sou · H3B324 · 2015-03-23 00:00:00 — I RÅ 2006 ref. 81 fann HFD att ett beslut om anslag till ett permanent internationellt vatteninstitut inte hänförde sig till något som är en angelägenhet för kommunen. Den tredje prövningsgrunden avser kompetenskonflikter mellan organ i en kommun eller i ett landsting, t.ex. mellan fullmäktige och nämnder eller inbördes mellan nämnder. En nämnd kan inte fatta ett beslut om t.ex. en renhållningstaxa som rätteligen ska fattas av fullmäktige. Fullmäktige är i sin tur förhindrad att besluta i en fråga som hänför sig till nämndens egen förvaltande verksam- het. En nämnd överskrider vidare sin befogenhet om den fattar ett verkställighetsbeslut, t.ex. om avgiftsdebitering, som avviker från de av fullmäktige fastställda föreskrifterna.25 Den fjärde prövningsgrunden avser fall där det överklagade be- slutet strider mot lag eller annan författning. 1990/91:117 s. 225. RÅ 1997 ref. 47 (beslut av kommunfullmäktige att teckna borgen för en bostadsstiftelse) och RÅ 1996 ref. 95 (beslut av kommunfullmäktige att, under förutsättning att anställde en viss läkare vid ett sjukhus för vilket var huvudman, tillskjuta medel motsvarande kostnaden för en läkartjänst). 25Bohlin, Kommunalrättens grunder, s. 284. bestämmelsen torde oftast vara av offentligrättslig karaktär, men bestämmelsen är enligt sin ordalydelse tillämplig också på beslut som strider mot civilrättslig lagstiftning.26 Reglerna om laglighets- prövning är emellertid inte avsedda att lösa civilrättsliga tvister mellan två parter.27 Man kan genom en laglighetsprövning inte utverka en exekutionstitel på samma sätt som i allmän domstol.28 I förarbetena till kommunallag anförde regeringen att eftersom lik- ställighetsprincipen skrivs in i lagtexten kan prövningsgrunden ”står i strid mot lag eller annan författning” användas om någon anser att ett beslut strider mot denna princip.29 Något behov av den pröv- ningsgrund som innebar att ett beslut skulle upphävas om det vilade på orättvis grund ansågs därför inte finnas.30 Vad händer om ett beslut upphävs? I 10 kap. 8 § tredje stycket KL anges att något annat beslut inte får sättas i det överklagade beslutets ställe. Det är en regel om rätts- följden som klargör att processen inte tar sikte på en materiell överprövning av kommunala beslut utan på en legalitetsprövning.31 Om överklagandet bifalls kan det bara leda till att det överklagade beslutet helt eller delvis upphävs. Om ett fel har saknat betydelse för ärendets utgång, behöver dock beslutet enligt 10 kap. 9 § KL inte upphävas. I förarbetena anges som exempel en jävssituation som uppenbarligen saknat betydelse för ärendets utgång, men detta har ifrågasatts i den juridiska littera- turen.32 I 10 kap. 9 § KL anges vidare att beslutet inte behöver upphävas om det har kommit att förlora sin betydelse till följd av 26Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 595 och , Kommunal- rättens grunder, s. 284 f. 27Dalman m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 595. 28Lindquist, Kommunala befogenheter, s. 60 f. 1990/91:117 s. 136. 1990/91:117 s. 225. 1990/91:117: s. 225. 32Lindquist och Losman, Kommunallagen i lydelsen , s. 271 f. Se dock också m.fl., Kommunallagen med kommentarer och praxis, s. 597. senare inträffade förhållanden. Det kan t.ex. inträffa att överklag- andet blir onyttigt till följd av att det beslutande organet har fattat ett nytt beslut som fått laga kraft. Ett annat fall är att domstolen prövar en valfråga först efter mandatperiodens utgång.33 14.8Budgetbeslut som kan bli föremål endast för en begränsad laglighetsprövning Fullmäktiges budgetbeslut kan som huvudregel bli föremål för en fullständig laglighetsprövning. De budgetbeslut som har undan- tagits från en fullständig laglighetsprövning anges i 10 kap. 8 § andra stycket KL. Där anges ett antal kommunala budgetbeslut som undantagits prövning enligt punkterna 3 och 4. Domstol kan däremot pröva om ett sådant beslut har tillkommit i laga ordning (punkten 1) eller om det avser en angelägenhet för kommunen eller (punkten 2). Det är fråga om beslut att åberopa synner- liga skäl för att inte balansera budgeten (8 kap. 4 § tredje och fjärde styckena KL), beslut om ianspråktagande av resultatutjämnings- reserver (8 kap. 3 d § tredje stycket KL) samt beslut om reglering av ett negativt balanskravsresultat (8 kap. 5 a och 5 b §§ KL). Lag- stiftaren har ansett att dessa i stället ska prövas inom ramen för det politiska systemet.34 I förarbetena har man vidare påpekat att om styrelsen föreslår en budget som inte är i balans så är detta något som kan granskas av de kommunala revisorerna.35 Enligt uttalanden i förarbeten och praxis kan inte heller bestämmelserna i 8 kap. 1 och 2 §§ KL om god ekonomisk hushållning och god avkastning ligga till grund för domstolsprövning.36 14.8.1Beslut att underbalansera budgeten Enligt 8 kap. 4 och 5 §§ KL ska kommuner och landsting upprätta en budget för nästa kalenderår som innehåller en plan för verksamheten och ekonomin under budgetåret. I planen ska skatte- 1990/91:117 s. 225 f. 1996/97:52, prop. 2003/04:105 och prop. 2011/12:172. 2003/04: 105 s. 23. 1990/91:117 s. 110 och RÅ 2000 ref. 1. satsen och anslagen anges. Av planen ska det vidare framgå hur verksamheten ska finansieras och hur den ekonomiska ställningen beräknas vara vid budgetårets slut. Av 8 kap. 4 § tredje stycket KL framgår att budgeten ska upprättas så att intäkterna överstiger kostnaderna, dvs. kommunernas och landstingens budgetar ska vara balanserade. Detta balanskrav har mjukats upp på så sätt att undan- tag från kravet får göras om det finns synnerliga skäl (8 kap. 4 § fjärde stycket KL). Ett synnerligt skäl kan enligt förarbetena vara att ge en kommun eller ett landsting med en stark finansiell ställning möjlighet att med beaktande av god ekonomisk hushåll- ning minska sin förmögenhet. Även större omstrukturerings- åtgärder med åtföljande kostnader som en kommun eller ett lands- ting vidtar i syfte att uppnå en god ekonomisk hushållning kan utgöra skäl för att inte fastställa en budget i balans.37 kunde en medlem överklaga ett beslut att upprätta en budget som inte var i balans och prövningen kunde då omfatta alla prövnings- grunderna i 10 kap. 8 § KL. kan ett sådant beslut enligt 10 kap. 8 § andra stycket KL endast prövas i viss begränsad utsträckning. För att utjämna intäkter över en konjunkturcykel har kommuner och landsting möjlighet att under vissa i 8 kap. 3 d § KL angivna förutsättningar reservera medel till en resultatutjämnings- reserv, som vid behov kan tas i anspråk för att täcka underskott i verksamheten. Avsikten med regleringen är att ett uttag från resul- tatutjämningsreserven endast ska få ske för att täcka underskott som uppstår till följd av en lågkonjunktur.38 Ett beslut om ianspråk- tagande av medel från en resultatutjämningsreserv kan enligt 10 kap. 8 § andra stycket KL endast bli föremål för en begränsad domstols- prövning. 2003/04:105 s. 18 f. 2011/12:172 s. 23. 14.8.3Beslut om reglering av ett negativt balanskravsresultat Kommuners och landstings förvaltningsberättelser ska enligt 4 kap. 3 a § lagen om redovisning innehålla upplysningar om dels årets resultat efter balanskravsjusteringar, dels detta resultat med justering för förändring av resultatutjämningsreserven (balans- kravsresultat). Om balanskravsresultatet enligt 4 kap. 3 a § lagen om kommu- nal redovisning för ett visst räkenskapsår är negativt, ska det enligt 8 kap. 5 a § första stycket KL regleras under de närmast följande tre åren. Fullmäktige ska enligt 8 kap. 5 a § andra stycket KL anta en åtgärdsplan för hur regleringen ska ske. Beslut om reglering ska enligt 8 kap. 5 a § tredje stycket KL fattas senast i budgeten det tredje året då det negativa balanskravsresultatet upp- kom.39 Fullmäktige får enligt 8 kap. 5 b § KL besluta att en reglering av ett negativt balanskravsresultat inte ska göras om det finns synner- liga skäl. Ett exempel på när synnerliga skäl