sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Enligt finns ingen skiljaktighet mellan det som Quick tidigare – under för- undersökningen – slutligt berättat och vad han redovisat vid huvud- förhandlingen. Rekonstruktionen förevisades genom uppspelning av 16 utvalda sekvenser från videoinspelningen. presente- rades en fotobilaga med stillbilder från rekonstruktionsfilmen. Av en ingiven handling framgår vilka sekvenser från filmen som visa- des. Det första rekonstruktionsförsöket som avbröts finns inte med bland dessa sekvenser och tycks därför inte ha visats för rätten. Det framgår inte av materialet att tingsrätten informerades om förutsättningarna för rekonstruktionen, det vill säga att tält, figu- ranter och diverse detaljer hade placerats utan direkta instruktioner från . I domen har tingsrätten antecknat att vid rekonstruktionen korrigerade sina tidigare under för- undersökningen lämnade uppgifter om makarnas läge i tältet. Sakkunnigförhör hölls med . Rätten beslutade att utlåtanden skulle anses upp- tagna vid huvudförhandlingen utan att de lästes upp. uppgav bland annat att minnet fungerar annorlunda när det gäller traumatiska, starka känslomässiga upplevelser. Den omständigheten att man tenderar att hålla obehagliga händelser ifrån sig gör att händelserna isoleras. Det finns därför få kontakt- vägar till minnena. Ett sätt att återskapa kontaktvägarna är att re- konstruera det yttre sammanhanget. Det man bäst kommer ihåg är centrala detaljer och handlingar. Däremot minns man inte speciellt bra sådana händelser och skeenden som inträffat före eller efter en traumatisk händelse. Mer perifera detaljer som tidpunkter, avstånd, höger eller vänster faller ofta i glömska. Vittnesförhör hölls med . I samband med vittnes- förhöret förevisade och de 16 film- sekvenserna från rekonstruktionen en gång till, och i anslutning till det även fotografier på overhead. uppgav i förhöret att det i allt väsentligt förelåg överensstämmelse mellan å ena sidan agerande och dennes uppgifter vid rekonstruk- tionen och å andra sidan de faktiska förhållanden som brottsplats- undersökningen utvisade. Han anmärkte även att det var för- vånansvärt att hade kunnat minnas så många detaljer om händelserna. har vid möte med kommissionen uppgett att han och för rätten även visade en film som de klippt ihop med rekonstruktionsmaterial, kriminaltekniska fynd och obduktionsfynd. Varken den eller de overheadbilder som visa- des har återfunnits i tingsrättens akt. Vittnesförhör hölls med till utvisande av och färdsträckor. har vid möte med kommissionen be- rättat att han även förde bevisning om vilka media och tidningar som hade tillgång till. Detta framgår dock inte av dokumentationen från huvudförhandlingen och något sådant material har inte heller återfunnits i tingsrättens akt. hördes om sina levnadsomständigheter. Bakom stängda dörrar föredrogs rättspsykiatriska utlåtanden av och av . Därefter föredrogs utlåtandet av , som tingsrätten, enligt 3 § andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersökning, inhämtat för bedömning av huruvida det fanns förutsättningar för att överlämna till rättspsykiatrisk vård. uttalade bland annat att bedömdes lida av en allvarlig psykisk störning vid såväl tiden för utlåtandet som vid tiden för den aktuella gärningen och att det fanns medicinska förutsättningar för att överlämna honom till rättspsykiatrisk vård. Parterna slutförde sin talan och förhandlingen förklarades av- slutad. I samband med resningsprocessen har det framkommit att det, som huvudförhandlingen pågick, till tingsrätten inkom en skrift av , legitimerad psykolog, docent i rätts- psykologi och specialist i klinisk psykologi. skrev att han önskade fästa tingsrättens uppmärksamhet på de risker som fanns med falska minnesbilder framkallade genom terapisamtal och beskrev detta närmare. Om det förelåg risk för terapiframkallade minnesbilder ansåg att utsagorna borde underkastas sakkunniggranskning av psykolog med vittnespsykologisk