sou · H3B358 · 2015-06-10 00:00:00 — Genomförandeförbudet följer av artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget och har direkt effekt, vilket innebär att det ger upphov till rättigheter för enskilda som kan åberopas inför natio- nella domstolar. Kommissionens primära uppgift på statsstödsområdet är att prö- va och godkänna medlemsstaternas statliga stöd. Kommissionen är den enda instans som får godkänna statligt stöd inom EU. underlätta hanteringen av statligt stöd inom EU har kommissionen beslutat om vissa undantag från genomförandeförbudet. Stöd som utformas i enlighet med ett sådant undantag behöver inte anmälas till kommissionen. Det finns dock omfattande regelverk och rap- porteringsskyldigheter som måste följas om dessa undantag ska tillämpas. Kommissionen ska även övervaka att det inte lämnas oförenligt stöd utan att detta anmäls till kommissionen. Om stöd lämnas i strid med förbudet kan kommissionen besluta att medlemsstaten ska återkräva stödet. Även medlemsstaterna själva och deras domstolar är skyldiga att återkräva stöd som utbetalats i strid mot genom- förandeförbudet. Nedan redogör vi för när något är statligt stöd och under vilka förutsättningar som sådana stöd kan anmälas till och godtas av kommissionen eller utformas på ett sätt så att de omfattas av något av de undantag från genomförandeförbudet som kommissionen har beslutat om. De två grundläggande unionsfördragen är fördraget om Europeiska unionen () och fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Det sistnämnda fördraget fick sin titel i och med att Lissabonfördraget trädde i kraft . Det fördraget hette fördraget om upprättandet av den Europeiska gemenskapen och kallades då ofta EG-fördraget. Det hette ännu tidigare fördraget om upprättande av Europeiska ekonomiska gemenskapen och förkortades då EEG-fördraget. Genom Lissabonfördraget ersattes och efterträddes Europeiska gemenskapen av Europeiska unionen. Detta har medfört att EG genomgående har ersatts av EU som begrepp. Man talar exempelvis inte längre om EG-rätt utan om EU-rätt. Lissabonfördraget med- förde vissa förändringar i EU- och EUF-fördragen. Det centrala regelverket kring den inre marknaden och konkurrensreglerna be- hölls dock i allt väsentligt oförändrade, men artikelnumreringen i fördragen ändrades i förhållande till tidigare. Bestämmelserna om statligt stöd ändrades innehållsmässigt endast på det sättet att det i dessa hänvisas till den inre marknaden i stället för till den gemen- Den ändringen har ingen praktisk betydelse. Det gjordes dock vissa ändringar med koppling till tjänster av allmänt ekonomiskt intresse som vi redogör för under avsnittet 5.5. EUF-fördraget hade reviderats även före Lissabonfördraget, bland annat genom Amsterdamfördraget, som trädde i kraft . Även det fördraget innebar att artikelnumreringen änd- rades. EUF-fördragets bestämmelser om statligt stöd i artiklarna 107–109 återfanns därför till den 31 okto- ber 2009 i artiklarna 87–89 i EG-fördraget och i artik- larna 92–94 i det fördraget. När vi behandlar EU:s – och tidigare EG:s – bestämmelser om statligt stöd kommer vi som utgångspunkt att hänvisa till artiklarna i EUF-fördraget, även om vi skulle diskutera förhållanden eller hänföra oss till dokument från tiden före Lissabonfördraget. När vi redovisar innehållet i dokument från EU:s institutioner och från svenska domstolar, kommer vi som utgångspunkt att använda den terminologi som används i dokumenten. I betänkandet kommer vi att redovisa och diskutera rättspraxis från Europeiska unionens domstol. I enlighet med artikel 19 i EU- fördraget består denna av domstolen, tribunalen och specialdom- stolar. Nedan kommer vi att kalla domstolen för . Detta kommer vi att göra även om vi hänför oss till tiden före Lissa- bonfördraget, då den domstolen kallades för . Vi kommer vidare att använda namnet tribunalen även för tiden före , då den domstolen kallades Förstainstansrät- ten. Europeiska kommissionen kallar vi kommissionen, såväl