sou · H3B370 · 2015-08-04 00:00:00 — För juris kandidatexamina och teologie kandidatexamina angavs motiverade undantag och det befanns att ”övervägande skäl” talade för att inrätta socionom-, civilingenjörs-, arkitekt- samt ingenjörsexamina. Slutligen inrättades en kort yrkesteknisk högskolexamen. Därtill inrättades yrkesexamina inom ansvars- 9 Se t.ex. Prop. 2004/05:162, s. 75. universitets- och högskolereform… område, angivna i bilaga till förordningen för lantbruks- universitet.10 Det ligger i sakens natur att yrkesexamina har en uttalad relation till ett visst yrke medan generella examina har en öppnare karaktär. Terminologin kan dock förleda till tanken att yrkesexamina leder direkt till arbetslivet medan generella examina saknar relation till arbetslivet och enbart syftar till bildning, personlighetsutveckling, ämnesfördjupning eller kunskapssökande för dess egen skull. Så är inte fallet. Inom den stora gruppen generella examina återfinns ett stort antal utbildningsinriktningar som leder till stora yrkesområ- den, t.ex. utbildningar inom ekonomi, förvaltning och personal- administration, och till tydliga yrken, t.ex. mäklare, revisor och präst.11 Det är tydligt i förarbeten att också generella examina ska leda till yrkesverksamhet men att sådan utbildning är mer öppen och att det inte alltid finns en lika tydligt definierad arbetsmarknad som för yrkesexaminerade.12 Därtill var tanken att studenter med hjälp av egna kompositioner av utbildning – dvs. generella examens- utbildningar – skulle utgöra spejare mot nya yrkesområden. Balansen mellan det som i direktiven uttrycks ”utbildningar som har en mer direkt arbetsmarknadsanknytning och utbildningar och kurser som främst ges i bildningssyfte” finns inbyggd i all högsko- leutbildning för att beaktas med olika emfas under olika tider. I propositionen som föregick H 77 anförde föredragande statsråd: Sammanfattningsvis ansluter jag mig till U 68-beredningens syn att den enskildes utbildning som helhet bör utformas så att den gör ut- bildningen användbar inom något – ofta relativt brett – område av arbetslivet.13 Även om H 77 var en tydligt yrkes- och arbetsmarknadsinriktad reform så gavs också här uttryck för att utbildningen bör sikta mot viss bredd. Vi kommer i kapitel 8, Högskoleutbildning och arbetsmarknad, visa att flödet mellan yrken är betydande, dvs. yrkesarbetande åter- finns i olika hög grad i det yrkesområde man utbildats för. 11Exemplen gäller 2015. 12Ds 2003:4, s. 106. 1975:9 s. 421. universitets- och högskolereform… den omvända flödesbilden kommer att beskrivas, dvs. yrkesområ- den rekryterar inte enbart personer med en viss yrkesexamen eller viss generell examen. Vi kommer att kalla program som leder till yrkesexamen för yrkesprogram eller yrkesinriktade program, och program som leder till generell examen för generella program eller generell utbildning.14 3.5Dimensioneringssystemet – studentens val Studenternagavs med reform ett avgörande inflytande i två avseenden, dels, som ovan visats, genom att de i det kursbaserade systemet gavs större frihet att välja inom utbildningen, dels genom att de förväntades påverka utbud och dimensionering av utbildningen. Studenternas val av utbildning förväntas ligga till grund för läro- sätenas erbjudande av utbildning och dess dimensionering. Stu- denterna förutsätts skaffa sig information om alternativautbildningars kvalitet och arbetsmarknadsutsikter och på denna grund välja utbildning. Därmed blir studenternas efterfrågan den avgörande dimensioneringsprincipen. Föredragande statsråd skrev: Jag vill i detta sammanhang framhålla att studenternas val måste få stor betydelse för universitetens och högskolornas utbildningsutbud. Det måste också vara en strävan att tillse att studenterna är så välinformerade att de själva kan ta ansvar för sina utbildningsval och därmed för sin … Fördjupade kunskaper inom av studenterna fritt valda områden är den bästa förberedelsen för framtiden.15 Grundläggande princip ska således vara studenternas efterfrågan, men staten förbehöll sig att styra över vissa viktiga utbildnings- områden (som t.ex. lärarutbildning och sjuksköterskeutbildning). I den nya universitets- och högskoleorganisationen avstår regeringen, /…/ från att i detalj ange hur många studenter som skall utbildas på respektive område vid varje universitet och högskola. 