sou · H3B389 · 2015-10-16 00:00:00 — Museerna i FRI är av olika storlek, har olika huvudmän och olika ekonomiska utgångspunkter. Organisationen har i dialog med utredningen dock Samhällsförändringar, trender och utmaningar särskilt framhållit att en viktig gemensam nämnare för frilufts- museerna är att de har en bredare publik – fler barnfamiljer och fler besökare med lägre utbildningsnivå – än det genomsnittliga central- museet. Dessutom har de unika förutsättningar att vara miljöer för lärande där natur och kultur är sammanlänkade och de kan på så sätt förmedla andra upplevelser än inomhusmuseer. har allt större intresse fästs vid museernas användare och då främst besökare till utställningarna. Besöksutvecklingen är i allmänhet god och har många museibesök i förhållande till befolkningens storlek. görs ca 17–18 miljoner museibesök hos de museer som ingår i den officiella museistatistiken, och då är även turister från andra länder inräknade. De flesta museer gör regelbundna besökarundersökningar och vet mer om sina besökargrupper . Generellt är musei- besökare mycket nöjda med sina upplevelser på plats och anser att verksamheten håller hög kvalitet, vilket avspeglas i höga betyg såväl i riktade enkätundersökningar som i kommentarer och ranking i turistappar som Trip Advisor.34 Kort sagt så fungerar museerna generellt sett bra för dem som tar sig dit. Jämfört med andra slags kulturupplevelser som mäts i kulturvaneundersökningar så ligger museer någonstans mitt emel- lan de bredaste kulturformerna som är besök i naturmiljöer, böcker, fotografering och biobesök och de smalaste som är opera och balett.35 finns en stor medvetenhet både från upp- dragsgivare och från museiprofessionella om att högutbildade och personer som bor nära ett museum är överrepresenterade i deras publiker, något som alla undersökningar också bekräftar.36 Det gäl- 34I en pilotstudie för besöksundersökningar som Riksutställningar genomförde på 11 central- museer framgår samma mönster med nöjda besökare som i de flesta museers egna undersökningar. 35Uppgifterna baseras på en kuturvaneundersökning i . Skåneborna är generellt mer kulturellt aktiva än genomsnittet för hela landet, men mönstren är desamma som i undersökning av kulturvanor i . Kulturvaneundersökning för /Kultur (2014). 36Myndigheten för kulturanalys, Besöksutveckling för de centrala museerna 2014: Redovisning av ett regeringsuppdrag (2015). Samhällsförändringar, trender och utmaningar ler för många kulturformer att kvinnor i högre utsträckning tar del av utbudet än vad män gör. Vissa personer går aldrig på museer. Det saknas genomgripande studier av grupper som väljer att inte gå på museer och om varför de inte tar del av de program som erbjuds.37 Med tanke på ambitionen att bredda besökargrupperna och de målsättningar som finns om att de offentliga museerna ska vara till för alla så borde detta, förvisso, vara ett prioriterat fält för undersökningar . genomförde två workshopar till vilka personer som definierade sig själva som museiovana eller mindre intresserade av att gå på museum bjöds in. Processen leddes av konsulterna från PREERA och byggde på samtal enligt metoden ”samtal under ytan” eller ”Deep Democracy”. Samtal under ytan är en metodik för att arbeta med ibland outtalade motstånd i en grupp som ska genomföra en förändring eller fatta ett beslut. Det går ut på att lyfta fram tankar som representeras i gruppen, men som ofta står i minoritet till en allmän uppfattning och därför tystas ner. Genom att adressera dessa tankar skapas fördjupad kunskap både om sakförhållanden och om människors drivkrafter, vilket leder till mer hållbara beslut som har större förutsättningar att genomföras i praktiken. Workshoparna hölls i och i och samlade sammantaget ett 50-tal personer i flera samtalsgrupper. Deltagarna rekryterades huvudsakligen via ett upprop på internet (Facebook), samt genom direkta inbjudningar till ett urval mer museivana per- soner. Åldersmässigt fanns en spännvidd från