sou · H3B365 · 2015-08-04 00:00:00 — Jag har själv gjort mig skyldig till detta, då i samband med diskussioner om nätneutralitet1 – det vill säga vilka typer av vägval som ska påtvingas internetleverantörer och -operatörer vad gäller vilken data som ska få strömma genom deras nät. Jag vill inleda detta kapitel med att påstå att neutraliteten som begrepp inte lämpar sig som beskrivning av internet. Internet är inte passivt neutralt, utan snarare aktivt mångdimensionellt. Det brukar påstås att man ska kalla en spade för en spade. För att utveckla ovanstående beskrivning menar jag att internet lite krasst kan liknas vid en spade. En spade kan användas för att gräva, men om det vill sig illa kan den också bli ett dödligt vapen. Så även internet. Dualiteten är helt avgörande när det gäller förståelsen av internet och inte minst . Internet är väldigt mycket , och genomsyrar så många aspekter av vår vardag att vi måste lära oss att både anföra och analysera flera argument sam- . Utopismen, eller: Twitter-revolutionernas tidsålder Det som kom att kallas för den ”Arabiska våren” torde varit piken för den digital-utopistiska eran. I varje fall vad gäller diskussionen om internet som politisk arena. I land efter land i och samlades till folkliga demonstrationer, protester och uppror. Ofta koordinerat eller planerat via kommunikation över Internet och mobiler.2 På vissa håll blev följden revolutioner och nya folkrepresentationer, ofta var dock resultatet betydligt mer komplext än så. I flera fall är situationen fortfarande akut eller kanske till och med än mer svårbegriplig . Det gemen- samma för händelserna över den fleråriga ”våren” var att internet tillskrevs en stor del av äran. Internet hade på allvar blivit en poli- tisk arena även för annat än mer traditionella nätfrågor. 1De Kaminski 2009. 2Lotan et al . Pressrubrikerna triumferade, återigen, om ”Twitter-revolu- tioner”.3 Visserligen skedde en stor del av organiseringen på flera håll online, men många lyfte tidigt ett varnande finger och påpe- kade att grunden till konflikterna snarare var realpolitiska och byggde på många års sociala oförätter. Helt tagen ur luften bör dock liknelsen inte ses som. Den utlö- sande gnistan i , det som kommit att ses som inledningen på Arabiska våren, var en protestaktion av den unge . Bouazizi var fruktförsäljaren som efter ett våldsamt poli- singripande mot hans verksamhet i desperat protest tände eld på sig själv. De oroligheter som följde på detta filmades med mobiltelefon och spreds som vinden över nätet. På så sätt etablerades snabbt en kritisk massa av protester, som snabbt fick den dåvarande tunisiske presidenten att fly landet. En till vissa delar omvänd situation kunde man se i , där protesterna kraftigt eskalerade då lan- dets internet helt sonika stängdes av.4 En inte helt orimlig tolkning av detta kan vara att de kritiska diskussioner som tidigare förts på nätforum och sociala medier fortsatte på gatan, varpå demonstra- tioner och protester blev mer kopplade till köttet – verkligheten bortom internet. En extremvariant på fallet kan man se i , där det absoluta flertalet medierapporter från de oros- drabbade områdena kommer från barfotajournalister med mobil- telefoner eller enkla digitala kameror som enda utrustning. Talet om ”Twitter-revolutioner” var säkerligen inspirerande för många – men bidrog till en sällan skådad devalvering av den förstå- else och analys av internet som precis hade börjat siktas. Lagom till att förståelsen av det digitalas roll i samhällsutvecklingen blivit rik- tigt substantiell blev plötsligt diskussionen förminskad till en falsk sanning om att internet per automatik skulle få de fjättrades bojor att brista och demokratin att flöda i några av världens mest ofria stater. När det sedan inte blev fallet – den Arabiska våren blev på många håll snarare en väldigt lång vinter – blev detta antagande, med rätta, hårt ansatt. Tydligast kanske i nät- kritiska epos ”The Net Delusion” (2012), där Morozov gång efter 3Govern, 2011. 