sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — Utredningen föreslår att det i lag införs en bestämmelse om reservforum för socialnämnden i situationer då svensk behörighet föreligger enligt , men då det inte finns någon behörig socialnämnd enligt det nuvarande svenska regel- verket. Det föreslås också att behörighetsbestämmelserna i 5 kap. 2 och 4 §§ lag, för brådskande situationer och för de fall när en utländsk medborgare har hemvist här i landet, upphävs. De situa- tioner som regleras av nämnda bestämmelser kommer efter ett tillträde till att regleras av konventionen. I övrigt behövs, enligt utredningens bedömning, inte några lagänd- ringar eller kompletterande bestämmelser i lag för att konven- tionens behörighetsregler ska kunna följas. Det finns en inbyggd flexibilitet så att den internationella behörigheten så långt möjligt kan bestäm- mas utifrån den vuxnes intresse i varje enskilt fall. Enligt konven- tionen är det möjligt för myndigheterna i två fördragsslutande stater att i ett visst fall, med beaktande av den vuxnes intresse, komma överens om vilket lands myndighet som ska vara behörig. Möjligheten att ”överföra” behörighet från en fördragsslutande stat till en annan kommer bara i fråga om båda myndigheterna är överens om att detta ligger i den vuxnes intresse. En överföring av behörig- het till ett annat land förutsätter att den vuxne har en viss anknyt- ning till det landet. Utredningen gör bedömningen att en svensk myndighets rätt att framställa en begäran om överföring av behörighet till en myndig- het i en annan fördragsslutande stat och skyldigheten att ta emot en motsvarande begäran från en myndighet i en annan fördragsslutande stat inte kräver några lagändringar eller några kompletterande be- stämmelser. Det bör inte heller utses några särskilda myndigheter till vilka en begäran om överföring av behörighet ska riktas. Det bör i stället vara tillåtet för en myndighet i en annan fördragsslutande stat att rikta en begäran antingen direkt till en behörig svensk myn- dighet eller till centralmyndigheten för vidarebefordring till den behöriga svenska myndigheten. Utredningen gör bedömningen att det bör föreskrivas i förordning att centralmyndigheten genast ska vidarebefordra en begäran enligt till behörig svensk myndighet. innehåller bestämmelser om vilket lands lag som ska tillämpas när en åtgärd vidtas till skydd för en vuxen. I enlighet med huvudregeln i konventionen ska svenska myndigheter i första hand tillämpa svensk lag vid utövandet av sin behörighet en- ligt bestämmelserna i konventionen. Undantagsvis får dock utländsk lag beaktas eller tillämpas. Konventionen innehåller också bestämmelser om giltigheten av en rättshandling mellan den vuxnes företrädare och en tredje man. Ett visst skydd ges enligt bestämmelsen åt en tredje man i god tro, för det fall den vuxnes företrädare är behörig enligt lagen i den stat där rättshandlingen företogs men inte behörig enligt den lag som ut- pekas primärt enligt bestämmelserna i lagvalskapitlet. Bestämmelserna om tillämplig lag utgör inte något hinder mot att tillämpa bestämmelser i lagen i den stat där den vuxne ska skyddas, när tillämpningen av sådana bestämmelser är tvingande oavsett vilken lag som i övrigt är tillämplig – så kallade internationellt tvingande bestämmelser. Om tillämpningen av den lag som utpekas enligt Haag- konvention skulle vara uppenbart oförenlig med grunderna för den svenska rättsordningen, det vill säga skulle strida mot ordre public, får den lagen åsidosättas i den mån som är nödvändigt. Konventionens bestämmelser om tillämplig lag kräver inte några lagändringar eller kompletterande bestämmelser i svensk lag. omfattar frågan om vilken stats lag som ska tillämpas på framtidsfullmakter, det vill säga fullmakter som är avsedda att utövas när fullmaktsgivaren inte längre förmår att skydda sina intressen. Detta innebär att stater som inte har insti- tutet framtidsfullmakt men som har tillträtt konventionen i prak- tiken