sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Härutöver förefaller tingsrätten inte ha fått kännedom om hur hade vägletts och främst fått följdfrågor på just de svar som stämde väl eller att en fråga ofta lämnades därhän så snart ett tillräckligt korrekt svar hade erhållits. Under förhören har lämnat uppgifter som sedan aldrig ändrades och som motsades av de faktiska förhållandena och som därför i sig måste anses ha talat mot som gär- ningsman. Som exempel på sådana uppgifter som inte tycks ha kom- mit till tingsrättens kännedom kan nämnas följande. uppgav att mordet skedde 1977 trots att försvann året innan. Enligt låg fyndplatsen och platsen där de först mötte nordväst om , trots att fyndplatsen och den plats sist var sedd låg sydost om . berättade att det var mycket snö på platsen, trots att uppgifter från visade att det var barmark. sade att han trodde att bilen de färdades i var blå medan GS uppgav att ÖS:s bil var gul. beskrev att ansikte var mörkt och håret mörkt och kraftigt, vilket inte stämde med hur såg ut. Vid huvudförhandlingen tycks vidare själv ha utelämnat ett flertal uppgifter om själva gärningen som han tidigare tämligen ingående hade berättat om men som inte stämde med de faktiska förhållandena. Som exempel kan anges att han vid huvud- förhandlingen inte längre berättade att han tog med sig hela det vänstra benet och eventuellt även det högra, att han skar genom jacka och att han skadade något revben eller nyckelben. Enligt vad han själv har uppgett vid möte med kommis- sionen berodde detta på att han stämde av sina uppgifter mot för- undersökningsmaterialet som han fick tillgång till efter att åtal väckts. Att gick igenom förundersökningen inför huvudförhandlingen framgår även av journalanteckningarna. Av det material vi haft tillgång till har vi inte kunnat utläsa annat än att var relativt passiv under såväl förundersök- ningen som vid huvudförhandlingen. Han framförde inga invänd- ningar mot förundersökningens genomförande, påtalade inte några skäl till varför erkännande kunde vara falskt eller gjorde rätten uppmärksam på omständigheter eller bevis som åkla- garen under huvudförhandlingen inte presenterade för rätten. Dessa iakttagelser stämmer även väl med hur själv, vid möte med kommissionen, har beskrivit att han utförde sitt uppdrag. I enlighet med vad som redovisats ovan (avsnitt 3.2.3) är advo- katens främsta skyldighet att visa trohet och lojalitet mot sin klient och att tillvarata dennes intressen, utan att främja orätt. Den nega- tiva sanningsplikt som en offentlig försvarare har gentemot dom- stolen innebär inte annat än att advokaten inte får lämna eller stödja en uppgift som han eller hon med säkerhet vet är osann. har vid möte med kommissionen uppgett att han ibland visserligen kunde tvivla på uppgifter men att han mot slutet av utredningen blev ganska övertygad om att var rätt gärningsman. I utförandet av försvarar- uppdraget hade därmed att utgå från erkännande av mordet och företräda med utgångspunkt i dennes önskan att bli dömd. Även om det finns utrymme för diskussion i fråga om hur lojalitetsplikten kan hante- ras i de fall som klienten är exempelvis psykiskt sjuk, saknas det därför skäl att kritisera agerande under för- undersökningen och huvudförhandlingen. När en advokat är ombud i en rättegång är han eller hon även skyldig att iaktta vad och andra författningar om processen föreskriver. Advokaten bör därutöver tillse att gällande regler och föreskrifter följs under förundersökningen och huvud- förhandlingen så att klientens rättigheter tillvaratas på bästa sätt. Det har således funnits utrymme för att bland annat invända mot förordnandet av som domstolssakkunnig på grund av gällande jävsregler för domstols- sakkunniga, se avsnitt 3.2.4. och 6.6.5. Någon sådan invändning tycks dock inte ha gjorts, vilket visserligen även det kan ha varit en följd av överväganden utifrån lojalitetsplikten. hördes som partssakkunnig i målet. Han skrev ett utlåtande daterat . Utlåtandet