sou · H2B388 · 2015-01-01 00:00:00 — Med förmågan till avancerad sensorutveckling följer också för- mågan att utveckla system för att störa ut och degradera effekten hos motståndarens sensorer, s.k. telekrigssystem. En förmåga som också är betydelsefull för luftförsvarsförmågan. Inom ledningssystemområdet har teknologiutvecklingen möjlig- gjort och ställt krav på ökad sensorfusion och automation samt kommunikationslösningar med hög överföringskapacitet och glo- bal täckning (satellitkommunikation) vilket även här medfört att antalet nationer med förmåga att utveckla avancerade lednings- system har minskat. Vidare har förmågan till satellitnavigering fått en mycket betydelsefull roll samt vikten av tillgång till rymdbase- rade sensorer ökat. är världsledande inom sensorteknologi och då främst inom AESA-radarsystem från nosradarsystem till flygplan till stora radarsystem för strategiskt luftförsvar. Även inom det elektro- optiska området är man ledande t.ex. med satellitbaserade spanings- sensorer. Inom ledningssystemområdet har man stor kompetens Försvarsindustri i , och globalt och det utbredda rymdprogrammet stödjer utvecklingen av global kommunikation, ledning, spaning och satellitnavigering. Samtliga av de fem största försvarsindustrierna i är verk- samma inom sensor- och ledningssystemområdet utöver andra om- råden. De främsta försvarsindustrinationerna i har mycket god kompetens inom sensor- och ledningssystemområdet. Vissa större nationer har även rymdprogram som ger dem rymdbaserade spa- ningsresurser och satellitbaserad kommunikation. Ett gemensamt europeiskt program för satellitnavigering finns också. rymdindustri är begränsad men geografiska läge har gett förutsättningar för att bygga upp strategisk kapacitet för satellit- styrning och inhämtning och distribution av satellitinformation till andra nationer. Historiskt har varit framträdande inom sensorer, fram- förallt för luftbevakning, där man utvecklat radarsensorer inom en stor bredd av våglängdsområdet. Generellt har man varit något efter Väst teknologiskt och då kanske främst när det gäller elektro- optiska sensorer. har satsningar medfört att man presenterat såväl inhemska AESA-radarsystem som bildalstrande IR-sensorer. På ledningssystemområdet har ryska system ofta varit personalintensiva men även här går utvecklingen mot mer automation. har man ett utbrett rymdprogram med industriell förmåga att utveckla och producera system för bl.a. satellitspaning, satellitbaserad kommunikation och satellitnavigering. Försvarsindustri i , och globalt I utvecklas förmågan inom sensorområdet i takt med all annan teknologisk utveckling i landet. Från att ha varit beroende av ut- ländsk teknologi och kunnande genomförs nu stora satsningar på forskning och utveckling inom området. Komptensen inom natio- nen ökar och även om man initialt alltjämt kommer att vara efter de ledande Västnationerna inom sensorområdet krymper gapet snabbt. På samma sätt sker utvecklingen inom ledningsområdet där graden av sensorfusion och automation bedöms öka markant. Stora satsningar sker även inom rymdprogram där både de civila och militära förmågorna bedöms öka. Utöver satsningar på satellitbaserad spaning och satellitkommunikation sker utveckling av ett kinesiskt globalt satellitnavigeringssystem. Utöver ovan nämnda är framstående inom sensorområdet, både för spaningssensorer och för sensorer för vapensystem (mål- sökare). Man utvecklar även avancerade ledningssystem. Andra nationer med satsningar inom området är bland annat , , , och . Några av dessa nationer bedriver även rymdsatsningar men är långt ifrån den kapa- citet som , , och några nationer i be- sitter. 