14Uppdelningen yrkesexamen – generell examenär internationellt ovanlig. Alla utbildnings- kulturer skiljer i och för sig på en examen av traditionell ämneskaraktär, som fil kand i statsvetenskap, och en bred fackutbildning, som civilingenjörsexamen, men examina listas utan uppdelning mellan de två kategoriernayrkesexamen – generell examen.Det är tveksamt om den skarpa distinktionen fyller någon funktion. Se också avsnitt 10.2 Dubbla examina där de problem en uppdelning skapar återkommer. 1992/93:169, s. 8. universitets- och högskolereform… Det blir i stället studenterna, universiteten och högskolorna som genom sina egna val och prioriteringar avgör detta. tagen är utbildningar till vissa viktiga yrken för vilka staten ur ett nationellt perspektiv måste garantera ett visst antal examinerade stu- denter samt vissa mindre, men väsentliga ämnen. Dessutom anges övergripande mål för den långsiktiga inriktningen av examinationen.16 Skälet till denna nya betoning på studentens val var insikten att centrala beslut om utbildningens dimensionering alltsedan 1977 visat sig dysfunktionellt. ”Staten gav intryck av att kunna förutse arbetsmarknadens krav på ett sätt som inte är möjligt.”17 Studen- terna själva tilltroddes en bättre förmåga att läsa av framtidens utbildningsbehov än vad som uttrycktes i centrala myndigheters prognoser. Denna syn var också kongenial med att studenter bättre förstod ”kommande yrkesverksamhet av skilda slag, och vars krav vi inte kan förutsäga i detalj.”18 är det viktigt att erinra sig att studenternas inflytande inte innebar ett radikalt nytt inslag i dimensioneringen av utbild- ning. Vid högskolereform angav högskolelagen: 7 § Utbildningen inom högskolan skall planeras med hänsyn till sam- hällets behov av utbildade och individernas behov och önskemål. Samma hänsyn skall tagas när resurserna för utbildning fördelas inom Högskolans utbildning har, förmodligen alltid, balanserat mellan studentens önskemål och samhällets behov. 3.6Den högre utbildningens övergripande mål högskolereform berörde och förändrade flera av de bärande delarna av H 77 – längre och djupare än vad de inlednings- vis citerade tio punkterna antydde. H 93 förändrade uttryckssättet för högskoleutbildningens mål och skapade ett nytt sätt att reglera dimensionering genom ett radikalt annorlunda resurstilldelnings- system (se kapitel 5). Däremot vidmakthölls i allt väsentligt hög- 1992/93:169, s. 32. 1992/93:1, s. 14. 1992/93:1, s. 30. universitets- och högskolereform… skolans övergripande utbildningsuppdrag och mål. I departements- promemorian och högskolor anförs: Högskoleutbildning har olika syften, dels examensinriktad som för- bereder för mer eller mindre preciserad yrkesverksamhet utanför hög- skolan eller för forskarutbildning, dels allmänt kompetenshöjande stu- dier som fortbildning och vidareutbildning eller individuell utveck- ling.20 I punktform kan detta uttryckas: •Yrkesutbildning, mer eller mindre väl preciserad. •Forskarutbildning, fortsatta studier efter den grundläggande högskoleutbildningen. •Fortbildning och vidareutbildning. Detta är samma mål med högskolan som kan identifieras, med olika betoningar, också i H 77.21 Yrkesutbildning hade i H 77 och alla dess förarbeten, t.ex. U 68, en framträdande roll. ”U 68 utgår från att högskoleutbildningen skall förbereda för den framtida yrkesverksamheten.”22 Att högskolans grundutbildning fortsatte i forskarutbildning utgjorde självklart ett möjligt mål då som . Fortbildning och vidareutbildning gavs i H 77 ett betydande utrymme under namnet återkommande utbildning. Individuell utveckling kan ses som en fortsättning av ”personlighetsutveckling” som högskolelag explicit nämnde som ett mål med högskolan. Häri uttrycks klassiska bildningsmål om att all kunskap ska integreras i individens personlighet och påverka honom/henne som person. I H 93 samlades dessa syften i en ny målformulering i högsko- lelagen: Den grundläggande högskoleutbildningen skall, utöver kunskaper och färdigheter, ge studenterna förmåga till självständig och kritisk be- dömning, förmåga att självständigt lösa problem samt förmåga att följa 20Ds 1992:1, s. 36. 