sou · H3B390 · 2015-10-23 00:00:00 — har de lågpresterande eleverna i haft bättre resultat i läsförståelse och naturvetenskap än lågpresterande elever i genomsnitt i , men lågpresterandes resultat har blivit relativt sämre i och ligger nu under OECD-genomsnittet. I matematik är nedgången lika stor bland låg- och högpresterande elever. Att barn till högutbildade föräldrar klarar sig bättre i skolan än barn till föräldrar med kortare utbildning är känt . Det är mer oklart om familjebakgrundens betydelse förändrats . m.fl. (2014) går igenom ett flertal studier av familje Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i bakgrundens betydelse för skolresultaten och finner att det empiriska fältet är kluvet. Enligt några undersökningar har betydelsen av familjebakgrund minskat , enligt andra är den oförändrad och enligt några studier har den ökat i betydelse. I översikten förklaras de olika resultaten med att analysmetoder och datamaterial delvis skiljer sig åt. Slutsatsen som dras i översikten är att elevers familjebakgrund inte fått ökad betydelse för elevernas resultat i . Översikten analyserar också elevernas kognitiva förmågor (enligt UGU-under sökningen), vilket visar på en tendens till ökande spridning av elevernas verbala förmågor men en minskning av skillnaderna i logiskt tänkande mellan låg- och högpresterande elever. Författarnas helhetsintryck är att skillnaderna mellan låg- och högpresterande elever inte har förändrats nämnvärt. En mycket tydlig utveckling är däremot att skillnaderna i skolresultat har ökat mellan skolor . Skillnaderna förefaller nästan uteslutande bero på ökad elevsortering, dvs. att elever med olika studieförutsättningar i mindre utsträckning blandas på skolorna. Hälften av de ökade skillnaderna i elevförutsättningar mellan skolor kan förklaras av att boendesegrationen ökat (Böhlmark & , 2011; m.fl., 2014). Bedömningen är att skillnader i skolornas kvalitet eller så kallade kamrateffekter (elevers studieresultat påverkas av deras klasskamraters resultat) har mindre betydelse. Tidigare studier har dock funnit att kamrateffekten har betydelse för skol prestationerna, särskilt för lågpresterande elever (, 2009a). Kraven för att vara behörig till gymnasieskolans nationella program höjdes 2011. Liksom tidigare måste eleven ha godkänt i engelska, matematik och svenska eller svenska som andraspråk, men numera krävs även godkänt i ytterligare ett antal ämnen. Andelen utan behörighet ökade något då kraven skärptes, från . Denna förhållandevis låga ökning tyder på att det i allt väsentligt är problem med kärnämneskunskaperna (engelska, matematik och svenska eller svenska som andraspråk) som ligger Utbildningsväsendet och humankapitalet i Bilaga 5 till LU15 bakom svaga skolprestationer. I den årskull som senast (2014) slutade saknade behörighet till ett nationellt program.56 Pojkar saknar behörighet i högre grad än flickor; jämfört . Elever med utländsk bakgrund saknar i hög grad gymnasie behörighet, framför allt om de bott i . Av dem som bott än i och slutade 2014 var inte behöriga till ett nationellt program. Det ämne som flest inte får godkänt betyg i är matematik. Av dem som saknade godkänt betyg i minst ett av ämnena engelska, matematik eller svenska/svenska som andraspråk var det drygt en fjärdedel som endast saknade godkänt betyg i matematik. 56 officiella statistik, tabell 1C. Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i Antalet elever som avslutade årskurs 9 var 96 260. Källa: (2015a) och egna beräkningar. 