univers- itetsutbildning för granskning av utsagornas uppkomstbetingelser. Detta utlåtande återfinns inte i tingsrättens akt och det är inte heller upptaget i tingsrättens dagboksblad eller huvudförhandlings- protokoll. Tingsrätten, lagmannen och tre nämndemän, med- delade dom . Under rubriken ”Tingsrättens överväganden” redovisade tingsrätten skälen för den fällande domen. Tingsrätten konstaterade först att hade erkänt gärningarna, men att det inte var tillräckligt för en fällande dom. Tingsrätten konstaterade även att den endast hade att pröva om gärningsmannen var identisk med , eftersom för- undersökningen mot JF hade lagts ned. Tingsrätten ansåg att det genom vittnena AH:s och upp- gifter var bekräftat att hade vistats i i tiden strax före brotten begicks. Tingsrätten skrev därefter följande. […] kan till en början konstateras att ingenting framkommit som kan ge stöd för antagande att Quicks under förundersökningen lämnade uppgifter skulle grunda sig på information utifrån. Likväl har Quick enligt vittnesmål och således långt i tiden före den rekonstruktion som sedermera verkställdes vid Appojaure kunnat upprätta en detaljerad skiss av tältplatsen, vägen till denna samt lämna uppgifter om tältets utseende och dess förankring i marken, hur förankringen lossats ävensom en hel del andra detaljer. Vid senare förhörstillfällen har Quick, enligt , spontant läm- nat uppgifter om tillvägagångssätt vid gärningarnas förövande och skadebilden samt det sätt på vilken åsamkades den av rättsläkaren konstaterade krosskadan i ansiktet. Quick har därefter, såväl vid den verkställda rekonstruktionen och vid huvudförhandlingen i allt väsentligt vidhållit sina tidigare lämnade uppgifter. Utöver det nu redovisade må beaktas att Quick, såvitt framkommit genom vittnesmål, vid förhör och rekonstruktionen kun- nat lämna uppgifter, som i alla väsentliga delar stämmer överens med de fynd och iakttagelser som gjordes vid brottsplatsundersökning och som, enligt vad som får anses utrett, till stora delar inte varit kända för allmänheten. Redan det nu anförda utgör därför ett mycket starkt stöd för riktig- heten av Quicks uppgifter inte bara att han befunnit sig på brotts- platsen vid ifrågavarande tillfälle utan även att han förövat de gärningar som avses med åtalet. Till det nu redovisade kommer att de uppgifter, som Quick vid för- hör och rekonstruktion lämnat rörande makarna skador, en- ligt till alla delar överensstämmer med den skadebild som uppvisade vid obduktionen samt att Quick också beträffande förmått förklara samtliga skador så när som på en skada på vänster hand och en nackskada. Slutligen må i sammanhanget beaktas vad uppgivit om Quicks minnesfunktioner samt sin uppfattning därom, att ingenting framkommit som ger stöd för att det från Quicks sida skulle föreligga ett falskt erkännande. På grund av det nu anförda finner tingsrätten att det är ställt utom varje rimligt tvivel att Quick begått nu ifrågavarande gärningar. Om- ständigheterna vid förövande av brotten har varit sådana att dessa är att bedöma som mord. Tingsrätten dömde för mord till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning och biföll dödsbonas skade- ståndsyrkanden. Som bilaga till domen bifogades och utlåtande. Efter att dömts för mordet på , och därmed genom sex domar var dömd för mord på åtta personer, valde han att inte medverka i ytterligare polisutredningar om erkända mord för vilka åtal ännu inte hade väckts. Han var fortsatt intagen på Säters sjukhus för rättspsykiatrisk vård men av- böjde ytterligare terapisamtal. Den tid som följde har själv valt att kalla för ”de sju tysta åren”. Efter att journalisten tagit kontakt med gjorde två uppmärksammade dokumentä- rer om som sändes i SVT:s . I dokumentärerna tog tillbaka sina erkännanden av samtliga mord han tidigare erkänt. Kritik riktades mot såväl rättsprocesserna som mot vården av . ansökte om resning avseende mordet på . Resningsansökningar kom därefter att ges in för alla morddomarna, varav den