bygger på rätts- medicinska bedömningar som i sig får förutsättas vara riktiga. I utlåtandet konstaterade att placering av kropp var förenlig med det fak- tiska läget av kroppen vid anträffandet. Att så var fallet har vi dock inte kunnat utläsa av dokumentationen från rekonstruktionen. hördes som domstolssakkunnig i målet. Under förundersökningen var han anlitad som rådgivare åt polis och åklagare och närvarade även vid rekonstruktionen och vall- ningen. Inom ramen för den egna forskningen hade han dessutom egna samtal med . Redan dessa förhållanden är ägnade att inge vissa betänkligheter kring risken för sammanblandning med de olika roller han påtagit sig. Trots detta åtog han sig upp- draget som domstolssakkunnig, vilket måste anses strida mot jävs- reglerna för domstolssakkunniga, se avsnitt 3.2.4. Även , som initierade förordnandet, borde ha uppmärksammat jävssituationen och insett det olämpliga i förordnandet. Vissa av råd innebar att man under för- undersökningen frångick sedvanliga rutiner för hur vallningar och rekonstruktioner ska genomföras. Under vallningen och rekon- struktionen i interagerade han dessutom själv mycket aktivt med trots att hans roll i polisutredningen enbart beskrivits som rådgivande gentemot polis och åklagare. Av video- filmen och utskriften från ljudupptagningen framgår att han för- mådde att placera sig på visst sätt vid fyndplatsen, något som fick betydelse för den efterföljande rekonstruktionen av förloppet. Hans agerande har därmed påverkat resultatet på ett avgörande sätt. I närheten av Säters sjukhus genomförde en rekonstruktion med där de provgick sträckan in i skogen till fyndplatsen. Möjligen förmedlade han även till hur lång den sträckan skulle vara eftersom vi, av utskriften från ljudupptagningen vid vallningen i , får uppfattningen att utgick från hur långt han och hade gått när han bedömde hur långt in i skogen de skulle gå i . Om det förhöll sig på det sättet har även i detta avseende påverkat resultatet av vallningen. har dock själv uppgett att det var som angav hur lång sträckan var. När hördes vid huvudförhandlingen uppgav han att han inte betvivlade att uppgifter var riktiga och att ingenting i samtalen med bestyrkte det naturliga tvivel som uppstår vid uppgifter av denna allvarliga beskaffenhet. Han angav att gärningsmannen vid denna typ av brott oftast hade blivit utsatt för övergrepp och att morden kunde ses som ett omedvetet berättande om egna upplevelser. Denna uppfattning anses i vart fall kontroversiell och det vetenskapliga stödet för slutsatsen kan därför möjligen ifrågasättas. I uttalandet låg underförstått även ett antagande om att hade varit föremål för övergrepp i barndomen, dock utan att han närmare preciserade vad han baserade den upp- fattningen på. har vid möte med kommissionen berättat att det hände att under deras samtal förmedlade uppgifter från förundersökningarna till honom. har även uppgett att i sin rådgivande roll gente- mot polis och åklagare förespråkade metoden att låta få kännedom om uppgifter från förundersökningen. Detta har dock tillbakavisats av . hördes som partssakkunnig i målet. Han redo- gjorde i sitt utlåtande bland annat för egna upp- gifter om föräldrarnas övergrepp. Han skrev även att erkännandena kom av en stark kraft och vilja att göra upp med det förflutna och att sexuella driftssystem tidigt synes ha förvrängts genom barndomsupplevelser. Under huvudförhandlingen påtalade han att det som var väsentligt i fall var att hade blivit utsatt för övergrepp som barn. Den enda in- formationskällan han hade om att varit utsatt för övergrepp tycks dock ha varit själv. I det rätts- psykiatriska utlåtandet ansågs tvärtom hemförhållanden ha varit goda. uppgav vidare att iscensatte den kränkning han utsatts för, utan att ange något närmare stöd för den slutsatsen. sade även att han inte trodde att ljög om händelsen och att han bedömde att det som fram- kommit om person stödde riktigheten i dennes uppgifter. Av det ovan redovisade framgår att