sou · H2B388 · 2015-01-01 00:00:00 — Beväpning av rymden kommer vara tekniskt möjligt. Obemannade flygande system bedöms ha förmåga att verka med hög grad av autonomitet. Parallellt med den tekniska utvecklingen på dessa områden – förvisso inte i takt med densamma – utvecklas också internationell rätt och normbildning. Dessa pro- cesser, som även har möjlighet att påverka, kan i för- längningen få relevans också för luftförsvaret i perspektivet bortom 2040. Det saknas folkrättsliga bestämmelser som specifikt reglerar opera- tioner eller angrepp i cybermiljön, men det finns en växande – om än outvecklad – internationell samsyn om tillämpbarheten av be- fintlig internationell rätt inom detta område. Det kan noteras att den enda bindande internationella överenskommelse som har upp- nåtts inom cybersäkerhetsområdet är konvention om IT-relaterad brottslighet (den s.k. Budapestkonventionen) som trädde i kraft . Normskapande och förtroendebyggande arbete inom det breda cyberområdet pågår dock en rad olika inter- nationella fora och samarbeten. Utveckling avseende samarbeten i , och globalt Ett viktigt framsteg inom det normskapande området utgörs av en konsensusrapport som antogs 2013 av en statlig expertgrupp inom FN för information- och kommunikationsteknologi samt internationell säkerhet. En central slutsats i rapporten är att inter- nationell rätt, i synnerhet , är applicerbar inom cyber- området. Inom ramen för antogs en uppsättning förtroendeskapande åtgärder, de första av sitt slag internationellt, syftande till att främja samarbete, transparens, förutsägbarhet och stabilitet och således minska risken för missförstånd, eskalering eller konflikter i cyberrymden. Ett angeläget normskapande arbete inom cyberområdet har ock- så bedrivits utanför det direkta säkerhetspolitiska sammanhanget. I för mänskliga rättigheter i antogs 2012 en resolu- tion med konsensus som bekräftar – i sådant sammanhang – att samma de mänskliga rättigheterna som finns off- line även gäller online. Hur denna typ av normskapande och förtroendebyggande arbete inom cyberområdet kommer att utvecklas i perspektivet bortom 2040 är svårt att spekulera om. Ett rimligt antagande är att dessa processer kommer att fortsätta utvecklas i takt med en allt mer tilltagande betydelse som information- och kommunikations- teknologi får för samhällsutvecklingen i stort och inte minst för militärteknologiska applikationer. Att en framtida specialisering av international rätt inom cyberområdet kan komma att växa fram som ett resultat av ett fortsatt och fördjupat normskapande och förtroendebyggande arbete kan inte uteslutas. Kan cyberangrepp och andra icke-kinetiska attacker betraktas som väpnat angrepp? Stater är förbjudna att använda sig av hot om eller bruk av våld gentemot varandra, annat än i (enskilt eller kollektivt) självförsvar och i enlighet med vad som följer av beslut av . Frågan om icke-kinetiska angrepp, t.ex. elektronisk störning eller cyberinsatser (som 2007 och Stuxnet4) kan ses som ett väpnat angrepp i mening behandlas bl.a. i den s.k. 4 En avancerad datamask (trojansk häst)som upptäcktes och som inte bara utforskar industrisystem utan även manipulerar dessa. Utveckling avseende samarbeten i , och globalt Tallinmanualen (on the International to Cyber Warfare), som är en icke bindande studie av inter- nationella experter som ingår i NATO CCSCE (). Enligt manualen utgör en cyber- operation ett väpnat angrepp when its scale and effects are comparable to non-cyber operations rising to the level of at use of force (regel 11). Ett problem med cyberattacker och andra icke kinetiska at- tacker är att det ofta är svårt att avgöra vem som är angiparen och huruvida det ens rör sig om en stat. Mot vem ska en motåtgärd rik- tas? Får en motåtgärd riktas mot en stat som härbergerar cyber- terrorister? Enligt folkrätten är det vidare möjligt för stater att använda en viss proportionerlig vapenmakt inom landets gränser för att hävda sitt territorium utan