sou · H3B363 · 2015-06-17 00:00:00 — På det allmänna planet är sådana gärningar inte heller tillåtna enligt den humanitära rätten. Därmed torde inte resolutionens krav stå i konflikt med detta regelverk. Däremot kan det inte uteslutas att definitionen av terroristbrott rambeslut om bekämpande av terrorism kan inkludera gärningar som inte nödvändigtvis utgör ett brott mot den internationella humanitära rätten. Det kan i ett enskilt fall vara svårt att utreda huruvida en gärning, t.ex. en resa för att ta emot utbildning för terrorism, har begåtts med den särskilda avsikt som krävs för straffansvar. Det kan framförallt vara svårt att skilja en sådan gärning från andra gärningar som företas med avsikter som är legitima enligt den internationella humanitära rätten, t.ex. att motta träning för att delta i militärt nödvändiga och proportionerliga anfall. Genomförande av resolutionen i svensk rätt 7.2.1En ny straffbestämmelse om att motta utbildning för särskilt allvarlig brottslighet Förslag: En ny straffbestämmelse införs i lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Bestämmelsen ska omfatta den som mottar sådana instruktioner som definieras i lagens 5 § i avsikt att använda dessa för särskilt allvarlig brottslighet, om instruktionerna har meddelats på ett sätt som varit särskilt ägnat att främja sådan brottslighet. Det döms inte till ansvar om det endast har funnits en obetydlig fara för att gärningen skulle leda till förövandet av särskilt allvarlig brottslighet eller om gärningen med hänsyn till andra omständigheter är att anse som ringa. Straffet ska vara fängelse i högst . Om brottet är grovt ska straffet vara fängelse i lägst och högst . Vid bedömande av om brottet är grovt ska särskilt beaktas om det avsett särskilt allvarlig brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egendom av särskild betydelse, om det ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller om det annars varit av särskilt allvarlig art. Om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott döms det inte till ansvar enligt den föreslagna bestämmelsen. Bedömning: Försök, förberedelse och stämpling bör inte straffbeläggas. Skälen för förslagen och bedömningen I 5 § rekryteringslagen straffbeläggs utbildning för särskilt allvarlig brottslighet. Bestämmelsen omfattar den som meddelar eller söker meddela instruktioner om tillverkning eller användning av sådana sprängämnen, vapen eller skadliga eller farliga ämnen som är särskilt ägnade att användas för särskilt allvarlig brottslighet, eller om Genomförande av resolutionen i svensk rätt andra metoder eller tekniker som är särskilt ägnade för sådant ändamål. För straffansvar krävs också att gärningen begåtts med vetskap om att instruktionerna är avsedda att användas för särskilt allvarlig brottslighet, dvs. att den som utbildar vet att eleven avser att använda instruktionerna för att föröva sådan brottslighet. Detta krav innebär att i en situation då utbildningsansvar kan bli aktuellt för utbildaren, skulle också den som mottar utbildning i viss utsträckning kunna dömas för stämpling eller förberedelse till terroristbrott. Som exempel kan nämnas att utbildningen avser befattning med föremål som underlättar genomförandet av brottet eller någon form av sammanställning av instruktioner eller information (förberedelse) eller att utbildningen innebär att flera personer sätter sig i förbindelse med varandra för att förbereda, möjliggöra eller underlätta brott (stämpling). Det skulle även i vissa fall kunna utgöra ett fullbordat terroristbrott om en person låter sig utbildas genom hantering av vapen på ett sådant sätt att det är fråga om vapenbrott. Fråga är om det oaktat detta kan finnas skäl att straffbelägga även mottagande av utbildning som ett självständigt brott. Detta, dvs. att kriminalisera förberedande gärningar som självständiga brott, har i andra sammanhang presenterats som en möjlig lösning när det finns behov av en mer långtgående kriminalisering av förberedelsegärningar än vad bestämmelsen i 23 kap. ger utrymme för (prop. 2000/01:85 s. 39). I utredningens uppdrag ligger att beakta relevant arbete som bedrivs inom internationella fora. Frågan om kriminalisering av mottagande av utbildning för terrorism har varit föremål för diskussion i samband med utvärdering av konvention om förebyggande av terrorism. har förhandlingar om att få till stånd ett tilläggsprotokoll till konventionen förts och protokollet har slutligen antagits av . Protokollet innebär bl.a. en förpliktelse för parterna att straffbelägga mottagande av terroristträning (artikel 3). Vid en jämförelse med andra länder kan konstateras att det trots att det fram till inte funnits några internationella förpliktelser på området har införts straffbestämmelser om mottagande av utbildning för terrorism i flera länder, bl.a. i , och . Ett första argument för ett särskilt straffstadgande är att det, även med beaktande av möjligheterna att döma för stämpling eller