sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — Our assessment is that the prosecutor did not present the investigations in a sufficiently objective and fair . The fact that ’s lawyers did not specifically draw attention to the shortcomings in the prosecutor’s presentation or other flaws in the investigative process may be explained by a lawyer’s duty of loyalty to the client. As long as the lawyers were not convinced of ’s innocence, the only possible basis for their con- duct was ’s confessions to the murders and his to be sentenced. The district courts did not assess the completeness of the investigations sufficiently carefully, nor did they analyse the impact of any flaws in the investigations on the evaluation of evidence. Moreover, the district courts do not seem to have set sufficiently high standards for the evidence required to be able to convict a person for murder. The absence of opposition may also have been contributing factor in this. Although the Swedish Code of Judicial Procedure requires court experts to be unbiased, all of those appointed had, to varying degrees, been engaged by the prosecutor during the preliminary investigations and, in most cases, also issued opinions to the prosecutor. This meant that there was a risk of a conflict of in- terest. The issue of conflict of interest was particularly evident in the case of the advising psychologist, and of the forensic doctor who was repeatedly engaged in the investigations. We find reason to question whether the advising psychologist, in his role as court expert, consistently provided knowledge that was based on science and tried and tested experience. Furthermore, he did not make it clear that the claim that had suffered abuse as a child – a claim that was a basis of his testimony at some of the trials – was not supported by anything other than ’s own account. Throughout the period during which he confessed to and was convicted of murder, was being treated with benzo- diazepines. At that time, there was limited awareness of the fact that benzodiazepines can lead to disinhibition. It was, however, well known that the medication was addictive, a fact that in itself should have prompted greater caution on the part of the health care services. subsequently became heavily addicted to medication. At the time, the theories concerning repressed memories and the idea that traumatic childhood experiences could be re-enacted in later events – murder, in ’s case – were much debated and, to some extent, controversial. It seems that the psycho- therapy that received at aimed, among other things, to help him to recover repressed memories both of childhood events and of the murders that were assumed to be a re- enactment of those events. The psychotherapists do not appear to have sufficiently considered the risk of false memories being created, or of being encouraged to make up stories. It is true that psychotherapy need have no other aim than to improve the patient’s wellbeing. Nonetheless, the psychotherapists were well aware that information that emerged during the therapy was used in the murder investigations. Against this backdrop, we have come to the following con- clusions. Several of the flaws we have observed were a result of the approaches and judgements of individual actors. Times have changed since the investigations were conducted and the murder convictions handed down and, in some ways, society is now different. Several of the areas we have examined have developed and some of the changes for which we have observed a need have therefore already been realised, or are under way. We consider that the importance of officers’ and pro- secutors’ duty of objectivity should be more strongly emphasised. We therefore endorse the proposal of the inquiry on preliminary investigations (SOU 2011:45) that the principle of objectivity should also be regulated in law for measures taken before a preliminary investigation is initiated and after prosecution proceedings have commenced. It is a structural flaw for the same prosecutor to be allowed to be responsible for several comprehensive and difficult murder in- vestigations and decisions on whether to prosecute with respect to the same suspect. The same goes for the absence of scrutiny and controls of the investigative process. These flaws have led the Prosecutor-General to initiate a process of comprehensive change. Because this change requires detailed regulation, we consider that the change process should continue to be conducted at the Swedish Prosecution Authority. ’s instructions for reconstructions in preliminary investigations of crimes (RPS Rapport 1994:12) should be supplemented, and possibly reworked. A development process of this kind naturally belongs within the Authority, which should