4Howard et al . annan slaktar vad han beskriver som naiva och okunniga cyber- opportunister. Morozov definierar också tydligt den kommande utmaningen. Om försöken att förklara digitaliseringens roll i framtidens sam- hällsförändring är att den liknas vid en tävling, då är segraren den som lyckas hålla sinnet kritiskt men för den sakens skull inte för- faller i en pessimistisk skepticism. Att ta ett nyktert grepp om hur internet och teknologi påverkar oss som människor i vår förståelse av vår omvärld och i vårt förhållningssätt till människor omkring oss, är nyckeln till att kunna hantera de snabba förändringar vi är mitt uppe i. Smittorna, eller: De repressiva systemens spridning Som deltagare i internet är man aldrig ensam. Man är alltid del av ett nät. Liknelsen kan givetvis förstås som en ordvits, men den är också väldigt konkret. Internet är i sin tekniska konstruktion ett världsomspännande nät av sammankopplade datorer – servrar. I sin linda var detta nät nästan möjligt att överblicka. Det historiska – och i vissa kretsar mytomspunna – ARPANET var visserligen till sin konstruktion inte helt logiskt, men jämfört med dagens internet var det ännu hanterbart. Men principen är fortfarande densamma. Ett stort antal datorer kopplas samman. Dessa kallas noder. Vissa blir mer centrala än andra, det vill säga servrar. Andra, mer perifera, är slutanvändare. I vissa fall är allt detta automatiserat. I många finns där en faktisk användare av kött som utför någon slags aktivitet vid datorn, och som därigenom görs till en del av nätverket. De mänskliga noderna blir till ett ytterligare lager av nätverk. På internet är användaren aldrig ensam. De mellanmänsk- liga interaktionerna gör att varje ut- eller ingående digital signal också är en del av högst verklig kommunikation. Och i en värld så uppkopplad som vår pågår kommunikationen även när vi inte själva är medvetna om detta. I ”Det nätpolitiska manifestet” diskuterar (2010) detta i form av ett resonemang kring begreppet ”smitta”. Som del av internet bör man känna till nätets särskilda ”smitt- ontologi”. Med detta menas att användare kan vara mer eller mindre aktiva, men som noder i nätet är man – om än passivt – påtvingad funktionen av att föra vidare information. Man kan sammanfatta detta som att informationen smittar. Detta oavsett om man är primärkälla eller mottagare av informationen. De stora sociala nätverkens meddelandestruktur är ett tydligt exempel på detta. Genom att registrera sig på Facebook, den abso- lut största mötesplatsen av , blir man en del av något större. Det är lätt att tro att man erbjuds tillgång till en stor digital kon- taktbok, men vid närmare granskning rör det sig snarare om att man blir till en liten del i ett större nätsligt komplex. Bakshy, och (2015) visar hur Facebooks avancerade algo- ritmer noterar alla användares aktivitet och utifrån detta skapar en verklighet som upplevs genuin, men som i själva verket är i alla högsta grad – för att använda en smitto-analogi – infektuös. Varje interaktion man gör på Facebook signalerar ett intresse, oavsett om det är en gilla-markering eller kommentar. Och oavsett om kom- mentaren är positiv eller kritisk. De aktiviteter som utifrån detta sätt att resonera är mest intressanta matas också fram med högre prioritet än sådant som lämnats åt sitt öde. Det högre prioriterade aktiviteterna genererar på grund av sin ökade synlighet alltmer interaktioner och blir därigenom snabbt självförstärkande. Och smittsamma – algoritmerna sprider därtill de aktiviteter en använ- dare interagerat kring till alla användarens kontakter. Snabbt för- stärks och sprids åsikter och tankar. Vare sig vi vill eller inte. I allt väsentligt blir detta också lätt begränsande. Detta är fullt rimligt, eftersom den accelererande smittan av prioriterat tanke- gods gör att det skapas ett kretslopp av information. Det finns en reell risk att användare får väldigt litet tillflöde av sådant som inte är relaterat till sådant de