sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Vidare föredrogs yttrande av chefsöverläkaren vid Säters sjukhus, , som tingsrätten med stöd av 4 § [3 §] andra stycket lagen om rättspsykiatrisk undersök- ning inhämtat för bedömning av om det fanns förutsättningar för att överlämna till rättspsykiatrisk vård. ut- talade bland annat att hade begått den åtalade gär- ningen under påverkan av en allvarlig psykisk störning som han alltjämt led av. Det fanns medicinska förutsättningar för att över- lämna till rättspsykiatrisk vård enligt 31 kap. 3 § . föredrog delar av ett yttrande daterat som han hade inhämtat från . I yttrandet uttalade bland annat att det efter en genomgång av sjukhistoria rådde full samstämmighet mellan de gär- ningar han hade tillstått och hans tidigare symtombild, bland annat grav personlighetsstörning sedan tonåren och att han hade begått ett mordförsök som 19-åring. Parterna slutförde sin talan och förhandlingen förklarades av- slutad. Tingsrätten, lagmannen och tf. rådmannen med nämnd, meddelade dom . Tingsrättens bedömning har delvis vävts in med vad de personer som hördes vid huvudförhandlingen berättade. Av domen framgår inledningsvis följande. Rätten kommer härefter i tre avsnitt Fjell, Monautsikten/Haerlands kyrka och , att – så långt det är möjligt – jämföra uppgifter lämnade vid polisförhör med vad som faktiskt framkommit vid den omfattande utredningen i syfte att utröna vad som kan binda till och vad som kan binda honom till tid och plats. […] Om inte annat anges bygger uppgifterna på vad de fyra norska polismännen berättat. Fjell: ILJ har berättat att den ifrågavarande kväl- len fått av sina morföräldrar, att dottern senare gick till en kiosk i Fjellcentret för att handla och att hon därefter inte sett till . Enligt modern var klädd i en rosa t-tröja, jeanskjol med rosa bälte, rosa sockor och rosa skor av mockasintyp försedda med spänne. Vidare hade hon enligt modern ett armbandsur med röd rem som hade en inskärning i form av en häst samt ett örhänge med en vit sten. ILJ har vidare beskrivit att dottern hade svart hår, kort vid öronen och i övrigt axellångt, att detta möjligen var uppsatt i en häst- svans, att framtänderna inte hade vuxit ut helt samt att flickan besvä- rades av böjveckseksem, något som behandlades med salva och som förbättrades , även om ärren syntes. En expedit på Fjell- centret har berättat att köpte en och en bit choklad och att varorna lades i en plastkasse. Expediten har vidare sagt att hon därefter gick ut för att röka och då såg att gick trap- porna ned mot ett parkeringsgarage i anslutning till kiosken, det vill säga den ena av de två i det närmaste parallella gångvägar till hemmet hon hade att välja mellan. var få människor ute eftersom hade drabbats av de kraftigaste skyfallen , ett som varade och ett som pågick . I media har förekommit dels ett fotografi av taget om- kring före försvinnandet, dels två teckningar utvisande bland annat hur hon var klädd. hade hon längre hår än på fotografiet. Teckningarna är felaktiga såtillvida att hon i verkligheten hade en t-tröja och inte en tenniströja; alltså en tröja utan krage. Vidare hade hon spännen på mockasinerna. ILJ hade med polisens hjälp införskaffat kläder identiska med dem som bar vid för- När berättade att skorna hade spänne blev de tveksamma. De letade därför fram de inköpta mockasinerna och kunde konstatera att dessa hade spännen. Vid konfrontation valde ut två av de tio spännena. Av dessa två var ett identiskt med dem som hade burit. När det gäller skorna har uppgifter varierat en hel del, från läderskor till lackskor, dock har han aldrig nämnt mockasiner. Han har sagt att bar mjukis- byxor. I själva verket hade hon på sig en jeanskjol. Bältet beskrev som rosa och av konstmaterial. Inledningsvis talade han om en jacka, därefter endast om en rosa tröja. Han har varit osäker på om det varit en t-tröja eller en tennis-tröja. visade norsk TV hur tröjan såg ut. Vid förhör hållet be- rättade att det fanns en text på