kan anses föreligga är när en kommun eller ett landsting medvetet och tydligt har gjort avsättningar och byggt upp ett avsevärt eget kapital för att möta tillfälliga framtida intäktsminskningar eller kostnadsökningar. Ett annat är när en avyttring av tillgångar har skett och en förlust därvid har uppstått. Det kan då finnas skäl att inte reglera förlusten under förutsättning att avyttringen innebär att kom- munen eller därigenom har skapat förutsättningar för minskade framtida kostnader. Möjligheten att endast delvis reglera ett negativt resultat eller att reglera detta än vad som förutsätts i paragrafen ryms också inom stadgandet.40 Ytter- ligare exempel är de situationer då en kommun eller ett landsting vid upprättandet av budgeten gjort ett undantag från kravet på en budget i balans med hänvisning till 8 kap. 4 § fjärde stycket 2 KL.41 I förarbetena har regeringen anfört att möjligheten att inte reglera ett negativt resultat ska användas med restriktivitet. Faktorer som t.ex. en negativ befolkningsutveckling, hög arbetslöshet, föränd- 39År infördes benämningen negativt balanskravsresultat i lag. användes be- greppet negativt resultat. Utredningen använder genomgående begreppet negativt balans- kravsresultat. 1996/97:52 s. 38 och 93 f. 2003/04:105 s. 17 och 21. ringar av skatteintäkter, statsbidrags- och utjämningssystemet eller andra faktorer som det bör finnas beredskap för, utgör enligt rege- ringens mening inte skäl för att inte reglera ett negativt resultat.42 Beslut om reglering av ett negativt balanskravsresultat enligt 8 kap. 5 a och 5 b §§ KL kan enligt 10 kap. 8 § andra stycket KL endast bli föremål för en begränsad domstolsprövning. När det gäller reglering av ett negativt balanskravsresultat hän- visade regeringen i förarbetena till den ursprungliga bestämmelsen till regeln om god ekonomisk hushållning i 8 kap. 1 § KL och ut- talade att det är i båda fallen fråga om lokala politiska bedömningar av vad som är en lämplig hantering av den lokala ekonomin. Frågan om vad som är synnerliga skäl för att inte reglera ett negativt balanskravsresultat är inte primärt en fråga som bör avgöras i dom- stol inom ramen för ett laglighetsprövningsmål. Den bör avgöras inom ramen för det politiska systemet. Härigenom blir det i första hand aktuellt att eventuellt utkräva ett politiskt ansvar för det fall att obalanser inte hanteras på ett sätt som lagen föreskriver.43 föreslog i sitt betänkande God ekonomisk hushållning i kommuner och landsting att begräns- ningarna för att laglighetspröva beslut om att inte reglera ett nega- tivt balanskravsresultat skulle slopas. Utredningen menade att dess förslag om förlängd frist för regleringen av ett negativt resultat skulle innebära att hanteringen av balanskravet och ett eventuellt åberopande av synnerliga skäl skulle få ett vidare allmänintresse, bl.a. därför att konsekvenserna får en mera långsiktig verkan.44 I den proposition som därefter följde valde dock regeringen att inte föreslå någon ändring beträffande möjligheterna att överklaga ett beslut att inte reglera ett negativt balanskravsresultat. Rege- ringen hänvisade bl.a. till remissinstansernas svar och anförde att prövningen om det föreligger synnerliga skäl är mycket politisk till sin karaktär. Regeringen uttalade vidare att även budgetbeslut utgör exempel på beslut som bör prövas inom ramen för det politiska 2003/04:105 s. 21 och 26. 1996/97:52 s. 39. 44SOU 2001:76 s. 232 f. Laglighetsprövning föreslogs dock vara möjlig av beslut- ens formella aspekter i enlighet med vad som följer av 10 kap. 8 § första stycket 1 och 2 KL. Regeringen uttalade slutligen att om styrelsen föreslår en budget som inte är i balans så är detta något som kan granskas av de kommunala revisorerna.45 Utredningen har hämtat in statistik om mål om laglighetsprövning från för perioden –. Tabell 14:1 Avgjorda mål i förvaltningsrätt, kammarrätt och HFD åren 2003–2013 *FR = förvaltningsrätt, **KR = kammarrätt Antalet avgjorda mål i förvaltningsrätt, kammarrätt och HFD –2013 framgår ovan av tabell 14:1. Antalet mål i underinstans- erna var relativt oförändrat medan antalet mål i HFD minskat något.46 Sammanlagt 15 852 kommunala beslut över- klagades –till förvaltningsrätterna. Inte alla dessa mål prövades i sak. En del av dessa mål prövades i fler än en instans. 