sou · H3B3103 · 2015-12-08 00:00:00 — Detta med hänsyn till att konventions- föreskriften avser allt spridande av på rasöverlägsenhet grundade idéer. Efter ändringen räckte det i stället med att yttrandet, utan att direkt ha riktats till allmänheten, ändå spritts till denna exempelvis genom upprepade uttalanden i privata samtal (prop. 1970:87 s. 28). ändrades bestämmelsen, genom att ”annan sådan grupp av personer” lades till, för att klargöra att även andra kollektiv än ”folkgrupp”, såsom invandrare, skyddas av bestämmelsen. 1989 ändrades bestämmelsen på så sätt att det är tillräckligt för straffbarhet att ett hot eller ett uttalande av aktuellt slag över huvud taget sprids. Avsikten är att det ska vara otillåtet att annat än inom den helt privata sfären sprida yttranden som uttrycker hot eller missaktning mot en folkgrupp. Skärpningen till- kom med motiveringen att det var ett starkt samhälleligt önskemål att försvåra även den interna verksamheten i rasistiska organisa- tioner. Även spridning inom en förening eller annan avgränsad grupp av personer är straffbelagd efter ändringen (prop. 1986/87:151 s. 104 och 108 ff.). vidgades tillämpningsområdet till att även omfatta hets med anspelning på sexuell läggning. 16 kap. 9 § – diskriminering Enligt bestämmelsen om olaga diskriminering i 16 kap. 9 § BrB döms en näringsidkare, som i sin verksamhet diskriminerar någon på grund av hans eller hennes ras, hudfärg, nationella eller etniska ursprung, trosbekännelse eller sexuella läggning, genom att inte gå henne eller honom till handa på de villkor som näringsidkaren i sin verksamhet tillämpar i förhållande till andra. Detsamma gäller den som är anställd i näringsverksamhet eller annars handlar på en näringsidkares vägnar samt den som är anställd i allmän tjänst eller innehar allmänt uppdrag. Även den som anordnar allmän samman- komst eller offentlig tillställning och medhjälpare till sådan anord- nare, kan vara gärningsman enligt bestämmelsen. Bestämmelsen infördes när anslöt sig till rasdiskrimi- neringskonventionen och bestämmelserna om hets mot folkgrupp utvidgades. Av förarbetena framgår att bestämmelsen infördes i syfte att uppfylla åtaganden enligt rasdiskriminerings- konventionen, främst artikel 5 e (iii) och 5 f om rätten att få till- träde till varje för allmänheten avsedd plats eller serviceinrättning och rätten till bostad (prop. 1970:87 s. 37 f.). Bestämmelsen om olaga diskriminering är dock mer vittgående än vad artikel 5 i kon- ventionen kräver. Bestämmelsen om hets mot folkgrupp skyddar vissa angivna grupper av personer medan bestämmelsen om olaga diskriminering skyddar individer som tillhör någon av de angivna grupperna. Enligt förarbetena ska innebörden av diskrimineringsgrunderna vara de- samma som för hets mot folkgrupp (prop. 1970:87 s. 39 f. och 75 f.). 29 kap. 2 § 7 – Straffskärpningsregeln I 29 kap. 2 § BrB finns i olika punkter en uppräkning av försvår- ande omständigheter, det vill säga omständigheter som ökar straff- värdet. Uppräkningen är endast en exemplifierande uppräkning av sådant som får beaktas. Inledningsvis framgår att de angivna omständigheterna gäller vid sidan av vad som ska beaktas för varje särskild brottstyp. Härmed avses främst vad som framgår direkt av straffbestämmelserna men även exempelvis av förarbeten och rätts- praxis. Det förhållandet att en eller flera försvårande omständig- heter föreligger gör det inte möjligt att gå över det maximum som stadgats för brottet. Bestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 infördes . Där anges nu att det som en försvårande omständighet särskilt ska beaktas om ett motiv för brottet varit att kränka en person, en folkgrupp eller en annan sådan grupp av personer på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse, sexuell läggning eller annan liknande omständighet. De grupper respektive personkretsar som skyddas av bestämmelsen motsvarar i första hand de grupper som skyddas av bestämmelsen om hets mot folkgrupp respektive de personkretsar som skyddas av bestämmelsen om olaga diskrimi- nering. Bestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 BrB har också följt de änd- ringar som skett i bestämmelsen om hets mot folkgrupp. Till skill- nad från hets mot folkgrupp tar bestämmelsen i 29 kap. 2 § 7 dock inte bara sikte på kränkningar av grupper utan också på kränk- ningar av individer. Bestämmelsen sträcker sig dessutom längre än den om hets mot folkgrupp på så