redan sett och reagerat på. Facebooks algoritmer prioriterar nämligen upp innehåll som tros falla använ- dare i smaken, och sådant som användares närmaste krets interage- rar med. Det medför en likriktning, en sorts bubbla, där inflödet av avvikande information är minimalt, i och med att interaktion i spridningslogiken också premieras Här skapas också en grogrund för social kontroll, då en användares kontakter lätt kan följa dennes aktivitet – och åsikter – kring det som dykt upp i tjänstens flöde. Kryphålen, eller: Volvoeffekten som nödhammare ”Information wants to be free” torde vara informationsålderns mest slitna fras, ofta tillskriven Brand (1987). Men däri ligger många sanningar. har man kunnat se många exem- pel på mer eller mindre massiva Streisand-effekter5, där kompro- metterande information inte gått att få bort från nätet utan tvärtom spridits i än högre grad när den försökts gömmas undan. Ett exempel som alltjämt visar sig i form av nätsliga svallvågor var när Scientologkyrkan 2008 försökte få bort en känslig video från internet via påtryckningar mot en rad online-tjänster, men med enda resultat att aktivistgruppen formerades och startade en långdragen högljudd motoffensiv såväl i cybern som i den fysiska verkligheten. Noteras kan också alla de försök som gjorts att stävja internet- baserad kommunikation. filterprojekt ”The Great Firewall” är välkänt och har satt ribban för vad som går att åstadkomma. Men andra stater har försökt sig på detta medelst andra strategier. Här kan nämnas , som sedan de våldsamma protesterna mot ett kritiserat presidentval i perioder skruvat ner den generella hastigheten i näten så pass mycket att krypterad trafik blivit näst intill omöjlig – varpå internetanvändare tvingats använda osäkra tjänster och därigenom exponera sig själva för övervakning. Här kan också nämnas , som under ovan nämnda arabiska vår i var nära på helt bortkopplat från övriga världens inter- net. Likaså (HRW 2011) och (Bariyo 2015), där mobiltäckning stängts ner i områden som präglats av social oro eller strejker. Exemplen är givetvis fler. Men så lättbegränsad är inte information. Skulle informationen som sådan vara ett väsen skulle den definitivt velat vara fri. För i en globalt sammankopplad värld som vår finns det alltid vägar förbi dessa tekniska hinder. Det kan vara digitala tunnlar, men låt oss kalla det kryphål. Verktyg som VPN eller andra maskeringstekni- ker kan användas för att lura brandväggar. Nya smarta kommuni- kationsprotokoll kan underlätta när kapaciteten är låg. Och när internet eller mobiltelefoner stängs ner kommer andra kommuni- 5 När någon via rättsliga medel försöker få bort information från nätet och i stället ofrivilligt ser till att informationen sprids mångfalt mer. Namnet kommer efter när genom att stämma en fotograf försökte få bort en nätpublicerad bild på sitt hus. kationsformer väl till pass, som gamla uppringningsmodem eller mer svårkontrollerad radio. Globaliseringen är förstås inte heller enbart digital, utan också ekonomisk. Multinationella företagsjättar som investerar även i länder som kämpar för att hålla sig fortsatt slutna tvingar upp lösa skruvar i de protektionistisk-tekniska hindren och skapar digitala kanaler som inte går att blockera utan att också ruinera den in- hemska ekonomiska marknaden. Om ett land vill ha starka finan- siella aktörer på plats blir därmed effekten att där måste finnas upp- kopplingar mot internet. Och med dessa kommer också möjlig- heten att skicka annan information. Ett slags Volvo-effekt, kan man säga. I takt med att tekniken blir allt mer sofistikerad blir spelrummet kring just detta än mer intressant. som metoderna för att begränsa den fria informationen blir fler och än mer invecklade, kan också antas att en mer diversifierad palett av möjligheter att hantera detta blir tydlig. Utifrån de erfarenheter vi sett i tidigare nämnda exempel kan dock vissa orosmoment noteras. Störst är troligtvis något så banalt som diskrepansen i laddningstid – alltså att tjänster anpassade för bredbandstunga länder såsom säkerligen blir betydligt mindre åtkomliga i länder där ett riktigt hårt åtstramat internet är enda sättet att kommunicera med om- världen. Panopticon, eller: Hur allt blev övervakat fick världen så lära sig att ”Panopticon” (1962), det allseende, var faktisk verklighet. När läckte hemlig information från underrättelsetjänst blev det med ens tydligt att varenda steg som togs på internet var över- vakat.6 oklart av vem eller varför, men likväl övervakat. Detta torde dock inte komma som någon överraskning. har internetanvändare själva godtagit en allt bredare övervakning, ofta därtill matat den frivilligt. När de stora globala aktörerna på internet systematiskt tillskansat sig allt fler delar av vår vardag – och data – har de också kommit att veta allt mer om oss. 6 Greenwald 2014. datakörningar och hemliga algoritmer skapas sedan en antagen bild av var och en av oss. Som skriver när han bygger vidare på kontrollsamhälle: Storebror inte bara ser dig, han känner dig – sannolikt bättre än du själv (2008). Helt konstigt är det inte. När tekniken spelar allt större roll i människors liv skapas också en dragning åt mer eller mindre söm- lösa tjänster utan någon särskild användningströskel (Google) och tjänster som levererar de sociala möten vi inte mäktar med på grund av livspussel eller geografi (Facebook). Då metoderna för att hantera de enorma datamängderna förfinas och blir alltmer avance- rade kan man utan vidare också anta att vi vid alltfler tillfällen blir varse hur våra digitala spår omvandlas till affärsmodeller. irriteras troligtvis många av hur reklam på Facebook genereras uti- från tidigare internetsökningar, och dessutom ofta upplevs irrele- vant och störande. I vad som väl kan kallas kan än fler kopplingar tänkas, högst spekulativt: kollektivtrafiktjänster som beräknar tänkbara byten utifrån platser där högsta andelen mobil- kontakter kunnat trianguleras, inköpslistor till matbutikens online- service som korrelerar med skolmat och meny i arbetsplatsens lunchrestaurang, eller förändrade försäkringspremier utifrån upp- dateringar i sociala medier som avslöjar antingen felaktigt ifyllda premiekrav eller exempelvis att man varit bortrest och gjort hem- met möjligt att göra inbrott i. Snowdens läckta dokument, som påstås visa en värld som är in absurdum över-övervakad, lägger till detta tidigare noterade digitala panopticon också en eller flera statliga aktörer. Ett dystopiskt var- ningens finger inför den närstående framtiden är alltså att den som mest effektivt hanterar stora mängder skiftande data också är den med bäst information om sin samtid. Som användare av internet och därtill förlagda tjänster finns all anledning att hålla i minnet vad man lämnar ifrån sig och till vem. Och att hålla tungan rätt i mun. Tilliten, eller: En söndertrasad livskod nämndes ovan, då i sammanhanget om de avslö- janden han menar visar att ”allt är övervakat”. Men en annan del av de dokument Snowden försett media med visar på betydligt mer allvarliga konsekvenser. Jag tänker här på de doku- ment som påstår att underrättelsetjänster medvetet agerat för att göra kod och krypteringsalgoritmer svagare.7 Detta för att effekti- sin egen avlyssning, men följderna kan i ett hög-digitalt sam- hälle bli fatala. Samma diskussion, vars kärna är mycket mer svindlande än att internet är avlyssnat, aktualiserades när andra amerikanska federala polismyndigheter argumenterade för skapandet av särskilda bak- dörrar i viss hård- och mjukvara. Bakdörrar som givetvis enbart var tänkta att vara åtkomliga för just dem att hämta information via. Vårt samhälle är helt beroende av kod. Stabil och säker sådan. Alla mer eller mindre komplexa system vi har att göra med i dagens tekno-fokuserade tillvaro bygger på kod. Det kan röra sig om sådant vi knappast märker av, exempelvis eltillförsel eller tra- fikljus – sådant som ”bara är”. Och sådant som är mer synligt i vår vardag, bankomater både