sou · H3B36 · 2015-02-04 00:00:00 — En tillsynsmyndighet som anges i 19 a § får i sin tillsynsverksamhet meddela de förelägganden eller förbud som behövs för att lagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen ska följas. I beslut om föreläggande eller förbud får tillsynsmyndigheten sätta ut vite. Vitet får inte förvandlas. 8.3Vilka ändringar behöver göras i den nationella lagstiftningen? Vårt förslag: Cigaretter och rulltobak med karakteristisk smak får inte säljas till konsumenter. Tobaksvaror får, med undantag för snus för användning i munnen, inte innehålla tillsatser som inte är nödvändiga vid tillverkningen av tobaksvaran. ska bestämma vilka cigaretter och vilken rulltobak som ska anses ha karakteristisk smak samt vilka tillsatser i tobaksvaror som ska förbjudas. ska vara tillsynsmyndighet och ska kunna meddela de förelägganden och förbud som krävs för att bestämmelserna ska följas. Sådana förelägganden eller förbud ska kunna förenas med vite. För tillsynen av vad som utgör en karakteristisk smak och vilka ingredienser som ska förbjudas ska kunna ta ut en avgift. Artikel 7 p. 15 undantar ”tobak för användning i munnen” från artikelns hela tillämpningsområde. Av definitionen i artikel 2.8 framgår att med tobak för användning i munnen avses alla tobaksvaror för användning i munnen, utom sådana som är av sedda att inhaleras eller tuggas, och som framställs helt eller delvis av tobak, i pulver eller partikelform eller en kombination av dessa former. Det innebär att snus är undantaget från reglerna om ingredienser i tobaksproduktdirektivet. Vissa delar av ingrediensregleringen omfattar dock tuggtobak. Som redovisats i kapitel 5 ska den här utred- ningen överväga bl.a. om det bör införas en reglering av innehållet i snus, men den frågan kommer att behandlas senare i utredningens slutbetänkande. De förslag som lämnas i dessa delar omfattar alltså inte snus. I tobakslagen finns inte någon reglering av ingredienser i tobaksvaror, annat än indirekt genom reglering av nivåer för gränsvärden av vissa skadliga ämnen (tjära, nikotin och kolmonoxid). Tobaksproduktdirektivet innehåller som redovisats ovan ett krav på förbud mot att vissa tobaksvaror med karakteristisk smak släpps ut på marknaden, nämligen cigaretter och rulltobak, dvs. – enligt definitionen i artikel 2 i direktivet – tobak som kan användas för att göra cigaretter. Med smak avses enligt direktivets definition en tydligt märkbar doft eller smak av annat än tobak, till följd av en tillsats eller en kombination av tillsatser, som kan inkludera, men som inte begränsas till, frukt, kryddor, örter, alkohol, karamell, mentol eller vanilj och som är märkbar före eller under användningen av en tobaksvara. Av ingressen till direktivet framgår att eftersom direktivet främst är inriktat på ungdomar bör förbudet mot karakteristisk smak inte omfatta andra tobaksvaror än cigaretter och rulltobak, så länge det inte sker någon betydande förändring av försäljningsvolymer eller ungdomars konsumtionsmönster. Med hänsyn till de krav som ställs upp i tobaksproduktdirektivet bör det i tobakslagen införas ett förbud mot cigaretter och rulltobak med karakteristisk smak. Tobaksproduktdirektivet ställer också upp ett krav på att vissa tillsatser inte ska förekomma i tobaksprodukter. Bakgrunden till önskemålet om en harmoniserad reglering av ingredienser i tobaksvaror är – enligt ingressen till direktivet – en vilja att uppnå en väl fungerande inre marknad. Kraven innebär också en anpassning till ramkonventionens riktlinjer om regleringen av innehållet i tobaksvaror. Syftet i den delen är att avlägsna ingredienser som gör produkterna mer välsmakande, ger intryck av att tobaksvaror har hälsofördelar, är förknippade med energi och vitalitet eller har färgande egenskaper (se punkterna 15–17). Direktivet innehåller en rad exempel på vilken typ av tillsatser som inte ska vara tillåtna i tobaksvaror. Exempelvis gäller det vitaminer eller andra tillsatser som ger intryck av att en