sou · H3B399d2 · 2015-12-04 00:00:00 — I departementspromemorian har mot den bakgrunden föreslagits att f.n. PBL, vattenlagen, miljöskyddslagen, väglagen, ellagen, lagen om vissa rörledningar och naturvårdslagen anknyts till NRL. Beträffande dessa lagar har också i promemorian konkreta förslag till anknytningar lagts fram och kunnat bedömas av remissinstan- serna.” , avdelning Planprövning, handlägger 100–120 ärenden om fastställelseprövning av vägplaner och järnvägsplaner. Processen för att ta fram väg- och järnvägsplaner regleras i detalj i väglagen och vägförordningen samt i lagen och förordningen om byggande av järnväg och den är noggrant beskriven i prop. 2011/12:118, s. 55. Processen är indelad i tre skeden, där arbetet successivt utvecklas från översiktliga studier till detaljplanering och där resultatet från ett skede ger utgångspunkterna för nästa. I beslut om vägplan eller järnvägsplan anges om markanvändningen överensstämmer med en från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och vattenresurserna. Som beslutsunderlag vid planering och beslut används i första hand ett flertal webbaserade informationstjänster, bl.a. från länsstyrelserna, , , , Vatteninformationssystemet VISS samt Ren- näringens markanvändning. Utöver dessa webbaserade tjänster har även kommunala planer stor betydelse som underlag vid plane- ringen. gör ingen aktualitetskontroll, utan utgår ifrån att det görs av respektive myndighet. gör inte heller någon egen bedömning om det angivna riksintresset är ett riks- Tillämpning vid planering och beslut Däremot görs en egen bedömning av om den planerade åtgärden kommer att påtaglig skada ett angivet riksintresse. Enligt spelar tillstyrkan ofta stor betydelse för den egna bedömningen. Enligt lagkrav sker samråd med länsstyrelse och kommun för att kunna beslut om vägplan/järnvägsplan. I de fall har beslutat att ett projekt kan medföra en betydande miljöpåverkan krävs också samråd med övriga myndigheter. MKB:n är av stor betydelse för hushållningsfrågebedömningar både vid planläggningen och vid fastställelseprövningen. Vid sam- rådet med kan bedömningar stämmas av under planläggningsarbetet. Vid beslutstillfället finns alltid ett ytt- rande från att ta hänsyn till. Ett beslut om fastställelse förutsätter att har tillstyrkt i sitt yttrande. Eftersom sträckningarna av de aktuella verksamheterna, all- männa vägar och järnvägar, också utgör riksintressen så görs avväg- ningar mellan dessa och andra riksintressen i varje enskilt fall (jmf. 3 kap. 10 § ). Som regel görs detta genom att väg- eller järnvägsprojektet anpassas så långt det är möjligt för att minimera påverkan på andra riksintressen. tillämpar inget kom- pensationstänkande i sitt beslutsfattande, dock inrymmer väg- och järnvägsprojekten stora mått av anpassnings- och skadeföre- byggande åtgärder för att minimera påverkan. ser fördelar med systemet för hushållning med mark- och vattenområden genom att det görs tydligt att vissa intressen måste beaktas vid planläggningen för vägar och järnvägar. Detta underlättar och snabbar på hanteringen. Nackdelarna är främst att urvalet och beskrivningen av riksintressena inte håller aktualitet och att länsstyrelsernas agerande vid hävdandet av riks- intressena – t.ex. i förhållande till fysisk planering – kan vara otydligt. Det vore en fördel om länsstyrelsernas roll i samman- hanget kunde förtydligas, genom ändring i förordning och/eller instruktion. Men kompetensutveckling och förbättrade tillämp- ningsanvisningar, exempelvis i form av handböcker, kanske vore den viktigaste åtgärden. måste ny- och ombyggnad av vägar och järnvägar hante- ras och prövas även enligt . Planeringen måste ta hänsyn till riktlinjerna i kommunala översiktsplaner för använd- ningen av mark- och vattenområden samt för hur den byggda Tillämpning vid planering och beslut miljön ska utvecklas och bevaras. Vägar och järnvägar får inte byggas i strid mot detaljplan eller områdesbestämmelser. I flertalet väg- och järnvägsprojekt ska anmälan