receive a special mandate from the Government. officers engaged in criminal investigations should be con- tinuously updated on interview and investigation methods, the current state of knowledge and the latest research findings. The principle of objectivity and compliance with it should be discussed in a regular and organised way. The Authority should receive a special mandate from the Government to consider whether the support for method and knowledge development is properly attuned. We want to stress how important it is that courts always main- tain an independent attitude to the parties, and that they direct proceedings with particular attention to the legal security of the individual, seeking the best possible basis for assessment. With respect to the courts’ responsibility for the completeness of in- vestigations, we concur with the proposals of the criminal proceed- ings inquiry (SOU 2013:17) to limit the courts’ material direction of proceedings, and that weaknesses in the evidence should lead to the prosecution being dismissed. Despite the fact that expert statements usually have a major im- pact on the courts’ assessment of the evidence, expert statements cited in court are not quality-assured. The possibility of establish- ing a system of quality of expert statements should be investigated. We consider that central government and the county councils need to devote greater attention to forensic psychiatry and com- pulsory psychiatric care. Knowledge development needs to be rein- forced. The Government should instruct the to review forensic psychiatric research in from an international perspective. The Government should also instruct to look at the areas of forensic psychiatry in which there is a need for systematic knowledge reviews. A background memorandum by is also attached to the report. dömdes för stöld, grov stöld och grovt rån till sluten psykiatrisk vård. på Säters sjukhus berättade han om ett flertal mord som han påstod sig ha utfört. Erkännan- dena lämnade han till psykoterapeuterna i psykoterapin, till annan vårdpersonal samt i polisförhör. I vissa fall inleddes och fullföljdes förundersökningar med efterföljande åtal. I några fall inleddes för- undersökningar som senare lades ned när valde att inte längre medverka i brottsutredningarna. I något fall var mordet preskriberat och i andra fall var uppgifterna om begångna mord så diffusa att formella förundersökningar inte inleddes. Enligt en sam- manställning som polisen upprättade över personer som påstått sig ha mördat och som presenterades vid en av huvudförhandlingarna rörde det sig om totalt 29 mord i , och . I samband med att började erkänna mord bytte han namn till . Enligt kom förnamnet från hans första påstådda offer, , och efternamnet var moderns flicknamn. Han återtog sitt gamla namn 2002. I samtliga fall erkände morden och en stor del av bevisningen utgjordes av hans egna uppgifter. Detta resulterade i att han –2001 blev dömd för åtta mord till rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivningsprövning. gick i regelbunden psyko- terapi inom ramen för den rättspsykiatriska vården på Säters sjuk- hus. Det massmediala intresset för och hans berättel- ser var redan från början stort. Polisutredningarna bevakades inten- sivt och i tidningarna skrevs ofta om fallen och om , som också kallades Sätermannen. Redan vid den första huvudför- handlingen fanns det de som ifrågasatte hans erkännanden. som framträdde i media verkar dock ha varit av uppfattningen att han var rätt gärningsman. har ett flertal böcker om och brottsutredningarna getts ut, både sådana där hans erkännanden betraktades som riktiga och sådana där det på- stods att erkännandena var falska. har själv skrivit en bok i vardera kategorin. blev ifrågasättandena fler och de kritiska rösterna starkare. I samband med att några personer på framträ- dande plats i massmedia kraftigt ifrågasatte erkännandena och kallade för mytoman meddelade han att han tog ”time out”. Han beskrev i en debattartikel i att han inte längre tänkte medverka i några polis- utredningar eftersom han kände sig sviken och allt för ifrågasatt för att kunna fortsätta berätta om mord han begått. De läkemedel som hade haft som brottsutredningarna pågick fasades ut och han avslutade psykoterapin . Han gick in i det som han senare har kallat för ”de sju tysta åren”. lämnade anhöriga till och in en anmälan om allvarliga brister vid genom- förandet av förundersökningarna och huvudförhandlingarna mot till Justitiekanslern. De begärde att Justitiekanslern skulle utreda påstådda missförhållanden och tjänstefel som begåtts när dömdes för åtta mord. Justitiekanslern beslutade att inte inleda förundersökning och inte heller i övrigt vidta någon ytterligare åtgärd i ärendet. sände i programmet Doku- ment inifrån två