tobaksvara ger en hälsofördel eller minskade hälsorisker, tillsatser eller stimulerande ämnen som är förknippade med energi eller vitalitet, tillsatser som färgar utsläpp, är cancerframkallande eller underlättar inhalering eller nikotinupptag när det är fråga om tobaksvaror för rökning. Det får sammanfattningsvis anses stå klart att direktivets utgångspunkt dels är att tillsatser som ökar hälsoriskerna – antingen direkt eller till exempel genom att förstärka ett beroende – inte ska vara tillåtna, dels att detsamma ska gälla för sådana tillsatser som är ägnade att ge intryck av förminskade hälsorisker, förknippa tobaksvaran med positiva effekter eller tilltala nya målgrupper, särskilt ungdomar. är avsikten inte att förbjuda sådana tillsatser som är nödvändiga för tillverkningen av tobaksprodukter, så länge dessa inte är hälsofarliga eller leder till karakteristisk smak eller innebär ett ökat beroendeframkallande. Med hänsyn till de krav som direktivet ställer upp bör tobakslagen kompletteras med en möjlighet att reglera vilka tillsatser som bör få förekomma i tobaksvaror. I linje med regleringen i direktivet bör dock sådana tillsatser som är nödvändiga för tillverkningen av tobaksvaror vara fortsatt tillåtna. I tobaksproduktdirektivet dras vissa riktlinjer upp för hur det ska gå till för att bedöma om cigaretter eller rulltobak har en karakteristisk smak och således ska förbjudas. Kommissionen kan komma att genom delegerade akter fastställa enhetliga regler om förfarandet och en oberoende rådgivande panel ska inrättas på unionsnivå. Även i sak får kommissionen – på begäran av en medlemsstat eller på eget initiativ – genom genomförandeakter fastställa om en tobaksvara omfattas av förbudet mot karakteristisk smak eller inte. Om en vara förbjudits i minst tre medlemsstater ska kommissionen också genom delegerade akter kunna fastställa högstanivåer för den eller de tillsatser som ger den karakteristiska smaken. Några delegerade akter till direktivet i dessa delar är ännu inte antagna och förfarandet för prövning är inte heller utmejslat. Det står emellertid klart att frågan om vilka tobaksvaror som ska anses ha en karakteristisk smak kommer att kunna prövas löpande och den nationella regleringen måste därför – på motsvarande sätt som för utsläppsnivåer och ingrediensrapportering – genomföras på ett sätt som ger möjlighet till anpassning till den internationella utvecklingen. Detsamma gäller förbudet mot vissa tillsatser. Detta måste bland annat bedömas utifrån vad forskningen kommer att visa om tillsatsers beroendeframkallande, toxiska eller andra hälsovådliga effekter. Det finns således behov av att löpande kunna anpassa regleringen av vilka tillsatser som är förbjudna samt vilka tobaksvaror som har en karakteristisk smak. Det finns ett samband mellan den regleringen och regleringen av gränsvärden för skadliga ämnen och regelverket bör lämpligen vara uppbyggt på samma sätt. En sådan utgångspunkt skulle innebära att genom föreskrifter bör ansvara för regleringen av vilka tillsatser som ska förbjudas och vilka tobaksprodukter som kan anses ha en karakteristisk smak. Av regleringen i artikel 7 framgår att frågan om hur förfarandet för att bestämma om en vara har karakteristisk smak är relativt komplex. Kommissionen har befogenhet att i genomförandeakter åstadkomma ett enhetligt förfarande för besluten och ett oberoende råd ska inrättas på unionsnivå, med vilket medlemsstaterna får samråda innan ett beslut att förbjuda en vara med karakteristisk smak fattas. Kommissionen har också själv befogenhet att fastställa att en tobaksvara har en karakteristisk smak och kan också under vissa förutsättningar fastställa gränsvärden för högstanivåer av en viss tillsats eller en kombination av tillsatser som ger en karakteristisk smak. Även detta ska i så fall ske genom genomförandeakter. Förfarandet för att fastställa att en tillsats är förbjuden är konstruerat på liknande sätt. Medlemsstaterna har en skyldighet att förbjuda varor som