sätt att den också avser kränk- ningar på grund av annan, med de särskilt uppräknade omständig- heterna liknande, omständighet. För att punkt 7 ska vara tillämplig krävs inte att motivet att kränka på sådan grund som anges i punkten varit det enda eller ens det huvudsakliga motivet för brottet. Det krävs inte heller att den eller dem som kränkningen riktas mot har ställning som måls- ägande. Ett angrepp mot en lokal för religionsutövning för att kränka personer med viss trosbekännelse faller alltså under bestäm- melsen oavsett vem som äger eller har annan rätt till lokalen (se prop. 1993/94:101 s. 23). Däremot krävs att avsikten varit att kränka genom själva den åtalade gärningen. Redan innan 29 kap. 2 § 7 infördes fanns möjligheter att beakta rasistiska motiv som en försvårande omständighet med stöd av 29 kap. 1 § andra stycket BrB. Kritik hade dock riktats mot åklag- are och domstolar för att rasistiska eller liknande motiv inte upp- märksammats i tillräcklig utsträckning vid bedömning av olika brott. Regeringen ansåg därför att det fanns anledning att tydligare mar- kera att kränkningar av rasistiskt och liknande slag är omständig- heter som bör ägnas särskild uppmärksamhet vid straffvärdebedöm- ningen (prop. 1993/94:101 s. 20 f.). 3.3.2Lagen (2014:406) om straff för folkmord, brott mot mänskligheten och krigsförbrytelser Lagen infördes för att åtstadkomma en tydligare reg- lering av straffansvar för krigsförbrytelser. Det fanns bestämmelser om folkmord (lagen [1964:169] om straff för folk- mord) och folkrättsbrott (22 kap. 6 § BrB), vilka upphävdes genom den nya lagen, men inte några särskilda bestämmelser om brott mot mänskligheten. Syftet med införandet var bland annat att brotten ska kunna lagföras i i minst samma utsträckning som vid , som enligt artikel 5 i Rom- stadgan har behörighet att döma över brotten folkmord, brott mot mänskligheten, krigsförbrytelser samt aggressionsbrott. Ordet ”rasmässigt” respektive ordet ”rasmässiga” förekommer i 1 § respektive 2 § i lagen om straff för folkmord. I 1 § finns straffbestämmelser om folkmord. Enligt paragrafen krävs för straffansvar att en gärning som upptas i någon av punk- terna 1–5 i samma stycke begås i syfte att helt eller delvis förinta en nationell, etnisk eller rasmässigt bestämd eller religiös folkgrupp som sådan. Paragrafen bygger på Romstadgans artikel 6 som grun- dar sig på folkmordskonventionen. I 2 § regleras brott mot mänskligheten. För straffansvar krävs att en gärning som upptas i någon av punkterna i paragrafens första stycke utgör, eller ingår som ett led i, ett omfattande eller sys- tematiskt angrepp riktat mot en grupp civila. Enligt punkt 8 anges som sådan gärning den som utsätter personer som ingår i gruppen för förföljelse genom att i strid med allmän folkrätt beröva dem grundläggande rättigheter på grund av politiska, rasmässiga, natio- nella, etniska, kulturella, religiösa, könsmässiga eller andra enligt allmän folkrätt otillåtna motiv. Paragrafen bygger på artikel 7 i Romstadgan. Vid utformingen av lagen konstaterade regeringen att allvarliga brott mot folkrätten så långt som möjligt måste förhindras och beivras. Det var därför, enligt regeringen, angeläget att svensk lagstiftning möjliggör lagföring i vart fall i samma utsträckning som vid . I linje med det ansåg rege- ringen att Romstadgan utgjorde en naturlig utgångspunkt även om gällande sedvanerätt på området beaktades. Romstadgans till viss del bristfälliga struktur och tekniska utformning medförde att regleringen i dessa hänseenden i viss del kom att avvika från stad- gan. I fråga om folkmord och brott mot mänskligheten fick sådana hänsyn dock inget större genomslag. Vidare anförde regeringen att brottsbenämningar som förekommer i Romstadgan i många fall är väl etablerade och definierade inom den internationella straffrätten och därför kan fungera som sådana också i nationell reglering. Regeringen ansåg därför att svenska benämningar skulle undvikas i de fall de ansågs kunna avvika från folkrättens krav. Avsikten var att den nationella regleringen på området på detta sätt gavs ett innehåll som stod i överensstämmelse med den internationella straffrätten och som lämnade utrymme för utvecklingen på om- rådet. Sammanfattningsvis konstaterade regeringen att i de delar det var möjligt att följa stadgans struktur och artiklarnas utform- ning, som grundläggande krav på straffrättslig lagstift- ning kunde tillgodoses, utgjorde stadgan den naturliga förebilden för utformningen av den svenska regleringen (prop. 2013/14:146 s. 75 f.). 