Genomförande av resolutionen i svensk rätt förberedelse till terroristbrott, finns ett visst område som är straffritt. Sannolikt omfattar straffansvaret t.ex. inte mottagande av utbildning som resulterar i en kunskapsökning hos eleven utan att detta också dokumenteras på ett sätt som kan utgöra hjälpmedel till brott. Även en sådan kunskapsökning innebär en ökad risk för att bl.a. terroristbrott ska inträffa. Särskilt utbildning som sker i träningsläger utgör en fara i detta avseende. Människor som reser till denna typ av läger kan förmodas vara särskilt målmedvetna när det gäller att förbereda och utföra sådan brottslighet. I samband med mottagande av utbildning i träningsläger finns också en väsentlig risk för att personer stärks i sin övertygelse att begå brott eller på annat sätt låter sig inspireras till brottslighet. De personer som deltar i träningsläger som elever kan också antas vara väsentligt fler än de som utbildar och det är i första hand de hemvändande eleverna som kan utgöra ett hot mot säkerheten i det land de återvänder till. Inte sällan förmedlar också sådana personer information och kunskap vidare till andra genom att själva inta rollen som lärare eller rekryterare. Från Säkerhetspolisen har också framhållits att en straffbestämmelse som träffar den som utbildar sig kan vara värdefull i det förebyggande arbetet, som bedrivs bl.a. genom samtal med personer som t.ex. misstänks vara på väg till ett träningsläger. Information om eventuella konsekvenser i form av frihetsberövande, andra tvångsmedel eller åtal kan enligt myndigheten förväntas ha en viss individualpreventiv effekt. Som redan nämnts är denna typ av gärningar straffbelagda i majoriteten av de nordiska länderna. En viktig aspekt i arbetet mot terrorism är det nära samarbetet i dessa frågor mellan olika länder, särskilt de nordiska. Detta kan underlättas och ge ökad effektivitet om det straffbelagda området i så stor utsträckning som möjligt överensstämmer. Slutligen kan som skäl för att kriminalisera mottagande av utbildning nämnas att det genom resolutionen finns en skyldighet för att straffbelägga bl.a. en resa som begås i syfte att ta emot utbildning för terrorism, se vidare avsnitt 7.2.3. Som behandlats i avsnitt 5.2.3 krävs lagstiftningsåtgärder för att uppfylla resolutionens krav i detta avseende. En straffbestämmelse som omfattar sådana resor kräver av naturliga skäl att även mottagande av utbildning i sig utgör brott. Straffbeläggande av en sådan gärning får också Genomförande av resolutionen i svensk rätt anses ligga i linje med resolutionens övergripande syfte och mål att förebygga och förhindra att t.ex. terroristbrott begås. I sammanhanget beaktas även det ovan nämnda tilläggsprotokollet till om förebyggande av terrorism. Sammantaget finns därför skäl att straffbelägga mottagande av utbildning för särskilt allvarlig brottslighet. Vad bör straffansvaret omfatta? Vid utformningen av straffansvaret är det naturligt att ta sin utgångspunkt i 5 § rekryteringslagen, som reglerar ansvar för utbildaren. Samma utbildningsåtgärder på mottagarsidan bör omfattas och bestämmelsen bör således i detta avseende så långt möjligt utgöra en spegelbild av brottsrekvisiten för det nu gällande utbildningsbrottet. Därmed ska straffansvaret omfatta den som mottar samma typ av instruktioner som det är straffbart att meddela, dvs. instruktioner om tillverkning eller användning av sådana sprängämnen, vapen eller skadliga eller farliga ämnen som är särskilt ägnade att användas för särskilt allvarlig brottslighet, eller om andra metoder eller tekniker som är särskilt ägande för sådant ändamål. Genom kravet på att instruktionerna ska mottas förutsätts för straffansvar att personen på något sätt agerat aktivt i sitt mottagande. passivitet hos mottagaren ska därmed inte bestraffas. Kravet på att utbildningen ska mottas innebär också att det ska finnas en utbildare och att någon form av kontakt ska ha förekommit mellan denne och eleven. Motsvarande krav på kontakt kan anses följa av ordalydelsen i artikel 3 i tilläggsprotokollet till konvention om förebyggande av terrorism. Straffansvaret bör således inte omfatta självutbildning, dvs. utbildning som t.ex. sker genom att en person laddar ner allmänt tillgängliga instruktioner på internet. Sådan egen informationshämtning bör inte begränsas genom den föreslagna straffbestämmelsen. Av förklaranderapporten till tilläggsprotokollet framgår att inte heller protokollet uppställer krav på att sådan egenutbildning ska straffbeläggas. Däremot är det fullt möjligt att den kontakt som måste förekomma mellan elev och lärare i och för sig kan ske över internet, t.ex. genom att instrukt- Genomförande av resolutionen i svensk rätt ioner skickas eller läggs upp på hemsidor som endast vissa personer ges behörighet till. Kravet på kontakt mellan elev och lärare innebär också att läraren, på sätt som krävs för straffansvar enligt 5 §, som utgångspunkt har insikt om att de