inför rätten lade fram uppgifter om sakförhållanden och presenterade slutsatser som i huvudsak inte hade annat stöd än egna upp- gifter. Det är oklart huruvida han tydligt klargjorde detta för rätten. Uppgifterna kom att få betydelse för tingsrättens bedömning. Av tillgängligt material framgår att började berätta om mordet på i terapin med och att polisutredningen inleddes som en följd av vad som fram- kommit under terapin. närvarade vid ett av förhören samt vid vallningen och rekonstruktionen i . I enlighet med vad som redovisats ovan, avsnitt 6.2.4, har , och upp- gett att det fanns en tydlig skiljelinje mellan brottsutredningen och terapin. Deras uppgifter motsägs av vad har berättat om bland annat hur uppgifter från förundersökningen förmedlades till honom via terapin. Ord står därmed mot ord. Av innehållet i journalanteckningarna är det svårt att dra någon annan slutsats än att det i vart fall tycks ha förekommit kontakter mellan vården och brottsutredarna. Journalanteckningarna utvisar inte bara att de morderkännanden som utreddes även behandlades i terapin. Brottsutredningens olika stadier tycks dessutom ha påverkat terapins utformning och omfattning, till exempel inför vallningen och rekonstruktionen i och huvud- förhandlingen. Den information som fördes mellan brottsutred- ningarna och psykoterapin tycks emellertid i stor utsträckning ha förmedlats av själv. 6.6.7Tingsrättens processledning och bevisprövning Vid huvudförhandlingen tillät tingsrätten åklagaren att, på ett sätt som torde stå i strid med principen om bevisomedelbarhet och principen om det bästa bevismedlet, höra om hur hade berättat och agerat vid vallningarna i respektive och hur detta stämde med tidigare förhörsuppgif- ter. Eftersom tingsrätten, på grund av målets speciella karaktär, behövde få kännedom om i vilken utsträckning uppgifter redan från början överensstämde med faktiska fynd och omständigheter får det anses ha funnits visst fog för beslutet att tillåta bevisningen. Följden blev dock att tingsrätten fick en delvis tillrättalagd bild av såväl tidigare förhörsuppgifter som hur han hade agerat vid vallningen i . Om tingsrätten, i samband med förhöret, hade begärt att få granska bakgrunds- materialet till vissa för bevisvärderingen betydelsefulla uppgifter hade rätten inte enbart behövt förlita sig på egen sammanfattande tolkning. Någon sådan granskning av bakgrunds- materialet tycks dock inte ha skett. Inför huvudförhandlingen förordnade tingsrätten, efter hem- från åklagaren, som domstolssak- kunnig i målet. Som påpekats ovan, avsnitt 6.6.5, måste förordnan- det anses strida mot jävsreglerna för domstolssakkunniga. Av det tillgängliga materialet framgår dock inte om tingsrätten, vid tiden för förordnandet, kände till rådgivande roll under förundersökningen eller det faktum att denne inom ramen för sin forskning hade haft egna samtal med . Det bör dock åligga den domare som förordnar en domstolssak- kunnig att utreda lämpligheten i förordnandet. Om så hade skett torde följden ha blivit att inte hade förord- nats som domstolssakkunnig utan att åklagaren i stället hade åbe- ropat honom som partssakkunnig. Inför domstolens bedömning i påföljdsfrågan valde tingsrätten att inhämta ett yttrande från chefsöverläkaren vid Säters sjukhus i stället för att förordna om en ny rättspsykiatrisk undersökning. Lagen tillåter visserligen ett sådant förfarande. Det hade dock för- flutit det senaste rättspsykiatriska utlåtandet utfärdades. Den nya brottsligheten var dessutom av betydligt mer allvarlig art och påstods ha en nära koppling till psykiska hälsa. Härtill indikerade den externa rättspsykiatriska be- dömningen av att det fanns ett behov av en ny rätts- psykiatrisk undersökning. Det synes därför kunna ifrågasättas om det inte hade varit lämpligare att låta genomgå en ny rättspsykiatrisk undersökning. Tingsrätten stod inför en ovanlig situation med en tilltalad som efter gärningstillfället självmant erkände ett mord och med en åklagare och en försvarare