innehåller sådana tillsatser, men även kommissionen får i genomförandeakter fastställa att en vara omfattas av ett sådant förbud. Även i dessa fall får kommissionen under vissa förutsättningar meddela gränsvärden. Av redovisningen ovan framgår att det är av vikt att systemet för prövning av dessa frågor innehållsmässigt är anpassningsbart dels till nya genomförandeakter från kommissionen, dels till vad som framkommer i fråga om nya vetenskapliga rön. Lämpligen bör vara den myndighet som ansvarar för prövningen av dessa frågor på nationell nivå. Med hänsyn tagen till de riktlinjer som kan komma från kommissionen bör därför den myndigheten få till uppgift att reglera hur det nationella förfarandet ska gå till, från det att uppgifterna kommer in och fram till det beslut fattas samt att bestämma hur den praktiska hanteringen ska skötas. är också den myndighet som besitter störst kunskap på området och som lämpligen bör ha tillsynsansvaret, eftersom tillsynsobjekten inte är detaljister utan tillverkare och importörer. Förbudet mot vissa ingredienser lämpar sig alltså för central tillsyn och är den myndighet som har det centrala tillsynsansvaret för produktkontroll m.m. Myndigheten bör därför även ha tillsyn över innehållsregleringen för tobaksprodukter. Det är svårt att nu överblicka vilka arbetsinsatser som krävs, dels initialt och dels löpande, för att få ett system för prövning och för att få en ordning med löpande tillsyn på plats. är det naturligtvis av vikt för att bestämmelserna i dessa delar ska kunna efterlevas i praktiken att såväl systemet för prövning som ordningen för löpande tillsyn kommer på plats och fungerar. Det kan inte uteslutas att det i vart fall initialt kommer att innebära ett relativt betydande arbete för myndigheten. Enligt nuvarande lagstiftning kan meddela de förelägganden och förbud som behövs för att bl.a. bestämmelserna om produktkontroll – eller med stöd av dem meddelade föreskrifter – ska följas. Bestämmelserna om innehållsreglering är en viktig del av produktkontrollen. För att inte regleringen ska vara verkningslös bör myndigheten på motsvarande sätt kunna meddela förbud och förelägganden och även – i linje med vad som redan gäller i övrigt – kunna förena sådana förbud eller förelägganden med vite. Frågan om vilka tillsatser som ska förbjudas och vilka tobaksvaror som ska anses ha en karakteristisk smak kan som redovisats bli föremål för omfattande överväganden och det kan också komma att utvecklas olika bedömningsordningar. I enlighet med de allmänna utgångspunkter som redovisats i kapitel 5 är det rimligt att branschen svarar för de kostnader som sådana överväganden kan komma att föra med sig. Av direktivet framgår dessutom uttryckligen att medlemsstaterna får ta ut proportionella avgifter av tillverkare och importörer av tobaksvaror för att utföra sådana bedömningar. bör således få en möjlighet att ta ut en avgift för sin tillsyn i dessa delar. Regleringen av tobaksvaror med karakteristisk smak omfattar som redovisats ovan endast cigaretter och rulltobak. 9 Märkning och förpackning 9.1Bestämmelserna i artikel 8–14 i tobaksproduktdirektivet De nya bestämmelserna om märkning och förpackning syftar till att undanröja hinder på den inre marknaden, att verka för att hälsoriskerna belyses på samma sätt i medlemsstaterna och för att anpassa reglerna till den internationella utvecklingen. Bestämmelserna om märkning bör också anpassas till nya vetenskapliga rön. Att ange utsläppsnivåer för tjära, nikotin och kolmonoxid på styckförpackningar för cigaretter har exempelvis visat sig vara missledande, eftersom det leder konsumenterna att tro att vissa cigaretter är mindre skadliga än andra. Det finns också belägg för att stora kombinerade hälsovarningar bestående av en varningstext och ett tillhörande färgfoto är mer effektiva än varningar som endast består av text. Därför bör kombinerade hälsovarningar bli obligatoriska i hela unionen och täcka betydande och synliga delar av styckförpackningens