21Utöver dessa mål uttycker högskolelagen mål om hållbar utveckling, jämställdhet, internationalisering och breddadrekrytering. Liknande mål har funnits i tidigare versioner av högskolelagen. Dessa mål kommenteras ej vidare. 22SOU 1973:2, s. 10. universitets- och högskolereform… kunskapsutvecklingen, allt inom det område som utbildningen avser. Utbildningen bör också utveckla studenternas förmåga till kunskaps- utbyte på vetenskaplig nivå.23 Trots att det övergripande uppdraget och syftet inte förändrades så skiljer sig denna formulering avsevärt års högskolelag. 3.7Yrkesinriktad utbildning och bildning Förändringen av högskolelagens formulering högskole- reform var radikal. Den bestod i att målen om yrkesförberedelse och personlighetsutveckling ströks ur lagtexten. Lagtextens formule- ringar om vidareutveckling av yrket och återkommande utbildning ströks också men uttryckte lagen att i den grundläggande högskoleutbildningen ingick fortbildning och vidareutbildning. Som citatet om högskoleutbildningens syften ur departementsprome- och högskolor ovan visar, kan ändå den högre utbildningens övergripande mål beskrivas i att förbereda för yrkes- verksamhet, att förbereda för forskarutbildning, att ge fortbildning och vidareutbildning och att utveckla studenten som individ och bidra till bildning. högskolereform syftade inte till att i grunden ändra högskolans uppdrag. Beträffande målet att förbereda för yrkeslivet skrev föredragande statsråd: I mitt förslag till målformulering nämns inte explicit att högskole- utbildningen utgör grund för framtida yrkesverksamhet. Jag anser – liksom många remissinstanser – att den student som genomgått hög- skoleutbildning som uppfyller de här föreslagna målen har tillägnat sig ett aktivt och kritiskt förhållningssätt till kunskap. Detta är enligt min mening den bästa förberedelsen för kommande yrkesverksamhet av skilda slag, och vars krav vi inte kan förutsäga i detalj. propositionen /…/ kommer jag att föreslå att de mer specifika målen för utbildningar som leder till tydliga yrkesroller skall anges i den examensordning som avses ingå i högskoleförordningen.24 Det var uppenbart statsrådets mening att kravet på yrkesförebere- delse är implicerat i den nya formuleringen av högskolelagen. Detta motiveras av att den bästa yrkesförberedelsen uppnås genom de breda generiska kunskaper och färdigheter som lagtexten nämner 23SFS 1992:1434, 1 kap., 9 § i dess lydelse före , SFS 2001:1263. 1992/93:1, s. 30. universitets- och högskolereform… och det förstärks av att det är svårt att veta vad framtidens yrkesliv kräver, vilket blir ännu ett argument för breda generiska kunskaper och färdigheter. Det framgick också av citatet ur och högskolor att föredragande statsråd menar att individuell utveckling eller person- lighetsutveckling är en del av högskolans uppdrag. Det är rimligt att tolka lagtexten så att ”kunskaper och färdigheter, … förmåga till självständig och kritisk bedömning, förmåga att självständigt lösa problem samt förmåga att följa kunskapsutvecklingen” utgör en väsentlig aspekt av individens utveckling. Det klassiska bildnings- idealet inbegriper inte bara breda kunskaper och färdigheter per se, utan också att dessa kunskaper och färdigheter sammanfogas till en helhet – integrerade av och i individen, som också håller denna bild av verkligheten i ständig kritisk omformning. Kunskap, färdighet, bildning och personlighetsutveckling är intimt förknippade med varandra. 