som båda argumenterade för en fällande dom. Inte desto mindre hade tingsrätten att pröva om det var ställt utom rimligt tvivel att hade begått gär- ningen eller, med andra ord, om det framstod som så osannolikt att det gått till på annat sätt än vad åklagaren gjort gällande att det kunde betraktas som uteslutet. Som ett led i den bedömningen hade rätten, för att kunna be- döma tillförlitligheten i åklagarens uppgifter, att ta ställning till huruvida åklagarens utredning och den åberopade bevisningen var tillräckligt robust. En sådan prövning är i många avseenden nära sammankopplad med bevisvärderingen men innebär i sig ett ställ- ningstagande till om åklagarens påståenden om händelseförloppet i tillräckligt hög grad är kontrollerade mot kända fakta och om ut- redningen är så noggrant genomförd att eventuell ytterligare ut- redning inte kan riskera att väcka tvivel om riktigheten i gärnings- påståendet. Huruvida tingsrätten gjorde en sådan prövning, och hur tingsrätten i så fall resonerade, framgår inte av domen. En viktig utgångspunkt för prövningen av utredningens robust- het borde dock ha varit att orsaken till död inte hade kunnat fastställas och att det saknades såväl teknisk be- visning som vittnen till stöd för åklagarens gärningspåstående. Den bevisning som fanns bestod huvudsakligen av kontroller av egna uppgifter mot kända omständigheter och faktiska fynd. Den påstådde medgärningsmannen hade avlidit och kunde inte höras. Av utredningen framgick det därför inte vilken inställ- ning ÖS själv hade till gärningspåståendet och det saknades möjlig- het att fullständigt utreda dennes eventuella medverkan eller, för den delen, den tänkbara möjligheten att ÖS hade varit gärningsman och medhjälpare. Även utredningen beträffande förmåga att hitta fram till fyndplatsen och själv visa hur kroppen låg hade stora bris- ter eftersom dessa sekvenser inte fanns med på den vallningsfilm som visades för rätten. Beträffande utlåtande och uppgifter under sak- kunnigförhöret var en viktig utgångspunkt att hade varit utsatt för allvarliga övergrepp som barn. Även i uppgifter under sakkunnigförhöret har ett antagande om övergrepp i barndom varit underförstått. Någon utredning till stöd för att sådana övergrepp faktiskt hade skett, till exempel i form av journalanteckningar eller förhör med syskon, förelåg dock inte i målet. Den utredning som fanns om livsföring och gö- randen vid den aktuella tiden var mycket begränsad, varför det inte kunde anses utrett huruvida han hade haft faktisk möjlighet att befinna sig i vid tiden för mordet. Dessa brister borde tydligare ha uppmärksammats och analyse- rats i tingsrättens dom, och då särskilt utifrån hur bristerna inver- kade på bevisvärderingen. I tingsrättens redogörelse för värderingen av den framlagda be- visningen förde tingsrätten fram följande omständigheter till stöd för åklagarens gärningspåstående. uppgift om att han hade en medgärningsman fick enligt tingsrätten stöd av att ÖS hade haft en bil av det utse- ende berättat (en tvådörrars Opel) samt att ÖS hade homosexuella intressen och varit deprimerad före självmordet. Tingsrätten presenterade även tre olika omständigheter som en- ligt tingsrätten utgjorde ett mycket starkt stöd för riktigheten i uppgifter. Den första omständigheten var uppgift om vad vid vallningen i hade berättat om vegetationen, lukterna och terrängförhållandena på platsen. Den andra omständigheten var att vid fyndplatsen kunde berätta hur den döda kroppen lagts. Den tredje omständigheten var att uppgifter om vilka kropps- delar han tog med från platsen stämde med vad som saknades på fynd- platsen. Avslutningsvis konstaterade tingsrätten att uppgifter om person och tidigare beteende samt vad uppgett om minnes- funktioner med styrka talade för att de uppgifter som lämnat var riktiga. I redogörelsen för värderingen av den framlagda bevisningen förklarade tingsrätten inte närmare på vilket sätt de detaljer om ÖS som hade lämnat ansågs ge stöd för att ÖS var