sou · H3B370 · 2015-08-04 00:00:00 — av den totala förändringen av antalet helårsstudenter skedde vid dessa universitet (jämfört vid de traditionella universiteten) vilket kan vara en förklaring till den något mer dämpade utvecklingen. Utvecklingen 1994–2013 Antal program och fristående kurser 1994–2013, Källa: SCB:s universitets- och högskoleregister. Figur 7.58 Antal program och fristående kurser 1994–2013, nya universitet, index Källa: SCB:s universitets- och högskoleregister. Utvecklingen 1994–2013 Som redovisats har av den totala förändringen av antalet helårsstudenter skett vid högskolorna. I denna grupp ingår: , , , , , , Hög- skolan i , , , , och i , , , . Hög- skolan på är inkluderad i statistiken för . Den procentuella förändringen i denna grupp – både uppgången vad gäller program respektive uppgången när det gäller fristående kurser – är endast jämförbar med de fackinriktade universiteten som också tillhörde den grupp som i förhållande till sin storlek uppvisade en stor procentuell andel av den totala ökningen av antalet helårsstudenter . Den procentuella minskningen av antalet fristående kurser uppgår till medan mot- svarande minskning på program endast uppgår till cirka 8 procent- enheter. Omfördelningarna och besparingarna har alltså främst tagits på fristående kursutbudet. Utvecklingen 1994–2013 Figur 7.59 Antal program och fristående kurser 1994–2013, högskolor Källa: SCB:s universitets- Antal program och fristående kurser 1994–2013, högskolor, Källa: SCB:s universitets- 7.3.6Sambandet mellan antalet helårsstudenter och antalet program respektive fristående kurser Avslutningsvis vill vi jämföra utvecklingen av antalet helårs- studenter på program och antalet program å ena sidan och antalet helårsstudenter på fristående kurser och antalet fristående kurser å andra sidan. Vi vill återigen varna för att dra alltför långtgående Utvecklingen 1994–2013 Program kan samläsas och skillnaden mellan fristående kurs och program är inte heller alltid klar. Figur 7.61 Antal helårsstudenter (hst) på program och antalet program i riket 1994–2013, index Källa: SCB:s universitets- Ökningen av totala antalet program har varit medan antalet helårsstudenter på program endast har ökat . Här finns emellertid en stor skillnad mellan de generella programmen och de yrkesprogrammen vilket framgår av figur 7.62. Utvecklingen 1994–2013 Figur 7.62 Antal helårsstudenter (hst) på generella program och på yrkesprogram samt antalet generella program och yrkesprogram 1994–2013, riket, index Källa: SCB:s universitets- Antalet generella program har ökat medan antalet helårsstudenter på generella program endast har ökat . För yrkesprogrammen är motsvarande ökning av antalet program och för antalet helårsstudenter på program . Det bör noteras att det bland yrkesprogrammen finns flera program med ett stort antal inriktningar vilket vi har påpekat tidigare. När det gäller fristående kurser är utvecklingen något annorlunda. Antalet helårsstudenter på fristående kurser var i stort sett lika många 2013 (80 500) som 1994 (81 000), medan antaletfristående kurser har ökat från 14 1994 till 33 2010, för att därefter minska till 27 2013. Såsom tidigare påpekats är begreppet fristående kurs inte oproblematisktdå högskoleutbildning sedan1993 års reform har sin bas i kurser som kan sättas samman till program. En kurs kan alltså både läsas av studenter som följer ett program och av studenter som Utvecklingen 1994–2013 läser den fristående. I registren finns ingen märkning av om kursen är en programkurs eller en fristående kurs, däremot finns uppgifter om de individer som läser kursen: om de läser den inom program eller som ”fristående kurs”. I det följande har vi valt att definiera kurser som ”fristående” om av de helårsstudenter som var registrerade på kursen läste den utanför program. 