sou · H3B313 · 2015-02-27 00:00:00 — Utredningen kan mot den här bakgrunden inte se varför det skulle vara motiverat att göra några justeringar i utstationeringslagen. Vår bedömning är därför att artikel 11.3 inte föranleder några författningsändringar. 10.6.1Uppdraget och direktivets bestämmelser Enligt artikel 11.6 första stycket i tillämpningsdirektivet ska medlems- staterna se till att arbetsgivaren för den utstationerade arbetstagaren är ansvarig för alla berättigade förmåner som följer av avtalsför- hållandet mellan arbetsgivaren och den utstationerade arbetstagaren. Enligt artikel 11.6 andra stycket ska medlemsstaterna särskilt se till att det finns lämpliga förfaranden för att säkerställa att de ut- stationerade arbetstagarna kan ta emot följande. Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… a)Eventuella innestående nettolöner som skulle ha utbetalats i enlighet med de tillämpliga arbets- och anställningsvillkoren i artikel 3 i utstationeringsdirektivet. b)Eventuella efterhandsutbetalningar eller återbetalningar av skatter eller socialförsäkringsavgifter, som felaktigt dragits av från deras löner. c)En återbetalning av överdrivna kostnader i förhållande till netto- lönen eller logins kvalitet, som innehållits eller dragits av från lönen för logi som tillhandahållits av arbetsgivaren. d)I förekommande fall, inbetalningar från arbetsgivaren till gemen- samma fonder eller som felaktigt dragits av från deras löner. Bestämmelserna i denna del ska också tillämpas då de utstationerade arbetstagarna har återvänt från den medlemsstat dit utstationeringen skedde. Utredningen har i uppdrag att föreslå hur tillämpningsdirektivet ska genomföras. Vi anser därför att det ingår i uppdraget att bedöma huruvida svensk rätt är förenlig med artikel 11.6 eller om det behövs författningsrändringar. I avsnitt 10.2 har redogjorts för gällande rätt när det gäller ut- stationerade arbetstagares möjligheter att i göra gällande villkor enligt den hårda kärnan mot sin arbetsgivare. Utredningen återkommer också till rättsläget i avsnittet nedan om överväganden i samband med att det beskrivs hur utredningen uppfattar artikeln. 10.6.3Inget behov av författningsändringar Bedömning: Bestämmelserna i artikel 11.6 i tillämpningsdirek- tivet föranleder inga författningsändringar. Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… Skälen för utredningens överväganden Utredningen utgår från att artikel 11.6 första stycket enbart rör sådana förmåner som den utstationerade arbetstagaren har rätt till enligt utstationeringsdirektivet, dvs. den hårda kärnan. Med be- greppet ansvarig uppfattar utredningen att det är arbetsgivaren som kraven ska kunna riktas emot, vilket i sista hand ska kunna göras i domstol antingen i utstationeringslandet eller i någon annan stat vars domstolar har behörighet. Denna bestämmelse tangerar då det som rör artiklarna 11.1–11.4 och som beskrivits i avsnitten 10.2., 10.3 och 10.5. I de avsnitten har också redogjorts för 5, 7 och 21 §§ utstationeringslagen. Eventuella domar meddelade i ska enligt I-för- ordningen erkännas och förklaras verkställbara i andra medlems- stater på sätt som framgår av kapitel III i förordningen. De svenska reglerna uppfyller redan i största delar direktivets krav. I avsnitt 10.2.13 och 10.2.14 har lämnats förslag i syfte att åtgärda sådana brister som utredningen anser finns. Gällande reglering sammantaget med förslagen i betänkandet gör enligt utredningens mening att direktivets krav får anses uppfyllda. Några författnings- ändringar med hänsyn till artikel 11.6 första stycket bedöms därför inte vara nödvändiga. När det sedan gäller andra stycket i artikel 11.6 görs följande överväganden. Utredningen utgår från att bestämmelserna rör arbetstagare som har utstationerats till . Mot detta ställ- ningstagande skulle kunna invändas att innehållet i artikel 11.6 sista stycket talar för en annan tolkning. Av det följer att