sou · H3B394 · 2015-11-05 00:00:00 — Managing new(s) conversations: The role of social media in news provision and participation. Mühl- Benninghaus (red. ), Handbook of social media management, s. 179–200. nyhetsmedier arbetar aktivt för att locka medborgare till sina nyhetssajter via sociala medier, exempelvis genom att selektivt välja ut och sprida specifikt nyhetsmaterial via exempelvis sin sida på Facebook. De relativa andelarna trafik – direkttrafik, hänvisningstrafik från sociala medier och från sökmotorer – kan skilja väsentligt mellan olika aktörer, exempelvis har en relativt hög andel direkttrafik och en relativt hög andel trafik från sociala medier. Dessa skillnader gäller för såväl dagstidningar som eter- medier. Bland de som arbetar mycket aktivt med sociala medier, och har många ungdomar och unga vuxna bland sina nyhets- användare, har den relativa andelen digital trafik via sociala medier närmat sig hälften . För många traditionella tidnings- företag utgör dock inte sociala medier (ännu) merparten av den digitala trafiken. Att sociala medier möjliggör spridning av nyheter kan framstå som positivt ur medborgarsynvinkel, men utvecklingen innebär potentiellt negativa effekter. Ur medieföretagens perspektiv får utländska företag makt över deras distribution. De kan, närhelst de önskar, välja att stänga av informationsflöden för specifika aktörer eller, en något mer subtil variant: vikta deras innehåll lägre i algoritmerna. Ur demokratisynvinkel uppstår utmaningen när stora delar av det offentliga samtalet och debatten sker i plattformar där ägaren inte tar något utgivaransvar. Facebook är noga med att i olika sammanhang framhålla att de inte tar redaktörsansvar och hänvisar till att de stora datamängderna skulle göra detta omöjligt. Facebook är också noga med att understryka att de vill vara en partner till nyhetsmedieföretagen, i stället för att betraktas som en konkurrent.33 Forskningen indikerar att involvering av medieborgare framför allt yttrar sig i samband med olyckor och samhällskriser, vid vilka medieborgare utrustade med mobil och nätverks- uppkopplad teknologi är på plats och kan publicera bilder, video och text genom sociala medier, men också samverka med nyhetsmedier. Detta handlar såväl om att människor då finner det relevant att rapportera, som att de faktiskt är på plats före nyhets- 33 med , chef över Facebooks ”Media Partnership’s Team”. Parallellt med att stora kriser skett – som 2004, bombattackerna i eller jordbävningen på 2010 – har nyhetsorganisationer som exempelvis brittiska BBC och kontinuerligt utvecklat sitt arbete med att publicera nyheter i närmare samverkan med medieborgare genom sociala medier.34 Också i har nyhetsmedier utvecklat sin samverkan med medieborgare i samband med kriser, så som vid svininfluensan 200935 och skogsbränderna 2014.36 Även om nyhetsmedier involverat medieborgare i journalistiken ibland – främst vid samhällskriser – finns det ännu utrymme för att stärka detta arbete.37 Det ska understrykas att deltagande journa- listik inte nödvändigtvis är rationellt – ur ett redaktionellt eller affärsmässigt perspektiv – bara för att det är tekniskt möjligt. Det ska i sammanhanget noteras att även om det finns stor likriktning i nyhetsmedieföretagens orientering, återfinns också väsentliga skillnader i hur dessa strategiskt arbetar för att inkludera eller exkludera medborgare från processer och flöden av nyheter.38 Omfattande forskningsöversikter har dock påvisat att nyhets- medierna överlag gjort lite för att inkludera medieborgare i sina nyhetsprocesser och sin journalistik.39 Genom att medieborgare nu på ett aktivt sätt kan bidra till bred spridning i sina nätverk, utmanas den starka gatekeeperfunktionen som nyhetsmedierna tidigare haft.40 Vad gäller ”den professionella journalistikens envishet” har forskning dock visat att nyhetsmedier är angelägna om att upprätthålla sin ”professionella kontroll” i en 34Belair-Gagnon, (2015). Social Media at . 