2003/04:105 s. 22 f. 46År 2009 torde ha varit ett exceptionellt år på HFD. avgjorde HFD cirka 7 000 mål vilket kan jämföras med fler än 10 000 mål både 2008 och 2009. Tabell 14:2 Utfallet i avgjorda mål i förvaltningsrätt åren 2004–201347 * I Summa avgjorda mål ingår även andra poster, t.ex. delvis ändrat, ej bifall, ej ändrat, värde saknas, som inte redovisas här. Det är inte många av de överklagade kommunala besluten som upphävs i första instans. Av de 1 560 mål som förvaltningsrätterna prövade 2004 blev utgången helt eller delvis bifall i 52 mål, mot- svarande (motsvarande uppgift saknas ). Därefter har det procentuella antalet mål med helt eller delvis bifall sjunkit och legat under eller . Av de 1 643 mål som förvaltningsrätterna prövade 2013 blev utgången helt eller delvis bifall i endast 3 mål, detta motsvarande . Dom- stolsverket saknar uppgifter om ändringsfrekvensen i förvaltnings- rätterna. Av de siffror som utredningen tagit del av kan ändå konstateras att antalet mål med helt eller delvis bifall är procentuellt sett något mindre i laglighetsprövningsmål än i samtliga andra mål. Vad detta beror på kan man inte med säkerhet säga. En tänkbar förklaring är att domstolarna, till skillnad från vid förvaltningsrättsliga överklaganden, är begränsade till att pröva lag- ligheten, och inte lämpligheten, av det överklagade beslutet. En annan tänkbar förklaring är att kraven på den enskilde att redovisa alla relevanta omständigheter inom klagotiden påverkar möjligheten att få rätt vid ett överklagande. Ytterligare en tänkbar hypotes är att kretsen taleberättigade är större. Fler kan alltså potentiellt över- klaga ett beslut utan att beslutet behöver vara felaktigt. En stor del av målen prövades inte i sak. Se sammanställning i tabell 14:2 ovan. 47 Uppgifter saknas. Tabell 14:3 Prövningstillstånd i avgjorda mål åren 2003–2013 Antalet beviljade prövningstillstånd i kammarrätt och HFD fram- går av tabell 14:3 ovan. Kammarrätterna beviljade i genomsnitt prövningstillstånd i 58 mål . HFD meddelade i genomsnitt prövningstillstånd i cirka 3 mål . Utred- ningen ser inte några tydliga tendenser att andelen prövningstill- stånd ökat eller minskat . Tabell 14:4 Ändringsfrekvens i kammarrätt och HFD åren 2003–2013, i procent I kammarrätterna är det inte många överklagade domar i laglighets- prövningsmål som ändras. Ändringsfrekvensen för mål som prövades i kammarrätterna varierade – mellan som mest (2006 och 2007) och som (2012), se sammanställning i tabell 14:4 ovan. var det cirka 40 mål med ändrad utgång i kammarrätterna och 2012 var det 20 mål. Ändringsfrekvensen, sett till samtliga avgjorda mål i kammarrätterna, låg på och . Ändringsfrekvensen för mål om laglighetsprövning förefaller alltså ligga något lägre än den genomsnittliga ändringsfrekvensen i kammarrätterna, på samma som sätt som när det gäller förvaltningsrätterna. De tänkbara förklaring- arna till detta torde vara desamma. Det är sällsynt att HFD ändrar en dom från kammarrätterna i mål om laglighetsprövning. Ändringsfrekvensen för mål som pröva- des i HFD uppgick –31 decem- ber 2013 som mest till (2004), vilket motsvarar fem mål med ändrad utgång i HFD. ändrade HFD inga domar (2003, 2007, 2008 och 2009), se sammanställning i tabell 14:4 Ändringsfrekvensen, sett till samtliga avgjorda mål i HFD, låg på och . Antalet laglighetsprövningsmål i HFD är alltför få för att det ska gå att ut- tala sig om eventuella skillnader mellan laglighetsprövningsmål och andra mål. Det finns ingen tillgänglig statistik över antalet mål som kammar- rätterna respektive HFD prövade i sak –2013. Av annan statistik torde man dock kunna utläsa att