7.4.1Ökning av korta kurser och minskning av långa kurser Det har skett en förändring i vilka fristående kurser som framför allt ges. Utvecklingen har gått mot en ökning av korta kurser, medan de terminslånga kurserna har minskat. I början av perioden (1994) var nästan hälften av de fristående kurser som gavs vid universitet och högskolor terminslånga kurser, mot- svarande 30 hp eller mer. var däremot endast en fjärdedel av de fristående kurserna terminslånga kurser, medan kurser som är kortare än en termin utgjorde tre fjärdedelar. Framför allt är det de riktigt korta kurserna, om mindre än 10 hp, som har ökat. Antalet terminslånga kurser ökade något , men har därefter minskat. Antalet korta kurser ökade däremot kraftigt , för att därefter minska. Till viss del kan förändringen bero på att långa kurser har delats upp i flera korta kurser, men det är antagligen endast en liten del av förklaringen eftersom de korta kurserna också har andra karaktäristika, vilket visas längre fram i kapitlet. Utvecklingen 1994–2013 Antal fristående kurser 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- Ökningen av korta kurser har framför allt skett inom distans- utbildning. (Se avsnitt 7.5.) utgör korta kurser en volymmässigt större del av högskolans fristående kurser än vad långa kurser gör, mätt i antalet helårsstudenter. har volymen av långa kurser halverats, medan volymen av korta kurser har fördubblats. Utvecklingen 1994–2013 Antal helårsstudenter på fristående kurser 1994–2013 Källa: SCB:s utbildnings- 7.4.2Området humaniora och konst är vanligast De flesta fristående kurser finns inom området humaniora och konst. Kurser inom detta område utgjorde av de fristående kurserna . En stor andel av kurserna inom humaniora och konst utgörs av kurser inom främmande språk. Inom utbildningsområdena samhällsvetenskap, juridik, handel, administra- tion samt naturvetenskap, matematik och data finns också relativt många fristående kurser (av de fristående kurserna ). Om man i stället för antal kurser mäter antal helårsstudenter är det humaniora och konst samt samhällsvetenskap, juridik, handel, administration som är de helt dominerande områ- dena. Dessa två områden utgjorde tillsammans drygt två tredjedelar av samtliga helårsstudenter på fristående kurs . Sammantaget har antalet fristående kurser inom humaniora och konst ökat , men volymen, mätt i antal helårs- studenter, har minskat. Det förklaras av att det är antalet korta kurser som har ökat, medan antalet långa kurser har minskat. Jämfört med övriga utbildningsområden är andelen program inom humaniora och konst liten – utbildning inom detta område sker alltså framför allt genom fristående kurser. Utvecklingen 1994–2013 har fristående kurser haft lite olika karaktär inom olika utbildningsområden. Inom t.ex. teknik och till- verkning har fristående kurser framför allt varit korta kurser, medan det inom de stora områdena humaniora och konst samt samhällsvetenskap, juridik, handel, administration har skiftat från långa kurser i början av perioden till större andel korta kurser . Totalt sett har alltså antalet fristående kurser som är kortare än en termins studier ökat . Ökningen har framför allt bestått av kurser inom humaniora och konst. Före den stora tillväxten av korta kurser – dvs. – fanns det ungefär lika många korta kurser inom de tre områdena humaniora och konst, samhällsvetenskap, juridik, handel, administra- tion samt naturvetenskap, matematik och data. Därefter har antalet korta kurser inom humaniora och konst mer än fördubblats, medan ökningen inom de två övriga områdena har varit betydligt mer modest. Det innebär att utbudet av kurser som omfattar mindre än 30 hp numera till stor del finns inom humaniora och konst. var av de korta kurserna kurser inom humaniora och konst. Figur 7.65 Fristående kurser om mindre än 30 hp, 1994–2013, Övriga områden ( 5 st) Samhällsvet, jur, handel, Källa: SCB:s universitets- Vad gäller de långa kurserna, dvs. de kurser som omfattar minst 30 hp (en termins studier), är området humaniora och konst ännu vanligare, även om antalet långa kurser inom området har minskat Utvecklingen 1994–2013 med drygt en tiondel. mellan 1994–2013 har ungefär hälftenav