med- gärningsman. Vidare presenterade tingsrätten inte vilket stöd den hade för slutsatsen att hade kunnat visa hur kroppen lagts eftersom detta inte framgick av rekonstruktionsfilmen. Samma sak gäller slutsatsen att uppgifter om medtagna kroppsdelar stämde med gjorda fynd eftersom han inte detaljerat tycks ha redogjort för det vid huvudförhandlingen. Tingsrätten redovisade inte i domen hur den värderade de upp- gifter som i varierande grad talade mot åklagarens gärningspåstå- ende. Som exempel på sådana uppgifter kan nämnas att orsaken till död inte hade kunnat fastställas, att det enligt utlåtandet från SKL inte fanns spår av våld på klädresterna och inte heller blod eller vävnadsrester på kläderna eller sågen samt att det inte, enligt rättsmedicinska utlåtande av , fanns några tecken till verktygsspår på skelett- delarna. Därutöver synes uppgift att han hade träffat ÖS som denne begick självmord inte vara förenlig med änkan GS:s uppgift om att självmordet inträffade . Slutligen tycks tingsrätten inte heller ha analyserat betydelsen av flera anmärkningsvärda omständigheter i berät- telse, som att till synes planlöst resa för att hitta en pojke, sannolikheten för att han en mörk och kall novembernatt skulle bära en kropp flera rakt ut i skogen för att stycka den samt möjligheten för honom att – trots mörkret – ha detaljerade minnen om vegetation och terrängförhållanden. Natten mellan den 12 och knivmördades de holländ- ska makarna (mannen) och (kvinnan) i ett tält på en rastplats vid sjön i kommun. Tältplatsen låg från väg 827, ”Vägen Västerut”, och tältet var uppställt knappt från sjön. På platsen fanns även grön parkerad. Mordplatsen upptäcktes av turister . och låg då i tältet och hade båda en stor mängd knivhugg på olika delar av kroppen. Det fanns många genomstickningar i tältduken. På platsen återfanns bland annat en avbruten filékniv. Knivspetsen låg inne i tältet. En omfatt- ande förundersökning inleddes, men någon gärningsman kunde inte bindas till brotten. efter morden inkom ett tips till polisen om en kamera som kunde ha tillhört och . Utredningsarbetet intensifierades därefter åter- igen. Förundersökningen pågick alltjämt vid tiden för erkännande av morden. Tekniska och rättsmedicinska undersökningar Av brottsplatsundersökningen framgår bland annat följande. Tältet bestod av ett gult innertält och ett brunt yttertält och tältöpp- ningen, som var placerad mot sjön, vätte mot söder. Tältet hade rasat ihop och samtliga tio markförankringar var bortslitna. Tält- öppningen och ett tillhörande insektsnät var stängda med drag- kedjor. Innertältets baksida, som vätte mot norr, var uppriven och uppskuren lodrätt på två ställen. En av revorna var så stor att den bildade en öppning i tältet. På tältets västra långsida, nära tältåsen, fanns ett antal genomstickningar i både innertältet och yttertältet. På innertältets västra långsida, nära norrgaveln, fanns ett flertal genomstickningar nära marken. låg i tältets västra del (den vänstra sidan sett från tältöppningen) och låg mitt i tältet till höger om , med ryggen rakt under genomstickningarna i tältduken nära tältåsen. De låg med fötterna mot tältöppningen och med huvudena mot tältets norra gavel. Vid den norra gaveln fanns packningen och vid tältöppningen deras skor. På platsen återfanns bland annat en avbruten filékniv med mörkt plasthandtag som sannolikt hade legat i ett veck på yttertältets ytterkant. Den avbrutna knivspetsen hittades inne i tältet. hittades dels en svart läderportfölj innehållande bland annat en brun läderhandväska och fodralet till filékniven, dels en kassettbandspelare som eventuellt hade tillhört och . Portföljen anträffades intill väg 827, sydost om mordplatsen. Kassettbandspelaren anträffades nordost om fyndplatsen. På ett fotografi som vid den inledande brottsplatsundersök- ningen togs inifrån tältet mot den norra gaveln, kan man bland annat se en full soppåse med en ölburk högst upp. Soppåsen står i närheten av och huvuden vid den större reva som