högstadieungdomar till pensionärer, olika kön var representerade och personerna bodde i storstadsregionerna eller med praktisk möj- lighet att besöka ett centralmuseum om de så önskade. I varje grupp fanns enstaka personer med museivana för att bredda antalet perspektiv i samtalen. Samtalen handlade om hinder och möjligheter att delta i museernas verksamheter och ambitionen 37 För en diskussion av möjliga orsaker till det se dock den danska Kulturstyrelsens rapport Museer – viden, demokrati og transformation (2014). Samhällsförändringar, trender och utmaningar var att vaska fram så många olika perspektiv som möjligt. Nedan listas några teman som hade genomslag i flera av grupperna. Alla deltagare omfattades naturligtvis inte av samtliga perspektiv, men alla synpunkter fanns på något sätt representerade i alla grupper. ”Museer ger dåligt samvete” Ett perspektiv som dryftades var vem som känner sig som en musei- besökare. kom tankar upp som ”jag borde gå, men …”. Museer ger somliga dåligt samvete och många tog upp skuld- känslorna kring att identifiera sig som en person som inte går på museum. De handlade också om att känna sig främmande och bort- kommen i lokalerna och att själva museikonceptet är otillgängligt. Begreppet museum upplevs som kravfyllt och besöket skapar en känsla av otillräcklighet hos individen. Det är jobbigt att gå runt, så mycket att ta in och det är uppenbart att det inte går att ”lyckas som besökare”, det vill säga att tillgodogöra sig allt som finns där. Ett besök bekräftar bara känslan av att inte förstå koderna och väcker inga lustkänslor. Därför ”syns inte” heller annonser eller annan marknadsföring som museer gör. De sorteras bort direkt även om innehållet egentligen skulle kunna tilltala. ”Museet ska lära barn och turister” Ett närliggande perspektiv fokuserade på att det personliga in- tresset av museer är bundet till olika perioder i livscykeln. De som inte är intresserade har ofta ändå varit besökare som barn och i sitt vuxenliv när de själva får barn och barnbarn återkommer de till museer för att föra traditionen vidare. De berättade också att de ofta besöker museer utomlands för att lära sig om andra kulturer, men inte tycker att det är särskilt intressant att återkomma regelbundet till ett lokalt museum. Här uttrycktes uppfattningen att museer är viktiga för ungas lärande och för traderingen av kultur i allmänhet. Flera verkar ha positiva erfarenheter av museibesök från sin barndom. Museer är barndomsminnen. Samhällsförändringar, trender och utmaningar ”Museer är till för skolan” Perspektivet att museer är platser för lärande fördjupades genom en rad synpunkter om att museer borde rikta sig mer till skolan. Det fanns helt klart en stark samstämmighet och önskan om att ge barnen positiva museiupplevelser och det rådde enighet om att museer kan vara till stor hjälp i skolan. Men skolan behöver mer re- surser för museibesök. Det är samhällets ansvar att skapa möjlig- heter genom fria museibesök för skolor och hjälp med transport t.ex. med abonnerade bussar för de skolor som har svårt att genom- föra en sådan utflykt med sina klasser. ”Museer skapar stora förväntningar” Det verkar finnas stora förväntningar på museerna oavsett om önskemålet är att museerna ska bevara det gamla eller om de ska representera något nytt. Några röster betonade vikten av att känna igen sin barndoms museum och just de föremål som ”alltid har funnits där” i ett lugnt och harmoniskt museum. Andra önskade sig mer förnyelse och fler utställningar med aktuella perspektiv och interaktiva upplevelser som aktiverar känslor och sinnen. En tredje synpunkt var kritik mot att utställningar erbjuder färdigtolkade bilder som är ideologiskt färgade och inte ger utrymme för egna uppfattningar. ”Museerna speglar den segregerade staden” Några framförde att det är ett hinder att de flesta museerna ligger i centrum och att det är konstigt att staten inte satsar mer på kultur- institutionerna i ytterstaden och runt om i landet. Maktfördel- ningen