kan komma att behöva ge effekt åt framtidsfullmakter enligt en annan stats lag. I finns inte institutet framtidsfullmakt. I konventionen regleras vilket lands lag som ska tillämpas på förekomsten, omfattningen, ändring och upphörande av en fram- tidsfullmakt. Fullmaktsgivaren har ett visst utrymme att själv i full- makten anvisa vilken lag som ska vara tillämplig. Det finns även en möjlighet för behöriga myndigheter att återkalla eller ändra rätten att företräda den vuxne genom en framtidsfullmakt. Utredningen föreslår att behörig domstol i frågor som gäller framtidsfullmakter ska vara tingsrätten i den ort där fullmakts- givaren har hemvist. Om fullmaktsgivaren inte har hemvist i , ska vara reservforum. Vid handläggningen ska lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Om institutet framtidsfullmakt framöver införs i svensk materiell rätt gör utred- ningen bedömningen att det bör sörjas för att det finns en svensk behörig myndighet för utlandsanknutna situationer. Erkännande och verkställighet enligt En åtgärd som har vidtagits i en fördragsslutande stat med stöd av bestämmelserna ska som huvudregel erkännas i övriga fördragsslutande stater. Det finns dock omstän- digheter som gör att en åtgärd inte behöver erkännas. En sådan situation föreligger till exempel om åtgärden, i strid mot grundlägg- ande svenska förfaranderegler, har vidtagits inom ramen för ett förfarande utan att den vuxne har fått möjlighet att komma till tals (gäller inte brådskande fall). En annan grund för att vägra erkän- nande är om åtgärden är oförenlig med en senare åtgärd vidtagen i De parter som berörs av en åtgärd kan begära att svensk myndighet i ett särskilt förfarande prövar om åtgärden erkänns eller inte i . Om en åtgärd som vidtas i en fördragsslutande stat i och för sig är verkställbar där, men önskas verkställd i , ska åtgärden på ansökan förklaras verkställbar här i landet. Samma vägransgrunder som gäller i fråga om erkännande är dock tillämpliga vid pröv- ningen, och kan alltså leda till att en ansökan avslås. För det fall åtgärden förklaras verkställbar i ska den verkställas som om den hade vidtagits i , enligt svensk lag. Utredningen föreslår vissa kompletterande bestämmelser som ska gälla i förhållande till både en ansökan om att en åtgärd ska erkännas eller inte och en ansökan om att en åtgärd ska förklaras verkställbar i . Ett av dessa förslag är att den tingsrätt som regeringen föreskriver ska vara behörig myndighet, oavsett om åt- gärden enligt svenska regler betraktas som offentligrättslig eller privaträttslig. Behörigheten bör emellertid delas upp utifrån om det är fråga om åtgärder som helt eller delvis rör den vuxnes person eller om åtgärder som rör egendom. En ansökan om erkännande eller verkställbarhetsförklaring som helt eller delvis avser en vuxens person bör göras till tingsrätten i den ort där den vuxne har hem- vist. Om den vuxne inte har hemvist i bör ansökan göras till . En ansökan om erkännande eller verkställ- barhetsförklaring som rör en vuxens egendom bör i stället göras till den tingsrätt som prövar överklaganden i utsökningsmål. Vilken tingsrätt som i det enskilda fallet är behörig bör i flertalet fall be- stämmas utifrån var motparten till den som ansöker om att en utländsk åtgärd ska erkännas eller förklaras verkställbart i har sin hemvist. Om motparten inte har sin hemvist i bör ansökan göras till . Utredningen föreslår också vissa bestämmelser kring själva för- farandet, till exempel när det gäller vilka handlingar som ska ges in till tingsrätten och att handlingarna som huvudregel ska vara över- satta till svenska språket. Eftersom ett avgörande kan innehålla både ställningstaganden som omfattas av konventionens tillämpnings- område och sådana som inte gör det, föreslår utredningen att tings- rätten ska kunna förklara att avgörandet gäller eller är verkställbart endast i vissa delar. Vidare föreslår utredningen att det ska införas en komplette- rande bestämmelse i lag om verkställighet