ser ut som och är datorer – och att våra medicinska journaler digitaliseras blir vi påminda om vid varje läkarbesök av . Men detta kan enbart fungera om koden bakom de här systemen är tillförlitlig nog, annars riskerar allt att fallera. Medvetet försvagad kod är därför ett osäkrande av en hel verk- lighet. Dels på grund av det uppenbara – är koden trasig kan inte heller systemen fungera. Men också på grund av det mer olustiga: det finns rimligtvis andra aktörer som vill ha tillgång till allt detta, och som inte kommer dra sig för att utnyttja upptäckta svagheter. Det är möjligt att vi inte har något att oroa oss för vad gäller under- rättelsetjänster från det stora landet i väst. Men ponera att samma dåligt fungerande programmoduler utnyttjas av andra. Må så vara andra statliga aktörer som inte tillhör vårt lands likasinnade skara, eller kriminella från ljusskygga nätverk. Eller den nyfikna fjorton- åringen som sökt reda på instruktioner som hen hittat publikt på internet. 7 Schneier 2013. Ett samhälle bygger på tillit. Som medborgare måste vi kunna lita på att vår tillvaro är stabil och trygg. Detta gäller förstås även bortom tekniken, men här blir det plågsamt synbart. Vi har gjort oss helt beroende av tekniska lösningar och kommer troligtvis inte kunna hantera eventuella – särskilt långvariga – problem på något vidare bra vis. En stor utmaning, som verkligen måste tas på allvar, är därför att säkerställa tilliten till våra samhällskritiska system. Helst innan detta säkerställande övergår i ett återupprättande. Till det hör definitivt uppgiften att tydliggöra vikten av stabil och säker kod i vår digitala infrastruktur. För-rättsligandet, eller: Lagstiftning och reglering I takt med att internet populariserats har det också synliggjorts alltfler ambitioner att reglera det som i det närmaste varit en digital allmänning. Lagstiftare talar också allt oftare om ”cyber- space”. Förutom en viss nostalgisk effekt medför ordvalet dock också att nätet avgränsas till ett rum – ett space. Och rum kan struktureras, möbleras enligt överenskomna planer samt om det vill sig illa stängas. Att cybern bör regleras är ingen särskilt kontroversiell åsikt. Men det kan förstås göras på väldigt många olika sätt. Den internationellt överenskomna huvudregeln är att alla fri- och rät- tigheter ska gälla online som offline. Det innebär i förlängningen även att brott bör hanteras på samma vis på som bortom nätet. Tyvärr är det inte alltid fallet. I skrivande stund kan en global trend av lagstiftningsförslag noteras. Allt fler länder uppdaterar tidigare lagar eller söker instifta nya. Det finns en olycklig trend där cyberlagstiftning ofta innehål- ler en rad otydliga skrivningar, måhända på grund av sitt inte helt lättavgränsade fält. Ett exempel är hur vissa lagtexter nämner att det inte är tillåtet att publicera bilder online som riskerar att ”pro- vocera allmän ilska” eller är ”stötande”. Med det menas högst troli- gen bilder som man menar stör ordningen, det vill säga är ”olämp- liga”. Högst subjektiva tolkningar kommer rimligtvis ligga till grund för eventuell beivran av detta. Det går också att skönja hur allt fler svårdefinierade brottsrubriceringar skapar problem för såväl granskande journalister som en diskussionslysten allmänhet. kan då röra sig om brott inom gruppen förtal, majestätsbrott eller för den delen uppvigling – där det senare ofta bygger på en väldigt otydlig kedja av relaterade händelser. Det här är allvarligt. Inte bara för att enskilda individer riskerar att drabbas hårt av otydlig lagstiftning, men kanske än mer för att det riskerar att leda till ett starkt begränsat samhällssamtal. Om människor, oavsett eventuell befattning, inte längre vågar beskriva sin omvärld utan att löpa risk för att bli dömda till höga böter eller fängelse – då har samhället ett problem på halsen. Av allra största vikt är därför att säkerställa att rättssäkerhet och respekt för grundläggande mänskliga rättigheter också gäller för internet. Även