sista gavs in . Samtliga resningsansök- ningar beviljades. Två av resningsansökningarna gjordes av åklagare och resterande av . gav chefsåklagare vid Riks- enheten för polismål in en ansökan om resning till Hovrätten för . Han yrkade att hovrätten skulle bevilja resning av tingsrätts dom till förmån för och för- ordna att målet skulle tas upp på nytt av . Som grund för resningsansökningen anförde han att hade återtagit sitt erkännande och förklarat att han var oskyldig. Han angav att det återtagna erkännandet fick stöd av sådana nya omständigheter och bevis som till följd av särskilda om- ständigheter var ägnade att framkalla tvivelsmål om skuld till brotten. I resningsansökningen anfördes sammanfattningsvis följande. De uppgifter som lämnades i tingsrätten gav inte en korrekt bild av hur berättelserna hade lämnats under förundersökningen. Under förundersökningen lämnade ett flertal oriktiga och ibland motstridiga uppgifter rörande centrala förhållanden. Om olika uppgifter i sin helhet hade varit kända för tingsrätten hade detta kunnat påverka tingsrättens bedömning av tillförlitligheten av uppgifter. Detsamma gällde för uppgifterna om vad som varit känt för allmänheten och om möjlighet att ta del av publicerat material. De nya om- ständigheter och bevis som åberopas i resningsansökan har inte tidigare förebringats. Hade så varit fallet hade troli- gen frikänts. I vart fall innebar det åberopade, i förening med det återtagna erkännandet, att det reste sådana tvivel i skuldfrågan att det under alla omständigheter förelåg synnerliga skäl att pröva målet på nytt. Ett stort antal exempel lades fram på omständigheter från för- undersökningen som, enligt åklagaren, felaktigt inte hade redo- visats för tingsrätten. Ytterligare kritik som framfördes var att tingsrätten inte hade informerats om resultatet av den polisutredning som gjorts i tiden före erkännande. Vidare anfördes att tingsrätten inte fått del av sammanställningen över vad som publicerats i mass- media om morden och inte heller informerats om tillgång till och intresse för medierapporteringen. I resningsansökan påtalades även tveksamheter om tidpunkten för cykeltillgreppet och att påståendet om att mött KR när han skulle ta tåget från till var oförenligt med att cykeln hade återfunnits i . Omfattande bevis- ning åberopades. inkom genom ombudet advokaten med ett yttrande, en så kallad förkla- ring, till resningsansökan. Han anslöt sig till yrkandet om resning och yrkade för egen del att åtalet skulle ogillas och det enskilda anspråket lämnas utan bifall och i andra hand att målet skulle tas upp på nytt i . anslöt sig till de grunder som åklagaren hade åberopat, men lyfte därutöver fram ytterligare omständigheter från förundersökningen som inte hade presenterats för tingsrätten. I förklaringen redogjordes också för att erkännandena i huvud- sak uppkommit som en följd av den terapi och medicinering fått på Säters sjukhus. Även åberopade omfattande bevisning. beviljade Hovrätten för , hov- rättspresidenten samt hovrättsråden och , resning i såväl ansvarsdelen som skade- ståndsdelen och förordnade att målet skulle tas upp på nytt av . Som skäl för beslutet anförde hovrätten bland annat följande. I sina överväganden konstaterade tingsrätt först att erkänt gärningarna. Tingsrättens bevisvärdering, såsom den återges i domen, byggde till stor del på hans egna uppgifter och erkän- nandet vid huvudförhandlingen. Det fanns också viss stödbevisning i form av vittnesiakttagelser och rättsmedicinska utlåtanden. Den omständigheten att erkände gärningen vid huvud- förhandlingen måste ha påverkat hur utredningsmaterialet presentera- des under huvudförhandlingen. I resningsärendet framgår att vissa delar av utredningsmaterialet, som i belysning av att han nu förnekar gär- ningen kan bedömas vara relevant, inte förebringades under huvudför- handlingen. Av förhör och annan utredning under förundersökningen framgår att inledningsvis och senare lämnade olika, felaktiga och sinsemellan