ändras inte trots prat om inkludering. Museerna är uttryck för den segregerade staden och för hur även kulturlivet präglas av klasstillhörighet och strukturell rasism. Detta lyftes av flera deltagare som inte trodde att en så homo- gen yrkesgrupp kan skildra en mångfald människor. Det verkar som att det redan finns en förutbestämd målgrupp som ser ut som personalen så jag vet inte om jag är välkommen eller om jag kom- mer att sticka ut för mycket, sa en deltagare. Dessutom är de som Samhällsförändringar, trender och utmaningar får i uppdrag att analysera mångfald i sig lika homogena som den representation de ska förändra. Det gäller även , sa en annan. I samband med dessa synpunkter framkom också en irritation och oro för att just de här perspektiven ska censureras bort ur rap- porten, något som deltagarna menade att de ofta upplever när kritik filteras genom flera led innan den når beslutfattarna. ”Museer borde vara som bibliotek” I detta perspektiv framkom att bibliotek uppfattas som mer allmänt tillgängliga och mindre kravfyllda än museer. På ett bibliotek finns inte förväntan om att greppa alla böcker på en gång eller att alla böcker ska tilltala just mig, inte heller att det ska finnas särskilda evenemang för att lockas dit. Kanske uppfattas inte museer som i första hand sociala rum, även om museibesöket för det mesta är en social aktivitet. Men att museer finns verkar vara viktigt även för dem som inte längtar efter att gå dit själva. På så sätt är de ändå ungefär som bibliotek. Samtalen ledde ofta in på olika tips till museerna. Intressant nog rörde sig tipsen kring ungefär samma ämnesområden som dis- kussionerna bland de museiprofessionella. Gör det mer lättsamt, blanda fakta och fiktion. Dramatisera mera, skapa spänning och fler event. Använd mer direkt tilltal, visa att det finns olika slags män- niskor på museerna, marknadsför på nya sätt via sociala medier och med filmklipp. Locka till fler besök genom årskort eller fri entré. Ha öppet när människor är lediga. 10 Bedömningar och förslag I detta kapitel redogör vi för våra samlade bedömningar och lämnar förslag till åtgärder. Med avstamp i en sammanfattning av problem som återkommit under museiväsendets moderna historia (avsnitt 10.1) beskriver vi hur vi menar att museipolitiken bör utvecklas framöver (10.2). Vår bedömning är att museipolitiken bör få en delvis ny inriktning som är mer precis och mer över- gripande än . Museernas bör ges ett både tydligare eget mandat och större ansvar för att utveckla verksamheterna. Tydliga och långsiktiga utgångspunkter och mål behöver kombineras med kva- litetsdrivande system. Medel behöver frigöras för utveckling. Därefter följer våra förslag i ett antal avsnitt. Det första förslaget är att det införs en museilag (avsnitt 10.3). Förslaget bygger bl.a. på vår bedömning av hur nationella mål för museipolitiken bäst kan ut- tryckas, hur samverkan i sektorn ska främjas samt hur frågor om av- yttring av kulturföremål i de statliga museernas samlingar bör regleras. I avsnitt 10.4 sammanfattar vi vår bedömning vad gäller organi- sationsförändringar i museisektorn. Vår samlade bedömning är att det saknas starka skäl för att slå samman museer, men däremot föreslår vi att en ny myndighet inrättas, Myndigheten för museer och utställningar (avsnitt 10.5). Myndigheten ska bl.a. ansvara för kollegial granskning av centralmuseernas verksamhet samt fördel- ning av statsbidrag till hela museisektorn. Myndigheten ska finan- sieras med de medel som går till myndigheten ningar, som föreslås avvecklas. Utredningen lämnar i avsnitt 10.6 också förslag om förändringar i regeringens löpande styrning av de statliga museerna. Vi föreslår bl.a. att de statliga museerna ska ges rätt att sälja varor i musei- butikerna utan krav på full kostnadstäckning och att de museimyn- digheter som arbetar aktivt med internationella vandringsutställ- ningar ska ges rätt att använda inkomsterna i övrig verksamhet. 