om internet emellanåt kan vara svårfattligt måste dess reglering, liksom analoga motsvarigheter, vara transparent och förutsägbar. Någon annan väg framåt i detta finns inte. Feminismen, eller: Normernas digitala förlängning Något väldigt påtagligt för alltför många är det upplevda ökade näthatet. Skribenter som lyft frågor som kan anses vara politiskt eller socialt känsliga blir ofta hårt ansatta, främst på nätet. Många är drabbade, ledsamt nog oavsett ålder. Knäckfrågan är vad detta samtalsklimat beror på, och givetvis: vad som kan göras för att komma till rätta med problemen. Det är lätt att utgå från att det beror på individuella ageranden från aktörer utan hyfs. Men jag menar att det är till stor hjälp att i stället se detta som ett systematiskt problem för att se samband och därigenom fler angreppssätt. Att ha ett tydligt jämställdhets- fokus är ett sätt att söka en strukturell förklaring. Teknik har länge varit ett segregerat fält.8 Män har skapat teknik åt män. Dataspelsbranschen, med sina särpräglat objektifierande designer av kvinnliga karaktärer, är ett väldigt tydligt exempel. Men detsamma gäller på andra håll. Internationellt sett kan man se hur kvinnor har lägre tillgång till tekniska lösningar än män. Här hemma har det länge diskuterats hur de tekniska miljöerna är domi- nerade av män. Kort sagt, förutsättningarna för män och kvinnor är olika online. Internet är i mångt och mycket en patriarkal arena. 8 Hargittai & Shafer, 2006. Det är lockande att tro att det med neutral teknik också kom- mer oskrivna blad. Så tycks inte vara fallet. Snarare tycks de sam- hälleliga normerna, kontaminera även det som skulle kunna blivit så bra. Normerna förlängs, mer än förändras, och skapar en miljö på internet som utifrån ett maktperspektiv är väldigt lik den bor- tom nätet. Nätets karaktäristika gör att utfallet blir något annor- lunda, om inte mer synligt så värre. Det behövs alltså en nätanalys med genusperspektiv, låt oss här kalla det en cyberfeminism. Begreppet är inte nytt, men kan behöva återaktualiseras. Just för att synliggöra problemen, och förhopp- ningsvis erbjuda en förklaringsmodell som också kan leda till mer strukturella eller i varje fall systematiska åtgärder. Epilog, eller: Flera tankar Den uppmärksamme läsaren noterar att mitt fokus legat på historie- skrivning. Sant så, men en god förståelse av det som skett för en bättre framtidsanalys. Vad som kan ses i det all- männa samtalet om internets framtid är helt baserat på de erfaren- heter vi lyckas dra att nätets ännu korta historia. Det finns därför också en poäng i att lyfta flera parallella frågor inom ett ungefärligt samlat tema, just för att visa på frågornas komplexitet. Det räcker knappast att lösa en knut för att hoppas på bot och bättring, här krävs ett helhetstänk. Detta kan göras som i denna skrivelse, att tänka fritt, högt och kollektivt. Men det kan också göras som i detta kapitel, att försöka agera kring flera frågor . Tankeklustret som jag här försökt beskriva några aspek- ter av kan kallas nätpolitik. Konceptet är rimligtvis större, och kanske är etiketten, på grund av nätets samhälleliga integrering, inte helt rättvist. Men internet medför trots allt en del utmaningar som är tydligt nätspecifika. Dessa måste bemästras för att fram- tiden ska förbli hanterbar. Bakshy, E., , S., Adamic, L. (2015): Exposure to ideologi- cally diverse news and opinion on Facebook. I Science 2015 7. Bariyo, N. (2015). Democratic Republic of extends Inter- net blockage. I : /articles/congo-blocks-internet-access-amid- protests-against-president-kabila-1421938042 (hämtad ). Brand, S. (1987): : Inventing the Future at M.I.T. De Kaminski, M. (2009): Internet vill vara neutralt. Internet- dagarna: /track/anvandarnas-internet/internet-vill- vara-neutralt (hämtad ). Govern, K. (2011). The Twitter Revolutions: Social Media in the . I October (Vol. Greenwald, G. (2014). No place to hide: , the NSA and the U.S surveillance state. Hargittai, E., & Shafer, S. (2006).