att en väpnad konflikt anses före- ligga. Det ställs även i dessa fall krav på att motåtgärder ska vara nödvändiga och proportionerliga och kraven är än mer stränga på så sätt att åtgärder som en utgångspunkt ska vara direkt riktade mot det som hotar. Aktiviteter i rymden regleras särskilt genom fyra centrala konven- tioner5. Rymdfördraget stipulerar att alla stater har rätt att fritt utforska rymden om det görs i enlighet med internationell rätt. Vidare förbjuds bland annat utplacering av massförstörelse- vapen och provsprängningar av kärnvapen i rymden; dock ej kon- ventionell vapenutplacering. Våldsanvändning och hot om våld i rymden regleras genom , men praxis saknas om under vilka omständigheter våld får brukas i rymdmiljön. Det finns en växande internationell samsyn om behovet av att uppdatera det internationella regelverket för att förhindra kon- flikter och minska uppkomsten av rymdskrot. Ett viktigt framsteg härvidlag utgjordes av den konsensusrapport som antogs 2013 av en statlig expertgrupp inom FN:s ram om transparens- och förtroendebyggande åtgärder i yttre rymden. 5 Rymdfördraget (1967), avtalet om räddning och återsändande av astronauter och rymd- föremål (1968), konventionen om ansvar för skador som orsakas av rymdobjekt (1972), samt konventionen om registrering av rymdföremål (1976). Utveckling avseende samarbeten i , och globalt drivit arbetet med en uppförandekod för aktiviteter i yttre rymden som bl.a. behandlar dessa frågor, vilken rönt ökat stöd . Arbete pågår även i för den fredliga använd- ningen av rymden, COPUOS6, om riktlinjer för att minska upp- komsten av rymdskrot. I perspektivet bortom 2040 bör en sådan frivillig uppförandekod ha överenskommits med stöd av flertalet rymdnationer; möjligen kan det även ha kodifierats i legalt bindande form. Varken markbaserade anti-satellitvapen eller utplacering av kon- ventionella vapen i rymden regleras i internationell rätt. Initiativ finns om att förbjuda utplaceringen av vapen- plattformar i rymden genom ett legalt bindande fördrag. Initiativet har brett stöd internationellt, men blockeras av en stor rymdnation. Förutsättningarna för att ett sådant avtal ska komma till stånd är därför små. mot att placera vapen i rymden är emellertid stark och det är inte uteslutet att denna norm kan kom- ma att kodifieras i någon form innan eller bortom 2040. Ballistiska robotar och missilförsvarsystem, samt utvecklingen av dessa, är inte reglerade. Arbete bedrivs inom ramen för Haagkoden mot spridningen av ballistiska robotar (HCoC) och Missilteknologikontrollregimen (MTCR) för att förhindra spridning av missiler, då vapenbärare även kan bestyckas med mass- förstörelsestridsspets. Det är viktigt att notera att utvecklingen av missilförsvarssystem också innebär för vissa länder en utveckling av förmågan att utveckla anti-satellitvapensystem. 5.7.3Obemannade respektive autonoma/automatiska system Folkrättsligt finns inga förbud mot att en stat i sitt försvar an- vänder sig av beväpnade obemannade militära flygplan. Ett obe- mannat flygplan, vare sig det är fjärstyrt, opererar med viss auto- matik eller autonomi är ett vapen såsom andra vapen och regleras i den humanitära rätten. Detta regelverk ska tillämpas på samma sätt Utveckling avseende samarbeten i , och globalt som för andra vapen. På samma sätt som gäller alla vapen måste parterna i användningen av obemannade militära flygplan i en väp- nad konflikt respektera de humanitärrättsliga principerna om di- stinktion, försiktighet, proportionalitet och att inte orsaka onödigt lidande. Frågan är alltså om ett visst vapensystem är så inrättat så att parten som använder sig av det förmår upprätthålla den humanitära rättens regler. När det gäller system med högre grad av automatisering/auto- nomitet uppstår dock svåra frågor om vem som är ansvarig som individ för våldsutövning som strider mot den humanitära rätten, t.ex. om civila dödas. Är det en eventuellt övervakande tekniker, befälet som slagit på