sou · H3B3101 · 2015-12-09 00:00:00 — I samband med välfärdsstatens expansion från slutet av 1950- talet omfattar den kommunala verksamheten betydligt fler och mer omfattande verksamheter . Detta gör att de egna skatteintäkterna, förutom i ett fåtal undantag, inte räcker för att fullt ut finansiera verksamheten. Finansieringen av den kommunala verksamheten har också gått från en större andel avgiftsfinansierad verksamhet till att huvud- sakligen finansieras genom skatteintäkter. Detta förklaras av att fler välfärdstjänster tillförts kommunerna . En stor del av dessa tjänster är av karaktären att de innehåller fördelnings- politiska aspekter, vilket motiverar att de i huvudsak finansieras genom skatter. På så sätt har skattefinansieringen blivit viktigare för den kommunala verksamheten. För att illustrera de ungefärliga proportionerna mellan egna skatteintäkter och nettoutgifter har en enkel beräkning gjorts. Denna grundar sig enbart på kommunens egna skatteintäkter , samt de redovisade nettokostnaderna för samma år.29 29 Skatteintäkterna har beräknats genom att multiplicera respektive kommuns beskattnings- bara förvärvsinkomster med den aktuella skattesatsen . Nettokostnaderna är hämtade från SCB – kommunernas räkenskapssammandrag . Intäkter från fastig- hetsavgifter är inte inkluderade. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.4 Kommuners skatteintäkter som andel av nettokostnader 2013, grupperat som genomsnitt per län Jämtlandslän Kalmarslän … Kronobergslän Västerbottenslän Värmlandslän Dalarnaslän Skånelän Gävleborgslän Örebrolän Blekingeslän Norrbottenslän Jönköpingslän … Östergötlandslän Västmanlandslän VästraGötalands… Hallandslän Uppsalalän Stockholmslän Källa: rAps. Figur 3.4 visar att spannet är stort vad gäller kvoten mellan skatteintäkter och nettokostnader för kommuner i de olika länen. är det län där kommunerna i genomsnitt har lägst egen finansieringsgrad () medan de egna skatteintäkterna i täcker av nettokostnaderna. Utifrån denna förenklade illustration skulle skillnaden i finansieringsgrad innebära ett behov av justerade skattesatser med i läns fall dryga , medan det skulle räcka med drygt en krona för (för att fullt ut finansiera den egna verksam- heten då utjämningssystemet inte beaktats). Figur 3.5 visar den egna finansieringsgraden fördelat som genomsnitt på olika kommunkategorier. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.5 Kommuners skatteintäkter som andel av nettokostnader 2013, fördelat per kommunkategori Källa: rAps. Resultatet i figur 3.5 visar att landsbygdskommunerna, särskilt de avlägset belägna, har sämst möjligheter att finansiera sin verksam- het genom den egna kommunalskatten. I genomsnitt står int- äkterna för av nettokostnaderna, medan de för stor- stadskommunerna uppgår till . För att fullt ut kunna finansiera den egna verksamheten skulle det motsvara i justerad skattesats för gruppen avlägsna landsbygdskommuner, medan det för storstäderna skulle innebära . Skillnaderna i egen finansieringsgrad är en kombination av att landsbygdskommunerna har lägre egen skatte- kraft och högre nettokostnader per invånare. I finns en tydlig politisk målsättning att alla medborgare ska ges likvärdig service var än i landet man är bosatt. Som vi sett finns stora variationer mellan förutsättningarna att fullt ut finansi- era verksamheten med egna skatteintäkter i olika kommun- Bilaga 7 till LU15 Huvudsyftet med utjämningssystemet är att ge lik- artade ekonomiska förutsättningar för kommunerna att ge med- borgarna en likvärdig service i alla delar av . Frågan är då hur systemet klarar att hantera den förväntade demografiska ut- vecklingen i olika delar av landet . I det följande avsnittet presenterar vi framskrivningar av in- komst- och kostnadsutjämningen. Framskrivningarna grundar sig på nuvarande principer i utjämningssystemet, samt vissa antagan- den om utvecklingen av den statliga anslagsposten.30 3.6.2Vilka poster ingår i framskrivningarna av generella statsbidrag och kommunalekonomiska systemet? Tabell 3.8 beskriver översiktligt de delar som ingår i framskrivning- arna av generella statsbidrag och det kommunalekonomiska utjäm- ningssystemet. Tabell 3.8 Kostnadsposter i framskrivningar av generella statsbidrag, Regleringsbidrag/-avgift Källa: SCB och rAps. Som framgår av tabell 3.8 utgör inkomstutjämningsavgiften en viktig intäktspost för kommunerna. uppgår bidraget till och avgiften till . In- komstutjämningen kostar således staten . 