avseende miljö- farlig verksamhet enligt 9 kap. göras. Enligt 11 kap. ställs dessutom krav på tillstånd för vattenverksamhet. Enligt 12 kap. 6 § ska anmälan för samråd genomföras till tillsynsmyndigheten för verksamhet eller åtgärd som inte om- fattas av tillstånds- eller anmälningsplikt och kan komma att väsent- ligt ändra naturmiljön. När särskilt skyddade områden enligt 7 kap. berörs av väg- eller järnvägsprojekt kan det behövas dispens för intrång i naturreservat eller kulturreservat, biotops- skyddsområde eller djur- och växtskyddsområde. Tillstånd för verksamhet i ett Natura 2000-område kan också behövas. Enligt tas handlingar i de olika ärendena normalt fram parallellt. Handläggningen av tillståndsärenden avvaktar ofta dock fastställelse av väg- eller järnvägsplan, där lokaliseringsprövningen av verksamheten görs. Detta gäller dock inte tillstånd för åtgärder inom Natura 2000-områden, för om sådant tillstånd behövs anser att beslutet om fastställelse av planen behöver avvakta beslut om eventuellt tillstånd. 6.2.5Lagen (1978:160) om vissa rörledningar Beslut och beslutande myndighet Enligt 4 § lagen (1978:160) om vissa rörledningar (rörlednings- lagen) ska 2–4 kap. och 5 kap. 3 § tillämpas vid en kon- cessionsprövning enligt 1 § rörledningslagen. Koncession får med- delas endast om det från allmän synpunkt är lämpligt att ledningen dras fram och används och sökanden är lämplig att utöva verk- samhet som avses med koncessionen. En koncession får inte strida mot en detaljplan eller områdesbestämmelser. Om syftet med planen eller bestämmelserna inte motverkas, får dock mindre av- vikelser göras. I 1 § rörledningslagen anges att en rörledning för transport av råolja eller produkt av råolja eller av annan vätska eller gas som är ägnad att användas som bränsle inte får dras fram eller användas utan särskilt tillstånd (koncession). Koncession krävs även för att Tillämpning vid planering och beslut dra fram och använda en rörledning för transport av koldioxid som ska lagras geologiskt. Enligt lagens 3 § prövas frågan om koncession av regeringen. Ansökan om koncession ges in till (3 § rörledningslagen och 1 § förordning (1978:164) om vissa rörledningar). Enligt 4 § fjärde stycket rörledningslagen ska en miljökonse- kvensbeskrivning ingå i en ansökan om koncession. När det gäller förfarandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningen samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. . Vad som där före- skrivs om tillståndsmyndighet ska gälla regeringen eller den myn- dighet som regeringen bestämmer. Redan vid tillkomsten av NRL stadgades i 1 kap. 2 § NRL att 2 och 3 kap. skulle tillämpas enligt vad det var föreskrivet i rörlednings- lagen. Enligt uppgifter från fattar regeringen cirka två beslut per decennium, men har inte fattat några . I handläggningsprocessen granskas underlagen, eventuell kom- plettering och kommunicering sker, beslutet gemensambereds inom innan regeringen slutligen fattar ett beslut i ärendet. Underlag som behandlas är bl.a. MKB:n som följer av ansökningen. Prövningen av 3 och 4 kap. görs utifrån den MKB som medföljer ansökan. Om underlaget behöver kom- pletteras begärs sådana från sökanden eller så återförvisas ärendet till beredande myndighet. Tillämpning vid planering och beslut 6.2.6Lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn Beslut och beslutande myndighet Enligt 1 a § lagen (1983:293) om inrättande, utvidgning och avlys- ning av allmän farled och allmän hamn (farledslagen) ska 2–4 kap. och 5 kap. 3 § tillämpas. Enligt 1 § farledslagen får en allmän farled eller en allmän hamn inrättas, om farleden eller ham- nen är av väsentlig betydelse för den allmänna samfärdseln. En all- män farled får även inrättas, om den är av väsentlig betydelse för fiskerinäringen eller om den är av väsentlig betydelse för trafiken med fritidsbåtar och det behövs med hänsyn till säkerheten i far- leden. Första stycket gäller även i fråga om utvidgningar av all- männa farleder eller hamnar. Enligt 4 § farledslagen fattas beslut enligt 1 § av regeringen eller den myndighet regeringen genom föreskrift bemyndigar. Enligt 1 § förordning (1998:898) om inrättande, utvidgning och avlysning av allmän farled och allmän hamn (farledsförordningen) fattar Sjö- fartsverket beslut enligt 1 § farledslagen. Beslut av en förvaltningsmyndighet () får över- klagas hos regeringen (4 § andra stycket farledslagen). Enligt 1 b § farledslagen ska en miljökonsekvensbeskrivning ingå i ett ärende enligt denna lag. Kopplingen till NRL infördes i farledslagens 1 a § genom ändring i lagen (Prop. 1990/91:90, 1990/91:BoU18, rskr 1990/91:342), där det stadgades att ”vid prövning av ärenden enligt denna lag skall lagen (1987:12) om hushållning med naturresurser m.m. tillämpas.” ansvarar för genomförandet av de farledsprojekt som ingår i den Nationella planen för transport- systemet. Farledsprojekten innefattar bland annat faserna farleds- utredning och miljöutredning. Målsättningen under farledsutred- ningen är att med hjälp av djupdata hitta den farledsdragning som Tillämpning vid planering och beslut innebär att muddringsbehoven kan hållas nere. Eventuellt behöver också lämpliga områden för att dumpa massor identifieras. När miljöutredningen slutförs sammanställs denna i en miljökonse- kvensbeskrivning samt en tillståndsansökan till Mark- och miljö- domstolen. Efter dom i miljödomstol eller eventuell högre instans startar upphandling och genomförande av produktionsfasen. fattar beslut enligt farledslagen om inrättande, utvidgning och avlysning. Ärenden av dessa slag är cirka 5 . Övriga ärenden som berör tillfälliga avlysningar av vattenområde för t.ex. vattensportsevenemang, byggnation av broar m.m. är cirka 60 ärenden. För att bedöma en ansökan om inrättande som allmän hamn behöver bl.a. följande underlag. En beskrivning av hamnens nuvarande och tänkta verksamhet inklusive kartmaterial. En redogörelse för hamnens rådighet över det område som avses ingå i den allmänna hamnen. En miljökonsekvensbeskrivning för hamnens nuvarande och tänkta verksamhet. Om ansökan avser en utvidgning av hamnen eller några åtgärder som kräver miljöpröv- ning vill ta del av ansökan och dom i miljöärendet. anser att översikts- och detaljplaner är de vikti- gaste instrumenten för att kunna göra en bedömning kring riks- intressena i 3 och 4 kap. . När bedömer ärenden beaktas och tydliggörs om riksintresset för kommunikation är beaktat samt om det finns risk för påtaglig skada. Det är funktionen av riksintresset som ska skyddas, inklusive riksintressets buffertzon och influensområde. Påverkan på eller från influensområdet kan vara ex. buller, emissioner och skymda sjösäkerhetanordningar (SSA). Skyddet ska vara mot åtgärder som kan försvåra åtkomst till eller utnyttjande av riksintresset. Över- siktsplanen redovisar kommunens syn på riksintressen och miljö- kvalitetsnormer och redovisar en avvägning av hur t.ex. den byggda miljön ska utvecklas och bevaras. Vid överklagan av beslut skickas ärendet till regeringen. lämnar all dokumentation till regeringen för att de i sin tur ska kunna ompröva beslutet. Tillämpning vid planering och beslut 6.2.7Lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter Beslut och beslutande myndighet Enligt 7 § lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter (torvfyndig- hetslagen) ska 3 och 4 kap. tillämpas vid koncessions- prövning. Enligt 1 § torvfyndighetslagen fordras för undersökning och bearbetning av fyndigheter av torv för att utvinna energi särskilt tillstånd (koncession). Enligt 2 § torvfyndighetslagen ska koncessionen avse antingen undersökning (undersökningskon- cession) eller bearbetning (bearbetningskoncession). Enligt 5 § torvfyndighetslagen ska frågor om koncession prövas av i det län där det område som avses med ansök- ningen eller större delen därav ligger. beslut enligt denna lag får överklagas hos rege- ringen genom besvär (41 § torvfyndighetslagen). I 7 § fjärde stycket framgår att vid prövning av bearbetningskoncession bl.a. ska