bestämmel- serna i 11.6 också ska tillämpas då de utstationerade arbetstagarna har återvänt från den medlemsstat dit utstationeringen skedde. Utredningen har uppfattat bestämmelserna i den delen så att det ska vara möjligt för en arbetstagare som har varit utstationerad i ett annat land att kunna delta i de förfaranden i det andra landet som artikeln tar sikte på även efter det att utstationeringen avslutats. Bestämmelserna kan tolkas på olika sätt. Vid en strikt tolkning av ordalydelsen skulle bestämmelserna kunna tolkas så att de hand- lar om att ta emot de i direktivet beskrivna medlen. Vid en sådan tolkning ska det vid det laget då bestämmelserna blir aktuella att tillämpa stå klart att arbetstagaren har rätt till medlen. Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… Bestämmelserna i artiklarna 11. 6 a, 11.6 c och 11.6 d rör, som utredningen ser det, förhållandet mellan arbetsgivaren och arbets- tagaren. Frågan om hur och vart betalning ska ske är en fråga som arbetsgivare och arbetstagare kan reglera sinsemellan. Några hinder för utstationerade arbetstagare att öppna bankkonton i och här ta emot medel finns inte. Denna bedömning gäller även för artikel 11 6 b, om den ska tolkas så att det är arbetsgivaren själv som felaktigt har dragit av lönen utan att beloppet har betalats till någon myndighet. Bestämmelserna i artikel 11 6 b skulle även kunna tolkas så att det rör återbetalning av skatter och avgifter som har betalats in till . Om man förutsätter att arbetsgivaren har betalat skatt och socialavgifter i är det som har att göra en återbetalning om det är överskott på skattekontot. Frågor om sådana återbetalningar regleras i 64 kap. skatteförfarandelagen (2011:1244) och 14 kap. skatteförfarandeförordningen (2011:1261). I 64 kap. 2 § skatteförfarandelagen anges att om en avstämning av skattekontot visar att det finns ett överskott på kontot, ska beloppet betalas tillbaka antingen efter begäran eller automatiskt. Återbetal- ning ska enligt 14 kap. 5 § skatteförfarandeförordningen göras skynd- samt. I 14 kap. 8 § skatteförfarandeförordningen finns närmare bestämmelser om hur återbetalningarna ska göras. Enligt uppgift från finns det rutiner för återbetalningar till personer som inte är bosatta i . Om direktivet ska tolkas strikt enligt sin ordalydelse kan inte utredningen mot den bakgrund som beskrivits se några hinder i svensk rätt mot möjligheter att ta emot aktuella återbetalningar och efterhandsutbetalningar. Några skäl för författningsändringar finns då inte. Bestämmelserna i artikel 11.6 andra stycket skulle också kunna tolkas så att medlemsstaterna ska se till att det finns system som gör att utstationerade arbetstagare ska kunna ta emot felaktigt gjorda avdrag som arbetsgivaren har gjort. Det gäller då inte bara det faktiska mottagandet av medlen utan skulle också inbegripa möjlig- heten att väcka talan och få en exekutionstitel på att man har rätt till medlen. Direktivet innehåller inga materiella bestämmelser om vad som är felaktiga avdrag. Till det kommer att tillämpningsdirektivet inte ska påverka tillämpningsområdet för utstationeringsdirektivet och Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… I den svenska arbetsmarknadsmodellen reg- leras inte heller i lag vad som utgör minimilön. Det är därför svårt att mot bakgrund av artikeln ta ställning till om det behövs författ- ningsändringar. I skäl 35 i direktivet anges dock att för att se till att utstationerade arbetstagare får korrekt lön bör eventuella ersättningar som hör ihop med utstationeringen, förutsatt att de kan anses utgöra en del av minimilönen, dras av endast om detta är möjligt enligt nationell rätt, kollektivavtal eller praxis i värdmedlemsstaten. I regleras arbetsgivares rätt till avdrag på arbetstagares lönefordran för att kvitta en motfordran i lagen (1970:215) om arbetsgivares kvitt- ningsrätt. Detta skulle kunna tala för att det bör införas en bestäm- melse i