3.8Den fortsatta diskussionen om den högre utbildningens mål I detta avsnitt fokuseras frågan om högskolans mål med examens- ordningen 2007. Längre fram, i avsnitt 5.8, behandlas strukturella förändringar med examensordningen . Ytligt sett tonades alltså yrkes- och arbetsmarknadsinriktningen ned med linjesystemets avskaffande 1993, men i grunden syftar högre utbildning fortfarande till att förbereda för arbetsmarknaden. Balansen mellan olika syften fortsatte att behandlas i utredningar och propositioner . 3.8.1Den öppna högskolan 2002 I propositionen Den öppna högskolan25 diskuteras åter högskolans mål. Regeringen skrev att högskolereform syftade till att öka studenternas valmöjligheter, men underströk utbild- ningens samhälleliga betydelse. Detta hade också markerats i regle- 2001/02:15. universitets- och högskolereform… ringsbreven där högskolorna uppmanats att ”anpassa utbildningsutbudets inriktning till områden där behovet av väl- utbildad arbetskraft bedömdes öka.”26 Att utbildning syftar till arbete och yrke får anses självklart. Portalparagrafen om utbildningens syfte ges en ny utformning efter propositionens förslag. Den grundläggande högskoleutbildningen skall ge studenterna –förmåga att göra självständiga och kritiska bedömningar, –förmåga att självständigt urskilja, formulera och lösa problem, samt –beredskap att möta förändringar i arbetslivet. Inom det område som utbildningen avser skall studenterna, utöver kunskaper och färdigheter, utveckla förmåga att – söka och värdera kunskap på vetenskaplig nivå, –följa kunskapsutvecklingen, och –utbyta kunskaper även med personer utan specialkunskaper inom området.27 Ändringen i högskolelagen motiveras med att den måste ”svara mot de ökade krav på olika färdigheter som ställs i dagens samhälle och arbetsliv”.28 En närmare läsning av förarbeten29 ger vid handen att arbetslivets krav mer ses som en aspekt av den allmänna samhälle- liga utvecklingen än som ett krav i sig. Detta kan förklara att lag- texten uttalar målet ”beredskap att möta förändringar i arbetslivet” men inte det mer direkta målet att ”förbereda för arbetslivet” (vår kursivering). Detta får även i den nya formuleringen av högskole- lagen anses förutsatt – och gällande. Med utbildnings- och examensreformen , ofta kallad Bologna- reformen, stryks målet om fortbildning och vidareutbildning ur lagtexten med motiveringen att det inte utgör en särskild kategori 2001/02:15, s. 14. 27SFS 1992:1434, 1 kap. 9 §, i dess lydelse fr.o.m. , SFS 2001:1263. 2001/02:15, s. 88. 29Framför allt SOU 2001:13. universitets- och högskolereform… av utbildning utan ingår i normal högskoleutbildning.30 Lagtexten anpassas till den nya examensstrukturen med särskilda målformule- ringar för varje nivå. Detta sker genom att målen som i äldre ord- ning gällt grundläggande utbildning överförs till att gälla utbildning på grundnivå. Karaktären av yrkesförberedelse i kandidatexamen framgår av propositionstexten där föredragande statsråd anger att ”… kandidatexamen bör ge studenterna en god grund för att gå vidare till nästa nivå eller söka sig ut på arbetsmarknaden inom eller utom landet.”31 För avancerad nivå formuleras nya mål. Utbildning på avancerad nivå skall innebära fördjupning av kunskaper, färdigheter och förmågor i förhållande till utbildning på grundnivå och skall, utöver vad som gäller för utbildning på grundnivå, –ytterligare utveckla studenternas förmåga att självständigt integrera och använda kunskaper –utveckla studenternas förmåga att hantera komplexa företeelser, frå- geställningar och situationer, och –utveckla studenternas förutsättningar för yrkesverksamhet som stäl- ler stora krav på självständighet eller för forsknings- och utvecklings- Det tillförs således ett nytt krav att ”utveckla studenternas förut- sättningar för yrkesverksamhet som ställer stora krav på självstän- dighet eller för forsknings- och utvecklingsarbete”. Det kan note- ras att det inte uttrycks krav på progression avseende yrkesförbe- redelse som annars är vanligt förekommande i högskolelag och högskoleförordning i uttryck som ”ytterligare utveckla” eller ”för- djupning av”. I propositionstexten uttrycks också tydligt att ut- bildning på avancerad nivå förbereder för forsknings- och utvecklingsarbete och kvalificerad yrkesverksamhet.33 Det införs en ny kategori av examina – konstnärliga examina – som tidigare ingått i yrkesexamina. Som skäl anges att de konstnär- liga utbildningarnas speciella karaktär inte kan fångas i examens- beskrivningar inom andra examenstyper.34 2004/05:162, s. 88–89. 