tröjan, något som stämmer. Hans uppgift om att klockremmen var smalare vid spännet är riktig. har talat om att hade en hårsnodd eller ett spänne i håret. Inledningsvis berättade han att flickan var blond, en uppgift som han emellertid senare rättade till att hon hade svart hår. berättade att hårlängden var längre och tän- derna mer utvuxna än på de bilder som visats. [---] Vidare nämnde han redan vid förhör hållet att hon hade ärr efter eksem – flammigheter – i armvecken, en uppgift som inte var känd för polisen och som visade sig vara riktig. Detta har också bekräftats genom för- hör med . Däremot har uppgift om att utstötte astmaliknande pipljud när han angrep henne inte kunnat sättas i samband med någon sjukdom. har be- rättat att bar på en påse som hon svängde med; det fanns något tungt i den. Vad den innehöll har han dock inte berättat. Före första vallningen ritade han en skiss av bostadsområdet där bodde och försvann som stämmer väl överens med verkliga förhållan- den. Vid vallningen, som genomfördes i kraftig dimma, hade svårt att hitta från till Fjell, något som för övrigt inte är så lätt. På väg mot området förde han in dem på en gata som fick användas endast av kollektivtrafik. var denna dock en av flera allmänna vägar till Fjell. Först körde de förbi den aktuella platsen, men senare sade att fortsatt färd inom detta område var ointressant och anvisade vägen tillbaka till Fjellcentret. Parkeringsplat- sen var asfalterad och han påpekade, vilket visade sig vara riktigt, att den var belagd med grus. Han sade att han inte kände igen färgen på balkongerna; de borde ha varit vita och inte gula. Det visade sig att dessa 1989 hade målats om från vitt. har talat om en byggarbetsplats eller en lekplats utanför Fjellcentret. höll man på att bygga en lekplats. Han har vidare berättat om plankor som låg utspridda och plankor lagda i ordning […]. Vaktmästaren som klippte gräs var irriterad över att byggarbetarna lät plankor ligga utspridda. Byggarbetarna i sin tur klagade på att barnen lekte med deras byggmateriel. Det fanns, enligt fakturor, en hög plankor på sätt beskrivit, vilka hade levererats före försvinnande. Polis fann en planka på platsen direkt i anslutning till den plats sagt sig ha slagit huvud mot en sten. Enligt tekniker hade plankan legat där sju till . talade om att det fanns en bank i centret. Där fanns då en sparbank som stängdes . Han berättade även om en skylt till ett barndaghem. En sådan fanns men togs bort 1993. beskrivning av vilken väg tog från Fjellcentret stämmer väl överens med expeditens uppgift. Man har funnit stenar i den slänt, där påstår att han slagit medvetslös. Sammantaget finner rätten att beskrivning av , med något undantag, är väl förenlig med vad polis kunnat kontrollera och att flera av dessa omständigheter inte förekommit i media. De uppgifter han lämnat om platsen talar med styrka för att han varit där vid den ifrågavarande tiden. Monautsikten/Haerlands kyrka: angav korrekt avstån- det mellan och Monautsikten. Vad som skulle ha före- kommit där har inte varit möjligt att kontrollera. Det har dock inte framkommit något som talar mot berättelse. Upp- giften om var han skulle ha dödat flickan har under förhören varierat mellan Monautsikten och Haerlands kyrka. Likaså har han varit oklar om han dödat henne med kniv eller strypt henne, vilket i så fall skulle ha skett med hennes eget bälte. Han kunde ange hur långt det var mellan Monautsikten och Haerlands kyrka. Ett av husen – präst- bostaden – sade sig inte känna igen. Detta hade upp- förts 1994, vilket senare fick reda på. Den berså talade om kunde överensstämma med en plantering av småtallar som var tänkt som en minneslund. Denna formation togs bort 1991. tidsangivelse när han var på platsen har under utredningens gång varierat mellan och senare; det skulle dock alltid ha varit ljust ute. delar av området har utan resultat genomsökts av liksökshunden . Vid stenblocken har ett område grävts upp och analyserats utan resultat. Området i övrigt