systemet från första början, programeraren? Det pågår en begynnande diskussion bland annat inom ramen för Konventionen om vissa konventionella vapen (CCW) i vilken har framfört positionen att helautonoma system om de funnes inte skulle kunna användas i enlighet med humanitär rätt. Endast ett fåtal länder har redovisat positioner ifråga om en särskild reglering inom CCW:s ram eller ett förbud är önskvärt eller inte. 6Försvarsindustri i , och globalt Kommittén ska, enligt direktivet, särskilt analysera och beskriva utvecklingen när det gäller möjliga samarbeten på luftför- svarsområdet i och . Direktivet beskriver även beho- vet av en ytterligare integrering av utvecklingskapacitet och stärkt samarbete mellan länder. Den internationella försvarsindustrins verksam inom luftförsvarsområdet utgör där en väsentlig faktor. Kapitlet inleds med historisk tillbakablick för att sedan beskriva förmågan att utveckla och producera avancerade stridsflygplan, avancerade robotsystem, avancerade sensorer och ledningssystem samt fjärrstyrda obemannade farkoster. Kapitlet avslutas med en analys av förutsättningar för svenskt samarbete och strategisk partnerskap för försvarsindustrin inklude- rande marknadsförutsättningar, möjliga samarbetsformer och stra- tegiskt partnerskap. 6.2Internationell försvarsindustri verksam inom luftförsvarsområdet Försvarsindustrier med produkter relevanta för luftförsvarsområ- det – såsom stridsflygplan, fjärrstyrda obemannade flygande far- koster, vapensystem, sensorer och ledningssystem – återfinns i ett stort ett antal länder. Bredden, djupet och den teknologiska spetsen varierar dock stort mellan försvarsindustrierna och nationerna. Försvarsindustri i , och globalt och det påföljande utvecklade och underhöll och många av industriländer stora försvarsindustrier. Huvudsyftet var materielförsörjning av det egna landets behov men framförallt mindre nationer blev beroende av de större för tillgång till mer teknologiskt avancerade system som stridsflygplan, radarsensorer och robotar. ökade också exporten mellan de mer framstående försvarsindustrierna med en tyngdpunktsförskjutning av export från till Väst- . För att öka intäktsbasen och av säkerhetspolitiska skäl skedde även export till allierade nationer runt om i världen. I skedde samma uppbyggnad där den militära kapprustningen med Väst bidrog till att ett stort och brett försvars- industriellt komplex etablerades. Utöver behov försörjde nationens försvarsindustri nationer och övriga allierade med materiel. I takt med kontinuerliga utveckling byggdes det även upp en stor inhemsk försvarsindustri, även om den kom att vara teknologiskt under- lägsen Västs och . Även på andra håll – som t.ex. , och dåvarande – utvecklades försvarsindu- strier med kompetens inom luftförsvarsområdet men då i mer be- gränsad utsträckning än hos nationerna nämnda ovan. Orsakerna till nationernas satsningar var bland annat önskan och behovet av nationellt oberoende och försörjningstrygghet. I takt med att luftförsvarssystemen blivit allt mer teknologiskt avancerade har de också blivit dyrare att utveckla och producera samt färre system har kunnat lösa de operativa behoven. Detta i kombination med att många nationers försvarsutgifter planat ut eller t.o.m. minskat efter slut har, under , föranlett behov av strukturella förändringar av för- svarsindustrierna, dels för att möta de minskade produktionsvoly- merna, dels för att ur både kostnads- och kompetensperspektiv effektivisera utvecklingsarbetet av nya produkter. var först med att på bredden genomföra en konsolidering av sin försvarsindustri, en konsolidering som inleddes redan på Försvarsindustri i , och globalt allvar för att sedan accelerera . Kon- solideringen har resulterat i en dryg handfull stora systemhus med kompetenser inom flera för luftförsvarsområdet relevanta områden. I återfinns världens tre största försvarsindustrier, alla bl.a. verksamma inom luftförsvarsområdet. I har viss konsolidering skett, främst