10.1Historisk förändring men återkommande frågor Av den genomgång av de svenska centralmuseernas historia och kulturpolitikens utveckling som finns i tidigare kapitel (se kapitel 3–5) framgår att utvecklingen varit allt annat än lagbunden. Det har i mångt och mycket varit enskilda intressen och styrkeförhållanden för stunden som avgjort resultatet. Staten har blivit mer aktivt styrande först . finns en regelbundenhet i historien som yttrar sig i att vissa frågor ständigt återkommer. Trots att samhället har förändrats avsevärt åter- finns flera av dagens dilemman inom museiverksamheten i diskus- sioner som fördes redan för 100 eller . Självklart inne- bär detta inte att museerna är samma slags insti- tutioner som . Museernas förhållande till sin omvärld har också på flera sätt förändrats, inte minst som en följd av att museisektorns utveckling och kulturarvsfrågorna mer generellt alltmer präglas av ett internationellt sammanhang. Ändå möter vi ständigt frågor som har formulerats i andra tider, men som fort- farande återfinns i diskussionerna av museernas uppgifter. Varje tid vill uppenbarligen gärna profilera sig mot perioden och har därför haft en tendens att definiera tidigare museiverksamhet i arkaiserande termer. Det är dock ofta likartade saker man tar avstånd från och själva ambitionen att blicka framåt är egentligen liknande . Museerna har självklart förändrats mycket , lika mycket som sam- hället har förändrats . Dock kan det noteras att de höga ambitionerna att göra något mer än vad museerna för tillfället mäktar med har följt både politiken och institutionerna allt sedan de skapades. Bland de problem som återkommande lyfts fram under det moderna museiväsendets historia finns konflikten mellan att bevara samlingar och att använda föremål, förhållandet mellan centrala och regionala museer, samt frågan om vad staten egentligen ska ta ansvar för. Andra frågor som lyfts fram upprepade gånger är hur museer ska bli mer tillgängliga, nå bredare publikgrupper och vilken roll de har i olika folkbildningssträvanden. Museernas nytta och dagsaktuella perspektiv Staten har fokuserat på museernas nytta . Att museer är samhällsnyttiga framfördes i som ett argument för museibyggen. Nyttan bestod i lärande för folket. Genom kulturella upplevelser skulle människor också orka producera mera och därmed bidra till industrins utveck- ling. Nyttoperspektivet återkommer ofta, inte minst hos de som själva arbetar på museerna. uttrycks det kanske genom ett ökande intresse för pedagogik, besökarnas behov och vilken roll konst och historia kan spela i samhällsbygget. Det kan konstateras att museerna i allmänhet är tämligen följ- samma mot tidsandan, åtminstone och framåt. De förnyar utställningar, diskuterar samtida händelser, samlar samtids- dokumentation och ger nya perspektiv på historien. Museerna fick också på många sätt ett nytt samhällsuppdrag . var deras främsta uppgift att bevara kultur- arvet, men skulle de tjäna samhället på ett mer framtidsinriktat sätt. Museerna har varit mycket framgångsrika institutioner, både genom sin långa och livskraftiga historia, men också sett till antalet besökare. Det är en anledning till att ofta nämns som ett föregångsland i museifrågor internationellt. En ambition från museiprofessionella och uppdragsgivare har ofta varit att museet inte bara ska följa samhällsutvecklingen, utan också påverka den i positiv riktning. Detta märks såväl i diskus- sionerna om , som i de- batten om utredningen 65 och länsmuseerna . Ambitionen märks också i dagens förhoppningar om att museerna ska bidra till toleranta attityder i ett mångkulturellt samhälle. Hur och var kan samlingarna visas? Alltsedan den första publikt tillgängliga utställningen öppnade har museerna diskuterat svårigheterna i att balansera uppdraget mellan att bevara samlingarna på bästa sätt och att skapa största möjliga tillgänglighet till föremålen och deras be- rättelser. Bevarandefrågan har många dimensioner och strävan efter att skapa bättre magasinslösningar och säkrare system som