dokumentärer av journalisten . I dokumentärerna återtog sina erkännanden av mor- den. meddelade riksåklagaren att han inte inledde någon förundersökning mot den åklagare och förhörsledare som varit inblandade i samtliga mordärenden sedan de polisanmälts för tjänstefel för hanteringen av mordutredningarna. Riksåklagaren hänvisade till att de påstådda tjänstefelen begåtts tidi- gare och därmed var preskriberade. I samma beslut överlämnade han dock till Riksenheten för polismål i att granska om det fanns anledning för riksåklagaren att ansöka om resning till förmån. , , ansökte om resning för mordet på . I några av de efterföljande ären- dena ansökte om resning, i andra fall ansökte åkla- garen om resning till förmån för honom. Resning beviljades i samt- liga fall. Åklagarna lade därefter ned åtalen varefter tingsrätterna meddelade friande domar. Den sista friande domen vann laga kraft . genomgick en rättspsykia- trisk undersökning och beslutade förvaltningsrätten att den slutna rättspsykiatriska vården skulle övergå till att bedrivas i öppen form, det vill säga utanför sjukhuset. upphörde den rättspsykiatriska vården med särskild utskrivnings- prövning helt. Det har gått den första morddomen mot meddelades, valde att inte längre medverka i ytterligare utredningar, tog tillbaka sina erkännanden och den sista frikännande domen meddelades. finns även om vad som hände. 2Utredningens uppdrag och arbete Direktiven för vårt uppdrag beslutades vid regeringssammanträde (dir. 2013:107). Av direktiven framgår att utredningens uppdrag har varit att utreda och redovisa rättsväsen- dets, advokaters, sakkunnigas och vårdens agerande i samband med de brottmålsprocesser som ledde till att , tidigare , blev dömd för åtta mord. I uppdraget har även in- gått att mot bakgrund av vår utredning analysera om det har före- kommit brister i rättsväsendets och vårdens agerande i samband med brottmålsprocesserna, och i sådant fall bedöma om bristerna har varit strukturella. Slutligen har i uppdraget ingått att ta ställning till om det är nödvändigt att genomföra förändringar i något avse- ende och, om sådana behov identifieras, att lämna fullständiga ändringsförslag. Vårt uppdrag har inte varit att bedöma eller uttala oss om enskildas ansvar för eventuella brott eller annat som kunnat eller kan komma att prövas av domstol. Vi ska inte heller överpröva domstolars, myndigheters eller andra offentliga organs beslut. Utredningen har genom regeringsbeslut fått förlängd tid för uppdraget till (dir. 2014:138). Direktiven bifogas i bilaga 1 och 2. Utredningens uppdrag och arbete Vårt arbete påbörjades och har bedrivits i nära samråd med experterna. Vi har haft tio sammanträden, varav ett tvådagarssammanträde. Det har också förekommit omfattande underhandskontakter med experterna i olika frågor. Under arbetet har vi tagit del av en stor mängd skriftligt material. Vi har med stöd av en för uppdraget utfärdad förordning (SFS 2014:7) även fått del av sekretesskyddat material som vi har behövt för vår granskning.1 Vi har emellertid varit återhållsamma med att redovisa sådana uppgifter i betänkandet. Vi har inhämtat tingsrätternas akter i de sex ursprungliga brott- målsärendena och hovrätternas akter i resningsärendena. I ett av fallen var tingsrättens akt arkiverad hos landsarkivet i och vi lånade därför in motsvarande handlingar från åklagarkam- maren i . Tingsrättsakterna innehåller bland annat förundersök- ningsprotokollen inklusive vallnings- och rekonstruktionsfilmer, olika utlåtanden och yttranden, domstolarnas handläggningsbeslut och huvudförhandlingsprotokoll. I ett fall har det dock saknats en vallningsfilm i tingsrättens akt. Vi har även haft tillgång till vissa av de oredigerade vallningsfilmer som inte varit ingivna till tingsrätt- erna. Vi har inte haft tillgång till polisens sidomaterial, den så kallade slasken, utöver sådant som förekommit i resningsprocesserna. Hovrätternas akter i resningsärendena innehåller bland annat res- ningsansökningarna och förklaringarna jämte bilagor samt hov- rätternas beslut. Vi har vidare haft tillgång till journal och andra handlingar från och rättspsykiatriska regionkliniken i samt utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen som genomgick 2013. Härutöver har vi haft tillgång till domar, journalhandlingar och andra dokument som rör innan han kom till Säters sjukhus 1991. Vi har, utöver sedvanlig och för uppdraget relevant fack- och vetenskaplig litteratur, tagit del av de böcker som har publicerats om . Enskilda personer har dessutom försett utred- ningen med skriftligt material med anknytning till vårt uppdrag. 