på nationell nivå där i huvudsak ett till två stora systemhus växt fram hos var och en av de främsta försvarsindustrinationerna: , Frank- rike, och . Vissa transnationella systemhus har etablerats men då främst inom sensor- och verkansområdet. I takt med konsolideringarna har också det statliga ägandet och infly- tande över försvarsindustrierna minskat. När det gäller utvecklings- och produktionsförmåga av stridsflygplan är den fortfarande i huvudsak nationell i form av lokalisering och ägande, om än till del privat, men där man för flera produkter har mellan några av systemhusen gemensamma internationella samarbetsprojekt, t.ex. stridsflygplanet . På nationell nivå har samma konsolidering och privatisering skett i där ett systemhus med en bredd av produkter för luftförsvarsområdet vuxit fram. I , där försvarsindustrierna hade en svår situation efter , har bolagiseringar och kon- solideringar ägt rum med fokus på att etablera en stor försvarsindustrikoncern inom varje för luftför- svaret relevant område. Staten behåller det huvudsakliga ägandet men vissa avyttringar av mindre verksamheter och små andelar i en del företag sker. 6.2.3Förmåga att utveckla och producera avancerade stridsflygplan I världen finns det tre nationer som på egen hand, utan beroende av utländsk teknologi och produkter, kan utveckla ett avancerat stridsflygplan om man med detta avser flygplansskrov vad avser aerodynamik och flygmekanik, motor, sensorer och sy- stemintegration. Dessa nationer är , och , varav åtminstone de två förstnämnda alltjämt satsar stora resurser på forskning och teknikutveckling. Försvarsindustri i , och globalt Utöver dessa finns nationer i som och Stor- som har stort kvalificerat kunnande men är självförsörjande inom alla områden utan där man utveck- lat ömsesidiga beroenden och därtill främst lutar sig på amerikansk teknologi för vissa delsystem. Detsamma gäller som har en kvalificerad flygindustri med stort systemtekniskt kunnande men med ett större behov av internationella underleverantörer för vissa avancerade delsystem. har stora satsningar inom forskning och teknikutveckling samt inhämtning av internationellt kunnande lyft nationens förmåga avsevärt vilket om det fortsätter i samma takt bedöms göra självförsörjande inom området avancerade stridsflygplan . Efter den betydande konsolideringen av den militära flygindustrin i har nationen numera två industrier som utvecklar och produ- cerar avancerade stridsflygplan. På det sätt man från amerikanska staten agerat vid de senaste upphandlingarna av stridsflygplan där den vinnande industrin ändå tvingats dela med sig av delar av arbe- tet till den förlorande industrin bedöms amerikanska statens inrikt- ning vara att försöka vidmakthålla båda dessa industrier även . Genom att vidmakthålla två industrier kan man upp- rätthålla konkurrens och inte göra staten – som endast an- skaffat inhemsk stridsflygplanssystem med något enstaka undantag – beroende av endast en leverantör. På samma sätt har man agerat inom för stridsflygplanet viktiga delsystem där man t.ex. inom flygmotorområdet också agerat för att vidmakthålla två industrier. Amerikansk militär flygindustri är alltjämt världsledande vad beträffar teknikutveckling. Detta som ett resultat av den amerikan- ska statens kontinuerliga satsningar på forskning, vidareutveckling av befintliga flygande plattformar samt utveckling av nya genera- tioner stridsflygplan. var först med att utveckla och seriepro- ducera 5:e generationens stridsflygplan. Försvarsindustri i , och globalt Europeisk militär flygindustri kretsar tillbaka kring utvecklingen och produktionen av tre 4:e generationens stridsflyg- plansprojekt, ett franskt, ett multinationellt och ett svenskt. har en egen militär flygindustri som genom franska statens fortsatta satsningar på ett egenfinansierat och utvecklat flyg- plan kunnat vidmakthålla sitt oberoende av utländsk teknologi. , och , med historiskt starka flyg- industrier, har tillsammans med gemensamt