3.3.4Många förhållanden kan ha bidragit till problem I den obligatoriska och sammanhållna läggs grunden för fortsatt lärande. Det är därför alarmerande att kunskaperna hos eleverna i verkar ha minskat . Resultatnedgången är påtaglig i PISA-undersökningarna, och den huvudsakliga bilden av försämrade kunskaper stöds av andra undersökningar. Resultatförsämringarna kvarstår efter avslutade studier. Det är mer oklart hur resultaten mellan olika elevgrupper förändrats. Betygsskillnaderna har visserligen ökat, men mer objektiva mått på kunskaper visar inte entydigt på ökade skillnader. Däremot är det tydligt att skillnaderna mellan skolor har ökat. Utbildningsväsendet och humankapitalet i Bilaga 5 till LU15 kan i hög grad förklaras av att elevsammansättningen inom skolor blivit allt mer homogen. Skolval och etablering av friskolor har bidragit, men ökad boendesegregation kan svara för så mycket som hälften av de ökade skillnaderna. Den nationella kunskapsuppföljningen brister De uppenbara problemen med att bedöma kunskapsutvecklingen är anmärkningsvärda när skolan ska vara mål- och resultatstyrd och där staten behöver goda underlag för att bedöma den nationella likvärdigheten. Det mål- och kunskapsrelaterade betygssystemet måste ur det perspektivet betraktas som ett misslyckande. Det relativa systemet kunde användas för jämförelser mellan skolor, kommuner och elevgrupper – men inte på nationell nivå. Det nya betygssystemet har uppenbara brister och betygsinflation inverkar menligt på möjligheten till jämförelser . Orsakerna till nedgången är flerdimensionella och svårbestämda Det är svårt att finna några tydliga förklaringar till utvecklingen och sannolikt finns det inte endast en förklaringsfaktor. Flera förändringar har skett som resultaten förändrats, vilket gör det svårt att isolera effekten av ett enskilt förhållande. Ett antal större reformer har genomförts, demografin har förändrats liksom det ekonomiska läget och samhällsklimatet. Decentraliseringen och kommunaliseringen har lyfts fram som orsaker till kunskapsned gången, men de mest trovärdiga studierna tyder på att nedgången startade tidigare, även om det inte utesluter att 1990-talets reformer kan ha bidragit till utvecklingen.57 Skolval och konkurrens har också förts fram som förklaring, men det är bara dessa reformers bidrag till den ökade resultatspridningen mellan skolor som kan beläggas. Det finns inga entydiga bevis för att skolval och 57 IFAU fick 2012 i uppdrag att utvärdera 1990-talets stora skolreformer – decentralise ringen och kommunaliseringen av skolan, möjligheten att välja mellan skolor och fristående skolors etablering. I sin omfattande genomgång och analys studerade de även mål- och resultatstyrning, programgymnasiet och det målrelaterade betygssystemet (m.fl., 2014). tillsattes också en offentlig utredning som skulle utvärdera eventuella kausala effekter av kommunaliseringen på elevernas studieresultat, läraryrkets status, lärarnas och rektorernas arbetsuppgifter, samt likvärdigheten i skolväsendet (SOU 2014:5). Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i konkurrens direkt bidragit till den generella kunskapsnedgången. Det är dock långtifrån säkert att skolval och konkurrens är den lämpligaste styrmodellen för skolan.58 Som anges i inledningen faller dock en djupare analys av valfrihetssystemet och dess konsekvenser utanför ramen för denna rapport. I samband med kommunaliseringen fick kommunerna ansvaret för resursfördelningen till och mellan skolor. Forskningen visar sammantaget att resurser har förhållandevis liten generell påverkan på elevernas resultat, men att de är viktigare för yngre elever och för elever med sämre studieförutsättningar och svagt stöd hemifrån. Både kostnaden per elev och lärartätheten varierar med årskullarnas storlek; när elevantalet ökar så minskar lärartätheten och kostnaden per elev och tvärtom när elevantalet minskar. Resurserna var stort sett desamma som de var 2010, även om det skedde en nedgång och en återgång (Statskontoret, 2013). Resurserna fördelas åtminstone till viss del kompensatoriskt så att skolor med sämre elevförutsättningar får mer resurser. Det förefaller inte ha skett några stora förändringar i hur kommunerna fördelar resurserna. Dock visar en studie av 50 av de mest segregerade skolorna att kommunerna i högre grad fördelat resurser efter skolornas socioekonomiska förutsättningar (, 2011a). Fler studier har dock påpekat