2004/05:162, s. 111. 32SFS 1992:1434, 1 kap. 9 §, i dess lydelse fr.o.m. , SFS 2006:173. 2004/05:162, s. 92. 2004/05:162, s. 119–121. universitets- och högskolereform… Utöver högskolelagens krav anger högskoleförordningens bilaga 2, examensordningen, (motsvarande för ) examensbeskrivningar som anger mer specificerade mål för utbild- ningen än vad högskolelagen anger och betydligt mer precisa än vad som tidigare förekommit i den målstyrda högskolan. För alla examina gäller att målen grupperas under tre rubriker: •värderingsförmåga och förhållningssätt. Mål för den generella kandidatexamen uttrycks: För kandidatexamen skall studenten – visa kunskap och förståelse inom huvudområdet för utbildningen, inbegripet kunskap om områdets vetenskapliga grund, kunskap om tillämpliga metoder inom området, fördjupning inom någon del av området samt orientering om aktuella forskningsfrågor. För kandidatexamen skall studenten –visa förmåga att söka, samla, värdera och kritiskt tolka relevant information i en problemställning samt att kritiskt diskutera företeel- ser, frågeställningar och situationer, –visa förmåga att självständigt identifiera, formulera och lösa problem samt att genomföra uppgifter inom givna tidsramar, –visa förmåga att muntligt och skriftligt redogöra för och diskutera information, problem och lösningar i dialog med olika grupper, och – visa sådan färdighet som fordras för att självständigt arbeta inom det område som utbildningen avser. För kandidatexamen skall studenten – visa förmåga att inom huvudområdet för utbildningen göra bedöm- ningar med hänsyn till relevanta vetenskapliga, samhälleliga och etiska – visa insikt om kunskapens roll i samhället och om människors ansvar för hur den används, och universitets- och högskolereform… – visa förmåga att identifiera sitt behov av ytterligare kunskap och att utveckla sin kompetens.35 Målen för kandidatexamen förtydligar och fördjupar de generella målen i högskolelagen. Dessa mål har ovan beskrivits vara formule- rade i termer av klassiska bildningsmål som implicerar yrkesförbe- redelse. bör noteras att högskoleförordningen explicerar målet ”… att självständigt arbeta inom det område som utbild- ningen avser”. Liknande formuleringar finns för alla examina på grundnivå liksom för konstnärliga utbildningar. För generella exa- mina och konstnärliga examina på avancerad nivå uttrycks krav på att ”(självständigt) arbeta i annan kvalificerad verksamhet” eller ”självständigt verka i arbetslivet”. För yrkesexamina kan den sent tillkomna optikerexamen tjäna som exempel: För optikerexamen skall studenten visa sådan kunskap och förmåga som krävs för behörighet som optiker. För optikerexamen skall studenten – visa kunskap om områdets vetenskapliga grund och kännedom om aktuellt forsknings- och utvecklingsarbete samt kunskap om samban- det mellan vetenskap och beprövad erfarenhet och sambandets bety- delse för yrkesutövningen, och – visa kunskap om relevanta författ- ningar. För optikerexamen skall studenten – visa förmåga att självständigt och i samverkan med patienten genom- föra synundersökning samt vid behov hänvisa patienten vidare till hälso- och sjukvården, –visa förmåga att medverka vid optometrisk habilitering och rehabili- tering inom hälso- och sjukvården, –visa förmåga att tillämpa sitt kunnande för att hantera olika situa- tioner, företeelser och frågeställningar utifrån individers och gruppers behov, –visa förmåga att