av en utländsk åtgärd. Enligt förslaget ska den utländska åtgärden verkställas enligt svensk rätt i enlighet med de regler som gäller för verkställighet av ett svenskt avgörande i en motsvarande fråga. Samarbete, centralmyndigheten och tillhandahållande av information enligt En mycket viktig förutsättning för att ska fungera på avsett sätt är ett gott samarbete mellan de fördragsslutan- de staternas myndigheter och ett tillhandahållande av information dem emellan. Konventionen innehåller därför ett flertal bestämmel- ser om detta. Enligt konventionen ska de fördragsslutande staterna utse en centralmyndighet. har vissa uppgifter som ska utföras antingen av centralmyndigheten själv eller genom andra myndigheter eller organ. Tillhandahållandet av upplysningar om svenska lagar, uppmuntrandet till medling, förlikning eller liknande åtgärder för att uppnå samförståndslösningar samt hjälp med att lokalisera en vuxen i är exempel på sådana uppgifter. Ut- redningen har övervägt vilken myndighet som bör utses till central- myndighet och stannat för att ansvaret för att fullgöra denna upp- gift bör ligga på . Utredningen anser att uppgifterna för centralmyndigheten inte kräver några lagändringar eller kom- pletterande bestämmelser. I konventionen finns också bestämmelser om överlämnande av uppgifter och information mellan centralmyndigheter eller andra myndigheter i de fördragsslutande staterna. Det kan gälla möjlig- heten för en myndighet i en fördragsslutande stat, som överväger åtgärder, att begära att en myndighet i en annan fördragsslutande stat ska överlämna relevanta uppgifter. Inkommande framställ- ningar om upplysningar bör enligt utredningen inte centraliseras till centralmyndigheten. När det är en svensk myndighet som över- väger åtgärder är det enligt utredningens uppfattning den myndig- het som överväger åtgärder som också bör ställa frågan. När frågan kommer från en utländsk myndighet är det den svenska myndighet som har den relevanta informationen som är behörig att handlägga en sådan begäran. Om en vuxen utsätts för allvarlig fara ska berörda svenska myndigheter underrätta myndigheterna i en annan stat där den vuxne finns om faran och om vidtagna eller övervägda åtgärder. Uppgifter som kommer till centralmyndigheten kan avse enskildas personliga och ekonomiska förhållanden. Det finns inte någon sekretessbestämmelse i sekretesslagen (1980:100) (OSL) som kan bli tillämplig för centralmyndigheten. Utredningen föreslår en sekre- tessbestämmelse för nämnda uppgifter hos i dess egenskap av centralmyndighet enligt , om det kan antas att den vuxne eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. En sekretessbelagd uppgift får inte lämnas ut till en utländsk myndighet annat än om utlämnande sker i enlighet med särskild föreskrift i lag eller förordning, eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få utlämnas till en svensk myndighet, och det enligt den utlämnande myndighetens prövning står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska myn- digheten. Mot bakgrund av att utredningen föreslår att konven- tionen ska införlivas med svensk rätt genom inkorporering, får ett utlämnande ske i enlighet med konventionens bestämmelser. Bestäm- melserna om överlämnande av uppgifter och information kräver inte heller i övrigt några lagändringar eller kompletterande bestämmelser i lag. Enligt personuppgiftslagen (1998:204) är det som huvudregel förbjudet att överföra personuppgifter till en stat som inte ingår i Europeiska unionen eller är ansluten till Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), om landet inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifterna. En möjlighet finns emellertid för regeringen att meddela generella föreskrifter om undantag från förbudet mot överföring, om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse. Detta skulle kunna medföra problem vid tillämp- ningen av samarbetsbestämmelserna . Utredningen anser emellertid att det konventionsenliga