motstridiga uppgifter om händelseförloppet. Det framgår också att uppgifter om morden publicerades i olika media och att hade möjlighet att ta del av sådana uppgifter. Från förhöret i tingsrätten med har bl.a. refererats att han berättat att minnesbilder växte fram under för- undersökningen, att inte från början berättade samman- hängande samt vid efterföljande förhör korrigerade någon tidigare lämnad uppgift. Enligt redovisade uppfattning var minnesbilder dock klara och distinkta vad gäller de centrala delarna i en händelse. Däremot var mera perifera omständig- heter, exempelvis avseende resor till och från en plats, tämligen diffusa i berättelser. Tingsrätten antecknade att uppgifterna lämnades spontant och att det enligt inte fanns någon skillnad mellan det som berättade under förundersök- ningen och vid huvudförhandlingen. Det framgår inte av domen att inledningsvis och under utredningens gång lämnade felaktiga eller förändrade uppgifter redovisades för tingsrätten på sådant sätt att rätten hade möjlighet att beakta hur dessa utvecklats och förändrats under utredningens gång. Om olika uppgifter i större utsträckning hade varit kända för tingsrätten, hade detta kunnat påverka tingsrättens bedöm- ning av tillförlitligheten av de uppgifter lämnade. Det- samma gäller för uppgifterna om att mentala och in- tellektuella förmåga kan ha varit kraftigt nedsatt till följd av den sugges- tiva terapiformen i kombination med tilldelning av narkotiska läke- medel. Av det rättspsykiatriska utlåtandet av framgår att risken för falska erkännanden är förhöjd hos en person som under påverkan av de aktuella preparaten genomgår en suggestiv psykoterapi vars syfte är att väcka bortträngda minnen, i synnerhet om de genom- förs hos en sårbar tvångsvårdad person som lider av en allvarlig psy- kisk störning. Vidare framhålls att bensodiazepiner är kända för att [ge] psykiska biverkningar i form av depersonalisation, förvirring och hallucinationer. dömdes –2001 vid sex tillfällen för totalt åtta mord. Efter ansökan från har resning beviljats i fyra fall […]. I dessa fall har de mot inledda förundersökningarna lagts ned. Detta förhållande äger viss relevans för trovärdigheten av uppgifter allmänt sett. 1 Det utlåtande som här avses är ett utlåtande av , docent i psykologi vid , se avsnitt 3.3.2, 4.4.1 och 4.5.1. Utlåtandet gavs in av under resningsprocessen. För det fall att det som har framkommit i resningsärendet och här har redovisats hade varit känt för tingsrätten, är det sannolikt att det inte skulle ha förelegat tillräcklig bevisning för att fälla till ansvar för brotten. Resning bör därför beviljas i ansvars- delen. Med hänsyn till att saken inte kan anses vara uppenbar ska målet återupptas i tingsrätt. Hovrätten bedömde det därefter som sannolikt att utgången i skadeståndsdelen skulle ha blivit en annan om de nya omständig- heterna som låg till grund för resningen i ansvarsdelen hade lagts fram i den tidigare rättegången. Resning beviljades därför även i skadeståndsdelen. 7.5Gällivare tingsrätts frikännande dom Sedan resningsbeslutet meddelats beslutade åklagaren att lägga ned åtalet mot eftersom det saknades tillräckliga skäl för att hade begått de åtalade gärningarna. På grund därav yrkade att tingsrätten skulle meddela en fri- kännande dom. Åklagaren förklarade att han inte hade någon erin- ran mot att frikännande dom meddelades. Dödsbona efter och bereddes tillfälle att yttra sig. I dom meddelade tingsrätten, rådmannen , att åtalet ogillades och att dödsbonas skadeståndstalan av- skrevs från vidare handläggning. Som skäl anförde tingsrätten att eftersom åklagaren hade lagt ned åtalet, dödsbona efter och inte hade övertagit åtalet och då hade yrkat frikännande dom, skulle frikännande dom meddelas. Eftersom ingen av parterna hade yrkat att talan om de enskilda anspråken skulle handläggas som särskilda mål i den för tvistemål stadgade ordningen, ansågs målsägandenas talan förfallen. 