för tiden före som efter Lissabonfördraget. Med rådet avses Europeiska unionens råd. Med statligt stöd avser vi statligt stöd i den mening som avses i artikel 107.1 i EUF-fördraget, och med genomförandeförbudet me- nar vi förbudet i artikel 108.3 sista meningen i EUF-fördraget. är en del av EUF-fördragets regler som ska säkerställa fri handel och konkurrens på den inre marknaden. Ge- nom att enskilda stater inte gynnar enskilda företag kan företagen på marknaden konkurrera på lika villkor vilket är en förutsättning för effektiv konkurrens. Genom att kommissionen säkerställer att EU:s medlemsstater följer statsstödsreglerna kan respektive med- lemsstat förlita sig på att deras företag inte konkurreras ut med hjälp av stöd från andra EU-länder.1 kan även hindra en statsstödstävlan där olika stater försöker bjuda över varandra för att locka till sig före- tag och investeringar. En sådan utveckling riskerar att föra med sig stora kostnader för samhället utan att tillföra någon samhällseko- nomisk nytta. Under den finansiella krisen uttalade kommissionen att statsstödsreglerna säkerställer en god budgetdisciplin, dvs. att offentliga medel används effektivt. Eftersom kommissionen är den enda instans som får godkänna statsstöd och EU:s domstolar även uttalat att de inte kan överpröva de delar av kommissionens som innehåller komplicerade ekonomiska bedömningar, har kommissio- nens tolkning av en självständig betydelse som på statsstödsområdet går längre än vad som är fallet när det gäller andra myndigheters beslut. Det statliga stödet ska bidra till tillväxt genom att stödja initiativ till mer nyskapande, effektiv och grönare teknik, och underlätta tillgången till investeringar, riskkapital och finansiering för forskning och utveckling. Statsstödskontrollen ska underlätta hanteringen av stöd som är väl utformat, inriktat på konstaterade marknadsmisslyckanden och mål av gemensamt intresse och som inte snedvrider konkurrensen mer än nödvändigt.2 Marknadsmisslyckanden kan ta sig olika uttryck, såsom bris- tande tillgång på kapital för små företag eller otillräckliga inci- tament för företag att satsa egna resurser på forskning och utveck- ling. Kommissionen har lagt allt större vikt vid ett ekonomiskt angreppssätt i tillämpningen av statsstöds- reglerna. Nationalekonomi och även företagsekonomi får därige- nom en direkt inverkan på rättsutvecklingen avseende EU:s stats- stödsregler. 1Kommissionens handlingsplan för statligt stöd, KOM (2005) 107 slutlig, av , s. 3–4. 2COM(2012) 209 final, av den , om modernisering av det statliga stödet i EU, s. 4. 5.4Definitionen av statligt stöd Den EU-rättsliga definitionen av begreppet statligt stöd ges i arti- kel 107.1 i EUF-fördraget. Om inte annat föreskrivs i fördragen, är stöd som ges av en medlems- stat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som sned- vrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den inre marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna. Statligt stöd är alltså en åtgärd som 1.ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga (allmänna) medel 3.når vissa företag eller viss produktion (selektivitet), 4.hotar att snedvrida konkurrensen och påverka handeln mellan medlemsstaterna Rekvisiten är kumulativa vilket innebär att alla måste vara uppfyllda för att det ska vara fråga om statligt stöd. I litteraturen delas statsstödsbegreppet upp på olika sätt. Oav- sett antalet rekvisit som artikel 107.1 i EUF-fördraget bryts ner i kommer det alltid att kvarstå vissa överlappningar eftersom praxis inte alltid är tydlig när det gäller vilken del av statsstödsbegreppet som inte uppfyllts i ett visst fall. I synnerhet gynnande- och selek- tivitetskriterierna är svåra att skilja åt eftersom de är beroende av varandra, men även övriga rekvisit flyter delvis in i varandra. har definierat begreppet stöd enligt följande. [Varje åtgärd] varigenom medlemsstaterna för att genomföra sina egna ekonomiska och sociala mål genom ensidiga och självständiga beslut ger företag eller andra rättssubjekt tillgång till medel eller fördelar som skall främja förverkligandet av de eftersträvade ekonomiska eller socia- la målen.3 Enligt är statsstödsbegreppet ett rättsligt begrepp som bygger på en objektiv analys av faktiska omständigheter.4 Arti- 3Mål 61/79 Denkavit, ECR 1980 p. 1205, punkten 31. 