yta (tobaksvaror för rökning, annat än cigaretter och rulltobak, som framför allt används av äldre konsumenter och små befolkningsgrupper, bör även fortsättningsvis kunna beviljas ett undantag från vissa bestämmelser om märkning). Märkningen av dessa andra tobaksvaror bör följa särskilda regler. Hälsovarningarnas synlighet på rökfria tobaksvaror bör säkerställas. Hälsovarningarna bör därför placeras på de två huvudytorna av förpackningar med rökfria tobaksvaror. För tobak för vattenpipa, som ofta uppfattas som mindre skadlig än traditionella tobaksvaror för rökning, bör hela märkningssystemet tillämpas för att undvika att konsumenterna vilseleds. Tobaksvaror eller deras förpackningar skulle kunna vilseleda konsumenter, särskilt ungdomar, om de skapar ett intryck av att dessa produkter är mindre skadliga. exempel fallet om vissa ord eller andra inslag används, till exempel ord som ”låg tjärhalt”, ”light”, ”ultralight”, ”mild”, ”naturlig”, ”ekologisk”, ”utan tillsatser”, ”utan smaktillsatser” eller ”slim”, eller vissa namn, bilder och figurativa eller icke figurativa symboler. Annan vilseledande information kan omfatta, men är inte begränsad till, material som läggs i förpackningen eller annat tilläggsmaterial, såsom självhäftande etiketter, klistermärken, skrapfält eller hylsor eller något som har anknytning till själva tobaksvarans form. Vissa förpackningar och tobaksvaror skulle också kunna vilseleda konsumenterna genom att de skapar föreställningar om fördelar i form av viktminskning, sexuell dragningskraft, social status, socialt liv eller egenskaper såsom kvinnlighet, manlighet eller elegans. På samma sätt skulle de enskilda cigaretternas storlek och utseende kunna vilseleda konsumenterna genom att skapa ett intryck av att vara mindre skadliga. Varken styckförpackningar med tobaksvaror eller dessas ytterförpackningar bör innehålla tryckta kuponger, erbjudanden om rabatt, gratisutdelning, två varor till priset av en eller liknande erbjudanden som skulle kunna signalera ekonomiska fördelar för konsumenter och därmed locka dem att köpa tobaksvarorna i fråga (ingressen p. 21–28). 9.1.2Allmänna bestämmelser – artikel 8 Varje styckförpackning för en tobaksvara och eventuella ytterförpackningar ska förses med de hälsovarningar som anges i direktivet i kapitlet om märkning och förpackning (på det eller de officiella språken i den medlemsstat där varan släpps ut på marknaden). Hälsovarningar ska täcka hela den yta som reserverats för dem på styckförpackningen eller ytterförpackningen och de får inte kommenteras, omformuleras eller hänvisas till i någon form. Medlemsstaterna ska se till att hälsovarningarna på en styckförpackning och eventuella ytterförpackningar är tryckta så att de inte kan avlägsnas eller utplånas och att de är fullt synliga, vilket också innebär att de inte får vara helt eller delvis dolda eller brytas av skattemärken, prismärkning, säkerhetsmärkning, omslag, fodral, lådor eller andra anordningar när tobaksvaror släpps ut på marknaden. På styckförpackningar av andra tobaksvaror än cigaretter och rulltobak i påsar får hälsovarningarna sättas fast med hjälp av klistermärken, förut- satt att sådana klistermärken inte går att avlägsna. Hälsovarningarna ska förbli intakta när styckförpackningen öppnas utom när det gäller förpackningar med vikbart lock (flip-top) där hälsovarningarna får brytas när förpackningen öppnas, men endast på ett sätt som säkerställer den grafiska fullständigheten och synligheten hos text, fotografier och avvänjningsinformation (artikel 8 p. 1–3). Hälsovarningarna får inte på något sätt dölja eller bryta skattemärken, prismärkning, spårningsmärkning eller säkerhetsmärkning på styckförpackningar (artikel 8 p. Dimensionerna på hälsovarningarna som anges i artiklarna 9–12 ska beräknas i förhållande till den berörda ytan när förpackningen är stängd (artikel 8 p. Hälsovarningar ska vara omgivna av en svart ram med en bredd innanför den yta som är reserverad för varningen, med undantag av