kammarrätterna under dessa år i sak prövade mellan cirka 30 och 100 mål . HFD torde inte ha prövat fler än i genomsnitt cirka 5 laglighets- prövningsmål i sak . I ett historiskt perspektiv kan det kon- stateras att andelen mål som prövas i sak i HFD är betydligt lägre än den var på exempelvis . avgjorde Regerings- rätten inte mindre än 789 mål om laglighetsprövning, men de an- sågs också ta i anspråk en oproportionerligt stor del av Regerings- rättens sessionstid.48 Skillnaden kan till största delen förklaras med att det infördes krav på prövningstillstånd vid överklagande till HFD. Det bör i sammanhanget också noteras att förutsättning- arna för att överklaga genom laglighetsprövning och förvaltnings- rättsligt överklagande har förändrats . Utredningens undersökning om juridiska personer som överklagar kommunala beslut genom laglighetsprövning Utredningen har gjort en empirisk undersökning av ett stort antal mål om laglighetsprövning för att få en bild av hur vanligt det är att juridiska personer som inte äger fast egendom i kommun, inklusive ideella föreningar, överklagar kommunala beslut genom att en kommun- eller landstingsmedlem klagar på deras vägnar. Utred- ningen har hämtat in domar och beslut i mål om laglighetsprövning meddelade av sex förvaltningsrätter – , sammanlagt 337 mål. I 20 av dessa mål var det troligtvis fråga om en juridisk person som haft en privatperson som klagat på deras vägnar. Av dessa 20 mål var det i 13 fall troligtvis en förening som klagade och i 7 fall en näringsidkare. I utredningens undersökning var alltså av överklagandena ingivna 48 SOU 1978:84 s. 41. av företrädare för föreningar och näringsidkare. Mot bakgrund av det stora antalet mål som undersökts gör utredningen bedömningen att resultatet torde vara representativt för mål om laglighetspröv- ning i allmänhet. 14.10 Regler om laglighetsprövning ska finnas kvar Utredningens bedömning: Bestämmelserna om laglighetspröv- ning ska finnas kvar i huvudsak oförändrade i kommunallagen. Utredningen har i avsnitt 4 resonerat om de förvaltningspolitiska värden som utredningen anser är grundläggande för den kommu- nala verksamheten och som bör utgöra utgångspunkter för vad som ska regleras i en ny kommunallag, nämligen demokrati, rättssäker- het, professionalism och effektivitet. Dessa värden har förstås också stor betydelse när det gäller laglighetsprövning. Utredningen anser vidare att en ny kommunallag också ska utformas utifrån ett med- borgarperspektiv. Reglerna fyller en viktig demokratisk funktion värnar om den lokala demokratin och den kommunala självstyrelsen. Endast lagligheten och inte lämplig- heten av kommunala beslut kan prövas. Grundtanken är att alla medlemmar i en kommun eller ett landsting är delaktiga i hur de kommunala angelägenheterna sköts och att de därmed har ett be- rättigat intresse av att få till stånd en laglighetskontroll av besluten. Den som inte tillhör den kommunala gemenskapen har inte heller någon rätt att begära en rättslig prövning av det kommunala be- slutet. Det finns ingen statlig myndighet som kontrollerar t.ex. att kommunala beslut fattas i stadgad ordning och att kommuner och landsting inte överskrider sin kompetens. Historiskt har tidigare funnits krav på att kommuner och landsting ska underställa statliga myndigheter vissa beslut, t.ex. vad gällde upptagande av lån. Dessa krav har dock avvecklats. Utredningen anser inte heller att det vore lämpligt att på nytt införa en sådan ordning med tanke på den kommunala självstyrelsen. Enligt utredningens bedömning bör laglig- hetsprövningen även fortsättningsvis fylla denna rättsliga kontroll- funktion. Ur ett demokratiskt perspektiv finns det alltså enligt utredningens mening anledning att behålla laglighetsprövningen. Det är medlem- marna som genom allmänna val bestämmer vilka som ska styra kom- muner och landsting och det är också medlemmarna som får bära konsekvenserna av de förtroendevaldas beslut. Många av de beslut som överklagas har