35Karlsson (2010). Participatory Journalism and : A Swedish case study of swine flu coverage. Observatorio (OBS*) Journal, 4(1), s. 201–220. 36Djerf-Pierre, ; Ghersetti, ; , ; , , (2016). Kriskommunikation 2.0, : Myndigheten för Samhällsskydd och Beredskap (kommande). 37Se exempelvis forskningsöversikt i Steensen, (2011). Online Journalism and the Promises of : A and Look Ahead. Journalism Studies, 12 (3), s. 311–327. 38Bechman, (2012). Towards Cross-Platform Value Creation – Four patterns of circulation and control, Information, , 15(6), s. 888–908. 39Borger, Merel; van Hoof, , Costera , och , (2013). Constructing participatory journalism as a scholarly object, Digital Journalism, 1:1, s. 117–134. 40Singer, (2014). User-generated visibility: Secondary gatekeeping in a shared media space, , 16(1), s. 55–73. tid av ”öppet deltagande”, vilket inneburit att de sökt behålla sitt tolkningsföreträde och sin makt.41 På vilka sätt skulle då medieborgare kunna delta i journalistiken? Detta kan åskådliggöras genom att diskutera digitalt deltagande i relation till journalisternas nyhetsprocess. Forskare har delat in denna i fem steg: –tillgång och observation, –urval och filtrering, –processande och redigering, I praktiken kan nyhetsprocessen självklart vara olika från fall till fall, journalisterna tar inte dessa steg i en viss ordning, utan rör sig fram och tillbaka mellan olika steg. Internationella jämförande studier har visat att nyhetsmedier i princip släppt in medieborgarna i det första steget genom att be om tips och direkta materialbidrag som bilder, videor etc. samt till det sista steget när det sker en ”tolkning” av publicerat nyhetsmaterial, i form av kommentarsfält etc.42 Det ska noteras att vad dessa forskare hänvisar till som tolkning kan ses som startskottet för olika slags samtal som kan leda långt bort från ursprungsämnet. Denna studie genomfördes , och mycket har skett . Frågan är dock i vad mån det har skett en utveckling mot något annat. Även senare forskning pekar på att de tradi- medieföretagen i hög utsträckning fortsatt att normalisera möjligheter i den digitala mediekulturen på ett sätt som motverkar att etablerade journalistiska praktiker och gränser löses upp.43 (2012). The Tension between Professional Control and Open Participation: Journalism and Its Boundaries. Information, , 15 (6), s. 836–866. 42Singer, ., , , , , , , and (2011). Participatory Journalism: at Online Newspapers. , MA: Wiley-Blackwell. 43Carlson, , . (2015). Boundaries of Journalism – Professionalism, Practices and Participation, : Routledge. Två specifika studier med empiri från kan nämnas. Den första studien, av och , jämförde fem svenska och engelska tidningsföretag (, DN, , GP och SvD, samt , , , Guardian och ). Den visade att olika former av ”användargenererat innehåll” (dvs. som skapats av medieborgare) var vanligare i relation till underhållning och popu- lärkultur än information. Högt deltagande skedde framför allt inom den privata sfären och med material präglat av underhållning och populärkultur. Medieborgarnas möjligheter att själva bidra med nyheter och information var alltså begränsade.44 Det ska noteras att medieborgarnas engagemang kring underhållning och populär- kultur – snarare än samhällsinformation – kan knytas till sämre möjligheter att bidra till det . Mycket har hänt , vilket delvis fångas upp av den andra studien. Också denna har studerat , DN, och SvD, med fokus på hur dessa arbetat med att möjlig- göra digitalt deltagande på sina nyhetssajter. Mer specifikt: om dessa möjliggör nyhetskommentarer, samt om nyheterna ackompanjeras av länkar till bloggar. skedde kontinuerliga ökningar: 2007 gick det att kommentera av de nyhets- artiklar som studerades, för var motsvarande siffra (tabell 4.1). ökade andelen blogglänkar från . sjönk däremot dessa siffror: var det möjligt att kommentera av nyhetsartiklarna och hade länkar till bloggar.45 Detta resultat visar att dessa – och flera andra – nyhetsmedier infört begränsningar av digitalt deltagande på sina nyhetssajter som i flera fall motiverats med att man önskat stävja spridningen av näthat. har det skett ett ökat möjliggörande av att dela och interagera kring nyheter via sociala medier. Detta har i praktiken inneburit en förflyttning av konversationen och annat digitalt deltagande till plattformar bortom nyhetsmediernas egna domäner. 