de långa kurserna funnits inomutbildningsområdet humaniora och konst. Näst flest långa kurser finns inom området samhällsvetenskap, juridik, handel, administration, men inom detta område har de långa kurserna minskat i antal med en tredjedel . Att det totala antalet långa kurser minskat beror framför allt på minskningen inom samhällsvetenskap, juridik, handel, administration. Figur 7.66 Fristående kurser om 30 hp eller mer, 1994–2013, SUN 1-nivå Övriga områden ( 5 st) Samhällsvet, jur, handel, Källa: SCB:s universitets- 7.4.3Tillväxten av korta kurser har skett vid högskolorna Såväl korta som långa kurser ges framför allt vid de traditionella universiteten, men den kraftiga tillväxten av korta kurser har mestadels skett vid högskolorna. Samtliga lärosätesgrupper har haft ett ökat antal korta kurser , men utvecklingen har sett lite olika ut även om ingen grupp helt avviker helt från utvecklingen för riket. Vid de traditionella universiteteten har antalet korta kurser ökat , och vid de nya universiteten har antalet korta kurser mer än fördubblats. Men detta är små ökningar i jämförelse med gruppenhögskolor där antalet korta kurser har blivit nästan fyra gånger fler . De fackinriktade universiteten har haft ett relativt litet antal kurser, och därför ger små för- ändringar stora utslag och en kurva med större svängningar än Utvecklingen 1994–2013 Från en relativt låg nivå har dock de fack- inriktade universiteten fördubblat antalet korta kurser. Antal fristående kurser om mindre än 30 hp, 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- De långa kurserna ges alltså fortfarande framför allt av de tradi- universiteten. stod traditionella universitet för av de långa kurserna. Men den minskning som har skett av långa kurser har också framför allt skett vid de traditionella universiteten. Medan antalet långa kurser faktiskt har ökat något vid högskolor och fackinriktade universitet (förvissofrån en låg nivå), har de minskat vid de traditionella universiteten. Även vid de nya universiteten har antalet långa kurser minskat, dock från en låg nivå. Utvecklingen 1994–2013 Antal fristående kurser om 30 hp eller mer, 1993–2014 Källa: SCB:s universitets- 7.4.4Andelen kurser på avancerad nivå ökade 2008-2013 I och med Bolognareformen klassificeras alla kurser i grundnivå och avancerad nivå. hade fristående kurser delats in i A–D-nivå. Indelningen i A–D-nivå var dock inte helt konsekvent, och en stor andel av kurserna har i statistiken inte varit nivågrupperade. Översättningen mellan den tidigare modellen med A–D-nivå och den nuvarande i grundnivå och avancerad nivå är inte självklar. Dessa två faktorer – den tidigare osäkra klassificeringen med många kurser som inte nivågrupperats samt den inte självklara översättningen mellan de två systemen – gör att jämförelser över än 2008–2013 är svåra att göra. Nedan görs dock ändå vissa försök att jämföra hela perioden –2013, där A–C-nivå har lagts samman med grundnivå och D-nivå lagts samman med avancerad nivå. Antalet fristående kurser med den tidigare nivågrupperingen A–C ökade ända . På grund av de osäkerheter i statistikensom nämnts ovan är det svårt att avgöra vad som händer i övergången mellan systemen 2007–2008. Om man enbart ser efter Bolognareformenoch införandet av den nuvarande nivågrupperingen blir det tydligt att antalet fristående kurser på grundnivå kraftigt minskat. har antalet kurser på grundnivå Utvecklingen 1994–2013 Även kurser på avancerad nivå har minskat, dock inte lika kraftigt (). Figur 7.69 Antal fristående kurser per nivå, 1994–2013 A+B+C / Grundnivå D / Avancerad nivå Okänd Anm. Brott i statistiken 2007 pga. att ny utbildningsstruktur infördes. Källa: SCB:s universitets- och högskoleregister. Andelen på grundnivå respektive på avancerad nivå är lika stor bland korta som bland långa kurser. Det är alltså inte så att korta kurser ges på grundnivå och långa kurser ges på avancerad nivå – något sådant mönster tycks inte finnas. Möjligtvis var andelen kurser på grundnivå (om vi tror