att mot bakgrund av de ökade skillnaderna i skolornas elevsammansättning så kan resursfördelningen i praktiken blivit mindre kompensatorisk (m.fl., 2014). Lärarna har stor betydelse för elevresultaten. Ett flertal problem med lärarnas situation har uppmärksammats. Läraryrkets status har minskat, den relativa lönen sjunkit och antalet sökande till lärarut bildningarna har minskat. Andelen behöriga lärare har sjunkit och lärarnas kompetens (mätt med ålder, utbildning, betyg eller som mönstringsresultat) har försämrats relativt andra grupper på arbetsmarknaden (m.fl., 2014).59 Lärarutbildningen har förändrats ett antal gånger. 58 För en utförlig kritik av konkurrens och vinstintresse som styrmodell för skolan, se Vlachos (2012). 59 Som ett sammanvägt mått på lärarnas kompetens används förväntade löner skattade baserade på utbildningsnivå och ålder med hänsyn till om läraren är behörig eller inte. Skattningarna har gjorts separat för grundskolelärare och gymnasielärare och som referens används eftergymnasial utbildning. Ålder antas spegla erfarenhet och har en positiv men avtagande betydelse för lönenivån. Utbildningsväsendet och humankapitalet i Bilaga 5 till LU15 förutsättningar att göra ett bra arbete har försvårats genom ökade administrativa bördor. Det är svårt att fastslå exakt vilka egenskaper som utgör lärarkompetens, men variationen i lärar kompetens tycks vara stor. Nära kopplat till lärarna är undervisningen. Undervisningen i har förskjutits mot ökad individualisering, där ansvaret förskjutits från lärare till elev. När elevens ansvar för det egna lärandet ökar så blir stödet hemifrån viktigare. Ökad individualisering har förts fram som en förklaring till de sämre resultaten för svagpresterande elever. Samhället i vid mening har också förändrats. Föräldrarnas utbildningsnivå har höjts och allt fler föräldrar har en gymnasie utbildning eller högskoleutbildning. Sambandet med barnens skolresultat är dock förhållandevis stabilt och höjd utbildningsnivå borde snarare bidra till bättre skolresultat. Andelen utrikes födda barn har ökat och en större andel av dessa har varit i , vilket påverkar både de enskilda eleverna och skolans förutsättningar. Men analyser som gjorts visar att det endast bidrar marginellt till sämre resultat. Ny teknik har gett nya fritidsvanor och bidragit till att tiden för läsning av böcker minskat. Läsvanor är betydelsefulla och mindre tid för läsning kan ha bidragit till sämre läsförståelse. I vilken grad olika förmågor och kunskaper hänger samman med skolans undervisning respektive med elevers erfarenheter och liv utanför skolan, är givetvis svårt att säga rent allmänt. Vissa förmågor och ämnen kan i större utsträckning kompenseras av lärande utanför skolan. Det är dock vanskligt att påstå att denna typ av förändringar varit större i än i andra länder som lyckas bättre med skolresultaten. (, 2009a). Slutligen har även resultaten i PISA-undersökningen ifrågasatts. Bland annat har det förts fram att de svaga resultaten beror på att svenska elever inte är motiverade att anstränga sig på provet eftersom resultaten inte har någon betydelse för dem. har undersökt de svenska elevernas sjunkande prestation i och menar att eleverna visserligen anstränger sig mindre (lägre provmotivation), men drar slutsatsen att de sjunkande resultaten i inte i någon högre utsträckning kan förklaras av detta. Svenska elever redovisade en låg provmotivation jämfört med elever i andra länder, lägre än i samband med nationella prov och Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i lägre än i tidigare PISA-undersökningar. Det finns ett positivt samband mellan rapporterad ansträngning och resultat, vilket är starkare i än i många andra länder. konstaterar därför att provmotivation är en viktig faktor att hålla under uppsikt i samband med PISA-undersökningar. Motivation är viktig då motiverade personer tenderar att vara mer uthålliga och prestera bättre (, 2015b). PISA-undersökningen har också