6.2.6Förmåga att utveckla och producera avancerade fjärrstyrda obemannade farkoster för luftförsvarsområdet Fjärrstyrda obemannade flygande farkoster (RPAS1) har utvecklats parallellt med ballonger, flygplan och helikoptrar sedan flygets be- gynnelse. ökade dess deltagande i varje kon- flikt för att accelerera och få sitt stora genomslag vad beträffar operativ effekt i samband med Operation Enduring Freedom i . Försvarsindustri i , och globalt Från att inledningsvis ha nyttjats för korträckviddig spaning har RPAS i takt med teknologiska framsteg och förändrade operativa krav utvecklats för uthålliga spaningsoperationer och beväpnats för vapeninsatser. Utöver ökad uthållighet medger en RPAS förmåga att genomföra insatser där riskerna är höga och där flygräddning saknas. Att bygga mindre fjärrstyrda obemannade flygande farkoster med enklare sensorer är utbredd kunskap och i takt med RPAS framtåg har otal projekt för denna typ av plattformar presenterats. Utmaningen ligger i att bygga stora uthålliga RPAS med avance- rade sensorer och kvalificerad vapenlast. Därtill behövs även kom- petens och förmåga för bland annat systemintegration, system- säkerhet och störskyddad kommunikation för att kunna operera farkosterna. Utvecklingen för de mest avancerade system går även mot signaturanpassning och större inslag av autonomitet för att t.ex. möjliggöra landningar på fartyg. militära flygindustri är världsledande inom stora kvalificerade RPAS. I takt med den amerikanska militären kraftigt ökade behov av fjärrstyrda obemannade flygande farkoster har man utvecklat både stora uthålliga spanings-RPAS såväl som taktiska RPAS för över- vakning och precisionsstyrda vapeninsatser. Genom säker global satellitkommunikation kan dessa plattformar styras från men operera globalt med underhåll från framskjutna baser. Teknologi, initialt utvecklad för stridsflygplan som smygteknik och avancerade sensorer, implementeras i nya produkter och ut- vecklingen av de fjärrstyrda obemannade flygande farkosterna går mot att de alltmer kommer att likna moderna avancerade strids- flygplan vad avser prestanda. driver utvecklingen även mot mer autonomitet för plattformarna, inledningsvis för att kun- na möjliggöra automatiserade start- och landningar på bland annat fartyg. I en förlängning kommer autonomiteten sannolikt även att uppfatta hela uppdragen och eventuellt även insatsbeslut. Försvarsindustri i , och globalt I har de europiska militära flygindustrierna i avvaktan på större utvecklingsprojekt bedrivit olika demostratorprogram för att öka kompetensen inom RPAS-området. Vissa av dessa projekt har varit mellanstatliga och bland annat och svensk industri har tillsammans med och fransk industri genomfört ett demonstratorprogram för en signaturanpassad plattform. Nya pro- jekt för både spanings-RPAS såväl som mer avancerade stridande plattformar finns men generellt är efter när det gäller större avancerade fjärrstyrda obemannade farkoster. Under de inledande åren efter , då även RPAS- utvecklingen började accelerera i , medgav inte den ryska ekonomin några större satsningar inom RPAS-området. Utveckling bedrevs främst inom stridsflygplansområdet med fokus på export av vidareutvecklingar av befintliga produkter, främst stridsflygplan. På så sätt kom att hamna efter och Väst inom RPAS-området. har enstaka projekt av större kvalificerade fjärrstyrda obemannade plattformar förevisats, bland annat en signaturanpassad plattform med bekämpningsförmåga. Fokus för utvecklingen inom den ryska militära flygindustrin har dock alltjämt varit bemannade stridsflygplan. Som beskrivits ovan är framstående inom flera för stridsflygplan viktiga teknologiområden varför landet har goda förutsättningar för att utveckla avancerade fjärrstyrda obemannade farkoster om behov och medel finns. RPAS-området är, likt andra systemområden, ett område som satsar på när landet nu utvecklar sin inhemska förmåga för utveck- ling och produktion av kvalificerade militära system. Som många andra nationer har man tidigare haft olika enklare RPAS-program men har sett ökande satsningar med flera parallella program för större och mer avancerade RPAS, både för Försvarsindustri i , och globalt strategiska och taktiska spaningsuppgifter såväl som för precisions- bekämpning. I takt med det ökande teknologiska kunnandet i bedöms man i rask takt närma sig och Väst vad avser kompe- tens inom RPAS-området. Vid sidan om ovan nämnda är en framträdande nation inom RPAS-området med en bred portfölj av främst spanings-RPAS. Många nationer har ambitioner inom RPAS-området men där främst några större och växande ekonomier har de mest konkreta och mer avancerade RPAS-programmen. Bland dessa nationer åter- finns t.ex. , , , , och . 