1 Regeringen har även i offentlighets- och sekretessförordningen infört en bestämmelse (11 a §) om att den sekretess som enligt 42 kap. 1–4 §§ offentlighets- och sekretesslagen gäller hos JK även ska gälla i den verksamhet som bedrivs av . Utredningens uppdrag och arbete har också tagit del av den omfattande medierapporteringen rörande från då brottmålsprocesserna pågick och från debatten . Vi är medvetna om att det skriftliga materialet i sig innebär en begränsning när det gäller att få klarhet i vad som förevarit vid till exempel huvudförhandlingarna eller i psykoterapin. För att få ett så brett underlag som möjligt för vår granskning, analys och bedöm- ning har vi därför varit angelägna om att sammanträffa med personer som varit direkt inblandade i brottmålsprocesserna. Vi har därför träffat bland annat , åklagaren, några av förhörs- ledarna, två av de sakkunniga, de flesta av domarna, advokaterna och några anhöriga till offren. Härutöver har vi träffat personer direkt inblandade i vården av , såsom båda psyko- terapeuterna, läkare och annan vårdpersonal vid Säters sjukhus. Vi har även besökt . Dessa möten har syftat till att få del av bedömningar av det inträffade och få en bredare bild av skeen- dena än vad som framgår av det skriftliga materialet. Vi har även samtalat med åklagare och en advokat som varit inblandade i res- ningsprocesserna. Härutöver har vi genomfört ett stort antal möten med andra enskilda personer samt företrädare för myndigheter, organisationer och yrkesföreningar med erfarenheter och kunskap om de frågor som aktualiserats i vårt arbete, såsom , , riksåklagaren, rådet vid , och Styrgruppen för rättspsykiatrisk region- vård (SARV). Under flera av avsnitten i betänkandet återger vi vad som fram- kommit vid de möten vi genomfört. Vi har också utbytt erfaren- heter med den norska arbetsgruppen som har Riksadvokatens uppdrag att gå igenom norska myndigheters behandling av . De flesta möten har genomförts av ordföranden, en eller båda sekreterarna samt några eller alla experter. Sekreterarna har inhämtat vissa uppgifter genom telefonsamtal med enskilda aktörer. En för- teckning över personer som vi har samtalat med under utrednings- arbetet finns i bilaga 3. För att få ett bredare underlag för våra bedömningar arrangerade vi två seminarier. Vid det första seminariet behand- lades frågor med anknytning till rättspsykiatrin med företrädare för Utredningens uppdrag och arbete bland annat , rättspsykiatriska vårdgivare, och (SKL), myndigheter och yrkesföreningar. Vid det andra seminariet diskuterades frågor med anknytning till förundersökningsarbetet, advokatens roll och sakkunnigbevisning med åklagare och advokater. En förteckning över seminariedelta- gare finns i bilaga 4. 2.3Betänkandets disposition och utformning Betänkandet är indelat i 14 kapitel. Kapitel 1 innehåller en inledning med introduktion och bak- grundsbeskrivning till den aktuella saken och vad som har hänt. I kapitel 2 behandlas utredningens uppdrag och arbete. I kapitel 3 redovisas några allmänna utgångspunkter som är av betydelse för den fortsatta framställningen. Kapitlet innehåller dels ett avsnitt som beskriver gällande rätt, dels ett avsnitt som tar särskilt sikte på rättspsykologi och psykoterapi samt en kortare historisk beskrivning psykiatrivården vid Säters sjukhus. I kapitel 4 redovisas bakgrund, tidigare brotts- lighet, tidigare kontakter med rättspsykiatrisk vård och tidigare diagnoser. Därefter följer en beskrivning och granskning av den rättspsykiatriska vård som fick på Säters sjukhus , det vill säga parallellt med de aktuella brott- målsprocesserna. Kapitel 5 innehåller en inledning till redogörelserna för vår granskning av mordutredningarna och domstolsprocesserna. I kapitel 6–12 återfinns dessa redogörelser. Varje mordutredning med efterföljande domstolsprocess har fått ett eget kapitel. Utöver de olika förundersökningarna innehåller dessa kapitel även en redo- görelse för tingsrättsförhandlingarna, tingsrätternas bedömningar samt mer kortfattat de efterföljande resningsprocesserna. Dessa kapitel innehåller också de iakttagelser och bedömningar som vi gjort i respektive ärende. Fallredogörelserna är kronologiskt redovisade utifrån doms- datum. Två av mordutredningarna, rörande mordet på och , behandlades vid samma rättegång men är redo- visade i två olika kapitel, kapitel 10 och 11. Utredningens sammanfattande analys finns i kapitel 13. Utredningens uppdrag och arbete I det sista kapitlet, kapitel 14, finns utredningens överväganden om behovet av förändringar. Till betänkandet har fogats en underlagspromemoria av . I betänkandet har vi valt att genomgående använda namnet eftersom detta är det namn som han använder . I de citat från domar, utlåtanden och anteckningar som återges i betän- kandet står dock namnet , det namn som hade vid tiden för morderkännandena. Även första psykoterapeut har bytt namn (han hette tidigare ). I betänkandet använder vi genomgående namnet , med undantag för de fall där hans tidigare namn är återgivet i citat. Innan vi presenterar vår granskning finns det skäl att erinra om några viktiga utgångspunkter. Först sammanfattas relevant gällande rätt avseende brottmålsprocessen och påföljden rättspsykiatrisk vård. Därefter ges en kort beskrivning av några teman i den debatt som har förts kring rättspsykologi och psyko- terapi. Avslutningsvis ges en kortare beskrivning av vårdmiljöns utveckling på Säters sjukhus. 