44Jönsson, Örnebring, (2011). User-generated content and the news, Journalism Practice, 5(2), s. 127–144. 45Karlsson, , , , , , (2015). Participatory journalism – the (r)evolution that wasn't. Content and user behavior in –2013. , 299 (3), s. 295–311. Källa: , , , , , , (2015). Participatory journalism – the (r)evolution that wasn't. Content and user behavior in –2013. , 299 (3), 295–311. Kommentar: Den ursprungliga tabellen har förenklats något i denna version. Nyhetsmedierna och journalisterna har traditionellt sett haft stark professionell kontroll, när denna kontroll utmanas och försvagas arbetar de för att upprätthålla den. Detta sker exempelvis när direkta tekniska begränsningar för deltagande införs i kombination med att medieborgares bidrag tydligt markeras som att vara annat än journalistik och att formerna för deltagande förpassas flera nivåer ner i en nyhetssajt eller mobil applikation, där få hittar den. Under sådana omständigheter är det inte förvånande att utfallet också landar i ett förhållandevis lågt deltagande.46 Det har i sam- manhanget argumenterats för att journalister drivkraft är att följa erkända principer och processer för att säkerställa innehållets kvalitet – de verkar dessutom inom ett ramverk där detta krävs, såväl utifrån ansvarig utgivares perspektiv som i förhållande till det självsanerande etiska regelverket. Det är emellertid i princip möjligt att öppna upp nyhets- processerna för bredare involvering av medieborgare i dess olika steg, parallellt med att nya kompetenser, funktioner och tekno- logier inkorporeras i dessa processer.47 Ett fåtal svenska nyhets- medier har gjort så, däribland Norran i . Inom ramen för sin satsning på den öppna nyhetsdesken eRed förde Norran konti- 46Westlund, (2012). Participation-centric: On the Shaping of Mobile Media, Northern Lights, 10(1) s. 107–121. 47Lewis, , (2015). Actors, Actants, Audiences, and Activities in Work, Digital Journalism, 3(1), s. 19–37. nuerligt dialog med medborgarna kring redaktionens pågående materialinsamling, vinklar och analyser osv. Erfarenheter från denna satsning är att de fick mer tips och nyhetsmaterial från med- borgarna, att kvaliteten på innehållet förbättrades, att förtroendet ökade genom transparensen, att samtalsklimatet blev godare, lik- som att kundrelationerna fördjupades.48 Åtskilliga forskare har funnit att nyhetsmediernas drivkrafter ofta är ekonomiska snarare än demokratiska. Det har fört fram att nyhetsmedier söker uppmuntra medieborgare till att bidra med relevant och gratis/billigt innehåll, och att det är journalisterna som avgör vad som ska användas och exponeras.49 Medieföretagen har länge ägt och kontrollerat sina plattformar, och har designat dessa för att tjäna journalistiska och affärsmässiga syften. Det är därmed en part (medieföretagen) som sätter villkoren för vad den andra parten (medieborgaren) kan göra. Medieföretagen styr även över hur medieborgarnas olika slags bidrag kurateras och synliggörs. Avslutningsvis ska noteras att det finns olika synsätt när det gäller deltagandejournalistik. På ena ytterkanten finns förespråkare för att journalisterna med sin specifika kunskap och sina syste- matiska processer självklart också fortsättningsvis ska styra över nyhetsprocessen och vilka röster som får komma till tals. På andra ytterkanten finns förespråkare för att medieborgare tillsammans har en mycket stor potential att bidra på ett värdefullt och relevant sätt, exempelvis via crowdsourcing och crowdfunding, och därför bör ges bättre förutsättningar att bli delaktiga. Kuratering av innehållsbidrag från medieborgarna som ska publiceras på nyhetsmediernas egna plattformar