30 Den statliga anslagsposten fyller två funktioner. Den ena är att utjämna för skillnader i skattekraft och strukturella kostnader, den andra är att utgöra ett instrument för staten att reglera den kommunala sektorns finansiella utrymme. Bilaga 7 till LU15 Kostnadsutjämningen är däremot helt och hållet finansierad genom omfördelningar mellan olika kommuner. Även om omslutningen av denna kostnadspost skulle öka, skulle det alltså inte innebära några ökade kostnader för staten. Inom ramen för anslaget för kommunalekonomisk utjämning ingår även ett s.k. strukturbidrag31, som främst utgår till mindre kommuner i norra . Detta bidrag uppgick till samman- lagt och beräknas uppgå till ungefär samma (nominella) belopp 2040. Till följd av de förändringar i utjämningssystemet som genom- fördes 2014 utbetalas även s.k. införandebidrag till vissa kommu- ner, som trappas av . Med hänsyn till att införandebidragen är tillfälliga, samt att framskrivningarna sträcker sig till 2040, bortser de redovisade ekonomiska framskrivningarna från detta bidrag. Slutligen ingår även en regleringspost inom ramen för anslaget för kommunalekonomisk utjämning. utgör en ”restpost” som uppgår till cirka -0,, vilket innebär att alla kommuner betalar per invånare till staten.32 I de följande avsnitten presenteras framskrivningar avseende inkomst- och kostnadsutjämningen. Framskrivningar avseende strukturbidraget redovisas inte separat utan ingår som en del i det resultat som visas i kap. 3.7. För att jämna ut skillnaden i skattekraft mellan kommuner och landsting innehåller det kommunalekonomiska utjämningssystemet en inkomstutjämning. Beräkningen av en kommuns eller ett lands- tings bidrag eller avgift sker i flera steg. Systemet utgår från det genomsnittliga skatteunderlaget (beskattningsbar inkomst) per invånare i landet (medelskattekraften). 31Den statliga anslagsposten fyller två funktioner. Den ena är att utjämna för skillnader i skattekraft och strukturella kostnader, den andra är att utgöra ett instrument för staten att reglera den kommunala sektorns finansiella utrymme. 32Om anslagsnivån skulle ligga kvar på 2040 skulle regleringsposten uppgå till -eller -per invånare. Bilaga 7 till LU15 av det aktuella årets medelskattekraft. Detta belopp, som således uppgår till av medelskattekraften i landet som helhet, kallas för skatteutjämningsunderlaget. Underlaget för kommunernas inkomstutjämning beräknas som skatteutjämningsunderlaget minus kommunens eget skatteunderlag (Statskontoret 2014). Kommuner för vilka skatteutjämningsunder- laget är större än det egna skatteunderlaget får ett bidrag. Vid det omvända förhållandet får kommuner betala en avgift. Samma beräkningsmetod används för landstingen. För att räkna ut stor- leken på inkomstutjämningsbidraget eller inkomstutjämningsav- giften multipliceras bidrags- respektive avgiftsunderlaget med den så kallade länsvisa skattesatsen.33 I framskrivningen av förändringar av inkomstutjämningen mellan kommuner tillämpas de principer som gäller för inkomst- utjämningen 2015.34 Huvuddelen av inkomstutjämningen finansie- ras genom statliga medel. Framskrivningen visar att inkomst- utjämningsbidraget ökar till cirka 169 miljarder i löpande priser, vilket innebär en ökning . Enligt SCB:s uppgifter betalar 15 kommuner avgifter, varav tio i . Övriga utgörs av och i län, i , samt och i . Med tillämpning på framskriven folkmängd och skattekraft till 2040 beräknas 13 kommuner betala avgifter; i stort sett samma kommuner som 2015 med undantag för och . 