fattats av förtroendevalda och är också av poli- tisk natur. För att värna den lokala demokratin är det därför enligt utredningens mening rimligt att behålla den grundläggande utgångs- punkten i nuvarande system, dvs. att det är en laglighetskontroll av de beslut som de förtroendevalda har fattat och inte en lämplig- hetsprövning. Om medlemmarna är missnöjda med de förtroende- beslut i sak får medlemmarna i nästa val rösta fram andra förtroendevalda som ska verka i kommunen eller . Sam- tidigt är laglighetsprövning ett viktigt komplement till rösträtten eftersom det ger ett utrymme för medlemmarna att säkerställa att de förtroendevalda som röstats fram fattar lagliga beslut. Reglerna stärker rättssäkerheten och påverkar effektiviteten En grundläggande utgångspunkt är att en domstolsprövning ska stärka rättssäkerheten. Med rättssäkerhet brukar ofta avses ett direkt rättsskydd för den enskildes rättigheter. I detta sammanhang avser dock utredningen ett vidare begrepp där rättssäkerhet även handlar om att säkerställa att kommuner och landsting följer gällande lagar och föreskrifter. Genom en domstolsprövning kan en klagande få beslut upphävda om dessa är olagliga. Hänsyn till rättssäkerheten talar för att en vid krets av klagoberättigade ska ha möjlighet att pröva besluten i stor omfattning. Kommuner och landsting måste med någon form av säkerhet kunna förutsäga att beslut inte kommer att upphävas och därmed kunna verkställa beslut som fattats. Enligt utredningen måste alltså en avvägning ske mellan effektivitets- och rättssäkerhetsaspekterna när man ska ta ställning till hur laglighetsprövningsinstitutet ska utformas. Den kommunala självstyrelsen är som nämnts grundläggande för verksamhet och också inskriven i regeringsformen.49 Denna princip är emellertid inte oinskränkt och avvägningar har också gjorts mellan kommunala, statliga och enskilda intressen i olika sammanhang. Möjligheterna för enskilda att överklaga vissa kom- munala beslut enligt bestämmelser i speciallagstiftning är ett exem- pel på en sådan avvägning. En annan avvägning är förstås utform- ningen av prövningsgrunderna i 10 kap. KL. Prövningsgrunder som främst varit avsedda att värna om den enskilde kommunmedlem- mens rätt, ”enskild rätt kränkt” och ”orättvis grund”, har utmönstrats och kvar finns endast prövningsgrunder vars huvudsyfte snarare är att se till att den kommunala självstyrelsen utövas på ett rättsenligt sätt. Att frågor om t.ex. gränserna för den kommunala kompetensen prövas i domstol är enligt utredningens uppfattning särskilt viktigt med tanke på att kommunallagen är en ramlag som inte i detalj reglerar verksamhet. Även om prövningen också fortsättningsvis ska vara en laglig- hetsprövning så finns enligt utredningens bedömning möjlighet att stärka institutet ur ett rättssäkerhetsperspektiv. Ett problem med nuvarande ordning är att det inte är lätt för medlemmarna i kom- mun eller landsting att få reda på när beslut har fattats i ett visst ärende eller att ta del av det beslutet. Ett annat problem är att bestämmelserna om laglighetsprövning kan vara svårbegripliga och att förfarandet vid överklagande av kommunala beslut är krångligt. Ett rättssäkert laglighetsprövningsinstitut innebär att medlemmarna i kommun och landsting ska ha möjlighet att få prövat i princip alla kommunala beslut. Det innebär också att verkställigheten av ett kommunalt beslut som upphävs de facto ska gå att återställa. Fler taleberättigade torde också kunna innebära fler överklaganden och att det kommer fler vägledande domar från HFD. Detta skulle i sin tur underlätta den kommunala verksamheten. Dessa aspekter reso- nerar utredningen om i detta avsnitt samt i avsnitten 15 och 16. 49 1 kap. 1 § andra stycket och 14 kap. 2 § RF. har också betydelse för professionali- teten i kommun och landsting. Reglerna syftar till att säkerställa att både förfaranderegler och materiella regler följs och att kommunala ärenden därmed handläggs på ett professionellt sätt.