upplevs av journa- lister som central. De ansvariga utgivarna tar inte bara ett juridiskt ansvar utan värnar också det oberoende och den trovärdighet för sin journalistiska verksamhet som de byggt upp.50 Det är följaktligen viktigt att tillkännage att journalisterna – och nyhetsmedieföretagen – har goda grunder för att inte helt och hållet öppna portarna för medieborgarnas deltagande i deras i 48Novak, (2012). Hot och hopp i mediernas ödestider, i: , (red) Vad har vi lärt oss? En annorlunda årsrapport /2013 om journa- listik, medier och medieforskning, , : ab. 49Borger, Merel; van Hoof, , Costera , och , (2013). Constructing participatory journalism as a scholarly object, Digital Journalism, 1:1, s. 117–134. 50Westlund, (2011). Work – Sensemaking of the Mobile Media (R)evolution, : JMG Bokserie no. Det kan diskuteras att som nyhetsmedierna är väldigt noga med att markera vilket innehåll som producerats av deras journalister och särskilja detta från vad som inkommit från medieborgare, så har gränsdragningarna mellan annonser och textreklam blivit allt otydligare. Likaså framgår det inte alltid tydligt i vilken utsträckning det nyhetsmaterial som de egna journalisterna producerat är verifierat eller icke-verifierat. Inte heller framgår om journalisterna producerat nyhetsmaterialet i all hast från skrivbordet, eller om det föregåtts av ordentligt och tids- krävande arbete på fältet. 4.4Medieborgarnas deltagande i nyhetsmedierna Detta avsnitt diskuterar och problematiserar de sätt på vilka medie- borgarna deltar eller inte deltar i olika journalistiska processer. Det finns många olika sätt på vilka medieborgare kan delta, exempelvis som producenter, granskare, recensenter och distributörer av innehåll. Medieborgarnas deltagande i journalistiken förknippas ofta med att tipsa journalisterna eller redaktionerna om något som har hänt eller att skicka in bilder och/eller videoklipp. Men också genom att kommentera och sprida nyhetsartiklar. Deltagande kan dock ske på en mängd andra sätt: Medieborgare är exempelvis aktiva i relation till journalistiken när de redigerar inlägg av nyhetsvärde på , liksom när de på eget initiativ skickar ny information till journalister eller nyhetsmedier på Twitter, Instagram eller via andra sociala medier. Likaså har det blivit allt vanligare att medie- borgare engagerar sig genom att bidra via s.k. crowdsourcing, vilket utvecklats till att bli en metod för digital kunskapsinhämtning inom journalistik och där medieborgare har avgörande betydelse. Vanligen är det journalister som ber om medieborgares hjälp att samla in information. Dessa kommunicerar då sina bidrag direkt till journalisterna, som bedömer om det är relevant att använda. Bland välkända exempel på crowdsourcing inom journalistiken finner vi Guardians granskning av hundratusentals dokument av brittiska politikers utgifter tillsammans med medieborgare, liksom hur medieborgare bidrog till rapporteringen kring orkanen 2011. Kända svenska exempel på hur nyhetsmedier involverat medieborgare är exempelvis SvD:s Räntekartan. En interaktiv tjänst där svenskar uppgav sina boräntor och där resultatet visualiserades i kartform. Formen har också använts i rapportering kring kvaliteten i svensk äldreomsorg, och i vad mån regeringen var effektiv i sitt sätt att tilldela resurser. Medieborgarna bidrog med information kring dessa ämnen, liksom förslag på intervjupersoner, osv. Sammantaget har forskning – som utgår från hur journalister inom traditionella nyhetsmedieorganisationen väljer att inkludera medborgare som medskapare i specifika avseenden – vittnat om att journalisternas värnande av sin auktoritet och kontroll medför upp- rätthållande av gränser och tradition.52 Forskning har också visat att medborgarna – under de förutsättningar som erbjuds för digitalt deltagande – inte heller varit särskilt aktiva i skapandet eller medskapandet av journalistik.53 Medieanvändning har före digitala mediers tid betraktats som ”passiv”. har perspektivet nyanserats