utstationeringslagen som hänvisar till lagen om arbets- givares kvittningsrätt. Utredningen är dock tveksam till en sådan lösning eftersom det i artikel 11.6 andra stycket inte finns några materiella bestämmelser om vad som ska gälla eller några bestäm- melser om lagval. En sådan åtgärd skulle därför kunna leda till ett felaktigt genomförande av direktivet. För att säkerställa att direktivet blir genomfört på ett korrekt sätt skulle ett annat alternativ kunna vara att i författning införa en bestämmelse med innebörden arbetsgivaren inte från den lön som arbetstagaren har rätt till får göra avdrag som strider mot lag eller avtal. Utredningen förordar dock inte ett sådant alternativ. Det bör anses gälla ändå. Direktivet talar om att medlemsstaterna ska se till att det finns lämpliga förfaranden. Ett alternativ är att se möjligheten att väcka talan om lön vid domstol som ett lämpligt förfarande om man anser att arbetsgivaren gjort felaktiga avdrag och man inte har fått den lön man är berättigad till enligt utstationeringsreglerna. Ser man det på det sättet anser utredningen att svensk rätt uppfyller direktivets krav. Detta av samma skäl som anförts beträffande artikel 11.6 första stycket ovan. Det finns, som utredningen ser det, inget som hindrar att en arbetsgivare i en lönetvist med en utstationerad arbets- tagare gör invändningar om att denne har rätt att göra vissa avdrag. Hur frågan i en sådan situation löses av domstol är något som överlämnas till rättstillämpningen, men frågan om avdragen borde i alla fall kunna bli prövad. Sammanfattningsvis föreslår utredningen att artikel 11.6 inte ska föranleda några författningsändringar. Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… 10.7Ändringar i utstationeringslagen med anledning av en ny I-förordning Utstationeringslagen gäller för alla utstationerande arbetsgivare, alltså även sådana som inte har hemvist inom EES eller . Enligt 21 § utstationeringslagen kan därmed också en utstationerad arbetstagare väcka talan mot dennes arbetsgivare vid domstol i även om arbetsgivaren har hemvist utanför EES eller . antogs och rådets för- ordning (EU) nr 1215/2012 om domstols behörighet och om erkän- nande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning). Förordningen började tillämpas . I utredningens uppdrag anges särskilt att vi ska analysera hur utstationeringslagens regler om domstols behörighet förhåller sig till andra EU-rättsakter. Vi har uppfattat att den rättsakt vi har att utföra vår analys mot är den nya I-förordningen. 10.7.2Bakgrund och gällande rätt I utstationeringsdirektivet regleras rätten till vissa arbets- och an- ställningsvillkor för arbetstagare som är eller har varit utstationerade i en annan medlemsstat. Av artikel 6 i direktivet följer att en arbets- tagare som vill göra gällande rätten till dessa villkor ska kunna väcka en talan i den medlemsstat inom vars territorium arbetstagaren är eller har varit utstationerad. Enligt direktivet ska detta dock inte hindra att arbetstagaren i stället väcker talan i en annan stat i enlighet med internationella konventioner om rättslig behörighet. Hit räknas de unionsrättsliga och internationella instrument om domstols behörighet samt erkännande och verkställighet som gäller i EU, , och . Frågor om vilken medlemsstats domstol som är behörig att pröva en tvist reglerades tidigare i rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännan- de och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning). Behörighetsreglerna I-för- ordning var med undantag för vissa exklusiva fora och fora som följer Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… av avtal om domstols behörighet (s.k. prorogationsavtal) endast tillämpliga när svaranden hade sin hemvist i EU. Ett till I-förordning parallellt instrument är konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (Luganokonvention). Denna konvention har i stort sett samma innehåll som I-förordning, men