ifråga satts för att det är svårt att mäta resultatet av skolgången, att många ämnen inte ingår och att testen bara mäter delar av skolans uppdrag. Sammantaget är det svårt att se att svagheterna skulle vara starka nog för att ifrågasätta att kunskaperna har försämrats sett . Tänkbara orsaker till resultatnedgången har diskuterats livligt, liksom möjliga lösningar. Till stora delar finns en samsyn – lärarnas betydelse, värdet av tidiga insatser, vikten av att fokusera på baskunskaper i läsning och matematik – som också ligger i linje med de forskningsresultat som finns kring dessa insatser. I andra fall ägnas tid och resurser åt faktorer vars effekter saknar stöd i forskningen, som exempelvis betyg. Att antalet barn som är födda utomlands och som bott i förväntas fortsätta stiga ökar vikten av en god undervisning för nyanlända unga. Skolinspektionens granskning visar dock på stora brister – otillräcklig anpassning efter elevernas skiftande erfarenheter, för starkt fokus på svenska med mindre tid för undervisning i olika ämnen och allt för starkt beroende av enskilda lärares insatser (Skolinspektionen, 2014). Bland de områden som kan lyftas fram som särskilt viktiga för del finns resursfördelningen, lärarutbildning och fortbildningsinsatser samt det nationella systemet för kunskaps bedömningar. Möjliga förbättringar på dessa områden diskuteras i det avslutande policykapitlet. Utbildningsväsendet och humankapitalet i Bilaga 5 till LU15 Gymnasieskolan ska ge eleverna grundläggande kunskaper för yrkeslivet, för vidare studier och för deltagande i samhällslivet. Utbildningen ska också bidra till att försörja arbetslivet – nationellt och regionalt – med kompetens, och även rekrytera till högskole sektorn. Det har funnits en sammanhållen gymnasieskola då tre separata inriktningar – gymnasiet, och yrkesskolan – fördes samman till en skolform. Gymnasieskolan har därefter förändrats på genomgripande sätt. Fokus har varit på en gymnasie skola för alla och till stora delar handlat om i vilken grad yrkesför beredande och studieförberedande studievägar ska särskiljas från varandra. Dagens gymnasieskola – Gy 2011 Inom gymnasieskolan finns arton nationella program; tolv yrkes program och sex högskoleförberedande program. För eleverna på yrkesprogram är det i vissa fall möjligt att genomföra en större del av utbildningen i arbetslivet (som lärlingar). De som inte är behöriga till nationella program och de som vill skaffa sig behörighet till ett särskilt högskoleförberedande program, kan gå på något av de fem introduktionsprogrammen.60 Alla nationella program är treåriga och omfattar 2 500 gymnasiepoäng. Program men delas in i inriktningar som kan börja första, andra eller tredje året. För att få börja på ett yrkesprogram krävs godkända betyg från i engelska, matematik, svenska/svenska som andra språk samt fem ämnen till. För behörighet till de studieför 60 Introduktionsprogrammen ska ge obehöriga elever möjlighet att komma in på ett nationellt program eller leda till arbete. Utbildningen är på heltid och eleven följer en individuell studieplan. Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i beredande programmen krävs godkänt i minst nio ämnen, utöver engelska, matematik, svenska/svenska som andraspråk.61 Elever som går på högskoleförberedande program kan ta en högskoleförberedande examen. För det krävs godkänt i minst 2 250 av de 2 500 gymnasiepoängen. Det finns även krav på att vissa ämnen ska vara godkända. En högskoleförberedande examen ger grundläggande behörighet till högskolan. För de elever som går på yrkesprogram är det möjligt att ta en yrkesexamen. Även här är kravet minst 2 250 godkända gymnasie poäng. En yrkesexamen ger inte automatiskt högskolebehörighet. Vissa av de kurser som behövs för behörigheten kan eleverna läsa som frivilliga val eller som utökad kurs (dvs. utöver de kurser som krävs för yrkesexamen).62 En elev med yrkesexamen har alltid rätt att läsa in dessa kurser i komvux senare i