kravställt och beställt utvecklingen och produktionen av sitt flygplan av ett kon- sortium som etablerats för ändamålet av respektive nationers militära flygindustrier. Detta har lett till ömsesidiga beroenden av teknologi. Utöver detta är man även beroende av amerikansk teknologi. Till dessa kommer som har förmåga att på egen hand designa och utveckla stridsflygplan men där man likt de samarbe- tande nationerna ovan är beroende av utländsk teknologi, före- trädesvis amerikansk och brittisk. Efter sjönk beställningarna kraftigt för den ryska militära flygindustrin. Genom export och fortsatta statliga satsningar på forskning och utveckling kunde man ändå vidmakt- hålla en bas av kompetens för att säkerställa sin oberoende militära flygindustri. Sedan, började de inhemska ryska beställningarna av stridsflygplan ta fart igen för att på 2010- talet, accelerera kraftigt vilket medför att rysk militär flygindustri , vid sidan om amerikansk, har det bästa orderläget i världen. Historiskt har det främst funnits två framstående statliga kon- struktionsbyråer av stridsflygplan i /samt ett något drygt tiotal statliga produktionsfabriker för stridsflyg- plan. I samband med konsolideringsvågen i har de två konstruktionsbyråerna tillsammans med några produktionsfacilite- ter och underleverantörer samlats i ett systemhus för stridsflyg- plansutveckling och -produktion. Ur ett teknologiskt perspektiv har efter Sovjetunio- nens fall legat något efter Väst, främst när det gäller övergången från analog till digital teknik samt systemintegration. Försvarsindustri i , och globalt har avståndet, framförallt gentemot , krympt, bland annat inom områden som sensorer och signaturanpassning. var inledningsvis efter beroende av Sovjet- unionen för försörjning av stridsflygplan genom att man fick del av ritningsunderlag och komponenter för sovjetiska flygplan som sedan tillverkades i stora serier i . har man även importerat moderna ryska flygplan som den inhemska förmågan successivt utvecklats. har man producerat och demonstrerat flera nya moderna flygplanstyper varav några helt designats utifrån signaturanpassning likt och senaste stridsflygplansprojekt. Ännu är man inte helt självförsörjande vad beträffar teknologi, bl.a. är man beroende av ryska flygmotorer, men omfattande sats- ningar på flygteknisk forskning och teknikutveckling samt kun- skapsinhämtning är på väg att göra oberoende inom strids- flygplansområdet. All utveckling och tillverkning sker i statlig regi. Utöver de nationer som kan utveckla stridsflygplan finns det ett antal nationer, förträdesvis tillväxtländer, som har ambitioner att utveckla sin förmåga inom det militära flygindustriella området med målsättningen att etablera egna utvecklingsprojekt för nya stridsflygplanssystem. Många nationer motiverar detta med att sådan förmåga och sådana utvecklingsprojekt kommer att generellt lyfta de industriella baserna och bidra till nationernas utveckling samt stärka deras konkurrenskraft. Ett medel att uppnå detta är att få del av arbete, teknologisk insyn samt produktion och samman- sättning i det egna landet vid anskaffning av utländska flygsystem. Detta är viktigt t.ex. för ett land som som vill utveckla sin flygindustri som främst är ledande inom kommersiellt civil- flyg. Exempel på länder med planer på egna stridsflygplansprojekt är , , och . Försvarsindustri i , och globalt 6.2.4Förmåga att utveckla och producera avancerade robotsystem för luftförsvarsområdet Det huvudsakliga vapnet för verkan inom luftförsvarsområdet är robotar, avfyrade från flygande plattformar eller från plattformar på marken eller till sjöss. Robotar är kvalificerade vapensystem som utvecklats mot alltmer autonomitet. I takt med utveck- lingen av motmedel har de teknologiska kraven på robotarnas egna sensorer och/eller stödjande system som målinmätnings- och mål- belysningssystem ökat än mer. Detsamma gäller kraven på högre fart och längre räckvidd. Detta har drivit upp kostnaderna för