gäller mellan EU, , och . Konventionen gäller fortfarande. När svaranden har sin hemvist i tredjeland tillämpas i stället nationella behörighetsregler58. För svensk del innebär det att pröv- ningen – vid avsaknad av en särskild svensk reglering – sker med utgångspunkt i en analogisk tillämpning av 10 kap. rättegångs- balken. Behörighetsbestämmelsen i 2 kap. 2 § tredje stycket lagen om rättegången i arbetstvister har inte ansetts kunna grunda doms- rätt. Eftersom det enligt utstationeringsdirektivet krävs att en talan kan väckas i den medlemsstat där arbetstagaren är eller har varit utstationerad, infördes i 21 § utstationeringslagen en till Bryssel- och Luganoreglerna alternativ behörighetsregel. Regeln innebär att en talan får föras vid tingsrätten i ort där arbetstagaren är eller har varit utstationerad. Den gäller – till skillnad från direktivet – även vid utstationeringar här i landet från tredjeland. Denna överimple- mentering motiverades med att rättsläget i utstationeringssituationer klargjordes i förhållande till den analogiska tillämpning av rätte- gångsbalkens regler som sker i andra anställningssituationer.59 Som nämndes inledningsvis antogs I-förordning . Den kommer att tillämpas när en talan väcks efter i domstol. En nyhet i förordningen är att vissa av förordningens behörighetsbestämmelser är tillämpliga även när arbetsgivaren inte har hemvist i EU. Detta gäller om tvisten rör anställningsavtal. I artikel 21.2 anges nämligen att talan mot en arbetsgivare som inte har hemvist i en medlemsstat får väckas i en domstol i en medlemsstat i enlighet med artikel 21.1 b i förord- ningen. Av den artikeln följer att talan mot en arbetsgivare får väckas i en medlemsstat vid domstolen i den ort där eller varifrån arbetstagaren vanligtvis utför eller utförde sitt arbete. 58Se skäl 9 till I-förordning. 1998/99:90 s. 33 f. Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… tagaren inte vanligtvis utför eller utförde sitt arbete i ett och samma land får talan väckas vid domstolen i den ort där det affärsställe vid vilken arbetstagaren anställts är eller var beläget. Det är alltså möj- ligt för en arbetstagare att väcka en talan med stöd av förordningen i vissa arbetstvister, trots att arbetsgivaren inte har hemvist i EU. Denna utvidgning av förordningens behörighetsregler syftar till att stärka skyddet för typiskt sett svagare parter i ett rättsförhållande. I skäl 14 föreskrivs att för att skydda arbetstagarnas intressen bör förordningens behörighetsbestämmelser tillämpas oavsett var sva- randen har sin hemvist. 10.7.3Möjlighet att väcka talan enligt utstationeringslagen tas bort Förslag: Möjligheten enligt 21 § lagen (1999:678) om utstatione- ring av arbetstagare att väcka talan i mot en arbetsgivare som inte har sin hemvist i ett land inom EES eller ska tas bort. Skälen för utredningens förslag Genom I-förordning har behörighetsreglerna ut- vidgats på det sättet att de inte bara omfattar tvister om anställ- ningsavtal där en talan väcks av en arbetstagare mot en arbetsgivare med hemvist i EU. Det omfattar även sådana tvister där en talan väcks mot en arbetsgivare med hemvist i tredjeland. I-förord- ningens behörighetsreglering anses i princip vara uttömmande.60 Enligt artikel 67 I-förordning ska förordningen inte påverka tillämpningen av de bestämmelser som, på särskilda områden, reglerar domstols behörighet eller erkännande eller verk- ställighet av domar och som finns i unionsrättsakter eller i nationell lagstiftning som harmoniserats för att genomföra sådana rättsakter. I artikel 6 i utstationeringsdirektivet finns kompletterande regler om domstols behörighet inom direktivets tillämpningsområde som 60Lennart , I-förordningen jämte Bryssel- och Luganokonventionerna, 2008, s. 95. Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… i viss utsträckning avviker från I-förordningen. Sådana regler återfinns också i artikel 11.1 i tillämpningsdirektivet. Dessa bestämmelser har således företräde. De båda direktiven omfattar dock inte arbetsgivare med hemvist utanför EU, EES och . En konsekvens av utvidgningen är att det måste övervägas om de svenska nationella behörighetsregler som inte överensstämmer med förordningen och som inte följer av utstationeringsdirektivet kan upprätthållas. Det kan uppstå en situation där en arbetstagare har varit ut- stationerad till en ort i och svensk domstol därmed anses vara behörig enligt utstationeringslagen utan att situationen omfattas av I-förordning eller utstationeringsdirektivet. En nackdel med att begränsa behörighetsregeln i utstationerings- lagen till att gälla endast arbetsgivare med hemvist i EU, EES eller är att lagen i övrigt ger rättigheter i förhållande till arbets- givare från tredjeland. Dessa rättigheter kommer alltså inte att kunna göras gällande i svensk domstol när inte I-förord- ning är tillämplig. Det kan vidare invändas att syftet med utvidg- ningen av behörighetsreglerna I-förordning varit att skydda arbetstagares intressen och inte att de nya reglerna ska ha en begränsande verkan på lagstiftning som syftar till att skydda arbetstagare. I avsaknad av något undantag I- förordning från den allmänna principen att förordningens behörig- hetsregler är uttömmande och då utstationeringsdirektivet endast omfattar arbetsgivare med hemvist i EU, EES eller får övervägande skäl ändå anses tala för att det inte är möjligt att upprätt- hålla den svenska ordningen. Mot den bakgrunden bör utstatione- rades möjligheter att väcka talan i ges en utformning som svarar mot utstationeringsdirektivet. Utredningen förslår därmed att möjligheten enligt 21 § ut- stationeringslagen att väcka talan i mot en arbetsgivare som inte har hemvist inom EES eller ska tas bort. Utredningen lämnar i detta kapitel förslag som innebär att det i lag ges en möjlighet för utstationerade arbetstagare att under vissa villkor åberopa arbets- och anställningsvillkor enligt kollektivavtal Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… som har slutits mellan dennes arbetsgivare och en svensk arbets- tagarorganisation även om arbetstagaren inte är medlem i den avtals- slutande arbetstagarorganisationen. Utredningen föreslår också en möjlighet att väcka en sådan talan vid svensk domstol. Det lämnas vidare förslag om vilka preskriptionsbestämmelser som ska tillämpas vid dessa tvister. Utredningen föreslår därutöver att det ska införas ett repressalie- förbud innebärande att en utstationerad arbetstagare ska vara skyd- dad mot repressalier från arbetsgivaren på grund av att arbetstagaren väcker talan vid svensk domstol. Talan ska avse de arbets- och anställningsvillkor som arbetstagaren har rätt till enligt utstatione- ringslagen eller enligt sådana villkor i kollektivavtal som avses i 5 a § första stycket eller 5 b § första stycket utstationeringslagen. Enligt vårt förslag kan arbetsgivaren drabbas av skadeståndspåföljd vid brott mot bestämmelserna. Utredningen föreslår också en möjlighet att väcka en sådan talan vid svensk domstol. I anslutning till det föreslås regler om preskription och bevisbörderegler. De nu nämnda förslagen bedöms som nödvändiga för att genom- föra tillämpningsdirektivets bestämmelser i denna del. Om förslaget inte genomförs finns risk för att inte anses uppfylla direk- tivets krav. Om inte bedöms ha genomfört direktivet kan drabbas av ekonomiska sanktioner. Förslagen medför ett incitament för utstationerade arbetstagare att se till att han eller hon får del av villkor som följer av ett gällan- de kollektivavtal. Därigenom tillkommer en mekanism för övervak- ning och kontroll av att de skyldigheter en arbetsgivare har på grund av utstationeringsdirektivet och tillämpningsdirektivet efterlevs i praktiken. Förslagen kan innebära att fler utländska företag drabbas av krav och rättegångar vid domstol. Den föreslagna regleringen syftar dock till att skapa bättre konkurrensförhållanden