samarbetet ska betraktas som ett sådant viktigt allmänt intresse som motiverar att det görs ett undantag från förbudet om överföring. Utred- ningen föreslår därför att det ska införas en lagbestämmelse som tillåter en överföring av personuppgifter till en tredje stat utan hinder av bestämmelserna i personuppgiftslagen, om det behövs för att den myndigheten ska kunna överväga en nödvändig åtgärd enligt . Placering av vuxna i en annan fördragsslutande stat ges ett system som ska möjliggöra och underlätta placeringar av en skyddsbehövande vuxen på en insti- tution eller på en annan plats där skydd kan tillhandahållas i en annan fördragsslutande stat. Om en internationellt behörig myn- dighet överväger att placera en vuxen i en annan fördragsslutande stat ska myndigheten först samråda med centralmyndigheten eller en annan behörig myndighet i den andra staten. En rapport om den vuxne ska överlämnas tillsammans med en motivering till den före- slagna placeringen. Ett beslut om placering får inte fattas i den be- gärande staten om den anmodade statens behöriga myndighet inom skälig tid meddelar att den motsätter sig åtgärden. Detta innebär att det är upp till de enskilda staterna att bestämma de närmare förut- sättningarna för samtycke till en placering. Ett tvångsomhändertagande är i sig en ingripande åtgärd. Mot bakgrund bland annat av JO:s uttalanden om att vård enligt LVU inte kan bedrivas utomlands eftersom de i LVU-vården ingående tvångsbefogenheterna, liksom tillsynen, inte kan utövas utanför gränser, bedömer utredningen att tvångsvård i en annan för- dragsslutande stat inte bör tillåtas. Detta innebär att endast placeringar utan tvång, såsom placeringar i som motsvarar boenden enligt SoL och LSS eller boenden i en annan fördragsslutande stat enligt dessa lagar, kan komma i fråga. Behörig myndighet att pröva en framställning om godtagande av en placering av en vuxen i ska med avseende på en placering som motsvarar ett boende enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) vara kommunen där den vuxne föreslås få ett boende. När det gäller prövningar av övriga framställningar, till exempel om en placering som motsvarar ett boende enligt socialtjänstlagen (2001:453) (SoL), ska en nämnd som fullgör uppgifter inom i den kommun där den vuxne föreslås få ett boende vara behörig myndighet. ska även vara behörig att pröva en utländsk begäran om tvångsvård i . Med hänsyn till att tvångsvård i en annan fördragsslutande stat inte bör tillåtas ska en sådan begäran prövas endast på så sätt att nämnden motsätter sig en placering. Utredningen föreslår att vissa förutsättningar ska vara uppfyllda för att socialnämnd respektive kommun ska få godta en placering i respektive besluta om en placering i en annan fördrags- slutande stat. En sådan förutsättning är att boendet ligger i den vuxnes intresse, särskilt med beaktande av den vuxnes anknytning till den stat där han eller hon föreslås få ett boende, och den vuxne inte motsätter sig boendet. En annan förutsättning för ett boende i är att förutsättningarna i övrigt enligt SoL respektive LSS är uppfyllda. Ytterligare förutsättningar för ett boende i en annan fördragsslutande stat är att landet har en tillfredsställande ordning i fråga om tillsyn och att nämnden respektive kommunen, när det bedöms vara nödvändigt, genom en överenskommelse med den behöriga myndigheten i det land där den vuxne ska få ett boende har gjort det möjligt för nämnden respektive kommunen att få följa upp insatsen. Utredningen har övervägt, men inte funnit något sakligt skäl för att införa en bestämmelse som ger uppehållstillstånd till en vuxen enbart på grund av en placering enligt . En sådan bestämmelse skulle dessutom innebära att vuxna som om- fattas av konventionen ges en större möjlighet än andra vuxna att få uppehållstillstånd här i landet. Utredningen gör av nämnda skäl bedömningen att det inte bör införas några särskilda bestämmelser i fråga om upphållstillstånd för vuxna som föreslås