skyddar föremålen har funnits med . I många fall har det förflutit åtskilliga årtionden mellan att be- hovet av nya museilokaler uppstått och att situationen lösts genom att museet fått en permanent hemvist. Att dessa specialbyggda hus kommit till stånd har naturligtvis varit mycket viktigt för verksam- heterna, men byggnaderna är också en begränsande faktor som på- verkar hur utställningar kan utformas och vilken atmosfär som för- medlas till besökarna. Museernas lokalisering, t.ex. centralmuseer- nas koncentration till och deras placering i staden, diskuteras också återkommande i relation till vilka besöksgrupper de når. Det råder bred samstämmighet kring att människor i olika delar av landet ska ha tillgång till museiverksamhet. Men har det också funnits olika perspektiv på hur detta ska åstadkommas. Det handlar dels om var och hur de gemensamt ägda samlingarna ska visas, men också om olika synsätt på relatio- nen mellan centrum och periferi, expertis och kunskap. Ska expert- kunskaper spridas ut från de centrala institutionerna eller finns den relevanta kunskapen, tvärt om, i högre grad vid de regionala och lokala museer som arbetar direkt med sitt närområde och odlar re- lationer som utgår från de specifika förhållandena. Längtan efter en ny publik Önskemålet om att bredda den befintliga publiken är också en evig museifråga. Ända sedan öppnade 1866 har det funnits en strävan efter att locka fler besökare och gärna att nå ”museiovana” grupper. Ambitionen finns både hos uppdragsgivarna och hos museerna själva som på eget initiativ har infört rabatter, kvällsöppet och särskilda program för att locka nya grupper. Strävan efter att museet ska vara öppet för alla har funnits och sammanhang. När beviljades högre statsanslag 1859 begärde att museet skulle införa både fri entré och generösare öppettider. I stiftelsestadgan för Arbetets museum fastställs att museet ska vara fritt tillgängligt för alla. har tagit ett eget beslut om fri entré. De flesta museer har av tradition fritt inträde någon dag eller kväll . De statliga museerna har fri entré för alla upp till och ska fri entré för alla besökare åter bli verklighet enligt regeringens förslag i budget- propositionen . Fri entré hör samman med ett principiellt ställningstagande för tillgänglighet för alla till offentligt finans- ierade institutioner och en längtan efter att locka en bredare publik. Den andra sidan av önskemålet om nya publiker är den ständigt aktuella problematiken med bristande tillgänglighet för grupper med särskilda behov till museets lokaler, utställningar och övriga verksamhet. Detta är särskilt märkbart för de museer som har specialbyggda äldre hus, som i sig är kulturhistoriskt värdefulla och därför kan vara svåra att anpassa efter dagens behov. Utställningar för bildning eller underhållning? Både akademiskt hållna utställningar och mer underhållnings- inriktade produktioner möter ofta kritik. Vilken informationsnivå utställningar ska hålla har varit en kontinuerlig diskussions- och ibland konfliktfråga. Forskningsperspektiv kan förenas med publik- perspektiv på många olika sätt, men i praktiken tycks det vara svårt att hitta en balans. Museerna ska vara kunskapscentra, men olika publiker kräver också att informationen anpassas och att verksam- heten erbjuder olika slags tilltal och fördjupningsnivåer. Antropologen menade redan vid mitten av 1800- talet att av museibesökarna sökte underhållning. Därför skulle de först lockas in av lättsamma dioramor, för att sedan kunna upptäcka de mer systematiskt ordnade utställningarna längre in i museet. På liknande sätt tänker många museer , inte minst när de marknadsför sig med ett enkelt budskap som lockar besökarna till museet för att de sedan ska kunna ta del av mer komplexa be- rättelser. Dessa förmenta motsättningar kring kunskapsinnehållet är ett frågekomplex som återkommande genererat diskussion under mu- seernas samtida historia. I grunden uttrycks kanske här ett spän- ningsförhållande som är