på den svenska arbetsmarknaden då det skapas fler sätt att kontrollera att skyldig- heterna enligt utstationeringsreglerna följs. Detta gynnar i längden företagen. Små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags borde i vart fall inte påverkas negativt av förslaget. Förslagen kan leda till fler tvister vid tingsrätter och i Arbets- domstolen. Det är dock svårt att avgöra i vilken omfattning det i så fall kan komma att ske. Det får dock antas att en sådan eventuell Försvar av rättigheter, underlättande av klagomål och efterhandsutbetalningar… ökning av antalet tvister kan hanteras inom domstolarnas nuvarande anslag. Förslagen medför inte några krav eller förväntningar på kommuner eller landsting och förväntas inte leda till några konsekvenser för kommuner eller landsting. Förslagen förväntas inte leda till några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, brottsligheten, det brottsförebyggande arbetet, sysselsättning i olika delar av landet, offentlig service i olika delar av landet, jämställdheten mellan kvinnor och män eller för möjligheten att nå de integrationspolitiska målen. Utredningen föreslår slutligen att möjlighet enligt 21 § ut- stationeringslagen att väcka talan i mot en arbetsgivare som inte har sin hemvist inom EES eller ska tas bort. I konsekvens med det föreslår vi också att våra förslag om svensk domsrätt och repressalieförbud inte ska gälla avseende nu berörda arbetsgivare. Skälet för det är att den nuvarande bestämmelsen i 21 § utstatione- ringslagen kan bedömas som oförenlig med I-förordningen. Våra förslag är alltså motiverade ur EU-rättslig synpunkt. Det kan dock betyda att en talan mot en sådan arbetsgivare i vissa situa- tioner inte kan väckas vid svensk domstol. Det kan i sig utgöra ett försämrat skydd för de utstationerade arbetstagare som berörs. 11Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter Tillämpningsdirektivet innehåller i artikel 13–19 bestämmelser om ett gemensamt instrument om gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska och administrativa sanktionsavgifter som ålagts en tjänsteleverantör som är etablerad i en medlemsstat för bristande efterlevnad av gällande bestämmelser om utstationering av arbets- tagare i en annan medlemsstat. Utredningen har fått i uppdrag att analysera vilka bestämmelser som behövs för att genomföra tillämp- ningsdirektivets bestämmelser om gränsöverskridande verkställighet av administrativa sanktionsavgifter, och utarbeta nödvändiga för- fattningsförslag. Utgångspunkten bör enligt direktiven vara att Kronofogde- myndigheten ska vara behörig myndighet när informationssystemet för den inre marknaden () används på detta område. 11.2Indrivningssamarbete inom EU på andra områden Inom EU finns ett antal rättsakter och instrument som reglerar erkännande och verkställighet av exekutionstitlar och ömsesidigt bistånd mellan medlemsstaterna för indrivning av olika slags fordringar. Gränsöverskridande verkställighet av ekonomiska administrativa sanktionsavgifter … På det offentligrättsliga och straffrättsliga området finns ett antal rättsakter som reglerar gränsöverskridande bistånd med indrivning, nämligen •rådets direktiv /24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder (indrivningsdirektivet) jämte en av kom- missionen beslutad genomförandeförordning om närmare före- skrifter i ämnet, •Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 987/2009 av om tillämpningsbestämmelser till förord- ning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghets- systemen (Text av betydelse för EES och ), där avdel- ning IV kapitel III reglerar motsvarande i fråga om socialavgifter och återkrav av felaktigt utbetalda förmåner inom ramen för de sociala trygghetssystemen (tillämpningsförordningen på det sociala trygghetsområdet), •rådets rambeslut /214/RIF av om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på bötes- straff (bötesrambeslutet), och