33När inkomstutjämningsbidrag respektive inkomstutjämningsavgift beräknas används så kallade länsvisa skattesatser, vilket är medelskattesatsen 2003 justerat för huvudmanna- skapsförändringar som har skett . 34Denna baseras på kommunernas folkmängd och preliminärt skatte- underlag enligt taxering, uppräknat till 2015. I beräkningen har ett antagande gjorts att det statliga anslaget ökar i fasta priser. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.6 Framskrivna förändringar av inkomstutjämning per län 2015– 2040 (löpande priser), kronor per invånare Stockholmslän Uppsalalän Hallandslän VästraGötalandslän Norrbottenslän Västmanlandslän Jönköpingslän Västernorrlandslän Östergötlandslän Gävleborgslän Västerbottenslän Dalarnaslän Kronobergslän Örebrolän Kalmarslän Blekingeslän Södermanlandslän Skånelän Värmlandslän Jämtlandslän Anm.: Av tekniska skäl är inte inkluderat. Källa: rAps. Förändringarna i inkomstutjämning per invånare förklaras av hur den egna skattekraften utvecklas i förhållande till landets medelskattekraft. Den största procentuella förändringen beräknas för kommuner i där det genomsnittliga inkomst- utjämningsbidraget ökar från 261 till per invånare 2015–2040 i löpande priser. En faktor som ligger bakom den förväntade dämpningen av utvecklingen av skattekraften är att länet förväntas få tillskott av en stor andel invandrare vilka antas ha en något lägre förvärvsgrad. Som framgår av figur 3.6 beräknas de största genomsnittliga bidragen per invånare utgå till kommuner i , och med per invånare 2040. Redovisat per kommungrupp finns ett tydligt mönster av att perifera landsbygdskommuner 2040 väntas ta emot större bidrag per invånare via inkomstutjämningssystemet än storstadskommu- ner, se figur 3.7. Resultatet beror på att den egna skattekraften är relativt svagare i de tidigare jämfört med i de . Bilaga 7 till LU15 Figur 3.7 Framskrivna förändringar av inkomstutjämning –2040 per kommungrupp (löpande priser), kronor per invånare Källa: rAps. Även här pekar beräkningarna på att de största procentuella ökningarna (per invånare) i inkomstutjämning sker i storstads- kommunerna. Spännvidden är dock stor mellan enskilda kommu- ner; från avdrag på cirka 38 000 () till bidrag med per invånare 2040 (). Kommunernas kostnader att bedriva verksamhet skiljer sig markant åt i olika delar av landet. En viss del av dessa skillnader kan antas bero på skilda ambitionsnivåer och medvetna politiska beslut som medför högre eller lägre kostnader. En stor del av variation- erna i kostnaderna beror dock på strukturella faktorer som den egna kommunen har mycket små eller inga möjligheter att själv Bilaga 7 till LU15 Kostnadsutjämningen syftar just till att utjämna för sådana kostnadsskillnader. Systemet för kostnadsutjämning baseras på standardkostnader (”opåverkbara kostnader”) för olika verksamheter, enligt gällande beräkningsmodeller. Utjämningsbidraget eller -avgiften för struk- turella kostnadsskillnader utgörs av skillnaden mellan summan av kommunens standardkostnader, den s.k. strukturkostnaden, och den genomsnittliga strukturkostnaden i landet. Av kostnads- utjämningens olika delmodeller är de som väger tyngst i systemet i huvudsak relaterade till skola och omsorg, och därmed relaterade till befolkningens åldersstruktur. I framskrivningen av kommunernas strukturkostnader är ut- gångspunkten SCB:s publicerade uppgifter om kommunernas strukturkostnader 2013. Dessa kostnader skrivs på motsvarande sätt som ovan, dvs. med tillämpning av SKL:s pris- lappar per ettårsklass och kön. En uppskattning av sambandet mellan förändringen av den åldersbestämda kostnaden och förändringen av den redovisade strukturkostnaden indikerar en elasticitet på omkring 0,5. Det innebär att om den åldersbestämda kostnaden förändras så förändras strukturkostnaden . Fram- skrivningen av kommunernas strukturkostnader baseras på detta grovt uppskattade samband. Framskrivningen visar att kostnads- utjämningsbidragen, respektive -avdragen, ökar till cirka 17 miljarder till 2040 (löpande priser). Vid en beräkning av förändringar av avdrag och bidrag per invånare