4Mål T-152/99, Hamsa mot kommissionen, 2002, II-3049, punkten 159; mål C-83/98 Ladbroke Racing mot kommissionen, 2000 I-3271, punkten 25. kel 107.1 i EUF-fördraget ska tolkas i enlighet med dess syfte, dvs. att skydda konkurrensen på den inre marknaden.5 Vidare tolkas bestämmelsen inte i förhållande till syftet med åtgärden (exempel- vis att säkerställa bostadsförsörjningen) utan i förhållande till vilka effekter åtgärden medför eller skulle kunna medföra.6 Rekvisiten behandlas under respektive rubrik nedan. 5.4.1Av en medlemsstat eller med hjälp av statliga (allmänna) medel Med staten och begreppet statliga medel avses tillgångar som kan kopplas till medlemsstaten, dess nationella, regionala eller lokala in- stitutioner. En svensk kommuns eller ett landstings åtgärder om- fattas därmed också av statsstödsreglerna.7 Bidrag som lämnas direkt från EU:s institutioner omfattas inte av statsstödsreglerna eftersom de inte kan kopplas till medlemsstaterna, däremot om- fattas EU-medel av statsstödsreglerna i de fall som medlems- staterna anförtrotts ansvaret att besluta om dem och företag där- igenom kan komma att gynnas enligt artikel 107.1 i EUF-fördraget (såsom är fallet vid utnyttjande av EU:s strukturfondsmedel). Eftersom vi i huvudsak kommer att beskriva kommunala åtgärder i förhållande till statsstödsreglerna väljer vi att i vissa fall byta ut or- det staten mot allmänna för att undvika missförstånd. Statsstödsreglerna avser medlemsstaternas påverkan på konkur- rensen. För att det ska vara statligt stöd måste en åtgärd därför kun- na kopplas direkt eller indirekt till det allmänna. Av artikelns orda- lydelse framstår det som om stödet antingen måste ges av en medlemsstat eller att det ska vara fråga om allmänna medel. I praxis har dock dessa rekvisit ansetts kumulativa och inte alternativa. Sam- tidigt har begreppen getts en vid tolkning som ska säkerställa att reglerna får ett effektivt genomslag i alla medlemsstater. Tillämp- ningen av bestämmelsen och domstolarnas tolkning ska hindra medlemsstaterna och deras institutioner från att kringgå reglerna. Rekvisitet förutsätter att det ska finnas både en koppling till det 5Mål C-39/94 SFEI, 1996 I-3547, punkten 58; mål C-387/92 , ECR 1994 I-877, punkten 12; mål 173/73 mot kommissionen, ECR 1974 p. 709, punkterna 26–28. 6Mål C-75/97, mot kommissionen (), 1999 I-3671, punkten 25. 7Mål 248/84 mot kommissionen, ECR 1987 p. 4013, punkt 17. allmännas budget och en koppling till ett beslut av ett offentligt organ. Rekvisitet omfattar därmed två delar som nedan behandlas under varsin rubrik. Både beslut som minskar intäkterna och beslut som ökar kostna- derna för det allmänna anses påverka allmänna medel. Rekvisitet avser alla medel som medlemsstaten faktiskt kan använda även om de finns hos juridiskt separerade organisationer eller om medlems- statens kontroll av medlen bara är tillfällig.8 Även finansiering som läggs utanför statsbudgeten för att minska statens direkta inblandning såsom TV-avgiften utgör all- männa medel.9 Med allmänna medel avses även ett offentligt ägt företags tillgångar om medlemsstaten eller dess institutioner kan utöva direkt eller indirekt kontroll över företaget eller över de medel som det är frågan om.10 I princip kan alla typer av åtgärder med kopplingar mellan det offentliga och konkurrensutsatt verksamhet kopplas till allmänna medel. En försäljning till ett pris under marknadsvärdet, ett lån utan marknadsmässig ränta, eller garantier utan marknadsmässig ersättning är exempel på åtgärder som ansetts härröra från allmänna medel. En åtgärd som saknar ekonomiska konsekvenser för medlems- staten är inte statligt stöd. I rättspraxis har det klargjorts att en prisreglering inte omfattats av begreppet statligt stöd trots att en sådan reglering indirekt överför medel från konsumenter till vissa näringsidkare.11 Även om den svenska bruksvärdesprincipen eller hyresförhandlingssystemet skulle anses gynna vissa företag skulle de inte i sig medföra statligt stöd eftersom de inte påverkar all- männa medel. 