då även sådan medieanvändning i vissa avseenden varit aktiv; genom att exempelvis läsande eller lyssnande medborgare producerat identitet och kultur. De har också, genom sin medieanvändning, producerat värden för medieföretagen,54 exempelvis trafik eller klickfrekvenser. Den tidigare nämnda forskningssammanställningen visade att medborgare överlag engagerar sig i nyheter på ett traditionellt sätt. De som deltar mer aktivt tycks göra det mestadels för att de söker underhållning, snarare än att de söker vara demokratiskt del- aktiga.55 Tidiga svenska studier på området har dragit slutsatser om 51Aitamurto, (2015). Crowdsourcing as a Knowledge-Search Method in Digital Journalism, Digital Journalism, : 10.1080/21670811.2015.1034807. (2012); The Tension between Professional Control and Open Participation: Journalism and Its Boundaries. Information, , 15 (6) s. 836–866. , , , ; Heinonen, ; Paulussen, ; , . (2008). Participatory Journalism Practices in the Media and beyond: An International Comparative Study of Initiatives in Online Newspapers. Journalism Practice 2 (3), s. 326–342. 53Borger, Merel; van Hoof, , Costera , och , (2013). Constructing participatory journalism as a scholarly object, Digital Journalism, 1:1, s. 117–134. (2012). The Labour of Media Use – The Two Audiences, Information, , 15(6), s. 796–814. 55Borger, Merel; van Hoof, , Costera , och , . (2013). Constructing participatory journalism as a scholarly object, Digital Journalism, 1:1, s. 117–134. att medborgarna är såväl motvilliga som relativt ointresserade av att delta i journalistiken.56 Analyser av återkommande enkät- studier kring svenskarnas digitala delaktighet inom journalistiken – – visar vidare att det inte skett någon omväl- vande förändring mot mer deltagandejournalistik under denna tidsperiod.57 Relativt få medborgare har alltså engagerat sig som medieborgare . I en svensk studie – som kombinerade enkäter med fokusgrupper – drar forskarna två huvudsakliga slutsatser: att med- borgarna inte lyfter fram deltagande som särskilt viktigt för journalistiken och att när så sker förväntar de sig att journalister ska moderera innehållet utifrån journalistiska standarder. Forskarnas övergripande bedömning är att medieborgare över- lag är kritiska till deltagandejournalistik. Journalistikens klassiska betydelse för demokratin vad gäller att informera lyfts fram som viktigast och anses viktigare än att de själva deltar i journalistiken. Medborgare godtar överlag en delaktighet präglad av mindre invol- vering (kommentarsfunktion). De yngre är mer positiva till kommentarsfunktionen och att bidra med bilder än övriga ålders- grupper. Vidare är de högutbildade och de med stort förtroende för medier mer kritiska till deltagandejournalistik. Resultaten från fokusgruppstudierna visar att deltagandeformerna kan påverka, samt i vilken mån sådant deltagande sker på ett sätt som kan upp- fattas som bra, t.ex. kommentarer i god ton eller relevant innehåll. I ovanstående drar forskarna delvis slutsatser utifrån bedöm- ningar av vad de flesta i fokusgruppstudien uttrycker. Det ska noteras att det i fokusgrupperna också framkom att vissa anser att det faktiskt är positivt med att lokala nyheter produceras av medie- borgare. Det argumenterades också att medborgarjournalistik är bra vid exempelvis olyckor, eftersom det då är fråga om ögon- vittnesuppgifter, i stället för att en journalist bygger rapporteringen på andrahandsuppgifter. 56Bergström, (2008). The Reluctant : Online Participation in the Swedish Journalistic Context, Papers in Communication and Culture, 5 (2) s. 60–80; , (2011). Interactive to me – Interactive to you? A study of use and appreciation of interactivity on Swedish newspaper web sites. , 13(7), s. 1180–1197. 