3.3.3Lagen (1972:260) om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmålsdom Lagen om internationellt samarbete rörande verkställighet av brott- målsdom (internationella verkställighetslagen) bygger på brottmåls- domskonventionen. Den möjliggör överförande av straffverkställig- het till och från . Överföringen av straffverkställighet kan avse frihetsberövande påföljd, böter och förverkande. Lagen förut- sätter att det finns en överenskommelse mellan och den stat verkställigheten ska överflyttas till eller från. Lagen är tämligen komplicerad och har en konstruktion som till stor del bygger på hänvisningar till olika internationella överens- kommelser och förordningen (1977:178) med vissa bestämmelser om internationellt samarbete rörande verkställighet av brottmåls- dom. Möjligheten att begära verkställighet enligt lagen har sällan ut- nyttjats, sannolikt eftersom tämligen få stater har tillträtt brott- målsdomskonventionen samt med hänsyn med att förfarandet vid verkställighet anses vara onödigt komplicerat (prop. 2004/05:55 s. 12 f.). Enligt 6 § 2 kan en framställning om verkställighet av europeisk brottmålsdom avslås om det finns grundad anledning antaga att domen föranletts eller den däri bestämda påföljden skärpts av hänsyn till ras, religion, nationalitet eller politisk åsikt. Bestäm- melsen i 6 § motsvaras av artikel 6 i brottmålsdomskonventionen. Vad gäller 6 § 2 i lagen motsvaras den närmare bestämt av arti- kel 6 c i konventionen. I den förklarande noten (explanatory report) till konventionen uttalas att de villkor för avslag som anges i artikel 6 ska tolkas i ljuset av lagen i den stat till vilken förfrågan om verkställighet har ställts. Vidare anges att bestämmelsen i artikel 6 c syftar till att säkerställa att en stat som får en förfrågan kan vägra medverka till verkställighet om det skulle strida mot för mänskliga rättigheter eller mot något annat internationellt eller nationellt instrument som skyddar mänskliga rättigheter. 3.3.4Lagen (1976:19) om internationellt samarbete rörande lagföring för brott Lagen om internationellt samarbete rörande lagföring för brott bygger på lagföringskonventionen. 8 § innehåller regler om när en framställning om överföring av lagföring får avslås. Paragrafen mosvaras av artikel 11 i konven- tionen. Enligt 8 § 4 i lagen får en framställning om överförande av lag- föring för brott avslås om det finns grundad anledning antaga att framställningen har föranletts av hänsyn till ras, religion, natio- nalitet eller politisk åsikt. Paragrafen motsvaras av artikel 11 e i konventionen. Varken i lagens förarbeten eller i konventionen ges någon led- ning avseende hur ordet ras ska tolkas. I den förklarande noten (explanatory report) till konventionen uttalas att bestämmelsen i artikel 11 e syftar till att säkerställa att bestämmelserna i konven- tionen inte står i strid med någon konvention som rör mänskliga rättigheter. 3.3.5Utlänningslagen (2005:716) I 4 kap. 1 § utlänningslagen definieras flyktingbegreppet. Enligt paragrafen ska med flykting enligt lagen avses en utlänning som befinner sig utanför det land som utlänningen är medborgare i, därför att han eller hon känner välgrundad fruktan för förföljelse på grund av ras, nationalitet, religiös eller politisk uppfattning eller på grund av kön, sexuell läggning eller annan tillhörighet till en viss samhällsgrupp, och inte kan, eller på grund av sin fruktan inte vill, begagna sig av detta lands skydd. Den aktuella definitionen infördes i utlänningslagstiftningen genom utlänningslag och motsvarar i princip den som återfinns i artikel 1 A 2 i jämte tilläggs- protokoll. I motiven till utlänningslagen framhölls att det är viktigt att internationellt söka nå fram till en enhetlig och vid tillämpning av flyktingkonventionens skyddsbestämmelser samt att inte i någon riktning bör tolka konventionen på ett sätt som avsevärt avviker från tillämpningen i andra länder. Vidare betonades att den svenska tillämpningen normalt bör kunna hämta vägledning till tolkningen av konventionen i UNHCR:s ([United Nations High Commissioner for Refugees]) handbok och dess exekutivkommittés konklusioner. Det anförs även att det är av vikt att beaktar harmoniseringsarbetet som sker inom EU (prop. 1996/97:25 s. 96 f.). antog Europeiska unionens råd det första så kallade skyddsgrundsdirektivet (se