ofrånkomligt i en institution av den typ ett museum är, det vill säga en kunskapsinstitution som också är till för alla, och som både ska skapa starka upplevelser och locka till kreativitet, förmedla kunskaper och främja kritisk dialog. Fortsatta utvecklingsmöjligheter för museerna som vissa frågor framstår som ”eviga” när man ser till- baka på museernas moderna historia, finns det en rad perspektiv som behöver uppmärksammas mer i museernas verksamhet . Utredningens bedömning är att centralmuseernas framtida utma- ningar bl.a. handlar om att utveckla mer jämlika samarbeten med olika aktörer och att skapa rum för att fler ska kunna bli delaktiga i museernas fysiska och digitala verksamhet över hela landet. Museerna behöver också utveckla sin kompetens för att på ett kunskapsbaserat sätt möta konflikter kring identitet och för att dis- kutera kulturarvsfrågor i sammanhang där olika perspektiv krockar. I dagens samhälle, när olika former av polarisering tilltar och kultur- arvet i en mycket påtaglig mening är en arena för globala konflikter, är detta inte bara viktigt utan också mer komplext än . Därför är det angeläget att museerna i detta arbete också samverkar med varandra och andra kunskapsinstitutioner, framför allt skolor och högskolor, såväl nationellt som internationellt. Dessa bedömningar återspeglas i våra egna förslag nedan. För att komma vidare från vissa ”eviga” diskussioner menar vi dock att politiken bör närma sig museisektorn på ett nytt sätt och att det krävs en delvis ny inriktning för den statliga museipolitiken. 10.2Ny inriktning för museipolitiken Bedömning: Museipolitiken bör få en delvis ny inriktning som är tydligare och mer principiellt inriktad än . Museernas självständiga ställning som kunskapsinstitutioner bör slås fast och de bör ges ett både tydligare eget mandat och större ansvar för att utveckla verksamheterna. Tydliga och långsiktiga ut- gångspunkter och mål behöver kombineras med kvalitets- drivande system i sektorn. Dessutom bör större insatser göras för samordning i vissa frågor och medel behöver frigöras för ut- veckling i hela landet. Museerna har utvecklat sin verksamhet och kontinuerligt förhållit sig till samhällsutvecklingen under olika tidsperioder. Ändå tycks det vara svårt för museerna att få erkännande för mycket av det förändringsarbete som har gjorts. Trots ökande och internationellt sett höga besökstal och ett brett allmänt intresse framhålls ofta museernas situation som problematisk. De har utretts gång efter annan och såväl problemformuleringar som lösningar återkommer utan synbar medvetenhet om historien och vilka åtgärder som tidi- gare har prövats. Utredningens analyser av tidigare statliga ut- redningar, dialoger med museerna och andra intressenter samt annan materialinsamling, visar att det i hög grad är samma musei- frågor som har diskuterats och problematiserats sedan den moderna svenska kulturpolitiken började formuleras . Museerna har blivit föremål för allt fler förväntningar, vilket bl.a. tagit sig i uttryck i breddade uppdrag från staten. har gamla uppgifter inte i samma utsträckning tagits bort. De breda ambitionerna för vad museerna ska åstadkomma kan sannolikt ibland bli förlamande, men en positiv syn på saken är att det finns en stor medvetenhet om museers inneboende potential och att de är en kraft i samhället att räkna med. Ett problem med den hittillsvarande museipolitiken är att den ofta förutsatt att tämligen storskaliga, organisatoriskt inriktade åtgärder ska rå på t.ex. problem med ökade kostnader för samlingar och administration. Några tydliga belägg för att det finns stora vinster att göra på detta sätt finns dock inte. Ska förändringar i organisationsstrukturen göras bör det ske av andra skäl och fram- för allt vara motiverat av att en förbättring av kärnverksamheternas kvalitet kan förväntas. Ett annat problem är att dessa breda grepp kombinerats med en detaljstyrning som ibland har varit svår att få ihop med hur dessa kunskapsinstitutioner fungerar.