8Mål C-482/99 mot kommissionen (Stardust ), 2002 I-4397, punkt 37. 9Målen T-309/04, T-317/04, T-329/04 och T-336/04 mot kommissionen, 2008 II-2935. 10Mål C-482/99 mot kommissionen (Stardust ), 2002 I-4397, punkt 34ff. Jfr artikel 2 (a) (b) i kommissionens direktiv /111/EG av om insyn i de finansiella förbindelserna mellan medlemsstater och offentliga företag samt i vissa företags ekonomiska verksamhet (transparensdirektivet). 11Mål C-379/98 2001 I-2099; mål 83/77 1978 p. Det är tillräckligt att det finns en risk för att allmänna medel kan belastas. Såväl lån som garantier och andra utfästelser kan på- verka det allmännas budget trots att det inte är säkert att så sker. har också klargjort att ett uttalande av en minister som i sig saknar rättsverkan kan anses utgöra statligt stöd om det sker i samband med andra åtgärder som har en koppling till all- männa medel. I det aktuella fallet hade ministern uttalat sig om att skulle erbjudas ett kapitaltillskott som sedan aldrig genomfördes eftersom bolaget aldrig undertecknade det avtal det erbjöds.12 Domstolen förklarade följande. Det är […] inte nödvändigt att en sådan minskning eller en sådan risk motsvarar eller överensstämmer med nämnda fördel och inte heller att fördelen har en sådan minskning eller en sådan risk som motprestation eller är av samma art som det ianspråktagande av statliga medel som fördelen härrör från.13 5.4.1.2Kan hänföras till det allmänna Den andra delen av rekvisitet förutsätter att åtgärden även kan hänföras till det allmänna. Det är alltså i vissa fall inte tillräckligt att det är fråga om allmänna medel för att en åtgärd ska kunna utgöra statligt stöd. Denna del av rekvisitet kan få betydelse när det ska bedömas om ett företag som ägs av det allmänna ger statligt stöd. Lagstiftning och andra åtgärder som beslutas enbart av det all- männa kan definitionsmässigt hänföras till det allmänna. Eftersom EUF-fördraget enligt artikel 345 är neutralt i för- hållande till offentligt respektive privat ägande är ägandet inte till- räckligt för att skilja ett offentligt företags agerande från ett mot- svarande privat företags agerande. En åtgärd av ett offentligt ägt företag kan bara hänföras till det allmänna om det allmänna har ut- övat någon form av kontroll över företagets agerande i det enskilda fallet. Det är inte nödvändigt att åtgärden omfattas av ett beslut av en myndighet eller ett politiskt organ. Däremot krävs det att det allmänna involverats i beslutet att vidta åtgärden. En samlad be- skrivning av omständigheterna kring åtgärden har typiskt sett varit 12Dom och mot kommissionen, C-399 och 401/10 P, EU:C:2013:175. 13Dom och mot kommissionen, C-399 och 401/10 P, EU:C:2013:175, punkt 110. tillräckligt för att ska anse att åtgärden kan hänföras till det allmänna. Nedan återges ett utdrag från överväganden om när en åtgärd kan hänföras till det allmänna i domen i målet Stardust Marine.14 Även om staten kan kontrollera ett offentligägt företag och utöva ett dominerande inflytande över dess transaktioner skall det nämligen inte automatiskt antas att denna kontroll faktiskt utövas i ett konkret fall. Ett offentligägt företag kan handla mer eller mindre självständigt be- roende på i vilken utsträckning staten medger detta. Så skulle kunna vara fallet beträffande sådana offentligägda företag som Altus och SBT. Endast det faktum att ett offentligägt företag kontrolleras av staten är under sådana omständigheter inte tillräckligt för att anse att de åtgär- der som företaget vidtagit, till exempel sådana stödåtgärder som här är aktuella, skall