57Karlsson, , , ., Clerwall, , (2015). Partici- patory journalism – the (r)evolution that wasn't. Content and user behavior in – 2013. , 299 (3), s. 295–311. Vidare tas det också upp som positivt när medieborgare skriver om sådant de verkligen kan, som när en lärare skriver om skolverksamhet. Studiedeltagarna uppskattade också om de kan få feedback från journalister när de skriver kommentarer, ett ömse- sidigt utbyte. Kommentarer anses också kunna bidra med nya per- spektiv och källor, men kvaliteten på diskussionerna anses för låg. Det hänvisas till att de lika gärna kan diskutera nyheter på Facebook. Vad gäller bilder tagna och publicerade av medieborgare uttrycks att det är viktigt att journalisterna tydligt markerar ut dessa, så de inte tas för att vara bilder tagna av journalisterna själva.58 förhållningssätt till kvalitativa studier som denna fokusgruppstudie är att det är förekomsten av olika perspektiv som är viktigt, inte frekvensen med vilket något tas upp. Följaktligen bedömer att denna studie visar att inställningen till deltagandejournalistik varierar, att såväl positiva som negativa aspekter lyfts fram, men att det inte går att säkerställa vikten av dessa respektive aspekter. Bilden av allmänhetens intresse för att delta i journalistiken som framträder är grumlig. Flera studier slår fast att allmänhetens intresse är begränsat. Men slutsatserna dras från det fåtal former av digitalt deltagande som granskats. Det finns många fler former av deltagande. Genom sociala medier möjliggörs vad kallar för ”mass-självkom- munikation”. Med detta avses bl.a. möjligheten att själv generera och styra innehåll till plattformar där många kommunicerar till många, i stället för en till många.59 Villkoren för de delningsutbyten som växt fram bland medieborgare styrs av teknik och juridik. I en tidsålder där digital data blivit viktig handelsvaluta så är digital medieanvändning nära förknippad med övervakning och att digitala giganter söker kapitalisera på individens handlingar och data.60 Att flera svenska nyhetsmedier rör sig i samma riktning, exempelvis och företagets uttalade satsning på att ha inloggade 58Karlsson, ; Clerwall, och , (2015). Please guard the gates, or whatever. Citizens´view on participatory journalism, Future of Journalism Conference. , den 10–. 59Castells, (2007). Communication, in the . , 1(1), s. 238–266. 60Denna fråga kommer att behandlas vidare i planerade forsknings- antologi. användare som därmed (omedvetet) genererar mer data via sina digitala fotspår, är en viktig del av samtida svensk medieutveckling. Forskning har visat att människor närmar sig medier och nyheter på flera olika sätt – vid sidan om att ta del av eller själva producera nyheter – exempelvis att klicka på, rekommendera, gilla, dela och kommentera nyheter via sociala medier.61 Medieborgarna delar inte vad som helst med personer i sina nätverk, flera har relativt tydliga föreställningar om vad de vill uppnå. Att få upp- märksamhet och erkännande genom klick, kommentarer, delningar, etc. är centralt. Inom journalistikforskningen har det framförts att ett aktivt delande av nyheter i sociala medier – innebär att agera som en slags andra gatekeeper,62 något som i svensk mediebransch återkommande hänvisats till som ”fyrtorn”. När det gäller innehållsskapande i allmän mening är de van- ligaste drivkrafterna att skapa kontakt med andra individer och nätverk, att uttrycka sig och en önskan att påverka, exempelvis politiken.63 Det är relativt tunnsått när det gäller mer specifika studier om medieborgarnas drivkrafter att själva skapa och publi- cera information. I detta sammanhang har forskning kring blog- gande64 och Twitter65 mer allmänt indikerat att viljan att producera och publicera innehåll bl.a. kan motiveras av att människor vill utgöra en alternativ röst, samt även att de vill kunna delge och sprida ny information. 61Costera , , (2015). Checking, Sharing, Clicking and Linking, Digital Journalism, 3:5, s.664–679. (2014). User-generated visibility: Secondary gatekeeping in a shared media space. New Media and Society, 16, s. 55–73. 63Lotan, , , , , , , , , , & boyd, danah (2011). The : The revolutions were tweeted: Information flows during the 2011 Tunisian and Egyptian revolutions. , 5, s.