livet. De elever som uppfyller kraven för en yrkesexamen eller en högskoleförberedande examen får ett examensbevis. De som fullföljer gymnasieskolan men utan att uppfylla kraven för ett examensbevis får i stället ett studiebevis. Varje nationellt yrkesprogram har ett nationellt programråd som ska se till att yrkesutbildningen motsvarar arbetsmarknadens behov. Programråden infördes och ska stärka samarbetet mellan gymnasieskolan och arbetslivet genom att bistå i arbetet med att utveckla och följa upp programmen. Dagens gymnasieskola infördes , vilket innebär att de första eleverna avslutade sina gymnasiestudier . Utvecklingen av gymnasieskolan – Lgy 70, Lpf 94 och Gy 201163 När gymnasieskolan bildades genom att föra samma olika utbildningsvägar var intentionen att de tidigare yrkesinriktade och 61Under vissa villkor är det möjligt att vara behörig till nationella program utan godkänt betyg i engelska. För vissa högskoleförberedande program är det specificerat i vilka ämnen betyget måste vara minst godkänt. Exempelvis krävs det för behörighet till tekniskt program godkända betyg i biologi, fysik och kemi. 62De kurser som krävs kan ingå i elevens utbildning på programmet, och eleven har alltid rätt att läsa kurserna inom det individuella valet eller som utökat program. ska alla nationella yrkesprogram kunna ge grundläggande högskolebehörighet inom programmets ordinarie 2 500 poäng. 63Förkortningarna avser de olika läroplanerna för gymnasieskolan; Läroplanen för gymnasieskolan 1970, läroplanen för de frivilliga skolformerna 1994 och gymnasieskola 2011. Utbildningsväsendet och humankapitalet i Bilaga 5 till LU15 studieförberedande utbildningarna skulle närma sig varandra. Därefter har gymnasieskolan reformerats , 1994 och 2011.64 bestod gymnasieskolan av drygt 20 linjer, varav de flesta studieförberedande var treåriga och de yrkes inriktade var tvååriga, samt ett antal specialutbildningar. Vid reformen infördes 16 nationella program och ett individuellt program för ungdomar utan godkända betyg från . Ingångarna till gymnasieskolan blev färre, men valfriheten ökade genom frivilliga val, lokala kurser och lokala inriktningar och program. Gymnasieutbildningen skulle vara mer flexibel med ökade möjligheter för politiker, lärare och elever att utforma gymnasieskolan efter lokala behov (Prop. 1990/91:85). Reformeringen syftade till att höja den allmänna utbildnings nivån och förbereda alla för ett livslångt lärande, där återkommande utbildning skulle bli allt vanligare (se t.ex. , 2000b).65 Förändringarna innebar att integrationen av yrkesinriktade och studieförberedande studievägar drevs ännu längre än när gymnasieskolan bildades. Även de yrkesinriktade studievägarna blev treåriga och alla nationella program skulle leda till allmän högskolebehörighet för alla elever. En viss mängd teoretiska ämnen blev obligatoriskt, vilket innebar en märkbar ökning för de praktiska studievägarna. Ambitionen att förena praktiska och teoretiska gymnasieutbildningar var långtgående, sett i ett inter nationellt perspektiv (Adman, 2014). Alla skulle kunna erbjudas en gymnasieutbildning. Genom det individuella programmet skulle ungdomar kunna erbjudas en gymnasieutbildning även utanför de nationella programmen. En lärlingsutbildning inom ramen för det individuella programmet infördes med Lpf 94, där ansvaret för yrkesutbildningen låg hos arbetsgivaren och ansvaret för under visningen i kärnämnen låg på skolan. 64Beslut om en gymnasiereform fattades 1991 (prop. 1990/91:85). Den infördes successivt under läsåren 1992/93 till 1995/96. Beslutet om nästa stora gymnasiereform fattades 2009 (prop. 2008/09:199) och den tillämpas på utbildningar som startar fr.o.m. /12. En något mindre, men ändå ganska omfattande, reformering av gymnasieskolan beslutades av 2004 (prop. 2003/04:140), men frystes till stor del av den regering som tillträdde 2006. 