placeras i . Förhållandet till andra internationella instrument och till autonom rätt Den svenska internationellt privaträttsliga lagstiftningen rörande skydd för vuxna består dels av bestämmelser som har tillkommit genom internationella överenskommelser och endast gäller i förhåll- ande till de stater mellan vilka överenskommelserna har träffats, dels av autonom rätt som gäller utan sådan bundenhet. När det gäller andra internationella överenskommelser gäller som huvudregel att deras tillämpning inte påverkas av Haag- konvention. Vid ett svenskt tillträde till gäller internordiska regler som har sin grund i mellanstatligt sam- arbete mellan de nordiska länderna – framför konventionen. Dess bestämmelser bör däremot gälla framför den svenska autonoma rätten lag, det vill säga de allmänt tillämpliga bestämmelser som gäller när inte någon konventionsbaserad lagstiftning är tillämplig. Detta förhållande framgår av utredningens lagförslag. Allmänna bestämmelser och slutbestämmelser innehåller även bestämmelser av mer administrativ natur och bestämmelser som är riktade till staterna och inte till den enskilde tillämparen. Myndigheterna i den fördragsslutande stat där en skyddsåtgärd har vidtagits eller där en framtidsfullmakt har bekräftats får enligt konventionen utfärda intyg. Ett sådant intyg kan visa i vilken egen- skap en person som har anförtrotts skyddet av den vuxnes person eller egendom handlar, och vilka befogenheter personen har. Utred- ningen gör bedömningen att det i förordning bör föreskrivas att den tingsrätt där en framtidsfullmakt har bekräftats ska utfärda intyg. Intyg i fråga om godmanskap och förvaltarskap tillhandahålls av överförmyndaren och för detta behövs inte några komplette- rande bestämmelser. Konventionen innehåller också bestämmelser om behandling av personuppgifter och sekretess. Behandlingen av personuppgifter överens- stämmer med personuppgiftslagen och kräver varken lagändringar eller kompletterande bestämmelser. Av bestämmelsen om sekretess följer att svenska myndigheter ska sörja för att upplysningar som de får omfattas av sekretess enligt svensk lag. Utredningen föreslår att det införs en bestämmelse i OSL enligt vilken sekretess ska gälla för uppgift hos allmän domstol om en vuxens personliga eller eko- nomiska förhållanden i mål eller ärenden enligt Haag- konvention, om det kan antas att den vuxne eller någon närstående till denne lider skada eller men om uppgiften röjs. När det gäller upp- gift hos förvaltningsdomstol ska sekretess gälla för en vuxens person- liga förhållanden i mål eller ärenden enligt , om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den vuxne eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Utredningen gör vidare bedömningen att det i förordning bör föreskrivas att framställningar och meddelanden till den svenska centralmyndigheten eller andra myndigheter bör, om de inte är skrivna på svenska, åtföljas av en översättning till svenska eller, om det är svårt att få till stånd en sådan översättning, en översättning till engelska. Konventionen innehåller en reservationsmöjlighet i fråga om språk och tillåter att reservera sig antingen mot franska eller mot engelska i meddelanden till de svenska myndigheterna. Utredning- en föreslår att möjligheten till reservation mot franska ska utnyttjas. gör inte anspråk på att exklusivt reglera frågorna om gränsöverskridande skydd för vuxna i de fördrags- slutande staterna. Tvärtom öppnar konventionen för annat konven- tionssamarbete och för staternas autonoma bestämmelser, det vill säga bestämmelser som gäller i utan någon konventions- bundenhet och som inte är ett resultat av mellanstatligt samarbete. Sådana bestämmelser blir subsidiärt tillämpliga i förhållande till den konventionsbundna lagstiftningen. Autonoma bestämmelser får avvika innehållsmässigt från den kon- ventionsbaserade lagstiftningen. Hela regelsystemet blir dock över- skådligare och tydligare vid en överensstämmelse. Dessutom erkänns och verkställs