bildade en öppning i tältduken. På ett fotografi som togs kan man se att soppåsen delvis hade vält och att ölburken hade ramlat ut. En rättsmedicinsk obduktion genomfördes av , överläkare vid rättsläkarstation. Av obduktionsprotokollet avseende framgår bland annat följande. var med en något tunn kroppsbyggnad och kort mörkblont hår. Han hade cirka 25 olika knivhugg, främst kring höger axel, armhåla och bröst samt vänster skuldra. Han hade även en skada i nacken, en i halsen, några skador i bakhuvudet och en på baksidan av höger lår. Underarmarna hade skador som kunde vara så kallade avvärjningsskador. Det fanns tecken på trubbigt våld mot ansiktets vänstra del med bland annat krosskador inom överläppens vänstra del och en spricka i en över- käksprotes. Av obduktionsprotokollet avseende framgår bland annat följande. hade kort, starkt gråsprängt hår. Hon hade cirka 20 olika knivhugg, främst kring fram- och bak- sida av vänster axel och på ryggen. Hon hade även en skada på halsen, en mitt på huvudet, en mitt på bröstkorgens framsida och en vid vänster höftben. Av utlåtandena framgår därutöver gemensamt för och bland annat att det skärande och stickande yttre våldet hade orsakat döden, att fynden och omstän- digheterna angav att skadorna åsamkats av annan person samt att skadorna väl kunde ha uppkommit genom inverkan av i ärendet aktuell kniv. Undersökningar gjordes av bland annat tältet, och kläder och övriga tillhörigheter, de upphittade väskorna och kassettbandspelaren, cigarettfimpar samt fett- och blodfläckar på tältet. Fingeravtryck, som inte kom från och , säkrades på bland annat den upphittade kassettband- spelaren och en av väskorna. Fotografier tagna av och framkallades och granskades och dagboksanteck- ningar översattes. beslagtogs i en lägenhet i en kamera- väska med diverse fotoutrustning som antogs ha tillhört makarna. genomförde , kriminalkommissarie vid , och , kriminalinspektör, en rekonstruktion på polisstationen i . Vid rekonstruktionen närvarade även bland annat , som då hade blivit chefsöverläkare, och underläkaren , båda vid , , . upprättade senare, , en rapport över sina iakttagelser vid rekonstruktionen och övrig genomgång av materialet –1995. Under arbetet hade han, enligt rapporten, fört diskussioner med och . drog bland annat följande slutsatser. skadebild gav intryck av att han under angreppet hade varit förhållandevis orörlig i kroppen, undantaget armar och ben, när han fick knivhuggen. Han fick först hugg mot framsidan av bålen och senare hugg mot ryggsidan. Under det senare angreppet borde tältet ha rasat ihop. Eftersom yttertältet inte var genom- hugget där mannen låg pekade det på att yttertältet var undanvikt vid det angreppet eller att angriparen befunnit sig mellan innertältet och yttertältet. Såvitt gällde hade yttertältet och innertältet genomstuckits 12–13 gånger uppe vid nocken vid plat- sen där hon låg. Detta hade skett sedan tältet rasat. Hon hade varit mer rörlig under angreppet än , vilket troligen betydde att angripits först. Omständigheter pekade på att tre knivar hade använts, varav filékniven var en. Diverse förhör hölls, bland annat med de personer som kom först till brottsplatsen, anhöriga till och , sådana som hade varit i kontakt med och under deras vistelse i trakten, personer som campade i närheten av deras tältplats samt de som sedermera kom att hitta väskorna och kassettbandspelaren. Förhör hölls även med en person som, efter att ha sett tv-programmet , kontaktade polisen och uppgav att han hade köpt en kameraväska som kunde ha till- hört och . En fotokonfrontation gjordes för att få klarhet i vem han köpte kamerautrustningen av. En man pekades ut som säljare av kamerautrustningen. I ett förhör som hölls förnekade den mannen inte att han sålt utrustningen, men kunde inte minnas hur han hade fått tag på kameran. Av skäl som inte framgår av förhöret frågade för- hörsledaren mannen när han lärde känna en person vid namn och om han hade gjort några kameraaffärer med denne.