ny- utveckling av avancerade robotsystem med följd att endast ett fåtal nationer har denna kapacitet. Flera av de amerikanska systemhusen utvecklar robotsystem för luftförsvarsområdet och är helt självförsörjande inom områ- det. Detta omfattar bl.a. jaktrobotar, taktiska luftvärnssystem samt strategiska luftvärnssystem med förmåga att bekämpa ballistiska robotar. har länge varit ledande inom främst sensorer för ro- botsystem och lett utvecklingen, bl.a. vad gäller radarjaktrobotar och signalsökande attackrobotar. I finns alltjämt förmåga att utveckla avancerade jaktrobotar och taktiska luftvärnssystem. har trenden i gått mot mulitnationella utvecklingsprojekt där en industri haft en ledande roll med andra industrier som underleverantörer. På så sätt har tagit en ledande roll vad gäller framförallt kvalificerade jaktrobotar. Störst inom verkansområdet i är en multi- nationell industri som är resultatet av en konsolidering av främst franska och brittiska industrier. Utöver detta finns främst förmåga i och att utveckla vissa typer av robotsystem ut- över att agera kvalificerad partner och underleverantör. Försvarsindustri i , och globalt Luftvärnssystem har utgjort den viktigaste komponen- ten i det ryska (och tidigare sovjetiska) luftförsvaret. Detta har fått till följd att landets industrier, tillsammans med , är världs- ledande när det gäller luftvärnssystem och däribland luftvärnsrobo- tar. Kompetensen sträcker sig från långräckviddiga strategiska system till små korträckviddiga handburna system (MANPADS). Trots att stridsflygkomponenten inte varit lika betydande för luft- försvaret har man utvecklat och fortsatt utveckla jakt- robotsystem med prestanda i paritet med Västs. Djup kompetens finns även för andra flygburna robotsystem som t.ex. kryssnings- robotar, signalsökande robotar och sjömålsrobotar. På samma sätt som för stridsflygsproduktionen har man konsoliderat robotindustrierna i där framförallt två större aktörer skapats, en för flygburen beväpning och en för luftvärnssystem. har bedrivit egenutveckling av robotsystem men man har varit teknologiskt efter de ledande nationerna i världen inom robotområdet. Främst härrör sig detta till sensorområdet. I takt med den teknologiska utvecklingen i och satsningarna på forskning och utveckling av försvarsmateriel har närmat sig de ledande aktörerna inom området, en utveckling som bedöms fortsätta. Många nationer har haft robotprogram i olika utsträck- ning. Syftet har dels varit att vara självförsörjande i allmänhet, dels varit drivet av en önskan om oberoende kontroll över sensor och störskydd hos robotsystemet för ökad operativ effekt. är den nation utöver ovan nämnda som har den mest kvalificerade robot- produktionen med både jaktrobotar och luftvärnssystem i paritet med Västs. Andra nationer som producerar och/eller har avance- rade robotprogram är bl.a. , och . Försvarsindustri i , och globalt 6.2.5Förmåga att utveckla och producera avancerade sensorer och ledningssystem för luftförsvarsområdet Sensorer och ledningssystem är inom luftförsvarsområdet avgöran- de komponenter. Sensorerna behövs för att säkerställa normal luft- lägesbild, upptäcka avvikelser samt för att stödja invisning av platt- formar och vapensystem. Ledningssystemen är nödvändiga för att kommunicera lägesbild och ledning av luftförsvarets resurser. Sensorer för luftövervakning har främst utgjorts av markbase- rade och till del av flygburna radarsystem. För invisning av vapen och för sensorer ombord på robotar har utöver radarsensorer även främst elektrooptiska sensorer inom IR-bandet nyttjats. Historiskt har förmågan att producera större radarsensorer och även enklare IR-sensorer varit förhållandevis spridd i världen. De senaste de- cenniernas skifte från analog till digital teknologi, miniatyrisering samt signalbehandlingens snabba utveckling i takt med snabbare processorer har medfört att antalet nationer med förmåga att utveckla de senaste och mest avancerade sensorerna har krympt.