och län framkommer att det nuvarande mönstret i stort sett förväntas kvarstå. De kommuner som 2014 betalade avgifter respektive fick bidrag från kostnadsutjämningen beräknas också i de flesta fall göra det 2040. Endast 45 kommuner går från bidrag till avgift, eller vice versa. De län där kommunerna i genomsnitt beräknas få de största ökningarna är , och . För läns del beräknas det genomsnittliga bidraget per invånare öka med (från cirka 2 000 till per invånare). De län där kommunerna beräknas få de största negativa förändringarna är , och . Kommunerna i beräknas 2040 däremot få något ökade bidrag med knappt 300 Bilaga 7 till LU15 kronor per invånare. I genomsnitt är därmed nettobidragstagare inom kostnadsutjämningssystemet. Som synes är det stora variationer mellan länen avseende bidrag eller avdrag inom kostnadsutjämningen, se figur 3.8. Det största spannet finns mellan och . beräknas kommunerna i län få ett genomsnittligt avdrag med knappt 4 000 medan kommunerna i beräknas få ett tillskott på per invånare. Figur 3.8 Framskriven förändring av bidrag och avdrag inom kostnadsutjämningen per län 2014–2040 (löpande priser), kronor per invånare Uppsalalän Västerbottenslän Blekingeslän Norrbottenslän Hallandslän Skånelän Västra… Östergötlandslän Kalmarslän Kronobergslän Jönköpingslän Värmlandslän Västmanlandslän Örebrolän Stockholmslän Gävleborgslän … … Dalarnaslän Jämtlandslän Källa: rAps. Redovisat per kommunkategori beräknas avdragen och tilläggen utvecklas enligt mönstret i figur 3.9. Utvecklingen väntas följa det mönster som finns , dvs. de största tilläggen finns i mycket avlägsna landsbygdskommuner. Detta beror på strukturella kostnadsnackdelar att driva verksamhet i dessa kommuner, beroende bl.a. på långa avstånd och spridd befolkningsstruktur. De största avdragen väntas även 2040 finnas i täta kommuner nära en större stad. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.9 Förändringar av kostnadsutjämningsbidrag och -avdrag 2014 och 2040 (löpande priser), kronor per invånare Källa: rAps. Spännvidden mellan enskilda kommuner är stor. beräknas det största avdraget inom kostnadsutjämningen uppgå till per invånare () medan det största tillägget beräknas till per invånare (). Spridningen mellan högsta avdrag och största tillägget följer ungefär det mönster som fanns 2014. I tabell 3.9 redovisas ingångsvärden och värden för den ekonomiska framskrivningen för 2040.35 35 Som tidigare redovisats utgår framskrivningen av den kommunala ekonomin från vissa antaganden och förenklingar. Detta innebär att regleringspost, fastighetsavgifter och finansiella poster inte ingår i framskrivningarna. Det saldo som visas i tabell 16 överens- stämmer därför inte med det faktiskt redovisade resultatet . Enligt SCB:s räken- skapssammandrag redovisade kommunerna ett ekonomiskt överskott på . I dessa beräkningar är ingångsvärdet cirka -. De kommunala fastighetsavgifterna står för . ekonomi Bilaga 7 till LU15 Ingångsvärden och framskrivning av ekonomi för år 2013 och 2040 (löpande priser), -1 357 418 Källa: rAps. Som nämnts inledningsvis har tre huvudsakliga mått valts för att bedöma utvecklingen av den kommunala ekonomin. Det handlar om utvecklingen av de egna skatteintäkterna i form av kommunal- skatt, utvecklingen av verksamhetens nettokostnader samt utveckl- ingen av generella statsbidrag inklusive bidrag/avdrag från det kommunalekonomiska utjämningssystemet. Summeras dessa olika poster får vi en bild av hur kommunernas ekonomiska utveckling kan bedömas utifrån de demografiska förändringarna. Denna bild ger en uppfattning av hur den kommunala ekonomin kan förändras för olika kommungrupper till 2040. Övergripande ser vi att samtliga kommungrupper står inför ökade ekonomiska utmaningar. Detta gäller såväl storstäder som landsbygdskommuner. Utifrån de antaganden som gjorts i fram- skrivningarna framträder dock bilden av tilltagande skillnader mellan olika kommungrupper där avlägsna landsbygdskommuner ser ut att stå inför de största ekonomiska utmaningarna. Till det bedöms