varningar i enlighet med artikel 11 (artikel 8 p. 9.1.3Allmänna varningar och informationstexter på tobaksvaror för rökning – artikel 9 Enligt direktivet ska varje styckförpackning och eventuell ytterförpackning för tobaksvaror för rökning vara försedd med en av de allmänna varningarna ”Rökning dödar – Sluta nu” eller ”Rökning dödar” (artikel 9 p. Det är medlemsstaterna som ska fastställa vilken av de allmänna varningar som avses i första stycket som ska användas. Varje styckförpackning och eventuell ytterförpackning ska även vara försedd med informationstexten ”Tobaksrök innehåller över 70 cancerframkallande ämnen” (artikel 9 p. Varningstexten och informationstexten ska vara tryckta med typsnittet Helvetica med fet stil i svart på vit bakgrund (för att ta hänsyn till språkkrav får medlemsstaterna bestämma storleken på typsnittet, förutsatt att den typsnittsstorlek som fastställs i nationell rätt säkerställer att den relevanta texten täcker största möjliga andel av den yta som har reserverats för dessa hälsovarningar). De ska vara placerade i centrum på den reserverade ytan, och på rätblocksformade förpackningar och eventuella ytterförpackningar ska de vara parallella med 1 När en hälsovarning anpassas i enlighet med artiklarna 9.5, 10.3 och 12.3, ska kommissionen säkerställa att den är faktabaserad eller att medlemsstaterna kan välja mellan två varningar, av vilka en är faktabaserad(artikel 8 p. Bilder av styckförpackningar och eventuella ytterförpackningar som riktar sig till konsumenter i unionen ska uppfylla bestämmelserna i detta kapitel(artikel 8 p. styckförpackningens eller ytterförpackningens sidokant (artikel 9 p. 4 a och b). När det gäller cigarettpaket och rulltobak i rätblocksformade förpackningar ska den allmänna varningen återges på den nedre delen av en av styckförpackningarnas sidoytor och informationstexten ska återges på den nedre delen av den andra sidoytan. Dessa hälsovarningar ska ha en bredd av . När det gäller förpackningar i form av en ask med fällbart lock vars sidoyta delas i två delar när förpackningen öppnas, ska den allmänna varningen och informationstexten finnas sin helhet på den större delen av dessa delade ytor. Den allmänna varningen ska också framträda på insidan av den övre yta som är synlig när förpackningen är öppen (de laterala sidytorna av denna sorts förpackning ska ha en höjd av ). När det gäller rulltobak som marknadsförs i påsar, ska den allmänna varningen och informationstexten finnas på de ytor där hälsovarningarnas fulla synlighet säkerställs. När det gäller rulltobak i cylinderformade förpackningar, ska den allmänna varningen finnas på lockets yttersida och informationstexten på lockets innersida. Både den allmänna varningen och informationstexten ska täcka av de ytor på vilka de trycks (artikel 9 p. Dimensionerna på hälsovarningarna som anges i artiklarna 9 ska beräknas i förhållande till den berörda ytan när förpackningen är stängd (artikel 8 p. Ordalydelsen i informationstexten kan ändras med hänsyn till utvecklingen på marknaden och inom vetenskapen.2 9.1.4Kombinerade hälsovarningar för tobaksvaror för rökning Varje styckförpackning och eventuell ytterförpackning för tobaksvaror för rökning ska vara försedd med kombinerade hälsovarningar. De kombinerade hälsovarningarna ska innehålla en varningstext och 2 Kommissionen ska ges befogenhet att anta delegerade akter i enlighet med artikel 27 för att anpassa ordalydelsen i den informationstext som fastställs i punkt 2 till utvecklingen på marknaden och inom vetenskapen. Kommissionen ska genom genomförandeakter fastställa den exakta placeringen av den allmänna varningen och informationstexten på rulltobak som marknadsförs i påsar, med beaktande av påsarnas olika former. Dessa genomförandeakter ska antas i enlighet med det granskningsförfarande som avses i artikel 25.2 (artikel 9 p. 5 och 6) ett motsvarande färgfoto.3 Varningstexterna och bilderna finns definierade i bilagor, som kommissionen ska anta genom en delegerad