6.3Förutsättningar för svenskt samarbete och strategisk partnerskap inom försvarsindustrin – med fokus på luftförsvarsområdet2 I , liksom i många andra länder, var tidigare försvars- industrin, materielupphandlingen, staten och militären intimt sam- mankopplade. Så är det alltjämt även om de nära kopplingarna sakta avtar. var tidigt med att införa ett liberalt förhållningssätt till den nationella försvarsindustrin. Flertalet försvarsindustriföre- tag i landet blev uppköpta av utländska företag 1997–2005, var det mest liberala landet i av- seende att tillåta uppköp av inhemska försvarsföretag. Den gängse beskrivningen övergick till att bli försvarsföretag i , i stäl- let för svenska försvarsföretag. Utgångspunkten var att utländskt ägande inte skulle försämra möjligheter att kunna beställa den försvarsmateriel som efterfrågade. beställde successivt allt mindre ny försvarsmateriel, och startade färre nya materielprogram. 2 Kapitlet bygger huvudsakligen på ett beställt underlag till kommittén från , , . Försvarsindustri i , och globalt ägs de historiskt stora företagen samt ett antal små- och medelstora försvarsföretag av utländska in- tressen. , som står för mer än hälften av den svenska försvars- produktionen, är inte utlandsägt. har även köpt fartygs- och ubåtstillverkaren av tyska ägare så att denna verksamhet är åter under svensk kontroll. Statliga strategier och förhållningssätt gentemot försvarsindustrin, försvarsupphandling och försvarsmarknaden –2006 föregick ett arbete med att formulera en svensk försvarsindustristrategi. Denna strategi skulle definiera vilka försvarsteknologiska kompetenser som befanns vara strategiska. Målet var att identifiera de sammantagna försvarsteknologiska nischer inom forskning, utveckling och produktion i som motsvarades av ett strategiskt behov hos Försvarsmakten. Ingen vilja att öronmärka särskilda teknologiområden fanns dock vid till- fället och det blev ingen försvarsindustristrategi. lanserade Försvarsmakten och FMV gemensamt den s.k. Materielförsörjningsstrategin. Strategin innehöll flera kompo- nenter. En central detalj var att materielupphandlingen skulle styras i tre steg, i följande prioritetsordning: det första alternativet skulle vara att upphandla färdigutvecklad materiel från hyllan (off-the-shelf) det andra alternativet (om det första inte var möjligt) skulle vara att utveckla och upphandla i samarbete med andra; det tredje alternativet (i undantagsfall) skulle vara att på egen hand utveckla försvarsmateriel. Strategin har fått några tydliga vägskälsupphandlingar. Ett exempel på alternativ ett var när 2010 köpte stridsfordon från finska Patria i stället för från svenska (del av ). Två exempel på alternativ tre är dels den serie av beslut som innebär att väljer att fortsatt utveckla och köpa inhemskt utveck- lade stridsflygplan (dvs. Gripen från ), dels beslutet att ut- veckla ubåt A26. Såväl JAS 39 och undervattenområdet är utpekat som strategiska nationella intressen av regeringen. Försvarsindustri i , och globalt Andra områden som utpekats som strategiskt viktiga är de så kallade integritetskritiska, dvs sådana områden där på grund av sekretess eller avtal har svårt att få tillgång till information och kunskap. Områden av integritetskritisk art är därför mycket svåra eller omöjliga att upphandla internationellt. Exempel på sådana integritetskritiska områden är –Cyberhot & cyberkrigföring –Informationsoperationer / Desinformation Materielförsörjningsstrategin gäller än , även om en del för- sättningar har ändrats. En aspekt som gör denna strategi speciell är att försvarsmyndigheterna förekom med att markera denna liberala hållning. kom dock den s.k. Inriktningspropositionen (Ett användbart försvar, prop. 2008/09:140). Denna proposition underströk inriktningen mot en öppnare och mer konkurrensutsatt försvarsupphandling genom att markera en utökad prioritetsstege: i första hand vidmakthålla befintlig materiel (själv eller med andra länder); i andra hand upphandla färdigutveck- lad materiel från hyllan (gärna tillsammans med andra länder); i tredje hand nyutveckling och anskaffning tillsammans med andra länder; i fjärde hand utveckla på egen hand. EU:s harmonisering av försvarsmarknaden har också /EDA3 tydligt stärkt sin ambition att avreglera och harmonisera försvarsupphandlings- området. 2009 presenterades det s.k. Försvarsupphandlings-pake- Försvarsindustri i , och globalt tet, vilket innehöll två direktiv som skulle införas i respektive lands nationella lagstiftning: det s.k. överföringsdirektivet och upphand- lingsdirektivet. Dessa direktiv skulle vara införda i medlemsländer- nas lagstiftning . Svenska regelverk var genom redan tidigare införda liberala hållning till försvarsupphandling i huvudsak redan anpassade till den försvarsmarknad som EU efter- strävade. I Rom-fördraget 1956 undantogs försvarsmarknaden från de fria rörligheterna inom den europeiska gemenskapen. Via en artikel 296, som senare blev artikel 223 och artikel 343 har medlems- länder kunnat göra undantag från öppen, konkurrensutsatt upp- handling och i stället göra riktade upphandlingar. Försvarsupp- handlingsdirektivet har haft som ett av sina främsta mål att minska medlemsländernas utnyttjande av artikel 343. Ett minskat utnytt- jande skulle medföra en mer konkurrensutsatt försvarsmarknad inom EU, minskad protektionistiskt beteende gentemot inhemsk försvarsindustri och också fler affärsmöjligheter i andra länder för försvarsföretag i medlemsländerna. Huvudsyftet var att skapa en mer konkurrenskraftig försvarsindustri i som även kan hävda sig på exportmarknaden utanför EU. Direktivet minskar möjligheterna till utnyttjande av artikel 343, och det pågår för när- varande en långsam förändring mot öppnare försvarsupphandling. En vanligt förekommande omständighet inte bara inom försvars- marknaden är användandet av motköp, s.k. offset. Om ett land köper försvarsmateriel från ett annat land är det oftast så att köparen ställer krav på offset; att säljaren gör investeringar i eller uppköp från säljarlandet. Trots de centrala EU-ansträngningarna att få bort offset är det allmänt en vanlig och för många nationers försvarsindustrier en livsviktig företeelse. Produktion som sker i försvarsföretag i flera av medlemsländerna (framför allt i. f.d. Warszawapaktländer) är helt eller till en stor del skapad av offset då det inte finns någon reell utländsk efterfrågan efter dessa företags produkter. Om offset skulle försvinna, skulle därmed dessa företag i princip försvinna såvida de inte får inhemska beställningar. Företagen är i många fall Försvarsindustri i , och globalt också helt eller delvis statligt ägda. Det är dock svårt att se att de medlemsländer som detta berör skulle vilja vara delaktiga i ett slo- pande av offset och därmed medverka till att många arbetstillfällen inom deras inhemska, statligt ägda industri skulle försvinna. Den långsiktiga konsekvensen blir dock att tillgängliga medel kanske inte räcker till att bibehålla relevant militär förmåga. Offset är ofta en självklar del av den överenskommelse som ska förhandlas fram för att någon affär ska kunna bli av. Köparlandet kräver offset, och det säljande företag som inte är villigt att orga- nisera ett offsetpaket friskriver sig från konkurrensen. Ett typiskt offsetkrav är motköp, dvs. att det säljande företaget ska investera i eller köpa från köparlandet till ett värde som är lika stort som det köparlandet betalar för det som de köper. Offset kan i princip indelas i civil och militär offset. Civil offset innebär att säljaren köper något ickemilitärt, det kan vara vin, turism, bilar, elektronik – vad de två parterna nu kan komma överens om. Militär offset kan delas in i indirekt och direkt militär offset. –Indirekt offset är att säljaren köper (i köparlandet) något av militär natur som inte är relaterat till den centrala upphand- lingen –Direkt offset är direkt relaterad till den centrala transak- tionen Den övergripande trenden inom offset är att det blir allt mindre civil offset (helt i linje med Kommissionens mål), och mer direkt, militär offset. Man kan därmed säga att offseten blir mer naturligt kopplad till den egentliga upphandlingen. Enligt en FOI-studie 20094 anger svenska företag att ett typiskt offsetåtagande varar , och att köparlandet inofficiellt för- väntar sig högre offset än de de officiellt kräver; ut- fallet blir ofta 160–. Där beskrivs att offset inte alls är på väg bort, men att den blir alltmer sofistikerad till sin natur, vil- ket till del kan förklaras av de svenska företagens höga kompetens och konkurrenskraft. 4 (2009). Försvarsindustri i , och globalt Om ett land med utvecklad inhemsk försvarsindustri köper för- svarsmateriel från så är i många fall en central drivkraft i deras offsetkrav att offseten ska generera högteknologiska jobb och stärka den inhemska försvarsindustrins konkurrenskraft. Köpar- länderna tenderar också att hysa en förhoppning om att den stärkta försvarsindustrin ska generera spin-off-effekter och skapa annan, högteknologisk industri. En allt starkare beståndsdel i offseten är att den ska medföra teknologiöverföring till köparlandet; kunskap och förståelse för att hantera och slå mynt av viss försvarstekno- logi. Som en följd av denna utveckling och för att fjärma sig från begreppet offset börjar den här typen av företeelser som industri- samarbete i stället få en ökad tyngd. I vissa länder får offseten en tydlig geopolitisk karaktär; offseten ska bidra till att stärka köparlandets geopolitiska position och in- flytande i världen. Offsetkraven kan också uppfyllas på andra sätt än genom köp och teknologiöverföring. Det säljande företaget kan också investera i köparlandets försvarsindustri, de kan genomföra utbildningar, de kan flytta produktion eller sammansättning till köparlandet, de kan organisera och/eller genomföra underhåll, det kan vara orelaterade industriinvesteringar (som flytt av en produktionsanläggning för andra produkter), köparlandet kan få tillverka produkten (t.ex. flygplan) genom licensproduktion m.m. Ofta ställer köparlandet upp en lista som definierar olika tekno- logiers värde, där investeringens storlek i vald valuta multipliceras med olika multiplikatorer för olika teknologier; dvs. säljaren får bättre betalt i offsetavräkning för vissa teknologier. Varje sådant system med multiplikatorer och teknologivärdering är då något som köparlandet ställer upp. Det finns ingen standard som används i flera länder. I länder med egen, sofistikerad försvarsindustri kan förutsätt- ningarna för industristöd genom offset te sig annorlunda. Frank- rike säger att de inte tillämpar offset, men de har å andra sidan en stor inhemsk försvarsindustri som levererar mycket till den franska staten. I kräver de inte offset, men däremot strävar man mot att försvarsprodukter från andra länder ska licenstillverkas i . 5 köper å andra sidan nästan all försvarsmateriel fråm inhemska företag. Försvarsindustri i , och globalt Sammantaget är offset en livskraftig företeelse. Jämfört med andra branscher en något säregen del av en affärstransaktion och även ett komplicerat och långvarigt åtagande för säljarföretaget. För företagen är det en central del av det erbjudande som de ska offerera. Från Hyllan – Off-the-shelf Ett uttryck som har blivit populärt i den pågående harmoniseringen och öppnandet av den europeiska försvarsmarknaden är att upp- handla försvarsmateriel från hyllan (off-the-shelf). I likt många andra länder utvecklades tidigare i hög utsträckning för- svarsmateriel inhemskt för att exakt kunna bestämma