tillämpa bestämmelserna i 6 kap. . Vid tillkomsten av NRL stadgades i 1 kap. 2 § NRL att 2 och 3 kap. skulle tillämpas enligt vad det var föreskrivet torvfyndighetslagen. I ärenden som rör beslut om koncession för täkt enligt lagen (1985:620) om vissa torvfyndigheter eller beslut om vattenskydds- område så används den sökandes underlag. De ska redovisa om det som söks för kan innebära påtaglig skada på riksintresse. Ansvar för att aktualitetsundersöka underlaget ligger på den sökande verk- samhetsutövaren. Även registerbladen för respektive riksintresse (naturvård) och eventuella inventeringsunderlag används. Tillämpning vid planering och beslut 6.2.8Minerallagen (1991:45) Beslut och beslutande myndighet Enligt 4 kap. 2 § minerallagen (1991:45) ska 3 och 4 kap. tillämpas vid koncessionsprövning. Om ett ärende om beviljande av koncession avser en verksamhet som senare skall prövas även enligt eller andra lagar, ska 3 och 4 kap. tillämpas endast vid den prövning som sker i koncessionsärendet. Berg- mästaren fattar beslut i koncessionsärenden enligt minerallagen (8 kap. 1 §). I ärenden om beviljande av bearbetningskoncession ska bergmästaren, när det gäller tillämpningen av 3, 4 och 6 kap. miljö- balken, samråda med i det eller de län där koncessions- området ligger. Bergmästarens beslut överklagas till regeringen (16 kap. 1 §). Om inte tillstyrker att bergmästaren meddelar kon- cession och om bergmästaren gör annan bedömning än länsstyrel- sen måste bergmästaren hänskjuta ärendet till regeringen för av- görande (16 kap. 2 §). I ärenden om beviljande av koncession ska en miljökonsekvens- beskrivning fogas till ansökan (4 kap. 2 §). Redan vid införandet av minerrallagen diskuterades när mark- användningen skulle prövas i processen, med anledning av att pro- spekteringsverksamheten kan vara en utdragen process som kan pågå från den först prospekteringsåtgärden till dess att gruvan öppnar (se prop. 1988/89:92, s. 57–63). Genom för- slag i prop. 1991/92:161 (se s. 6–8) stadgades att en intresseavväg- ning enligt NRL enbart ska ske i ärendet om bearbetningskon- cession, eftersom det ansågs att mineralindustrin kunde påverkas negativt, i en omfattnings om inte var acceptabel, om ytterligare prövning för det avsedda ändamålet måste göras. Tillämpning vid planering och beslut Bergsstaten är en enhet inom geologiska undersökning som är myndighet för frågor om berg, jord och grundvatten i . Bergsstaten leds av bergmästaren som beslutar i frågor enligt minerallagen. Bergsstaten prövar frågor om tillstånd för undersökning och bearbetning av mineralfyndigheter. En annan viktig uppgift är att utöva tillsyn över efterlevnaden av mineral- lagen. Enligt Bergsstaten förekommer mellan 5–10 ärenden där bestämmelserna i 3 och 4 kap. aktualiseras. Ett sådant ärende inleds hos myndigheten om eller när någon ansöker om bearbetningskoncession. Eftersom sådana ärenden är föremål för obligatoriskt samråd med (enligt 8 kap 1 § mineral- lagen), sker detta innan beslut fattas. Därtill kan tilläggas att Bergs- staten enligt 8 kap 2 § minerallagen inte kan frångå bedömning av 3–4 kap. , med mindre än att avgörandet hänskjuts till regeringen. Bergsstaten samråder i övrigt med kommunerna och ev. andra berörda myndigheter (t.ex. med och Riksantik- varieämbetet gällande påverkan på världsarv). När ansökan kommer in till Bergsstaten bedömer myndigheten eventuella komplette- ringsbehov, inklusive huruvida relevant underlag finns för bedöm- ningen av 3–4 kap. MB. Vid komplett underlag remitteras detta till och skickas på sakägarsamråd. Efter att ärendet kommit tillbaka från kan beredning inför beslut inledas. Har begärt kompletteringar för att kunna avge ett slutligt yttrande, sker kommunicering av yttrande till sökanden för komplettering och förnyad remiss- omgång sker. I Bergsstatens beslut framgår alltid om åtgärden går att förena med en från allmän synpunkt lämplig användning av mark- och vattenresurserna. Sökanden lämnar alltid in en miljökonsekvensbeskrivning i dessa ärenden. Bergsstaten kontrollerar att ansökan uppfyller de krav i 6 kap MB som är tillämpliga. Det viktigaste beslutsunder- laget är MKB:n där eventuella riksintressen beskrivs och hur de på- verkas av den föreslagna verksamheten. är underlagen tillräckligt detaljerade för att kunna fatta beslut men ibland före- Tillämpning vid planering och beslut kommer det att länsstyrelser begär att de ska förtydligas eller att slutsatser och bedömningar ska motiveras mer ingående. Gällande påtaglig skada bedömningen är Bergsstaten bunden av bedömning och därför måste myndigheten i varje enskilt fall avgöra om de delar bedömning. Myndig- heten undersöker om det föreligger flera olika riksintressen för samma ändamål och uppskattningsvis är det så i en tredjedel av fallen. Om riksintressena är oförenliga gör Bergsstaten en 3 kap. 10 § MB-bedömning som redogörs för i beslutet. Bergsstatens tillstånd enligt minerallagen är en förutsättning för att kunna göra en ansökan enligt 9 kap. . Bergsstatens prövning kommer alltså före ansökan om tillstånd enligt miljö- balken. Grundtanken med systemet för hushållning med mark- och vattenområden är bra, men det är svårt att tillämpa i praktiken. De kriterier som legat till grund för en riksintresseförklaring känns inte alltid relevanta, sådana riksintressen riskerar att få stå tillbaka mot mer modernt utpekade. Nackdelarna med systemet är att riksintressena inte alltid är så motiverade. Eventuell kan bättre reglerade former för att regelbundet se över riksintressen och deras respektive motivering för att säkerställa dess aktualitet och rele- vans. En mer enhetlig syn hos länsstyrelserna om hur hushållnings- bestämmelserna ska tillämpas behövs. Även ett gemensamt digitalt system för planeringsunderlag. Det system Bergsstaten själva har byggt upp funkar ofta inte i praktiken och orsakar osäkerhet och mycket onödig tidsåtgång åt flera kontroller. Enligt har bara ett fall hänskjutits till rege- ringen . Ärendet handläggs fortfarande och beslut väntas troligen . Genomsnittligen inkommer ett eller ett par överklagade ärende till . Enligt regerings- kansliet handläggs ärendena genomsnittligen 6–12 månader. Pröv- ningen av 3 och 4 kap. görs utifrån den MKB som medföljer ansökan. Tillämpning vid planering och beslut 6.2.9Lagen (1992:1140) om ekonomiska zon Beslut och beslutande myndighet Enligt 6 § lagen (1992:1140) om ekonomiska zon ska 2– 4 kap. och 5 kap. 3 § tillämpas vid prövning av till- stånd. Enligt 5 § krävs det tillstånd av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (ingen myndighet har bemyndigats ännu av regeringen att fatta sådana beslut) för att i den ekonomiska zonen utforska, utvinna eller på annat sätt utnyttja naturtillgångar, uppföra eller använda konstgjorda öar, och i kommersiellt syfte uppföra eller använda anläggningar eller andra inrättningar. Enligt 6 § andra stycket framgår även att en miljökonsekvens- beskrivning ska ingå i en ansökan om tillstånd. I fråga om för- farandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningar samt planer och planeringsunderlag ska 6 kap. tillämpas på samma sätt som om ansökan avser en verksamhet i . I samband med att lagen tillkom infördes även en koppling till NRL. Genom att knyta lagen om ekonomiska zon till NRL, avsågs att säkerställa att olika anspråk på nyttjande av havets resurser vägs mot varandra och att de olika anspråken prövas med hänsyn till bl.a. miljön, allt för att främja en långsiktig god hushåll- ning med naturresurser (prop. 1992/93:54 s. 51 och 63). Enligt uppgifter från varierar det men uppskattningsvis rör det sig om mellan 2–4 ärenden där 3 och 4 kap. tillämpas. Tillämpning vid planering och beslut 6.2.10Lagen (1995:1649) om byggande av järnväg Beslut och beslutande myndighet Enligt 1 kap. 3 § lagen (1995:1649) om byggande av järnväg (ban- lagen) ska vid planläggning av järnväg och vid prövning av ärenden om byggande av järnväg 2–4 kap. och 5 kap. 3 § tillämpas. Fastställande av järnvägsplan enligt denna lag ska då jäm- ställas