsläget. Anpassningen har bland annat skett efter upprepade frågor om en specifik omständighet.