65Gymnasieskolan och vuxenutbildning närmade sig varandra och fick en gemensam läroplan. En utbildning skulle ge samma kompetens oavsett om den genomfördes i gymnasieskolan eller i vuxenutbildning. Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i ökade gymnasieavhoppen, liksom antalet elever som lämnade skolan med ofullständiga betyg, i synnerhet på yrkesförberedande program. Den senaste gymnasiereformen 2011 innebär att skillnaden mellan yrkesprogram och studieförberedande program blivit tydligare igen, att behörighetskraven skärpts samt att möjligheterna att starta lokala kurser och specialutformade program (det lokala friutrymmet) har minskat. Alla nationella program är fortfarande treåriga, men det teoretiska inslaget på yrkesprogrammen har minskat. Antagningskraven till de nationella programmen har skärpts och är högre på de högskoleförberedande programmen än på yrkesprogrammen. En gymnasieexamen har införts (yrkes examen och högskoleförberedande) efter att ha varit avskaffad . Bara högskoleförberedande examen ger automatiskt högskolebehörighet. Det lokala friutrymmet har stramats upp genom begränsade möjligheter att starta lokala kurser och special utformade program. Det är fortfarande möjligt att inrätta särskilda varianter inom nationella program, men de måste godkännas av som ska pröva både behovet och kvaliteten. har antalet nationella inriktningar inom programmen ökat kraftigt, vilket ska göra valet tydligare för eleverna och öka likvärdigheten över landet. Syftena med reformen kan sammanfattas med att eleverna ska bli väl förberedda för yrkesverksamhet direkt efter gymnasieskolan eller för högskolestudier, att genomströmningen ska vara hög, att programmen ska vara tydliga och överblickbara, samt att det ska vara tydligt vad gymnasieskolan kvalificerar för (2011b). Elevernas val styr i hög grad dimensioneringen av program Ungdomars önskemål ska så långt som möjligt avgöra vilka program, och hur många platser, som erbjuds. Det är kommunens ansvar att erbjuda alla ungdomar en gymnasieutbildning. Program men kan anordnas av kommunen själv eller av andra kommuner och landsting som kommunen samverkar med på utbildnings området (samverkansområde). Vid den senaste gymnasiestarten antogs av de behöriga sökande till sitt förstahandsval. Utbildningsväsendet och humankapitalet i Bilaga 5 till LU15 Principen att elevernas val ska styra gymnasieskolans dimensionering fick allt större genomslag under 1970- och 1980 talet. var det i högre grad staten som försökte förutsäga det framtida arbetskraftsbehovet och dimensionera utbildningsplatserna efter det (, 2000a). 3.4.2Högt deltagande i gymnasieskolan men många fullföljer inte Gymnasieskolan är frivillig, men nästan alla elever som lämnar fortsätter till gymnasieskolan. var andelen som gick direkt från till gymnasieskolan . Andelen har ökat från 2001. Av dem som inte börjar direkt efter kommer de flesta till gymnasieskolan efter ett eller , så den totala övergången ligger kring (, 2014c). Övergången är marginellt större för flickor än för pojkar och något högre för elever med svensk bakgrund än för elever med utländsk bakgrund. Skillnaden beror på att nyinvandrade elever i lägre utsträckning går direkt till gymnasie skolan. Majoriteten av nybörjarna börjar på ett nationellt program men nästan var tionde elev börjar på ett introduktionsprogram (tidigare individuellt program). Andelen ökade från och har sedan legat strax . Genomströmning och fullföljande är låg och har minskat Många elever behöver för att fullfölja gymnasie utbildningen, och många slutför den inte med fullt godkända resultat. Det gäller gymnasieskolan enligt såväl Gy 2011 som Lpf 94. De första eleverna som gått i gymnasieskolan med Gy 2011 kunde avsluta sina studier . Totalt fick 84 735 elever ett avgångsbetyg66 (, 2014b). Av dem fick en gymnasieexamen medan övriga fick ett studiebevis. 66 Avgångsbetyg i Gy innebär att eleverna har läst och blivit betygsatta i kurser om 2 500 poäng (fullständig gymnasieutbildning). Bilaga 5 till LU15 Utbildningsväsendet och humankapitalet i