dessa kommuners ekonomiska utgångsläge vara sämre än vad som är fallet för storstäderna. Med hänsyn till den långa tidshorisont som framskrivningen sträcker sig till får relativt små avvikelser från antagandena stor betydelse för utfallet. Detta gäller särskilt framskrivningen av de kommunala nettokostnaderna som i tabell 3.9 antas öka (i enlighet med basantaganden i Långtids- utredningens bilaga 1). Om nettokostnaderna i stället skulle öka något långsammare, t.ex. , skulle saldot i tabell 3.9 förbättras till cirka – (allt annat Bilaga 7 till LU15 Omvänt skulle en hypotetisk nettokostnadsökning på försämra saldot till cirka -. Små avvikelser avseende nettokostnadsökningen får med andra ord stor betydelse för utfallet. 3.7.1Länsvisa förändringar av ekonomiskt resultat Nedan redovisas länsvisa förändringar av kommunalekonomiskt resultat . Resultaten omfattar a) verksam- hetens nettokostnader , b) kommunernas skatteintäkter 2040 samt c) generella statsbidrag inklusive bidrag eller avdrag genom det kommunalekonomiska systemet 2040, inklusive fram- skrivna strukturbidrag. Framskrivningarna följer därmed i stort den logik som kommunernas resultaträkning är uppbyggd kring enligt räkenskapssammandragen, se tabell 3.1. För att få en bild av den kommunalekonomiska utvecklingen jämförs det ekonomiska saldot med saldot . Detta görs i ett första steg i löpande priser. Beräkningar finns redovisade på läns- och kommungruppsnivå. Samtliga beräkningar är gjorda utifrån nivå, men av pedagogiska skäl redovisas de på länsnivå och kommungruppsnivå (ovägda medelvärden i kronor per invånare). Utvecklingen av kommunala kostnader och intäkter i löpande priser ger dock ingen närmare information avseende vad de ekonomiska förändringarna innebär i reella termer och utmaningar. För att kunna värdera vad framskrivningen innebär i dagens penningvärde har saldot i ett andra steg omräknats till dagens penningvärde.36 Förändringen av ekonomiskt resultat redovisas således med både löpande och fasta priser. Resultaten har tagits fram med hjälp av rAps som har uppskattat kommunernas nettokostnader till 2040. Utgångspunkten är SCB:s publicerade uppgifter avseende kommunernas nettokostnader 2013. Dessa kostnader har sedan skrivits med tillämpning av SKL:s prislappar per ettårsklass och kön.37 36Vid beräkning till fasta priser har deflatorn för offentlig konsumtion (2,46) med 2013 som basår använts. 37Hur väl SKL:s prislappar överensstämmer med kommunernas faktiska nettokostnader har testats . Det kan konstateras att variationen är större i de faktiska nettokostnaderna Bilaga 7 till LU15 Basscenariot och den regionala framskrivningen utgår från att det endast är demografin som bestämmer utvecklingen av kommu- nernas kostnader, dvs. vi utgår från att den kommunala verksam- hetens omfattning och standard antas vara oförändrad. Ett sådant antagande kan dock ifrågasättas då man i normala fall räknar med att nettokostnaderna ökar utöver vad som förklaras av demografiska faktorer. På så sätt vilar framskrivningen av nettokostnaderna på relativt försiktiga antaganden. I figur 3.10 redovisas de genomsnittliga kommunalekonomiska resultaten på länsnivå i löpande priser. Det kan först och främst konstateras att framskrivningarna indikerar att påfrestningarna, dvs. förändringarna i kommunernas resultat väntas försämras för alla län. Beräkningarna pekar på att de största ekonomiska utmaningarna förväntas för kommuner i , , och . , och län uppvisar också en förväntad negativ ekonomisk utveckling, däremot i en betydligt lindrigare takt. än i de uppskattade nettokostnaderna utifrån SKL:s prislappar. Dessutom finner vi att de uppskattade nettokostnaderna utifrån SKL:s prislappar i många fall understiger de faktiska nettokostnaderna. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.10 Kommuners ekonomiska resultat (saldo) per län 2013, framskrivning samt skillnad i ekonomiskt resultat 2013–2040 (löpande priser), kronor per invånare Östergötlandslän Jönköpingslän Örebrolän Västmanlandslän Värmlandslän Kronobergslän Gävleborgslän Blekingeslän Södermanlandslän Dalarnaslän Västerbottenslän Jämtlandslän Norrbottenslän Kalmarslän Differenssaldo2013 2040Kr/inv Källa: rAps. Uttryckt i fasta priser (figur 3.11) väntas generellt sett nästan en fördubbling av det negativa saldot, och ibland mer, per län mellan dessa två jämförelsetidpunkter. Skillnaderna mellan länen har dock ökat. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.11 Kommuners ekonomiska resultat (saldo) per län 2013, framskrivning till 2040, samt skillnad i ekonomiskt resultat 2013–2040 (fasta priser), kronor per invånare Jönköpingslän Örebrolän Västmanlandslän Värmlandslän Kronobergslän Gävleborgslän Blekingeslän Södermanlandslän Dalarnaslän Västerbottenslän Jämtlandslän Norrbottenslän Kalmarslän Differenssaldo2013 2040Kr/inv Anm.: Deflator =2,46. Källa: rAps. Det är framför allt fem län som ser ut att försämra sitt underskott med mer än per invånare 2040. I linje med de skattade resultaten i löpande priser pekar beräkningarna på att de största ekonomiska utmaningarna förväntas för kommuner i , och med beräknade negativa förändringar på mellan drygt 4 000 till per invånare. Som framgår av figur 3.11 uppvisar de tre storstadslänen plus län en klart lägre förändring i underskottet. Saldot och förändringarna i saldot är dock inte framräknat utifrån alla intäkt- och kostnadsposter. Troligtvis är intäktssidan underskattad, men som vi har sagt tidigare är intäktssidan i hög grad relaterad till hur kostnadssidan utvecklas. För att diskutera hur stora utmaningarna för kommunerna kommer att bli framöver är det mer relevant att studera förändringarna på kostnads- än intäktssidan. Varför förändras resultaten så pass negativt? Här kan det finnas ett antal olika förklaringar. För det första ökar nettokostnaderna Bilaga 7 till LU15 för de mindre kommunerna, vilket kan ha att göra med att dessa kommuner får en större andel äldre av befolkningen. En annan förklaring skulle kunna vara att framskrivningens antaganden är orimliga eller att rAps-modellen inte räknar fram nettokostnaderna på ett rimligt sätt. Känslighetsanalyser indikerar dock att antaganden är relativt försiktiga, och framskrivningen utgår ifrån SKL:s prislappar. En tredje förklaring till att resultaten blir markant negativa berör frågan om hur intäktssidan har uppskattats. Vi vet att vi inte har med alla intäktsposter och att vissa av dessa intäktsposter troligtvis är underskattade, vilket i sin tur påverkar framräknade saldon negativt. 3.7.2Kommungruppsvisa förändringar av ekonomiskt resultat De beräknade förändringarna per kommungrupp uppvisar ett liknande mönster som beräkningarna per län. De största ekono- miska utmaningarna beräknas i kategorin landsbygdskommuner, särskilt bland de 15 kommuner som kategoriseras som mycket avlägset belägna. I löpande priser beräknas mycket avlägsna landsbygdskommu- ner försämra sitt ekonomiska resultat med per invånare till 2040. Motsvarande värde är per invånare för storstadskommunerna, se figur 3.12. Bilaga 7 till LU15 Figur 3.12 Kommuners ekonomiska resultat (saldo) per kommunkategori 2013, framskrivning , samt skillnad i ekonomiskt resultat 2013–2040 (löpande priser), kronor per invånare Differenssaldo2013 2040LöpandepriserKr/inv Källa: rAps. Omräknat till fasta priser (se figur 3.13) ser vi att mycket avlägsna landsbygdskommuner bedöms få en försämring av det ekonomiska saldot med medan motsvarande värde skattas till för storstadskommunerna. Variationen är stor mellan enskilda kommuner; åtta kommuner beräknas få negativa förändringar av det ekonomiska saldot på mer än per invånare (företrädesvis landsbygdskommuner) medan tio kommu- ner beräknas få negativa förändringar på saldot understigande per invånare (företrädesvis storstadskommuner). Bilaga 7 till LU15 Figur 3.13 Kommuners ekonomiska resultat (saldo) per kommungrupp 2013, framskrivning samt skillnad i ekonomiskt resultat 2013–2040 (fasta priser), kronor per invånare Differenssaldo2013 2040fastapriserKr/inv Anm.: Deflator = 2,46. Källa: rAps.