svenska avgöranden i de andra stater som har tillträtt om svenska autonoma bestämmelser över- ensstämmer med . Utredningen har därför valt att göra en översyn av de svenska autonoma bestämmelserna. Autonoma internationellt privaträttsliga bestämmelser i fråga om godmanskap och förvaltarskap finns i 5 kap. lag. Svensk rätt saknar däremot en motsvarande uttrycklig reglering av offent- ligrättsliga åtgärder till skydd för vuxna i utlandsanknutna situa- tioner. Något behov av att nu införa sådana bestämmelser för den offentligrättsliga delen av skyddet har inte framkommit och utred- ningen lämnar inte något förslag i detta avseende. Översyn av 5 kap. lag När internordiska regler inte är tillämpliga, ger Haagkon- vention som huvudregel svenska myndigheter internationell be- hörighet dels när den vuxne har hemvist i , dels i brådskande fall. De autonoma bestämmelser om behörighet som utredningen föreslår lag kan ses som ett komplement till behörighets- bestämmelserna och gäller alltså när annat inte följer av den internordiska regleringen eller konventionen. Utredningen föreslår att det i 5 kap. lag ska tas in en ny behörighetsbestämmelse, som på samma sätt som Haag- konvention styrs av hemvistprincipen. Bestämmelsen ska tillämpas när inte konventionsbunden lagstiftning är tillämplig. Enligt den nya bestämmelsen ska svensk domstol vara behörig i frågor om godmanskap, förvaltarskap eller upphävande av en i ett annat land beslutad omyndigförklaring i förhållande till en vuxen som är svensk medborgare med hemvist eller, om hemvistet inte kan fastställas, vistas i ett annat land. En grundläggande förutsättning för svensk behörighet är att det ligger i den vuxnes intresse att en skydds- åtgärd vidtas. För behörighet ska också krävas att myndigheterna i den vuxnes hemvistland, eller vistelseland för det fall den vuxnes hemvist inte kan fastställas, inte anser sig vara behöriga eller om det annars finns särskilda skäl. En svensk domstol ska vidare vara behörig att ta upp en fråga om upphörande av ett i anordnat godmanskap eller förvaltarskap för en utländsk medborgare om en motsvarande skyddsåtgärd därefter har vidtagits i ett annat land. Det föreslås även en ny bestämmelse om tillämplig lag i 5 kap. lag. När svensk domstol, enligt samma kapitel, är inter- nationellt behörig att pröva en fråga om godmanskap eller för- valtarskap, föreslår utredningen att svensk lag ska tillämpas. När en fråga om upphävande av en i ett annat land beslutad omyndig- förklaring prövas av svensk domstol enligt 5 kap. lag ska bestämmelser om upphörande av förvaltarskap i 11 kap. föräldra- balken tillämpas. I den mån skyddet för den vuxnes person eller egendom så kräver, får lagen i ett annat land till vilken den vuxnes situation har väsentlig anknytning beaktas. Det finns inte någon uttrycklig bestämmelse om erkän- nande i 5 kap. lag. För att en vuxen inte ska behöva ha det besvär, och drabbas av de kostnader, som utverkandet av en ny åt- gärd i skulle medföra finns det ett behov av att införa bestämmelser om erkännande av åtgärder som är vidtagna i ett annat land. Ett annat skäl för att införa sådana bestämmelser är att en åtgärd motsvarande godmanskap och förvaltarskap innebär en inskränkning i den vuxnes rättsliga handlingsförmåga och det bör då finnas en möjlighet för den vuxne att kunna få fastställt om åtgärden erkänns eller inte. Mot denna bakgrund gör utredningen bedömningen att det bör införas bestämmelser om vad som ska gälla i fråga om erkännande av utländska åtgärder. Det föreslås därför att en till godmanskap eller förvaltarskap motsvarande åtgärd som har vidtagits i ett annat land inom ramen för ett rättsligt eller admini- strativt förfarande, ska gälla i . Erkännande av åtgärden får dock vägras om –den utländska myndigheten som har vidtagit åtgärden inte grundade sin behörighet på den vuxnes hemvist, eller på den vuxnes vistelse när hemvist inte kan fastställas, eller om det inte fanns skälig anledning att talan prövades där,