tillskrivas staten. Det är vidare nödvändigt att undersöka om de offentliga myndigheterna skall anses ha varit delaktiga på ett eller annat sätt i dessa åtgärder. Det kan i detta hänseende inte krävas att det genom en utförlig undersökning skall visas att myndigheterna har uppmuntrat det offentligägda företaget att vidta de aktuella stöd- åtgärderna. Med beaktande av det nära sambandet mellan staten och offentligägda företag finns det nämligen, för det första, en verklig risk att staten beviljar stöd via dessa företag på ett föga öppet sätt och med åsidosättande av fördragets bestämmelser om statligt stöd. På grund av dessa nära relationer mellan staten och det offentligägda företaget är det, för det andra, i allmänhet mycket svårt för en utomstående att i ett konkret fall bevisa att ett sådant företag faktiskt har vidtagit stödåtgär- der på myndigheternas begäran. Av dessa skäl finner domstolen att det kan härledas ur omständigheterna i det enskilda fallet och det samman- hang i vilket åtgärden vidtagits att en stödåtgärd som vidtagits av ett offentligägt företag kan tillskrivas staten.15 I ovan citerade avgörande räknade upp en serie om- ständigheter som kan ha betydelse för den samlade bedömningen av om en åtgärd i ett offentligägt företag kan hänföras till det all- männa. Om företaget i fråga inte kunde fatta det klandrade beslutet utan att ta hänsyn till myndigheternas krav, om företaget inför- livats med den offentliga förvaltningen, om verksamheten utövas på marknaden under normala konkurrensvillkor i förhållande till privata företag, om organisationsformen är offentligrättslig eller 14Mål C-482/99 mot kommissionen (Stardust ), 2002 I-4397, punkt 52–56 och Mål T-68/03 Olympiaki Aeroporia Ypiresies AE mot Europeiska kom- missionen, 2007 II-2911, punkt 317. 15Mål C-482/99 mot kommissionen (Stardust ), 2002 I-4397, punkt 52–54. om den omfattas av den allmänna bolagsrätten, hur starkt inflytan- de myndigheterna har över företagets förvaltning och alla omstän- digheter som i det enskilda fallet tyder på att de offentliga myn- digheterna är delaktiga. Åtgärdens omfattning, dess innehåll och villkoren för dess genomförande ska också beaktas.16 Ett exempel på hur kommissionens bedömningar av hänför- lighetsrekvisitet kan ta sig uttryck ges nedan. Citatet kommer från kommissionens beslut om att vissa avtal och åtgärder som Väners- borgs kommuns helägda fastighetsbolags (FABV) styrelse hade be- slutat utgjorde allmänna medel som kunde hänföras till det allmänna. Transaktionen genomfördes av kommunen genom FABV. FABV ägs till av kommunen, som täcker FABV:s eventuella förluster via sin normala budget. utgörs av ledamöter ur Väners- borgs kommunstyrelse. De beslut som FABV fattar kan således till- skrivas staten och i den mån besluten har ekonomiska konsekvenser innebär dessa att statliga medel används. Dessutom var kommunen helt klart delaktig i denna transaktion, eftersom den option som beviljades krävde ett kapitaltillskott på från kom- munen till FABV som avsättning för den förlust som skulle uppstå om utnyttjade sin option. Mot bakgrund av detta drar kommis- sionen slutsatsen att försäljningen av anläggningen till omfat- tade statliga medel.17 Styrelseunderlag, affärsplaner och liknande handlingar som kan visa på självständigheten i beslutsfattandet och på de affärsmässiga över- väganden som gjorts kan ha betydelse både för hänförlighets- kriteriet och för tillämpningen av marknadsmässighetsprincipen som beskrivs senare i detta kapitel. Det finns alltså likheter mellan hänförlighetskriteriet och principen om marknadsmässighet som vi beskriver nedan under gynnanderekvisitet. Det finns så få avgöran- den där statligt stöd har kunnat uteslutas med hänsyn till hänför- lighetsrekvisitet att utgångspunkten vid en statsstödsbedömning trots ordalydelsen i det ovan refererade avgörandet närmast bör vara att det råder en presumtion för att ett offentligt ägt bolags agerande kan hänföras till det allmänna. Vanliga affärsmässiga be- slut om hur företaget agerar i den dagliga affärsverksamheten kan 16Mål C-482/99 mot kommissionen (Stardust ), 2002 I-4397, punkt 55–56. 