har också genomsökts utan att utredningen har kunnat tillföras något av intresse. Kontroll från polisens sida har skett av de tidsangivelser LI sagt sig stödja sina minnesbilder på. Vad som framkommit vid denna kontroll har föranlett tveksamhet om tidsangivelserna varit korrekta. I media hade inte Haerlands kyrka satts i samband med polisutredningen förrän den blev aktuell i berättelse. Sammantaget finner rätten i denna del att lämnat uppgifter som ger starkt stöd för att han varit vid Haerlands kyrka omkring den ifrågavarande tiden. Även om det framkommit att är en hund med ett exceptionellt välutvecklat luktsinne kan inte några bestämda slutsatser dras av det förhållandet att hunden inte gjort några markeringar. : har sagt att kropp inte togs med till . Vid ett annat polisförhör har han sagt att någon del togs med till . efter Haerlands kyrka anvisade han Ringenområdet Han sade att man skulle se en kraftstation vid avfarten. Wiigs kraft- station kan ses vid avfarten. Ringenveien och Lysevannsveien uppgav han vara tillsammans fem . I verkligheten är sträckan tretton . Området besöks sällan av män- niskor. 1988 eller 1989 avverkades där en del skog. Det hände då att skogsarbetarna gjorde upp eldar. Vid vallningen stannade de framför en vägbom vid infarten till Ringenveien. sade sig inte minnas att vägen var avspärrad. Vid kontroll med mark- ägaren har det visat sig att det 1988 var möjligt att passera bommen på utsidan. Vidare pågick underhållsarbeten vid kraft- stationen, varför bommen kunde ha varit öppen. gjorde gällande att gruset på vägen såg annorlunda ut . Det visade sig att en stenkrossanläggning hade öppnats i närheten och att vägen belagts med nytt grus efter 1988. De stannade under vallningen vid Ringen- tjärnen och gav intryck av att hela kroppen efter hade sänkts i tjärnen; så berättade han inledningsvis. hade han talat om att kroppen lagts i ett grustag. Området runt tjärnen genomsöktes med metalldetektor och hund utan resultat. tömdes tjärnen […] och dess innehåll genomsöktes två gånger ned till en sockerbits storlek utan resultat. I bottenlagret grävdes det bland stammar och kvistar så djupt att man kom 10 . kommenterade aldrig det förhållandet att inget på- träffades i tjärnen; uppgiften om att han skulle ha lagt endast hennes ögon där har lämnats först vid huvudförhandlingen. I stället började han berätta om ett område i närheten där det fanns ett träd med en markering. Området kallas Skumpen. beskrev att det där fanns en vändplats där en bil lätt kunde vända, vilket visade sig vara riktigt. Polis fann där, intill ”kal sten”, ett träd med inristning som var lik den som hade ritat och även beskrivit vid ett polis- förhör och som enligt […] professor […] , bedömdes vara gjord 1988. När vid vallningen förgäves sökte trädet fick han reda på att det hade fällts av polis. […] Därefter anvi- sade ett område som kallas för Torget, där huvuddelen av kropp skulle ligga. Enligt honom skulle man bli tvungen att svänga tvärt för att komma in på avfarten till Torget. Så var inte fallet vid vallningen, men det visade sig att en ny tillfartsväg hade gjorts från det hållet så att tillfartsvägarna bildade formen av ett Y. Det var, enligt , möjligt för en bil att vända vid slutet av vägen, vilket stämde. fann polisen en pläd vid Torget. Detta nämndes för , som sedan beskrev den nöjaktigt och med förvånansvärd exakthet pekade ut var den legat. På platsen hade Zampo gjort en markering. Tekniker fann elva djurhår på filten men inget spår av människa. […]Ett bågfilsblad hittades med hjälp av en metalldetektor vid den plats beskrivit. Detta skulle med stor sannolikhet ha varit tillverkat […] . hade då talat om att han lämnat ett redskap. […] kom det fram att det var en såg han menade. Hunden markerade på flera ställen och dessa visade sig vara de eldplatser som hade märkt ut på en skiss. Zampo fann även organiska rester vid Skumpen. Vid Torget upphittades bitar som kunde vara rester av ben. har sagt att det kunde vara ett lårben. Bitarna