3.2.1Förundersökningsarbetet och åklagarens roll under huvudförhandlingen Reglerna om förundersökningsarbetet återfinns dels i 23 kap. rätte- gångsbalken, dels i förundersökningskungörelsen (1947:948). Förundersökning är den rättsliga beteckningen på den utredning som bedrivs av polis eller åklagare när det finns skäl att anta att ett brott som hör under allmänt åtal har begåtts. Det primära syftet med en förundersökning är att utreda om det har begåtts ett brott och vem som i så fall kan misstänkas för brottet. Utredningen ska skapa underlag för åklagaren att besluta om det föreligger tillräck- liga skäl för att väcka åtal. En förundersökning ska inledas så snart det finns anledning att anta att ett brott har begåtts, som hör under allmänt åtal. Beslutet fattas av /Säkerhetspolisen eller åklagaren, men om förundersökningen har inletts av /Säkerhets- polisen och saken inte är av enkel beskaffenhet ska ledningen av förundersökningen övertas av åklagaren så snart någon skäligen kan misstänkas för brottet. När någon skäligen misstänks för ett brott ska denne bli underrättad om det. Förundersökningen ska bedrivas så skyndsamt som möjligt. Skälen för skyndsamhetskravet är dels att utredningen ska bedrivas effektivt, dels att ett eventuellt straff ska följa efter brottet. Den som är misstänkt för allvarlig brottslighet blir under utred- ningstiden ofta häktad. Det är domstolen som, efter ansökan av åklagaren, beslutar om det finns skäl att häkta den misstänkte. Om det finns risk för att den misstänkte genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning kan domstolen även ge åklagaren tillstånd att begränsa den häktades kontakter med omvärlden. Åklagarens beslut om sådana begränsningar kallas för restriktioner. Vanliga restriktioner kan innebära att den häktade inte får ta emot besök, post eller telefonsamtal från någon annan än försvararen och inte heller läsa dagstidningar eller se på TV. Vid förundersökningen ska protokoll föras över vad som före- kommit av betydelse för utredningen. Protokollet ska ge en trogen och rättvisande bild av allt som förekommit i samband med de olika utredningsåtgärderna som är av betydelse för målet. Det ut- redningsmaterial som inte redovisas i det slutgiltiga förundersök- ningsprotokollet kallas för sidomaterial (”slask”). Sådant material kan bestå av uppgifter som åklagaren inte anser har någon bety- delse för utredningen. Det kan även vara uppgifter om brottsmiss- tankar som inte har lett till åtalsbeslut. Det färdiga protokollet bildar underlag för åtalsfrågans bedöm- ning och, om åtal väcks, för planeringen av huvudförhandlingen vid domstolen. Innan åklagaren fattar beslut i åtalsfrågan ska den misstänkte och dennes försvarare få ta del av den slutförda utredningen i dess helhet och dessutom få skäligt rådrum för att ta ställning till om förundersökningen behöver kompletteras. När åklagaren väl fattar beslut i åtalsfrågan anses förundersök- ningen också vara avslutad. Om åklagaren väcker åtal ska åklagaren ge in ett exemplar av förundersökningsprotokollet till domstolen. Även den misstänkte och dennes försvarare har rätt att få ett exemplar av protokollet. Som tidigare nämnts leds förundersökningen i mål som inte är av enkel beskaffenhet av en åklagare. Förundersökningsledaren är an- svarig för förundersökningen och ska se till att utredningen bedrivs effektivt och att den enskildes rättssäkerhetsintressen tas tillvara. Förundersökningar bedrivs olika beroende på brottets karaktär och omständigheterna i övrigt. Det saknas därför en detaljreglering av förundersökningsledarens uppdrag. , som tillsattes med anledning av mordet på statsminister , uttalade dock att förundersökningsledarens uppgifter är att dra upp riktlinjer för utredningsarbetet, att besluta om tvångsmedel och andra åtgärder som ankommer på förundersökningsledaren, att fortlöpande följa utredningsarbetet, att göra bedömningar och ge direktiv för fortsatta åtgärder, att avsluta utredningsarbetet helt eller delvis så snart förhållandena ger anledning till det samt att ut- öva kontroll över att utredningen bedrivs objektivt och på ett sätt som tillgodoser enskildas rättssäkerhetsintressen (SOU 1987:72 Del 2 s. 296). Även om åklagaren formellt leder förundersökningen anses polisen ha ett ansvar för det praktiska genomförandet av utred- ningsarbetet (a.a. s. 112).