med meddelande av tillstånd enligt . prövar frågan om att fastställa en järnvägsplan efter samråd med berörda länsstyrelser (2 kap. 15 § banlagen). Trafik- verket ska överlämna frågan om att fastställa planen till regeringen för prövning om och en länsstyrelse har olika uppfatt- ning. beslut får överklagas hos regeringen (5 kap. 1 § banlagen). Kraven på miljökonsekvensbeskrivning finns i 2 kap. 8– 10 §§ banlagen. I propositionen 1995/96:2 , inför införandet av banlagen, föreslogs att byggande av järnväg regleras i en särskild lagstiftning, kopplad till naturresurslagen och med nära anknytning till plan- och bygg- lagen. I författningskommentaren till bestämmelsen i 1 kap. 3 § anges att i huvudsak motsvarande bestämmelse finns i 3 a § och 4 § andra stycket väglagen (se avsnitt 6.2.4). Se väglagen, avsnitt 6.2.4. 6.2.11Ellagen (1997:857) Beslut och beslutande myndighet Enligt 2 kap. 8 a § ellagen (1997:857) ska hushållningsbestämmel- serna tillämpas enligt ellagen vid nätkoncession för linje (2 kap. 1 § ellagen). Bestämmelserna ska även tillämpas vid förlängd giltighets- tid för nätkoncession för linje (2 kap. 14 § ellagen), samt vid om- prövning av en nätkoncession för linje (2 kap. 15 b § ellagen). Tillämpning vid planering och beslut ärenden om nätkoncession för område tillämpas inte . Med nätkoncession för linje avses en ledning med i huvudsak bestämd sträckning och med nätkoncession för område avses ett ledningsnät inom ett visst område, (se 2 kap. 2 §). beslutar i de flesta ärenden om nätkoncession för linje men vissa beslut ska fattas av regeringen (se 2 kap. 1 b § ellagen och 3 § elförordning (2013:208)). Regeringen tar beslut om nätkoncession för linje och område enligt ellagen om det rör stamnät och utlandsförbindelser. beslut om nätkoncession för linje överklagas i de flesta fall till Mark- och miljödomstolen vid , men en del beslut överklagas till regeringen (se 13 kap. 5– 6 §§ ellagen). En miljökonsekvensbeskrivning ska ingå i en ansökan om nät- koncession för linje (2 kap. 8 a § andra stycket ellagen). För för- farandet, kraven på miljökonsekvensbeskrivningen samt planer och planeringsunderlag gäller 6 kap. . Vid tillkomsten av NRL stadgades i 1 kap. 2 § NRL att 2 och 3 kap. skulle tillämpas enligt vad som var föreskrivet lagen (1902:71 s. 1) innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar (se prop. 1985/86:3 och 1985/86:90). Ellagen (1997:857) kom till 1997 och 1998 tillkom den nya bestämmelsen 2 kap. 8 a §. I 2 kap. 8 § fanns från lagens början en hänvisning till NRL som fördes över till 2 kap. 8 a §. infördes ett tredje stycke i 2 kap. 8 a §: ”Trots det som sägs i första och andra styckena behöver frågor som har prövats i ett mål eller ärende om tillstånd enligt inte prövas på nytt i ärendet om nätkoncession.” Av författningskommentaren framgår att bestämmelsen syftar till att undvika dubbelprövning i för- hållande till en tillståndsprövning enligt . Tillämpning vid planering och beslut har fått in cirka 80–100 ärenden som rör ny nätkoncession för linje, cirka ett tiotal fall som rör förlängd giltighetstid nätkoncession för linje och inga fall som rör omprövning av en nätkoncession för linje. Beslutsunderlaget utgörs av ansökningshandlingen och upp- rättad miljökonsekvensbeskrivning. I enskilda ärenden skickas ansökan på remiss till berörd länsstyrelse och kommun samt . Remissen är allmän och är inte särskilt inriktad på just riksintressen. använder i första hand uppgifter i MKB samt myndigheternas GIS-information för att avgöra om riksintressen påverkas, men myndigheten gör ingen egen prövning om det utpekande riksintresseanspråket är ett riksintresse. MKB är av stor betydelse. I en liten del av ärendena tar handläggaren fram planer, t.ex. detaljplaner eller översiktsplaner. Remissvar är också viktiga för att avgöra frågan, de kan ses som ett komplement till MKB i handläggning. Länsstyrel- serna skriver ofta i sina remissvar om påverkan på i första hand natur- och kulturmiljön. Handböcker är generellt bra.