har undersökts av professorerna . Båda är eniga i sina slutsatser att bitarna, i varje fall den största av dem, med stor sannolik- het härstammar från en människa, troligen en yngre person; att med DNA-analys bestämma från vilken individ biten kommer är inte möjligt eftersom DNA förstörs vid upphettning. I den största biten finns, enligt dem, spår av ett skärande föremål, snittet är i vart fall inte natur- ligt. har, med hänvisning till snittets utseende, hållit det för mindre sannolikt att yxa eller kniv använts; det bör enligt honom vara ett snitt från en såg. Denne har vidare berättat att han på den biten sett tillväxtskarvar, vilket talar för att den härrör från en överarm eller ett lårben. Per har dessutom uppgivit att ögon är en av de kroppsdelar som är svårast att bevara, till exempel i vatten. På en av eldplatserna hittades även små metallbitar som skulle kunna komma från ett sådant metallnät som beskrivit. hade sagt att huvud fanns på Hammeråsen utefter Lysevannsveien. På detta ställe gjordes emellertid inte några fynd av Zampo eller på annat sätt. berättade att man på väg ut från området passerade en stuga som skulle vara grön och med stående panel. Vid denna skulle han ha sett en man . Panelen var mycket riktigt stående, men färgen var röd. Taket var dock grönt och huset omgavs av gröna träd, varför huset säkert gav ett grönt in- tryck. hade plattor på huset målats om från grönt till svart. Vid den ifrågavarande tiden hyrdes huset av en familj […]En av dem var då . Inte heller hade nämnts i media; polisen hade stora svårigheter att finna en karta över området. blev förvånad över vad han läste i tidningar om att likdelar hittats vid Skumpen. Det var då inte allmänt bekant att utgrävningar ägde rum vid Torget, varför jour- nalister misstog sig. Rätten finner i denna del att många omständigheter knyter till vid den aktuella tiden. Vad som framkommit talar med betydande styrka för att rester efter en ung människa på- träffats i området. Från vem bitarna kommer har dock inte gått att fastställa. Hans berättelse om vad han skulle ha gjort med kroppen efter eller resterna av densamma har varit förhållandevis vag. Härvid har framhållit att det varit svårt att närma sig så- dana fruktansvärda detaljer. När det sedan gällde om hade begått gärningen redovisade tingsrätten följande överväganden. erkännande utgör det enda beviset i målet som direkt talar för att skulle ha utsatts för den gärning åklagaren beskri- vit och för att skulle vara gärningsmannen. För fällande dom är emellertid inte ett erkännande i sig tillräckligt. det vinner stöd av övrig utredning. Detta krav varierar beroende på brottets svårhetsgrad och gör sig särskilt starkt gällande när det gäller åtal för mord. Än högre blir kravet i förevarande fall eftersom det inte genom den övriga utredningen varit möjligt att fastslå vad som hänt . Rättens uppgift blir således att pröva bevisvärdet av erkän- nandet mot bakgrund av den utredning som förebringats i målet. Om bevisvärdet är så högt att det är ställt utom rimligt tvivel att begått den åtalade gärningen, skall åtalet bifallas. Här bör fram- hållas, att det i målet skall bevisas endast att begått den av åklagaren påstådda gärningen. Vad som ägt rum exempelvis i Örje- skogen eller exakt vad polis där funnit kan därför inte vara av avgö- rande betydelse, utan det är ägnat att belysa frågan om erkännande kan vara riktigt. Den information om händelsen som kunnat erhålla genom media har – såvitt framkommit – varit begränsad. De personer som haft kontakt med under polisutredningen och som hörts i målet har samtliga hållit för uteslutet att han genom dem skulle ha erhållit kunskap om olika fakta. Inget har heller framkommit som gör att det finns anledning att tro att på annat sätt fått tillgång till information och därvid kunnat delges detaljer och om- ständigheter av särskild betydelse i målet. blev aktuell i polisutredningen , således efter det att han under terapi börjat berätta och efter den första domen som