ovan). I samband med inför- livandet av det framhölls att såväl utlänningslagens som direktivets flyktingdefinition är avspeglingar av flyktingkonventionens defini- tion samt att viktiga begrepp i flyktingdefinitionen såsom för- följelse och grunderna för förföljelse bör tolkas med stöd av inter- nationella rättsprinciper och flyktingkonventionen (prop. 2009/10:31 s. 102 och 105). Vidare konstaterades att varken flyktingkonventionen eller skydds- grundsdirektivet innehåller någon definition av de olika förföljelse- grunderna, men att det i artikel 10.1 i skyddsgrundsdirektivet anges faktorer som medlemsstaterna ska ta hänsyn till vid bedömningen av skälen till förföljelsen. Beträffande frågan om det i svensk för- fattningstext skulle införas en närmare definition av skälen till förföljelse konstaterades att artikel 10.1 i skyddsgrundsdirektivet motsvarar den i svensk rätt etablerade tolkningen av flyktingdefinitionen som den kommit till uttryck i tidigare för- arbetsuttalanden. Mot bakgrund av att det i tidigare lagstiftnings- ärenden framhållits att det inte kan komma i fråga att tillämpar flyktingkonventionen på ett sätt som avsevärt avviker från tillämpningen i andra länder, ansåg regeringen att det fanns anledning att låta lagtexten ligga så nära konventionens formulering som möjligt och att det borde överlämnas till rättstillämpningen att med stöd av förarbeten och internationella riktlinjer närmare ut- veckla tolkningen och tillämpningen av de olika förföljelsegrund- erna. En alltför långtgående precisering i författningstext ansåg regeringen kunna låsa rättsutvecklingen och verka begränsande. Regeringen bedömde därför att det inte krävdes att det i svensk författningstext infördes en närmare definition av förföljelsegrund- erna (prop. 2009/10:31 s. 104 f.). 3.3.6Bestämmelser med anknytning till dataskyddsdirektivet Enligt artikel 8.1 i dataskyddsdirektivet ska medlemsstaterna för- bjuda behandling av personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening samt uppgifter som rör hälsa och sexual- liv. I artikel 8.2–8.7 anges i vilka fall medlemsstaterna får frångå denna huvudregel. De bestämmelser som nämns nedan anger hur känsliga personuppgifter får behandlas. Bestämmelserna har utformats i enlighet med artikel 8 i dataskyddsdirektivet. Huvudregeln finns i 13 § personuppgiftslagen där det anges att det är förbjudet att be- handla personuppgifter som avslöjar sådana känsliga uppgifter som anges i direktivet. Övriga nedan angivna lagar innehåller bestäm- melser som utgör komplement eller undantag till 13 § personupp- giftslagen. Ingen av de författningar som tas upp under detta avsnitt innehåller någon definition av ”ras”. Inte heller i förarbetena till dessa lagar eller i dataskyddsdirektivet ges någon ledning för hur termen bör tolkas. I förarbetena till personuppgiftslagen framhölls att svensk lag måste utformas så att den inte omfattar uppgifter som är helt artskilda i förhållande till de som i direktivet definieras som känsliga (prop. 1997/98:44 s. 67). Personuppgiftslagen (1998:204) Personuppgiftslagen har till syfte att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av person- uppgifter. I 13 § personuppgiftslagen finns det ett principiellt för- bud mot att behandla personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening samt sådana personuppgifter som rör hälsa eller sexualliv. Uppgifter av denna art betecknas som känsliga personuppgifter. Kreditupplysningslagen (1973:1173) Syftet med lagen är i första hand att undanröja riskerna för att kreditupplysningsverksamheten ska medföra otillbörligt intrång i de kreditsökandes personliga integritet. Enligt 6 § första stycket kreditupplysningslagen får uppgifter om en persons ras, etniska ursprung, politiska uppfattning, religiösa eller filosofiska övertyg- else, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv inte behandlas i kreditupplysningsverksamhet. Vapenlagen (1996:67) I 1 a kap. i vapenlagen finns bestämmelser om behandling av per- sonuppgifter i vapenregister och vapenärenden. Enligt 1 a kap. 3 § vapenlagen får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Enligt 1 a kap. 4 § vapenlagen får uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertyg- else, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv inte användas som sökbegrepp vid sökning i personuppgifter som behandlas med stöd av lagen. Lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar Lagen