att A–C-nivå motsvarar grundnivå) större i början av tidsperioden, men eftersom många kurser inte var nivågrupperade är det en något osäker slutsats. Andelen kurser på D-nivå/avancerad nivå är störst bland de fackinriktade universiteten, men där är som tidigare nämnts antalet fristående kurser lågt varför utvecklingen kan bero på enskildheter vissa år. Bland övriga lärosätesgrupper hade traditionella universitet högst andel kurser på avancerad nivå 2013: . Efter Bolognareformen, mellan 2008–2013, har andelen av de fristående kurserna som är påavancerad nivå ökat bland nya universitet, medan det inte har skett några förändringar vid traditionella universitet och högskolor. Utvecklingen 1994–2013 Distansutbildning är ett flytande begrepp, och har blivit det alltmer så i takt med den tekniska utvecklingen. Den traditionella campusutbildningen har i ökad utsträckning tagit del av metoder som utvecklats främst för distansutbildning, exempelvis webbaserade lärplattformar, vilket gjort att gränserna mellan campusutbildning och distansutbildning har suddats ut. Lärosätena markerar dock i statistiken vilka utbildningar som ska definieras som distansutbildning. Definitionen på distans- utbildning är utbildning där lärare och studenter i huvudsak är åtskilda och rum. Distansutbildning kan alltså vara både helt webbaserad utbildning utan fysiska träffar och utbildning med några få träffar. Distansutbildning är framför allt fristående kurser. Räknat i helårsstudenter utgjordes distansutbildning till ungefär två tredje- delar av fristående kurser8 och en tredjedel av program . Det är stora skillnader mellan olika lärosäten hur stor del av utbild- ningsverksamheten som bedrivs på distans. 7.5.1Antalet fristående kurser på distans har ökat kraftigt Fristående kurser ges framför allt som kurser på campus. har dock andelen av fristående kurser som ges på distans ökat, från till . Detta beror på att antalet distanskurser har ökat mer än antalet campuskurser. Tillkomsten av Nätuniversitet9 2002 kan ha spelat en viss roll för ökningen av antalet kurser på distans, men ökningen fortsatte även efter det att de extra medlen till Nätuniversitetet upphörde . Tillkomsten av Nätuniversitet och de extra medlen som fördelades till nätuniversitetskurser har alltså antagligenfungeratsom en katalysator i uppbyggnadenav distanskurser. Att distanskurser minskar mellan 2010–2013 skulle delvis kunna förklaras av regeringens uttalande att 8En fristående kurs kan ges både som campuskurs och som distanskurs. Vi definierar här fristående kurser som distanskurser om av kursens helårsstudenter läser den på distans. 9Nätuniversitetet(egentligen Sverigesnätuniversitet) var en samordning av universitetens och högskolornas IT-stöddadistansutbildning i en webbportal. tilldelades lärosätena extra ersättning för utbildning inom Nätuniversitetet. Utvecklingen 1994–2013 inte betala ersättning för ”inaktiva studenter”. ”Inaktiva studenter” är nämligen framför allt en fråga för kurser på distans.10 Antal fristående kurser i distans- och campusutbildning Källa: SCB:s universitets- och högskoleregister. I distansutbildningen har ökningen nästan helt skett genom att antalet kurser på A–C-nivå/grundnivå har ökat. Andelen distans- kurser på D-nivå/avancerad nivå har förvisso också ökat, men inte i samma utsträckning. Antalet helårsstudenter på fristående kurser på distans har blivit fler , medan antalet helårsstudenter på fristående kurser på campus har halverats. Det gör att volymen av fristående kurser, mätt i helårsstudenter, har omfördelats från distans till distans. 