grun- dades på hans erkännande, något som borde minska riskerna för att genom förhörsledarna skulle ha fått tillgång till upp- gifter om utredningen. Mot bakgrund av det anförda bedömer rätten möjligheterna att skulle ha kunnat få kännedom om speciella uppgifter rörande och vad som framkommit under polisutredningen rörande förhållanden som inte förekommit i media som i det närmaste obefintliga. En fråga som inställer sig är om och i så fall hur en person kan lägga märke till och efter så beskriva detaljer. Härom har själv berättat att han kommer ihåg alla traumatiska händelser när han begått brott av liknande slag och även detaljer. I ljuset av vad berättat framstår inte förmåga att minnas, som det kan tyckas, tämligen obetydliga detaljer som onor- mal, utan tvärtom som rimlig. Under utredningens gång fram till dess 1996 började berätta om händelsen har inte någon misstänkt funnits. har varit försvunnen . Vidare bör framhållas att det inte fram- kommit något som tyder på att – medvetet eller omed- vetet – skulle ha skäl att lämna ett falskt erkännande, exempelvis för att skydda den verklige gärningsmannen, få uppmärksamhet, ta på sig andras skuld eller under olika utredningars gång kunna komma ifrån en måhända trist tillvaro på Säters sjukhus eller uppnå någon form av herostratisk ryktbarhet. Inte heller kan det hållas för orimligt att en gärningsman erkänner av moraliska skäl; detta får gälla även med beaktande av sinnesbeskaffenhet. framhållas att han på Säters sjukhus under en följd av år undergått be- handling. Att 1988 av en eller annan anledning utan att ha haft med försvinnandet att göra skulle ha samlat detaljerad information om och hennes försvinnande för att erkänna att han berövat henne livet ter sig i hög grad verklighetsfrämmande. Som framkommit har inte lämnat en full- ständig berättelse från början. Vidare har han , i och för sig såvitt framkommit utan påverkan, ändrat sina uppgifter. Mot bak- grund av vad och berättat om minnesfunktioner och om hur terapin bedrivits behöver detta emeller- tid inte vara ägnat att minska tilltron till uppgifter. Av stor betydelse för rättens prövning är främst omständigheter som kan knyta till och omständigheter som medger slutsatsen att han varit på platserna vid den ifrågavarande tiden. Genom den utredning som förebringats rörande Fjell – där beskrivit detaljer angående området, några delvis unika för plat- sen vid tiden ifråga – kan det rimligen inte förhålla sig på annat sätt än att varit där vid tiden för eller i nära anslutning till försvinnande. Visserligen har lämnat varierande och i en del avse- enden felaktiga uppgifter om utseende och klädsel och det kan inte helt uteslutas – trots vad som ovan anförts – att han skulle ha kunnat skaffa sig eller bibringats uppgifter om i varje fall vissa för- hållanden angående henne som sedan gjort att han slutligen kunnat lämna en i det närmaste korrekt beskrivning av utseende och klädsel. En alldeles speciell omständighet är dock hans uppgift om böjveckseksem. Detta hade inte varit känt ens för polisen, och mor hade inte lämnat uppgifter härom förrän polisen till- frågade henne efter det att omtalat detta. Vidare beak- tar rätten särskilt angivande av platsen där han skulle ha gripit tag i flickan, vilket stämmer väl med vad utredningen i övrigt ger vid handen. Även andra uppgifter från som beskri- vits ovan talar med styrka för att han rimligen måste ha träffat . Genom de alldeles speciella uppgifter lämnat om och i förening med det förhållandet att försvann , finner rätten klarlagt att måste i en- lighet med sitt erkännande ha rövat bort . Att berättat att en annan person skulle ha varit med vid tillfället föranleder inte till annan bedömning. De uppgifter lämnat rörande Fjell och har mycket stor betydelse i målet. Så långt har det funnits förhållandevis gott om uppgifter som polis har kunnat kontrollera. Det fortsatta händelseförloppet bygger enbart på berättelse. Vid Haerlands kyrka har väl kunnat beskriva hur platsen såg ut , något