reglerar behandling av personuppgifter i verk- samhet för att bedriva spaning och utredning om brott inom skatteområdet. Enligt 4 § får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med behandlingen. De nu nämnda uppgifterna får enligt andra stycket dock inte behandlas i underrättelseverksamhet. Lagen (2001:617) om behandling av personuppgifter inom kriminalvården Enligt 5 § lagen om behandling av personuppgifter inom kriminal- vården får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, poli- tiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person be- handlas på annan grund får uppgifterna kompletteras med sådana uppgifter om det är oundgängligen nödvändigt för syftet med be- handlingen. nämnda personuppgifter får användas som sök- begrepp endast om regeringen har föreskrivit det. Lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet Enligt 11 § lagen om behandling av uppgifter i brotts- bekämpande verksamhet får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person behandlas på annan grund får de kompletteras med så- dana uppgifter endast om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Enligt 20 § får sådana uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv inte användas som sökbegrepp. Uppgifter som beskriver en persons utseende får dock användas som sökbegrepp. Lagen (2007:258) om behandling av personuppgifter i Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhetstjänst Enligt 1 kap. 12 § lagen om behandling av personuppgifter i För- svarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och militära säkerhets- tjänst får personuppgifter inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fack- förening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person behand- las på annan grund får de kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket när det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Vid sökning får personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk över- tygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexual- liv användas som sökbegrepp endast om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. 1 kap. 11 § lagen (2007:259) om behandling av personuppgifter i Försvarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverksamhet Enligt 1 kap. 11 § lagen om behandling av personuppgifter i För- svarets radioanstalts försvarsunderrättelse- och utvecklingsverk- samhet får inte personuppgifter behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fack- förening, hälsa eller sexualliv. Om uppgifter om en person be- handlas på annan grund får de kompletteras med sådana uppgifter när det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Vid sökning får personuppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv användas som sök- begrepp endast om det är absolut nödvändigt för syftet med be- handlingen. Studiestödsdatalagen (2009:287) Lagen tillämpas vid behandling av personuppgifter i Centrala studie- stödsnämndens studiestödsverksamhet. Enligt 6 § 1 stycket studiestödslagen gäller särskilda begräns- ningar för behandling av personuppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i fackförening. Sådana uppgifter får enligt 6 § andra stycket behandlas om det behövs för att handlägga ärenden om uppgifterna har lämnats i ett ärende i studiestödsverksamheten eller behövs för handläggningen av ett sådant ärende, eller för att anmäla oegentligheter inom studiestödsverksamheten till ett offentligt organ som har att utreda eller beivra oegentligheterna. Sådana personuppgifter får även behandlas genom att lämnas ut till den registrerade själv, och regeringen samt, i den utsträck- ning skyldighet för att lämna uppgif- ter följer av lag eller förordning, till andra. Om sådana person- uppgifter inte direkt pekar ut den registrerade får de också behand- las för att ge tillgång till vägledande avgöranden. Enligt 8 § 1 får uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlem- skap i fackförening inte användas som sökbegrepp. I andra stycket i paragrafen ges vissa begränsade undantag till förbudet. Polisdatalagen (2010:361) Enligt 2 kap. 10 § första stycket polisdatalagen får uppgifter om en person inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexual- liv. Av andra stycket följer att om uppgifter om en person behand- las på annan grund får de kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket när det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen.