sou · H3B310 · 2015-02-26 00:00:00 — Den svenska i havet mot sträcker sig från Stenbodalens nedre ände vid (59,3'N och 27,7'O), där landgränsen börjar vid Riksröse 112, genom och samt vidare mellan Koster och Hvaler.13 Havs- gränsen, liksom landgränsen, har sitt ursprung i den gränstraktat mellan och som ingicks efter freden i då avträdde bl.a. till . Undertecknandet av gränstraktaten hade föregåtts av en utredning, då en gemensam kommission rekogno- serat gränsområdet på land från till i och fört protokoll över de stenar eller framträdande terrängformer som var kända gränsmärken. Traktaten och dess bilagda kartor var emellertid inte lika en- tydiga beträffande den exakta gränsdragningen i havet som beträff- ande gränsdragningen på land. Gränsdragningen i havet blev därför en tvistefråga mellan och när hummerfisket i gränsområdena ökade i ekonomisk betydelse för de lokala kustsamhällena som de norska självständighets- strävandena tilltog. En svensk-norsk gränskommission tillsattes med uppdrag att verkställa undersökning angående rätta sträckningen af mellan och från det inre af ut i hafvet samt afgifva förslag till gränslinjens bestämmande. Kommissionen konstaterade i sin rapport att kartor och gränstraktat var bristfälliga och motsägelsefulla. Kommissionärerna kunde trots detta enas om hur och var gränsen skulle dras i en del av det omtvistade havsområdet från det inre af , punkt I i kommissionens förslag äfvensom å den därtill hörande kartan, till en punkt XVIII15 1258-59,314509N och 11-27,642009E enligt inmätning . 13Översynen av mellan och 1984-1987, sid. 41. 15Sveriges Officiella Statistik 1901–1905, . Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium Denna del av gränsen fastställdes av Kungl. Maj:t i sammansatt norskt och svenskt statsråd . Maj:t be- slutade då att 1.godkänna den föreslagna gränsdragningen från det inre av Ide- fjorden till punkten XVIII, 2.föreskriva att ”utmärkandet af denna gränslinje skulle verkställas af därtill utsedda kommissarier, en från hvartdera riket”, och 3.förordna att frågan om gränslinjen från punkten XVIII ut i havet skulle hänskjutas till avgörande av särskild skiljedomstol. Den av båda parter godkända delen av gränslinjen, från punkten I till punkten XVIII, utmärktes av utsedda kommissarier enligt en förrättningsakt upprättad . Verkställande av beslutet om att gå till skiljedomstol förutsatte att respektive rikes representationer gav sitt samtycke. Så skedde emellertid inte när den svenska behandlade Kungl. (1904:70) angående bestämmande af sträckningen af viss del af sjögränsen mellan och . Först efter unionsupp- lösningen undertecknade och en konvention om hänskjutande till skiljedom af frågan om viss del af sjögränsen mellan och ”för slutligt avgörande” (SFS 1908:55). I konventionen uppdrog parterna åt domstolen att fastställa gränslinjen i vattnet från punkt XVIII … (enligt markering på kartbilagan till 1897 års kommissionsrapport, vars läge parterna var eniga om) … ut i hafvet intill territorialgränsen. Skiljedomstolen avgav sitt utslag den 23 oktober 1909.16 Beslutet innebar att havsgränsen mellan och ska bestämmas genom att en rät linje dras från punkten XVIII till en (ny) punkt XIX som ska utgöra mittpunkt på en rät linje från det nordligaste skäret på i till det sydligaste skäret, där det står en fyr, på i . Från punkten XIX dras sedan en rät linje till en (ny) punkt XX som ska utgöra mittpunkt på en rät linje från det nordligaste av skären i i till skäret Heje- knubb sydost om ön i . Från punkten XX dras slutligen en rät linje västerut i sydlig riktning som passerar mitt 16 permanente d´Arbitrage, Affaire des Grisbådarna: Sentence, La Haye, 23 octobre 1909. Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium emellan Grisbådarna i och i och fortsätter vidare i samma riktning tills den når öppet hav (”... jusqu'à ce qu'elle aura atteint la mer libre”). Domstolen anförde i sitt resonemang bl.a. att den beslutade gräns- linjen resulterade i en rättvis fördelning av hummerfisket genom att hänvisa till att svenska fiskare hade fiskat vid Grisbådarna i större utsträckning än de norska och att norska fiskare hade fiskat mer effektivt vid Skjöttegrund än vid Grisbådarna. Efter skiljedomstolens utslag utfärdades en Kungl. Maj:ts nådiga kungörelse angående tillämpningen av fiske- kungörelse i det aktuella området (SFS 1910:75). kun- görelse heter det bl.a. att det havsområde på där fisket är förbehållet uteslutande rikets inbyggare sträcker sig utåt hafvet en geografisk mil från land eller ytterst från svenska kusten belägna skär, som icke ständigt av hafvet överskjöljes, eller från den svenska delen av ofvannämnda, i skiljedomen åberopade linje, som sammanbinder skären och Hejeknubb. En geografisk mil () i citatet ovan motsvarar ungefär () och var den territorialhavs- bredd som hade . Det framgår tydligt av skrivningarna i kungörelsen att utgick från att skiljedomen innebar ett godkännande av att det svenska territorialhavets bredd skulle beräknas från en rät linje mellan punkten XX och en punkt på det nordligaste av skären i . Dessa två punkter har sedan 1910 års kungörelse utgjort svenska baslinjepunkter i havsområdet närmast . Motsvarande bestämmelser infördes också, genom en kungörelse , i då gällande tullstadga för att ange omfatt- ningen i havsområdet närmast av vad som i stadgan benämndes ”svenskt farvatten”.17 Bestämmelserna upprepades tullstadga18 som angav omfattningen av det havsområde som ingick i det dåvarande svenska så kallade tullområdet. De två punkterna och gränsdragningen dem emellan ritades även in på de utfärdade så kallade tullkorten. Linjen mellan punkten XX och det nordligaste av skären i har således utgjort rät baslinje för beräkning Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium av det svenska territorialhavets bredd i havsområdet närmast . I betänkande (SOU 1965:1) Sveriges sjöterri- torium anges punkten XX som baslinjepunkt 1 och det nordligaste av skären i som baslinjepunkt 2. folkrättssakkunnige, professor anförde i sin folkrättsliga utredning19 i betänkandets bilaga 2 angående just denna baslinje att Bestämmelsen (i skiljedomen) är märklig därför att baslinjen i detta fall är dragen mellan punkter belägna i två olika länder, något som torde vara minst sagt ovanligt men som i detta fall måhända kan motiveras av att ifrågavarande kuststräcka en gång tillhört samma land. noterar att det inte är den svenska baslinjen som ”är dragen mellan punkter i två olika länder” utan den ur- sprungliga linje som användes av skiljedomstolen för att identifiera en brytpunkt på gränsen mellan och , punkten XX. Den svenska baslinje som föreslogs betänkande från baslinjepunkt 1 (punkten XX) till baslinjepunkt 2 är dragen från en punkt i havet, inte från en punkt i . Punkten i havet är ut- märkt med en flytboj, kallad Gränsboj 2. Professor nämner också i anslutning till sin analys av arti- kel 4 att ILC20 … säger, att de punkter mellan vilka baslinjerna dras måste till- höra en och samma stat. Enligt detta förbehåll som dock icke är utsatt i konventionstexten, skulle den vid svensk-norska gränsen dragna linjen – Hejeknubb icke vara tillåten enligt art. 4.21 Som emellertid själv noterade fanns inget sådant förbehåll konvention, som för övrigt inte har anslutit sig till. Det togs inte heller in något förbehåll med denna innebörd i mot- svarande artikel havsrättskonvention (UNCLOS). Enligt uppfattning ligger halva Gränsboj 2, som utgör svensk baslinjepunkt 1, på svenskt sjöterritorium. Den befint- liga svenska baslinjen är således dragen mellan två punkter som båda tillhör , nämligen en svensk ”halv” gränsboj i havet, 19Utgångspunkten för territorialhavets beräkning, Bilaga 2 till betänk- ande (SOU 1965:1). 20United Nations International , FN:s . 21SOU 1965:1 sid. 87. Gihls kommentar är snarare av akademisk natur. Det folkrättsligt relevanta är vad staterna kom fram till konvention. Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium vars placering är fastställd genom internationell skiljedom, och ett svenskt skär. Baslinjeutredning, där professor ingick som sak- kunnig, föreslog trots hans ovanstående påpekanden att i havs- området närmast rikets gräns mot skulle territorialhavet sträcka sig intill en linje på ett avstånd av från och parallell med den räta linjen genom det nordligaste bland de med namnet betecknade skären och den sydost om ön belägna undervattenstenen Hejeknubb. Man anförde i special- motiveringen till 4 § i betänkandets lagförslag att [a]vvikelsen från huvudregeln innebär, att territorialhavet, istället för att beräknas från en rät linje, som förbinder två på svenskt territorium belägna öar eller skär, beräknas från den i (skilje-)domen angivna linjen mellan ett skär på svensk sida, , och ett skär på den norska sidan, Hejeknubb. Man påpekade också att den föreslagna territorialgränsen inte avviker från vad som då redan gällde enligt tullkort. utredning fann således ingen anledning att ifrågasätta den svenska baslinje som hade tillämpats i havsområdet närmast även om man ansåg att baslinjen gick från det norska skäret Hejeknubb, och inte från gränsboj 2, till . och instämde i betänkandets för- slag till beskrivning av hur det svenska territorialhavet skulle be- räknas i havsområdet närmast . I lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium 3 § a stipulerades att det svenska territorialhavet sträcker sig i området närmast gränsen mot intill en linje på ett avstånd av från och parallell med den räta linjen genom det nordligaste bland de med namnet betecknade skären och den sydost om ön belägna övervattenstenen Hejeknubb. I den åtföljande kungörelsen (1966:375) med närmare bestäm- melser om beräkningen av Sveriges sjöterritorium angavs att bas- linjepunkt 1 betecknades och beskrevs som ”Gränsboj 2. Enligt traktat med Norge.”. Baslinjepunkt 2 betecknades och beskrevs som ”, N-punkten”. Av betänkandetexten i övrigt framgår att vid bestämmandet av dessa svenska baslinjepunkter, liksom alla övriga baslinjepunkter som föreslogs i betänkandet, utgick utredningen från punkternas Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium belägenhet i naturen22. Deras geografiska koordinater härleddes därefter med hjälp av tillgängliga sjökort för att markera punkter- nas ungefärliga positioner i latitud och longitud. Dessa koordinater angavs i den tabellförteckning som bilades betänkandets lagförslag. Koordinaterna var 58°56,5'N och 10˚55,2'O för baslinjepunkt 1 och 58˚55,8'N och 10˚57,7'O för baslinjepunkt 2. När lagen om Sveriges sjöterritorium ändrades för att utvidga territorialhav från 4 till högst från baslinjerna utelämnades den geografiska beskrivning av baslinjens respektive territorialgränsens sträckning närmast som tidigare hade ingått i lagens 3 § 2 a. I den ändrade lagtexten angavs i stället att territorialhavet inte sträcker sig utöver den fastställda gränsen mot och inte heller utöver en rät linje (kom- passlinje) mellan två koordinatangivna punkter i Skagerack23. Koordinaterna för dessa två punkter angavs till 58˚53'34,0"N och 10˚38'25,0"O respektive 58˚45'41,3"N, 10˚35'40,0"O uttryckta i ED 50. Punkterna utgör brytpunkt respektive slutpunkt på den förlängda mot från fyra utan- för baslinjerna. Sistnämnda punkt överensstämmer med punkten 3 i den överenskommelse med om avgränsning av kontinental- sockeln som ingicks (SÖ 1969:3). Man övergick således från att beskriva den linje från vilken territorialhavets bredd skulle beräknas till att ange att territorialhavet inte fick utsträckas över mot . När kungörelsen (1966:375) ändrades år 197824 för att ta hänsyn till utökningen av territorialhavets bredd behölls koordinaterna för de svenska baslinjepunkterna 1 och 2 oförändrade, liksom koordi- naterna för alla andra svenska baslinjepunkter. I och med lagändring ersattes således den text i 3 § 2 a lag som angav att det svenska territorialhavets bredd i havsområdet närmast skulle beräknas från en baslinje som definierades genom en geografisk beskrivning av kustens beskaffenhet i det aktuella området med en text som angav att det svenska territorialhavet inte fick sträcka sig utöver dels den fast- ställda gränsen mot , dels en rät linje mellan två punkter 22SOU 1965:1 sid. 48–49. 23Lagen (1978:959) om ändring i lagen (1966:374) om Sveriges sjöterritorium. 24Förordningen (1978:961) om ändring i kungörelsen (1966:375) med närmare bestämmel- ser om beräkningen av Sveriges sjöterritorium. Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium vilkas koordinater angavs i lagtexten. Begränsningen innebar i prak- tiken att det svenska territorialhavets bredd i området närmast gränsen mot blev något mindre än . Anledningen till denna begränsning var att i en svensk- norsk deklaration angående och Norges sjöterritorier i nordöstra hade åtagit sig att inte utvidga sitt sjöterritorium utöver just denna linje. I deklarationen benämndes de två punkterna A och C. Den gemensamma deklarationen hade antagits av och som parterna också träffade en överenskommelse om avgränsningen av och fiskeområden i nordöstra (SÖ 1967:14)25. påtog sig i deklarationen en motsvarande förpliktelse att inte utvidga sitt territorialhav utanför två koordinatangivna punkter (punkterna A och B). De tre punkterna A, B och C härstammade från fiskeöverenskommelsen som hade till syfte att reglera fisket på ett rättvist sätt i vissa havsområden som skulle ändra status om/när och/eller skulle utvidga sitt territorialhav från 4 till högst , vilket antogs kunde komma att ske. Punkterna ritades in på norskt sjökort nr 202 som bilades överens- kommelsen. Punkterna definierades i relation till ED 50. Osäker- heten vid transformering av koordinaterna till SWEREF 99 uppgår till . utvidgade sitt territorialhav . utvidgade sitt territorialhav till högst . Ytterligare ett avtal mellan och har betydelse för avgränsningslinjerna för territorialhav, nämligen den överens- kommelse som ingicks om avgränsning av konti- nentalsockeln (SÖ 1969:3) och som reglerar gränsdragningen mellan och ”i fråga om utforskande och tillgodo- görande av naturtillgångar”. Artikel 1 stipulerar att i princip ska mittlinjen räknat från staternas baslinjer utgöra avgränsningslinje dem emellan för detta ändamål. Artikel 2 identifierar dock fem specifika punkter mellan vilka avgränsningslinjen ska dras i syfte att uppnå ”en praktisk och ändamålsenlig sträckning av gränslinjen”. De fem punkterna är: 25Överenskommelse med om avgränsningen av och fiskeområden i nordöstra . (SÖ1967:14). 26Lag nummer 57 av . Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium 1.Den västligaste punkten på den yttre gränsen för Sveriges sjö- territorium (58°54'50,2"N och 10°45'28,1"O). Det svenska terri- torialhavets bredd var då . 2.Punkten där skiljedomslinje möter territorial- havs yttre gräns en geografisk mil från den norska baslinjen enligt norsk förordning (58°53'34,0"N och 10°38'25,0"O). Punkten motsvarar punkt A enligt fiskeöverenskommelse. Det norska territorialhavets bredd var då . 3.Skärningspunkten mellan en linje ut från den norska baslinjen och en linje ut från den svenska baslinjen (58°45'41,3"N och 10°35'40,0"O). Punkten motsvarar punkt C enligt fiskeöverenskommelse. 4.Punkten 58°30'41,2"N och 10°08'46,9"O. 5.Punkten 58°15'41,2"N och 10°01'48,1"O. Punkterna uttrycktes i ED 50. Enligt artikel 2 i avtalet ska avgräns- ningslinjen på havsbottnen dras mellan punkterna 1, 2 och 3 i form av räta linjer (kompasslinjer) och mellan punkterna 3, 4 och 5 i form av storcirkelbågar. Avgränsningslinjen ritades in på ett norskt sjökort nr 305 som bilades överenskommelsen. Osäkerheten vid transformering av koordinaterna till SWEREF 99 uppgår till cirka Hela den svenska i havet mot är således fast- ställd i internationella avtal. Från , via de 1904 markerade punkterna I–XVIII, till de skiljedom fast- ställda punkterna XIX och XX och sedan i rät linje via punkten 1 kontinentalsockelöverenskommelse till brytpunkten 2 i samma överenskommelse, som motsvarar punkten A fiske- överenskommelse, och vidare till punkten 3 i kontinentalsockel- överenskommelsen (som motsvarar punkten C i fiskeöverens- kommelsen). I punkten 3 upphör numera i havet mot . vill särskilt understryka att Gränsboj 2 (punkten XX enligt skiljedom) fortsätter att utgöra svensk baslinjepunkt 1 vid gränsen mot . Det är en folk- rättslig grundprincip att gränser och avtal om gränser ligger fast. Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium Punkten tillkom genom en internationell skiljedom som uttryckligen var baserad på hänsyn till kustens flikiga beskaffenhet med en mångfald vikar och med en omfattande skärgård bestående av ett stort antal öar, och skär. Vatten- områdena mellan och innanför dessa öar, och skär betrak- tades både på svensk och på norsk sida av hävd som inre vatten. Skiljedomstolen lade i sina överväganden stor vikt vid lokalbefolk- ningarnas sedan gammalt väl etablerade ekonomiska aktiviteter i det aktuella området i syfte att åstadkomma en rättvis gränsdragning mellan och . Baslinjepunkterna 1 och 2 och den räta baslinjen mellan dem införlivades i svensk författ- ningstext första gången genom kungörelse och har inte ändrats . I den norska förordningen av , ändrad , anges koordinaterna för den norska baslinjepunkten NM103 på gränsen mot (Landgrense /, Grensepunkt XX (G.B.2. boye)) till 58°56'32,18"N och 10°55'04,47"E uttryckta i EUREF 89. Koordinaterna för skärnings- punkten mellan den yttre avgränsningsgränslinjen för det norska territorialhavets bredd och gränsen mot Sverige27 anges i en norsk note till FN:s generalsekreterare till 58°45'39,8596"N och 10°35'35,2818"E.28 Dessa norska koordinater är uttryckta i EUREF 89, gränsen mot har transformerats från ED 50 överenskommelse. har gjort en geodetisk inmätning av de gränsmärken på land som används för att beräkna positionen för den svenska bas- linjepunkten 1 (Gränsboj 2, punkten XX). Enligt uppgift från verket stämmer koordinaterna för den svenska baslinjepunkten 1 och den norska baslinjepunkten NM103 överens så när som . Den senaste gemensamma översynen av i havet mot slutfördes inte. saknar därför gemensamt fastställda koordinater för i havet mot från ut till Gränsboj 2 och vidare till punkten 3 överens- kommelse där i havet mot upphör. 27Punkten 3 kontinentalsockelöverenskommelse (SÖ 1969:3) och punkten C fiskeöverenskommelse (SÖ 1967:14). 27SFS (1966:374) 3 § a1 och a2. 28http:///Depts/los/LEGISLATIONANDTREATIES/STATEFILES/NOR.htm Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium I lagen om Sveriges sjöterritorium anges begränsningslinjer för det svenska territorialhavet. Det får i inte utsträcka sig utöver den fastställda gränsen mot och inte heller utöver en rät linje (kompasslinje) från en punkt 58°53'34,0"N och 10°38'25,0"O till en punkt 58°45'41,3"N och 10°35'40,0"O. Dessa punkter överensstämmer som tidigare nämnts med punkterna 2 och 3 i den överenskommelse med om avgränsning av kontinentalsockeln som ingicks (SÖ 1969:3).29 Den inre delen av havsgränsen, från punkten I till punkten XVIII, märktes ut direkt efter det att parterna kommit överens 1904. Den yttre delen, från punkten XVIII till punkten XX (Gränsboj 2), märktes ut första gången och 1912 och då såg man också över märkena vid den inre delen. Nya gemensamma översyner gjordes åren 1922, 1937, 1952 och 1967. Dessutom har granskningar av märken och bojar samt underhållsarbeten genomförts . Enligt det överens- komna schemat för gemensamma gränsöversyner skulle en ny översyn ha gjorts , men vid granskning fann man att två större kummel inne i var så skadade att de borde repareras möjligt. Nästa gemensamma översyn kom därför att påbörjas . En gemensam svensk-norsk översyn av i havet genomfördes –1981. Då koordinatbestämde tillsammans med Geografiske Oppmåling alla gränsmärken i och utanför Idefjorden.30 Översynen fastställdes emellertid inte eftersom översyns- kommissionen hade konstaterat betydande diskrepanser mellan befintliga gränsmarkeringar i terrängen och på kartan. Rapporten innehöll också förslag om att en permanent gemensam översyns- kommission skulle inrättas för att åtgärda detta och avsluta resterande översynsarbete. Översynsrapporten överlämnades till efter det att frågor om gränsansvar hade flyttats dit från . Något svenskt beslut om förslagen i kommissionens rapport har inte fattats. 