7.6Kommissionens iakttagelser och bedömningar 7.6.1Brottsutredningens och förhörens genomförande Förhörsledaren har i huvudsak ställt frågor på ett öppet sätt utan allt för många ledande frågor. har han dock under förhören kommit att ge en ny upp- gift eller en fingervisning om att något sagt tidigare varit fel. Detta tycks sedan ha föranlett att antingen därefter, eller , anpassa sin berät- telse. Som exempel på sådan informationsöverföring kan nämnas följande. När påstod att hade varit osäker på om han tagit en herr- eller damcykel, ändrade sig och sade att han tagit en damcykel. Någon tvekan hos när han berättade om herrcykeln kan dock inte utläsas av förhöret. När berättade att de använt våld mot paret genom att lyfta en tung sak, frågade om det var en sten, varvid nickade. Han höll därefter fast vid att det var en sten som de hade använt. När berättade att han, av skäl som han inte kunde förklara, hade skurit upp längre revor i tältduken fick han frågan om avsikten var att komma in och titta i tältet. nekade först till det, men kom senare att berätta att han hade gått in i tältet genom en reva. När sade att han upplevt en osäkerhet hos när denne hade placerat tältduksrevan på en skiss, bekräftade den osäkerheten. kom senare att ändra uppgiften om revans placering. När frågade om han kände någon som hette JLAF (det vill säga JF) svarade inte annat än att han trodde att han hade träffat honom. I nästa förhör uppgav dock att denne var hans medgärningsman. En ytterligare iakttagelse avseende förhören är att vid många tillfällen lämnade både felaktiga och sinsemellan motstri- diga uppgifter utan att i tillräcklig utsträckning konfronteras med det. tycks i stället ha fokuserat på, och hållit fast vid, de uppgifter som kom att bli rätt. Dessa uppgifter har sedan valt att återkomma till och ställa ytterligare frågor om. Det förefaller inte som att i tillräcklig mån behövde förklara varför han tidigare hade lämnat andra uppgifter som stämde mindre väl. En anledning till det kan ha varit att under brottsutredningarna förmedlade att han hade svårt att minnas och berätta om morden och att han i vissa fall medvetet sade fel för att ”tygla sin ångest”. Sådana felaktiga uppgifter kallade han för ”med- vetna avvikelser”, se avsnitt 13.1 och 13.2.2. medvetet lämnade felaktiga uppgifter under förundersökningen uppgav även när han hördes under huvudförhand- lingen, se avsnitt 7.3.2. Trots den betydelse det hade för utredningen att lämnade så många kontrollerbara uppgifter som möjligt vidtog åklagaren inte några åtgärder för att förhindra till- gång till massmedia och externa kontakter. har vid möte med kommissionen uppgett att ett häktningsbeslut inte hade gynnat vilja att berätta och att det dess- utom, på grund av utredningarnas omfattning, hade blivit en allt för lång häktningstid. Med tanke på att redan var före- mål för tvångsvård och därigenom begränsad i sin rörelsefrihet ifrågasätter vi inte åklagarens beslut att inte begära häktad, men konstaterar att det därmed inte fanns några egentliga begränsningar i informationstillgång. Detta borde, liksom den omständigheten att det var känt att tog del av vad som rapporterades om fallet i massmedia, i högre grad än vad som tycks ha varit fallet ha påverkat åklagarens bedömning av vilken tilltro man kunde ha till uppgifter. har vid möte med kommissionen uppgett att han och hade en förtroendefull relation. Enligt upplevde han aldrig att han behövde oroa sig inför förhör eller vallningar eftersom han visste att han skulle få hjälp med att få uppgifterna rätt. Under pågående förundersökningar förmedlade dessutom , enligt , uppgifter till om gjorda fynd eller andra faktiska omständigheter som inte tidigare hade berättat om. Enligt hände det även att förmed- lade sådana uppgifter till för att i terapin skulle kunna bearbeta uppgifterna där. har uppgett att hans uppfattning är att i grunden ville väl och att agerade i enlighet med instruktioner för hur utredningsarbetet skulle gå till. Såväl som har dock tillbakavisat påståendet att