informera och undervisa olika grupper, 35 SFS 1993:100, bilaga 2 – examensordning. universitets- och högskolereform… –visa förmåga att muntligt och skriftligt redogöra för och diskutera bedömningar och vidtagna åtgärder med berörda parter samt i enlighet med relevanta författningar dokumentera dessa, –visa förmåga till lagarbete och samverkan med andra yrkesgrupper, och –visa förmåga att kritiskt granska, bedöma och använda relevant information samt att diskutera nya fakta, företeelser och frågeställ- ningar med olika grupper och därmed bidra till utveckling av yrket och verksamheten. För optikerexamen skall studenten –visa självkännedom och empatisk förmåga, –visa förmåga att göra åtgärdsbedömningar utifrån relevanta veten- skapliga, samhälleliga och etiska aspekter med särskilt beaktande av de mänskliga rättigheterna, –visa förmåga till ett professionellt förhållningssätt gentemot patien- ter och deras närstående, och –visa förmåga att identifiera sitt behov av ytterligare kunskap och att fortlöpande utveckla sin kompetens.36 I de fall utbildningen syftar till ett yrke som ej uppställer formella behörighetskrav på viss examen (dvs. ej utgör legitimationsutbild- ning) så uttrycks kraven som i civilingenjörsexamen. För civilingenjörsexamen skall studenten visa sådan kunskap och för- måga som krävs för att självständigt arbeta som civilingenjör.37 Examensbeskrivningarna avseende övriga yrkesexamina är analogt utformade. Examensbeskrivningarna avseende yrkesexamina uttrycker såle- des dels ett övergripande mål att kunna arbeta i ett visst yrke, dels ett flertal mål under kunskap och förståelse, färdighet och förmåga respektive värderingsförmåga och förhållningssätt som är tydligt kopplade till yrkesutövningen, t.ex., som ovan, visa förmåga till lagarbete och samverkan med andra yrkesgrupper och visa förmåga till ett professionellt förhållningssätt gentemot patienter och deras när- stående. 36SFS 1993:100, bilaga 2 – examensordning. 37SFS 1993:100, bilaga 2 – examensordning. universitets- och högskolereform… Examensreformen 2007 kallas ofta för Bolognareformen vilket hänvisar till dess europeiska bakgrund. Det multilaterala Bologna- samarbetet har som ett centralt mål att högre utbildning ska leda till ”anställningsbarhet”. Bolognasamarbetet betonar således hög- skolans mål angående yrkesförberedelse. Denna del av Bologna- samarbetet har fått stor uppmärksamhet och skapat en omfattande, ofta kritisk, diskussion, även om uttrycket ”anställningsbarhet” senare slipats av, t.ex. genom att breddas till ”användbarhet”. I internationell debatt är överhuvud utbildningens relation till arbetsmarknaden stark och debatten behärskas av tesen att över- gången från utbildning till etablering på arbetsmarknaden måste stärkas. Av alla styrdokument gällande högre utbildning i är det Bolognadeklarationen som tydligast ställer kravet på att högre utbildning ska leda till arbete och sysselsättning. Dock är Bologna- samarbetet en icke-bindande överenskommelse och det uttryck denna formellt fått i svenskt regelverk är den ovan redovisade i utbildnings- och examensreformen . 3.9Den högre utbildningens mål är stabila De övergripande målen med högskolans utbildning har varit stabila. Målen kan beskrivas i att förbereda för yrkesverksamhet, att förbe- reda för forskarutbildning, att ge fortbildning och vidareutbildning och att utveckla och bilda studenten som individ. Högskolelagens sätt att utforma målen har genomgått betydande förändringar , men av förarbeten framgår att de övergripande målen ligger fast. Alltsedan 1993 gäller att förberedelse för yrke främst uppnås genom en bred, allmänbildande utbildning präglad av generiska kunskaper och färdigheter. De olika utformningarna av målen måste dock tolkas så att fokus läggs på olika mål vid olika tillfällen. Tveklöst innebar högskolereform en betydande förskjutning från att högskolans främsta mål är yrkesutbildning till att stödja individens utveckling och valmöjlighet, med och inom utbildning.