akt. Hälsovarningarna ska även innehålla rökavvänjningsinformation, såsom telefonnummer, e-postadresser eller adresser till webbplatser med avsikten att informera konsumenter om stödprogram för personer som vill sluta röka (artikel 10 p. 1 a och b). De kombinerade hälsovarningarna ska täcka av både den yttre framsidan och baksidan av styckförpackningen och eventuell ytterförpackning. Cylinderformade förpackningar ska uppvisa två kombinerade hälsovarningar på samma avstånd från varandra, och varje hälsovarning ska täcka av respektive halva av den rundade ytan. Samma varningstext och motsvarande färgfoto ska visas på båda sidor av styckförpackningen och eventuell ytterförpackning. Dessa ska återges på den övre kanten av en styckförpackning och eventuell ytterförpackning och placeras på samma led som all annan information på denna yta av förpackningen (tillfälliga undantag från skyldigheten om den kombinerade hälsovarningens placering får tillämpas i medlemsstater där skattemärken eller nationella identifieringsmärken för skatteändamål är obligatoriska) (artikel 10 p. 1 d–e).4 Dimensionerna på hälsovarningarna som anges i artiklarna 10 ska beräknas i förhållande till den berörda ytan när förpackningen är stängd(artikel 8 p. 5 Styckförpackningar av cigaretter ska ha en höjd på och en bredd på minst De kombinerade hälsovarningarna delas upp i tre uppsättningar på det sätt som framgår av bilaga II och varje uppsättning ska användas ett givet år och ska alternera på årsbasis. Medlemsstaterna ska säkerställa att varje kombinerad hälsovarning som kan användas 3En av de varningstexter som förtecknas i bilaga I och ett motsvarande färgfoto från bildarkivet i bilaga II. 4I de fall där skattemärket eller det nationella identifieringsmärket för skatteändamål sätts fast vid den övre kanten av en styckförpackning gjord av kartongmaterial, får den kombinerade hälsovarningen som ska återges på den bakre ytan placeras direkt nedanför skattemärket eller det nationella identifieringsmärket. Om en styckförpackning är gjord av mjukt material, får medlemsstaterna tillåta att en rektangulär yta reserveras för skattemärket eller det nationella identifieringsmärket för skatteändamål med en höjd på högst mellan paketets övre kant och ytan och den övre änden av de kombinerade hälsovarningarna. De undantag som avses i leden i och ii ska tillämpas (p. e i och ii). 5De kombinerade hälsovarningarna ska reproduceras i enlighet med de format och proportioner och den layout och utformning som fastställs av kommissionen i enlighet med punkt 3 f. under ett givet år i så hög utsträckning som möjligt visas i samma antal på varje varumärke för tobaksvaror (p. 9.1.5Märkning av andra tobaksvaror för rökning än cigaretter, rulltobak och tobak för vattenpipa – artikel 11 Medlemsstaterna får beträffande andra tobaksvaror för rökning än cigaretter, rulltobak och tobak för vattenpipa medge undantag från skyldigheten att förse dem med informationstexten i artikel 9.2 och de kombinerade hälsovarningar som anges i artikel 10. I detta fall ska varje styckförpackning och eventuell ytterförpackning av dessa varor utöver den allmänna varning som anges i artikel 9.1 vara försedd med en av de varningstexter som anges i bilaga I. I den allmänna varning som anges i artikel 9.1 ska en hänvisning till den rökavvänjningsinformation som avses i artikel 10.1 b ingå. Den allmänna varningen ska återges på den mest synliga ytan av styckförpackningen och av eventuell ytterförpackning. Medlemsstaterna ska se till att varje hälsovarning i så hög utsträckning som möjligt visas i samma antal på varje märke av dessa produkter. Varningstexterna ska återges på den näst mest synliga ytan av styckförpackningen och eventuell ytterförpackning. För styckförpackningar med fällbart lock är den näst mest synliga ytan den yta som blir synlig när förpackningen är öppen (p. Den allmänna varning som avses i punkt 1 ska täcka av den relevanta ytan på styckförpackningen och eventuell ytterförpackning (p.