förmedlade uppgifter och har uppgett att han inte gav några sådana instruk- tioner. Inför rekonstruktionen på brottsplatsen placerades tält, bil, figu- ranter och diverse utrustning helt i överensstämmelse med hur det faktiskt hade sett ut på brottsplatsen när och hittades. Denna metod kan ifrågasättas eftersom en rekonstruktion är till just för att pröva den misstänktes upp- gifter mot resultatet av brottsplatsundersökningen, se avsnitt 3.2.1. Särskilt olämplig blir metoden i en situation som denna, det vill säga när en person har erkänt ett allvarligt brott och det saknas teknisk bevisning och vittnesuppgifter som stöder erkännandet. Genom rekonstruktionsmetoden fick klarhet i hur tältet såg ut och var placerat, hur och hade legat i tältet, vilka tillhörigheter de haft och hur tillhörigheterna sett ut. , som var med vid rekonstruktionen, har vid möte med kommissionen berättat att han upplevde förfarandet som helt obegripligt och att det dessutom var tvärtemot instruktioner. under rekonstruktionen gav medvetet eller omedvetet en fingervisning om hur gärningsmannen sannolikt hade betett sig. Detta inträffade vid det andra rekonstruktionsförsöket när ställde sig vid tältöppningen för att visa hur han tog sig in i tältet. sade att han skulle vilja ta sig in genom öppningen, antingen genom att öppna med kniv eller genom en öppen ingång. frågade då om han var osäker på om det verkligen var så, varpå svarade ja. Kort därefter frågade om visste om angreppet mot kvinnan skedde från den sidan där tältöppningen var eller om det skedde från den mot- satta sidan (där revan fanns). sade då att han blev osäker och ändrade sig sedan till att han gick in genom revan, det vill säga från tältets norra sida. Att ändrade sig på detta sätt blev avgörande för att hans uppgifter skulle kunna anses stämma med vad brottsplatsundersökningen hade visat. I övrigt tycks rekonstruktionen i huvudsak ha genomförts väl. har varit till synes avvaktande och följsam i för- hållande till hur agerade och berättade. Det ska dock tilläggas att rekonstruktionsfilmen inte utvisar allt som hände under Den ljud- och bildinspelning som finns i tings- rättens akt är klippt, bland annat mellan det första och det andra rekonstruktionsförsöket. Vad som skedde i tiden däremellan saknar vi därför kännedom om. , och har vid möte med kommissionen berättat att under den paus som uppstod talade med . Enligt var även med . uppgift om att han, dels under detta samtal men även , fick information som hjälpte honom i det fortsatta agerandet har dock tillbakavisats av såväl som . I enlighet med vad har berättat vid möte med kom- missionen ansåg han att det andra rekonstruktionsförsöket stämde allt för väl med hans egen rapport om hur det hade kunnat gå till för att vara helt trovärdig. 7.6.3Vad fick tingsrätten veta? Den information som vi har om vad som framkom under huvud- förhandlingen baseras i huvudsak på vad som har antecknats i tingsrättens dom och huvudförhandlingsprotokoll. Vi har därtill fått viss information vid våra möten med de olika aktörerna. som och har vid kommissionens möten med dem påtalat att mycket kom fram vid huvudförhandlingarna som inte kan utläsas av tingsrättens dom och protokoll. har dessutom varit av uppfattningen att domstolarna inte tillräckligt väl har redogjort i domarna för alla omständigheter som lades fram. Även om så varit fallet kan vi vid en genomgång av materialet inte dra någon annan slutsats än att tingsrätten fick en bristfällig och ensidig information om vad som förekommit under förundersökningen. Tingsrätten tycks inte heller i tillräcklig omfattning ha informerats om att det funnits uppgifter i förundersökningen som talade mot som gärningsman. Information som hade kunnat få betydelse för tingsrättens bedömning av skuld har med andra ord, i strid mot objektivitetsprincipen, inte förmedlats vid huvud- förhandlingen. Som exempel på uppgifter som sannolikt bidragit till att ge domstolen en felaktig bedömningsgrund kan nämnas följande.