29SFS (1966:374) 3 §. 30Rapport till Regeringarna i och från 1979–1981: Rapport från granskning av sjögränsen mellan och , daterad /och undertecknad av utsedda gränskommissarier, regi- strerad av 82.04.20 Dnr 1101-82. Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium fram till ansvarade för kontroll av de fyra plastbojar längs som ägs och förvaltas av och gemensamt. Bojarna med förankringar kontrollerades . Koordi- naterna för Gränsboj 2 uppgavs då vara 58-56,5380N och 10- 55,0854E uttryckta i SWEREF 99. Från ansvarar norska motpart för kontroll av gräns- bojarna . har inte något stående uppdrag från regeringen att ansvara för skötsel av i havet mot mellan de gemensamma gränsöversynerna. Figur 4.2 Foto över gränsboj 4 (fotograf , ) Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium 4.6.3Sveriges territorialgräns och riksgräns i havet mot och undertecknade en gemensam deklaration om dragningen av den linje som utgör gräns mellan ländernas territorialhav i Öresund.31 Deklarationen omfattar gränsdragningen i ett område som i norr begränsas av en linje mellan Gilberghoved i och Kullen i , genom punkten 56˚14,4'N och 12˚23,6'O32, och i söder av en linje mellan fyr i och udde i , genom punkten 55˚20,87'N och 12˚41,32'O33. I deklarationen åtog sig de båda regeringarna att avhålla sig från att uppföra fyrar, sjömärken eller överhuvudtaget några fasta anläggningar av vad slag det vara må utanför det egna territorial- havet. Vidare angavs att linjen ska utgöra gräns för respektive stats rätt att utmärka och bärga vrak i området. Deklarationen, som ska ses även mot bakgrund av Öresundstraktat (se nedan), innebar ingen ändring i gällande regler för lotsning i sundet. I en anslutande note-växling åtog sig den också att hålla genomfarten vid Flintrännan och öster om öppen för alla danska fartyg, inklusive handels- och örlogsfartyg, för fri genomfart utan att de belades med avgift eller i övrigt i något avseende behandlades mindre gynnsamt än svenska eller andra staters fartyg. förbehöll sig dock rätten att vidtaga sådana temporära försvarsåtgärder, som det finner erforderliga i händelse av internationella militära förvecklingar, vari det indrages. Den erkände även den danska regeringens rätt att fastställa gränserna för redd på samma sätt som dittills och att behandla dessa vatten som inre danskt vatten. Den deklaration överenskomna gränslinjen i drogs mitt emellan och det svenska fastlandet, utan hänsyn till ön , ner till lys- och ljudbojen , och därifrån vidare i rät riktning till lysbojen Saltholm Flak N. O. Demarkationslinjen drogs sedan söderut i räta linjer mellan fyra 31SÖ 1932:1 Deklaration med angående vissa gränsförhållanden i . 32SFS (1966:374) 3 §. 33SFS (1966:374) 3 §. Den yttre gränsen för Sveriges sjöterritorium angivna punkter (punkterna 1–4) och därefter vidare till punkt- erna 5 och 6 enligt motsvarande regler som för norra delen av , alltså mitt emellan den danska kusten och det svenska fastlandet. Samtliga åtta angivna punkter uttrycktes med dåtidens koordinater N och O i grader, minuter och sekunder. 1995 avtalade och genom skriftväxling om revidering av de åtta punkter som utgör demarkationslinjen i södra för de åtta punkterna deklaration transformerades via ED 50 till EUREF 89 och uttrycktes i grader och minuter med tre decimaler. avtal angavs också att gränsen mellan punkterna utgörs av räta geodetiska linjer. Osäkerheten vid transformering av dessa koordi- nater till SWEREF 99 är mycket liten och uppgår till endast . När beslutade att utvidga sitt territorialhav från fyra till högst aktualiserades vissa frågor med anledning av de regler för passage i internationella sund som förväntades bli resultatet av de då pågående FN-förhand- lingarna om en havsrättskonvention.