10 UKÄ (2014c). Utvecklingen 1994–2013 Figur 7.71 Antal helårsstudenter på fristående kurser, campus och distans 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- är de korta kurserna till största delen campuskurser, men det är bland distanskurser som ökningen av de korta kurserna framför allt har skett. mer än sexfaldigades antalet korta kurser på distans. Även korta kurser på campus ökade , men . Figur 7.72 Antal fristående kurser om mindre än 30 hp, campus och distans, 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- Utvecklingen 1994–2013 Både bland campuskurser och bland distanskurser finns drygt en tredjedel av de korta kurserna inom humaniora och konst. Ökningen av korta kurser på distans beror framför allt på att antalet kurser inom humaniora och konst har ökat, men också på att antalet kurser inom områden med få fristående distanskurser 1994 har ökat. Det gäller bl.a. områdena pedagogik och lärarutbildning samt teknik och tillverkning. Så som visats har antalet långa kurser (om 30 hp eller mer) minskat totalt sett. Denna minskning har helt och hållet skett bland de kurser som ges på campus. Antalet långa campuskurser har minskat , medan antalet långa kurser på distans faktiskt har fördubblats (dock från en låg nivå). Figur 7.73 Antal fristående kurser om 30 hp eller mer, campus och distans, 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- De långa campuskurserna har framför allt minskat inom de stora områdena humaniora och konst och samhällsvetenskap, juridik, handel, administration, vilket förstås beror på att övriga områden har haft få kurser redan från början. Ökningen av långa kurser på distans – som dock är få – beror däremot endast på att antalet kurser har ökat inom humaniora och konst, medan området samhällsvetenskap, juridik, handel, administration inte har haft någon sådan utveckling. Utvecklingen 1994–2013 Korta kurser ges i stor utsträckning med annan studietakt än heltid11. Detta gäller i synnerhet korta kurser på distans, där nästan samtliga kurser ges på deltid. Bland korta campuskurser har dock andelen deltidskurser ökat . Eftersom de korta kurserna inte bara har blivit fler utan även i större utsträckning ges på deltid, innebär det att korta kurser på deltid utgör en växande del av de fristående kurser som finns i högskolan. Och de ges alltså både på campus och på distans. När det gäller långa kurser ges ungefär en tredjedel av dessa med deltidsstudietakt. En stor del av den minskning som har skett av långa kurser på campus består i att deltidskurserna har minskat. Såsom visats tidigare är antalet långa kurser som ges på distans få. De som finns ges i stor utsträckning på deltid, men förekommer även att långa distanskurser ges på heltid. Totalt sett gavs av campuskurserna med deltids- studietakt, och motsvarande för distanskurserna var . Figur 7.74 Andel av fristående kurser som ges med deltidsstudietakt, distans och campus, 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- 11 Som heltidsstudietakt räknas här en studietakt . Utvecklingen 1994–2013 Bland de fristående kurser somges med deltidsstudietakt har andelen kurser på D-nivå/avancerad nivå ökat. var av deltidskurserna på avancerad nivå. 7.5.2Antalet program på distans har ökat, men utbudet är begränsat Även om distansutbildning framför allt ges som fristående kurser har antalet program som ges på distans också ökat. I början av perioden gavs endast ett fåtal program på distans, men antalet har ökat kontinuerligt till 2013. Antalet helårsstudenter på program som ges på distans har ökat från 1 1994 till 13 2013. är dock program som ges på distans en mycket liten del av högskolans programutbud. Av det totala antalet program ges på distans, och utbildningsvolymen på dessa motsvarar av den totala volymen på program (räknat i antal helårsstudenter). Ungefär hälften av programmen på distans ges med deltidsstudietakt. Figur 7.75 Antalet program på distans och antal helårsstudenter på dessa, 1994–2013 Källa: SCB:s universitets- Utvecklingen 1994–2013 Av de program som ges på distans tillhör det största flertalet områdena pedagogik och lärarutbildning samt hälso- och sjukvård samt social omsorg. Dessa två områden stod för av utbildningsvolymen avseende program på distans 2013 (räknat i helårsstudenter). Framför allt är det yrkesexamensprogram som ges på distans, även om generella program kraftigt har ökat efter att den nya utbildnings- ochexamensstrukturen infördes . Inom utbildnings- området pedagogik och lärarutbildning är det program mot lärar- examen12 som är volymmässigt störst, följt av förskollärarexamen och grundlärarexamen. Inom hälso- och sjukvård samt social omsorg fanns de flesta studenterna på sjuksköterskeprogram följt av specialistsjuksköterskeprogram. Tabell 7.7 visar de volymmässigt största yrkesexamensprogrammen som ges på distans. Inom övriga utbildningsområden fanns flest helårsstudenter på generella program, framför allt kandidatprogram men även hög- skoleexamensprogram. Flest helårsstudenter på kandidatprogram fanns inom samhällsvetenskap, juridik, handel, administration och naturvetenskap, matematik och data, med mer än 500 helårs- studenter . Högskoleexamensprogram var vanligast inom teknik och tillverkning (460 helårsstudenter ). 12 Det finns fortfarande studenter registrerade på den tidigare sammanhållna lärarutbild- ningen, även om inga nya studenter antas. Utvecklingen 1994–2013 Tabell 7.7 Yrkesexamensprogram på distans, antal helårsstudenter (hst) 2013 Program med fler än 200 hst redovisas, avrundat till närmaste tiotal * Det finns fortfarande studenter registrerade på den tidigare sammanhållna om inga nya studenter Källa: SCB:s universitets- Generella program på distans, antal helårsstudenter (hst) 2013 Källa: SCB:s universitets- 7.5.3Högskoleutbildning på olika orter i Även om högskoleutbildning framför allt bedrivs på de orter där det finns ett universitet eller en högskola, är högskoleutbildning tillgänglig på många fler orter runt om i . Detta inte minst genom den del av utbildningsutbudet som är tillgängligt via distansstudier. En del av distansutbudet är helt nätbaserat, men i vissa fall är det kopplat till studieorter där kommunala lärcentra ofta har en central roll. Utöver distansutbildningar har flera universitet och högskolor också etablerat campusförlagda högskoleutbildningar på orter utanför sin huvudort. Det finns både större campusorter med ett SOU 2015:70 Utvecklingen 1994–2013 brett utbud av utbildningar och orter där enskilda högskoleutbild- ningar ges i liten skala. fanns högskoleutbildning i 94 kommuner som inte var huvudort13 för en högskola eller universitet. I detta är inräknat både utbildningar på campus och distansutbildningar med samlingar på viss ort. Räknar vi enbart campusutbildning fanns högskoleutbildning i 80 kommuner som inte var huvudort för en högskola eller universitet. Drygt 18 000 helårsstudenter studerar i kommuner utanför lärosätenas huvudorter, vilketmotsvarar av det totala antalet helårsstudenter. Men det är en stor spridning i antal helårs- studenter mellan olika kommuner. Av de 94 kommunerna som inte var huvudort för ett lärosäte hade 67 färre än 100 helårsstudenter . Andra kommuner är tydliga campusorter: , och hade mellan 3 500 och 1 500 helårs- studenter . Sju andra kommuner (, , , , , och ) hade mellan 500 och 900 helårsstudenter. Det verkar till viss del vara andra utbildningar som ges i kommuner utanför lärosätenas huvudorter. Det utbildningsområde som har störst utbildningsvolym (mätt i antal helårsstudenter) vid lärosätenas huvudorter – samhällsvetenskap, juridik, handel, administration – har en betydligt mindre andel av utbildningsvolymen i kommuner som inte är huvudorter. Det är också inom detta utbildningsområde som en stor del av minskningen av decentraliserad utbildning har skett. Störst utbildningsvolym finns inom teknik och tillverkning – ungefär en fjärdedel av den decentraliserade högskoleutbildningen ges inom detta område. Utbildning inom teknik och tillverkning finns framför allt som campusförlagd utbildning. Inom den distans- utbildning som är knuten till en viss ort är stor del av utbild- ningsvolymen inom området pedagogik och lärarutbildning. Totalt sett är tillgången på högskoleutbildning – oräknat den helt platsoberoende distansutbildningen och utbildningen genom utbytesprogram utanför – störst i och omkring de största städerna och de traditionella universitetsstäderna. av högskoleutbildningen fanns i och