17COM(2012) 546 final, av den 08.02.2012, om SA.28809 , punkt 33. dock inte hänföras till det allmänna.18 I detta sammanhang kan det vara bra att notera att oberoende organisationer knappast är lös- ningen på alla EU-rättsliga problem. Exempelvis förutsätter direkt- tilldelning av kontrakt upphandlingsrättsligt att det allmänna ut- övar en kontroll över den offentligt ägda utföraren som påminner om den som det allmänna utövar över den egna förvaltningen.19 Statsstödsbegreppet omfattar som redan framgått mer än direkta bidrag. Begreppet omfattar såväl tillskott såsom bidrag som andra åtgärder som befriar mottagaren från förpliktelser som företag nor- malt måste ta hänsyn till i sin verksamhet. Sådana åtgärder påmin- ner om bidrag till sin karaktär och får samma effekt.20 Åtgärden måste dock ge mottagaren en ekonomisk fördel för att det ska vara fråga om ett gynnande. Stödmottagaren ska ha fått för- delar som den inte hade kunnat få inom ramen för sin vanliga affärsverksamhet. Ett annat sätt att uttrycka detta är att stödmotta- garens konkurrenter inte skulle ha kunnat få motsvarande villkor från andra privata marknadsaktörer. Ett lån till en ränta som under- stiger räntan som är tillgänglig för stödmottagarens direkta kon- kurrenter, eller kapitaltillskott som normalt inte är tillgängliga på kapitalmarknaden kan utgöra ett gynnande.21 har funnit att det i första hand är situationen i den aktuella medlemsstaten som ska beaktas eftersom motsvarande företag i andra medlemsstater agerar under andra rättsliga och fak- tiska omständigheter.22 Eftersom bedömningen är komplex och ekonomisk till sin natur har kommissionen ett utrymme för skönsmässig bedömning. Sam- tidigt är det den som påstår att något är statligt stöd som har bevis- 18Generaladvokaten utlåtande i mål C-482/99 mot kommissionen (Stardust ), 2002 I-4397, punkt 55. 19Se vidare under avsnitt 5.5.3. 20Mål C-387/92 , ECR 1994 I-877, punkt 12–13. 21Generaladvokaten utlåtande i mål 84/82 (BRD) mot kommissionen, ECR 1984 p. 1451; mål T-95/94 Chambre syndicale nationale des entreprises de transport de fonds et och 's SARL mot kommissionen, 1995 II-2651 och mål C-367/95 P kommissionen mot Sytraval, 1998 I-1719, samt generaladvokaten uttalande i mål 42/93 mot kommissionen, ECR 1994 I-4175, punkt 27. 22Mål C-408/04 kommissionen mot , 2008 I-2767 punkt 109 och T-308/00 Salzgitter mot kommissionen, 2004 II-1933, punkt 81. bördan för detta, såväl i svenska domstolar som i EU:s domstolar. Nedan redogör vi för några olika tillvägagångssätt för att fastställa eller utesluta att olika typer av transaktioner gynnar mottagaren. Eftersom vår utredning i stor utsträckning avser de allmännyttiga kommunala bostadsaktiebolagen på svaga bostadsmarknader och då dessa historiskt har haft ekonomiska svårigheter lägger vi tonvikten vid avgöranden som klargör rättsläget när det gäller offentligt ägda företag och i synnerhet statsstödsbedömningar som avser hur det allmänna kan agera på ett marknadsmässigt sätt i förhållande till företag med betalningssvårigheter eller lönsamhetsproblem. Om det ska vara möjligt att fastställa att något ger en fördel krävs ett jämförelseobjekt. En utgångspunkt för att kunna bedöma om en åtgärd gynnar motparten är därför att fastställa hur en privat aktör i en marknadsekonomi skulle ha agerat utifrån kommersiella hänsyn under de förutsättningar som den offentliga aktören står inför. har slagit fast att bedömningen ska baseras på en ekonomisk analys som beaktar alla faktorer som ett företag som agerar enligt normala marknadsvillkor borde ta hänsyn till när det bestämmer priset på en tjänst.23 Principen har ibland benämnts principen om en privat investe- rare i en marknadsekonomi (”market economy investor principle, MEIP”) ibland som principen om den private investeraren (”private investor principle, PIP”).