hur mate- rielen skulle se ut, samt även för att stödja inhemsk tillverkning och bibehålla den inhemska försvarsindustrins kompetens och dess arbetstillfällen. Vid köp från hyllan ska man i stället köpa redan färdigutvecklade produkter och system – materiel som idealt ska kunna sättas i användning . Det är en sund utveckling att inte utveckla dyr, inhemsk försvarsmateriel i korta serier. Vad som dock ofta glöms bort i sammanhanget är att i princip ingen för- svarsmateriel kommer till användning direkt från hyllan. I normal- fallet måste all materiel (förutom enkla produkter som ammuni- tion, enklare elektronikkomponenter och annat) anpassas till de befintliga system och standarder som redan finns i t.ex. en strids- vagn eller ett fartyg (ledningssystem, vapensystem m.m.); vidare så har ofta försvarsmakter sina egna preferenser hur de tycker att saker ska se ut och fungera – det kan vara hur man är van vid att system ska användas; det kan också vara så att materielen måste anpassas till andra klimatförhållanden eller t.ex. att soldaterna är längre/kortare. Sammantaget sker i normalfallet betydande anpass- ningar av de köpta produkterna – så även i . Därmed kan sägas att köp från hyllan inte alls är så enkla transaktioner som ofta beskrivs. Därmed inte sagt att det skulle vara bättre att utveckla egen materiel. Det får avgöras från fall till fall. Försvarsindustri i , och globalt Försvagade band mellan stat och industri I var det tidigare likt alla andra länder med sofistikerad försvarsindustri nära och djupa band mellan stat och försvars- industri . Flera faktorer har bidragit till att banden är mindre skarpa : var tidigt med att tillåta ut- ländskt ägande; Försvarsmaktens beställningar är mindre , och system byts ut med längre tidsintervall; försvarsforskningen har minskat betydligt (ungefär halverats till ); har också varit tidigt ute med en öppnare och mer konkurrens- utsatt upphandling (Materielförsörjningsstrategin och Inriktnings- propositionen, tillsammans med Försvarsupphandlingsdirektivet). Liknande försvagning av banden mellan stat och försvarsindustrier har skett i många länder, men har kanske varit det mest liberala av alla. Det har ibland befarats att med det ökade utlandsägandet skulle försvarsindustrin i helt tas över av utländska giganter och/eller ägare och kanske flyttas/avvecklas. Så har inte skett, även om den tidigare utvecklingen vad gäller har varit ogynnsam för den svenska materielförsörjningen. Försvars- exporten från tredubblades och framåt, vilket tydligt visar att det fanns en internationell efterfrågan på de produkter som utvecklats i . De svagare banden har så här långt inte försvagat exportmöjligheterna. försvarsindustriella storlek i relation till landets är en sak som fascinerar och intresserar många forskare världen över. Hur har – ett så litet land – kunnat utveckla sina egna, så avan- cerade försvarsprodukter och med en sådan bredd?, är en åter- kommande fråga. För att kunna utveckla avancerade försvarsprodukter och sy- stem inom ett land måste det finnas en infrastruktur av forskning, utveckling och produktion. Enligt ett etablerat synsätt ska det finnas en triple helix inom ett land för att skapa ett högpreste- rande innovationssystem. Triple helix avser att det finns ett kom- pletterande samspel mellan akademi (universitetens forsknings- kapacitet), statliga organ och industri. Ett annat teoretiskt begrepp, Försvarsindustri i , och globalt technology readiness level (TRL), beskriver hur det finns en skala från TRL 1 (grundforskning) till TRL 9 (färdig produkt). För att ha ett högpresterande innovationssystem ska aktörerna i triple helix komplettera varandra över TRL-nivåerna och därmed möjlig- göra en uthållig, kvalificerad innovation. I är fördelningen gällande försvarsinnovationen: universitetsforskningen på de lägsta TRL-nivåerna, följt av FOI på mer tillämpad forskning, FMV på högre utvecklings- och systemintegrationsnivå, och slutligen indu- strin på högsta TRL-nivå.