som talar för att han varit där . På samma sätt förhåller det sig med omgivningarna i . Han har varit vag beträffande uppgifterna som rör tjärnen, något som måhända kan förklaras av vad som framkommit om hans svårigheter att närma sig plågsamma minnesbilder. Särskilt i beaktande av vad berättat om att han dödat en pojke han kallar Dusjka och ännu inte velat uppge vad som hänt med denne som han sagt sig inte utesluta att andra kroppsdelar än sådana från kan ha gömts vid Skumpen samt hans uppgift om att han gärna vill bevara kroppsdelar, låt vara från pojkar, kan inte tilltro helt säkert sättas till hans berättelse om att benbitarna funna vid Torget kommer från . Även om de rester av organiskt material och de föremål man funnit i nämnda skog således inte kan binda till , talar de dock i någon mån för att hans berättelse är riktig. Det är utrett att anmäldes krockad efter försvinnande, något som är väl förenligt med berättelse. Efter att 1970 begått ett mordförsök yttrade en lä- kare i ett rättspsykiatriskt utlåtande bland annat att var en sadistisk pedofil som var utomordentligt farlig till annans säkerhet och att det var fråga om ett lustmordförsök. Vid rättspsykiatrisk undersökning genomförd hade den kli- niska diagnosen personlighetsstörning på borderline-nivå kombinerad med allvarlig impulskontrollstörning och sexuellt perverterat beteende med sadomasochistiska drag. Dessa diagnoser talar inte emot att skulle vara kapabel att begå den gärning åklagaren lagt honom till last, även om det nu rör en flicka. Tingsrättens slutsats var att erkännande vann stöd av övrig utredning i sådan grad att det var ställt utom rimligt tvivel att han hade begått den åtalade gärningen. Tingsrätten dömde för mord till rättspsykiatrisk vård med särskild utskriv- ningsprövning. Efter att dömts för mordet på , och därmed genom sex domar var dömd för mord på åtta personer, valde han att inte medverka i ytterligare polisutredningar om erkända mord för vilka åtal ännu inte hade väckts. Han var fort- satt intagen på Säters sjukhus för rättspsykiatrisk vård men avböjde ytterligare terapisamtal. Den tid som följde har själv valt att kalla för ”de sju tysta åren”. Efter att journalisten tagit kontakt med gjorde två uppmärksammade dokumentä- rer om som sändes i SVT:s program . I dokumentärerna tog till- baka sina erkännanden. Kritik riktades mot såväl rättsprocesserna som mot vården av . ansökte om resning avseende mordet på . Res- ningsansökningar kom därefter att ges in för alla morddomarna, den sista gavs in . Två av resningsansökningarna gjordes av åklagare och resterande av . Samtliga res- ningsansökningar beviljades. gav ombud advokaterna in en ansökan om resning till avseende mordet på . yrkade att hovrätten skulle bevilja resning i målet och ogilla åtalet för mord. Som grund anförde han hade återtagit sitt tidigare erkännande och förnekade mordet på . Han åberopade nya omständigheter och bevis som enligt visade att det ursprungliga erkännandet inte var tillförlit- ligt och anförde att om de hade förebringats hade det sannolikt lett till att han hade frikänts. Han angav att det i vart fall fanns, med hänsyn till de nytillkommande omständigheterna och bevisen och omständigheterna i övrigt, synnerliga skäl att pröva frågan om han hade begått mordet. Som skäl för resning anfördes sammanfattningsvis följande. Ytterst grundade sig resningsansökan på att han hade återtagit sitt erkännande. Förhållandena vid tillkomsten av erkännandet var så- dana att tillförlitligheten av erkännandet kunde ifrågasättas. I polis- förhören lämnade han genomgående felaktiga och sinsemellan motsägelsefulla uppgifter rörande centrala förhållanden i händelse- förloppet, vilka kunde vederläggas av utredningen. Uppgifterna visade i sig att han saknade egna minnesbilder av ett verkligt händ- elseförlopp. Han anpassade i stället sina uppgifter efter den infor- mation han erhöll och till de utredningsresultat som redovisades för honom. Dessa förhållanden redovisades inte för tingsrätten.