instruktioner som han eller hon förmedlar till eleven är avsedda att användas av denne för särskilt allvarlig brottslighet. Inte sällan är det emellertid svårt att i det enskilda fallet fullt ut klarlägga vem läraren är. Som exempel kan nämnas att den typ av utbildning som bestämmelsen avser att träffa kan bedrivas i träningsläger belägna i andra länder. Det kan även förekomma att flera olika personer har rollen som lärare och att dessa ibland växlar mellan att vara lärare och elev. Det kan i dessa fall vara svårt att identifiera läraren och att styrka dennes vetskap om vad eleven avser att använda utbildningen till. Motsvarande svårigheter kan finnas i de fall utbildningen förmedlas t.ex. över internet. Ett krav på att fullt ut kunna styrka utbildarens vetskap skulle också i princip innebära att straffansvar för givande av utbildning enligt 5 § måste styrkas för att brottet mottagande av utbildning skulle kunna komma ifråga. bör straffansvaret begränsas till de fall där elev och lärare utgör två parter i en utbildningssituation som innebär en väsentlig ökning av risken för att särskilt allvarlig brottslighet ska komma till stånd. En sådan begränsning står inte heller i strid med tilläggsprotokollet till konvention om förebyggande av terrorism1. De fall där eleven mottar instruktioner inom ramen för t.ex. militärtjänst bör därför inte omfattas, om inte läraren har kännedom om elevens avsikter. En sådan situation kan även liknas vid självutbildning och bör, som tidigare konstaterats, inte omfattas av straffansvar. Ett sätt att åstadkomma denna avgränsning är att uppställa ett krav på att utbildningen ska ha meddelats på ett sätt som varit särskilt ägnat att främja särskilt allvarlig brottslighet. Det innebär ett krav på att situationen, utifrån de omständigheter som förelegat när utbildningen meddelats, typiskt sett varit sådan att utbildningen kan anses ha varit avsedd att främja denna typ av brottslighet. Med främja menas detsamma som enligt 23 kap. , vilket bl.a. innebär att även främjande i förhållandevis 1 Förklaranderapporten till tilläggsprotokollet till konventionen om förebyggande av terrorism, p. Genomförande av resolutionen i svensk rätt liten omfattning kan omfattas. Utanför det straffbara området faller då instruktioner som meddelats inom ramen för en legitim verksamhet som det nämnda exemplet militärtjänst eller inom t.ex. en skytteklubb eller i samband med utbildning inom kemi. I sammanhanget kan påminnas om att de straffvärda fall av självutbildning som på ett väsentligt sätt ökar risken för fullbordat brott, t.ex. genom befattning med vapen eller andra brottsrelevanta föremål, kan utgöra bl.a. förberedelse till terroristbrott. Som redan berörts är det av avgörande betydelse för straffansvaret att instruktionerna mottas i avsikt att användas för särskilt allvarlig brottslighet. Därmed avgränsas det straffbara området, på motsvarande sätt som gäller i fråga om givande av utbildning, till gärningar som är straffvärda. Som behandlats i avsnitt 7.1.1 är det också avsikten med gärningen som kan motivera den inskränkning i främst informationsfriheten som härigenom görs. Sammanfattningsvis föreslås alltså straffansvaret omfatta den som mottar sådana instruktioner som det enligt 5 § är straffbart att meddela, i avsikt att använda dessa för särskilt allvarlig brottslighet, om instruktionerna har meddelats på ett sätt som varit särskilt ägnat att främja sådan brottslighet. I likhet med vad som gäller för givande av utbildning i 5 § rekryteringslagen bör inte försök, förberedelse eller stämpling till brott vara kriminaliserat. Bestämmelsens placering och därmed sammanhängande frågor Straffansvaret för mottagande av utbildning knyter nära an till utbildningsbrottet i 5 § rekryteringslagen. Bestämmelserna har direkt koppling till ochkompletterar varandra. En lämplig placering för den föreslagna bestämmelsen är därför i omedelbar anslutning till detta brott. En sådan placering innebär också att undantaget från straffansvar vid ringa fall i 7 § rekryteringslagen blir tillämpligt, om inte annat regleras. Detta gäller redan för bl.a. utbildningsbrottet i 5 § och får anses vara rimligt också i förhållande till den föreslagna bestämmelsen. Mottagande av utbildning är i likhet med vad som gäller beträffande givande av utbildning en fråga om straffbeläggande på ett tidigt stadium i förhållande till t.ex. fullbordat terro- Genomförande av resolutionen i svensk rätt Det bör därför säkerställas att det föreslagna ansvaret inte blir för långtgående eller av andra skäl orimligt (jfr prop. 2009/10:78 s. 47). I sammanhanget finns även anledning att kort uppehålla sig vid begreppet särskilt allvarlig brottslighet enligt 2 § rekryteringslagen. Det omfattar en katalog av olikartade gärningar, bl.a. finansiering av särskilt allvarlig brottslighet enligt finansieringslagen. Det innebär att instruktioner som det är straffbart att meddela, och som det föreslås bli straffbart att motta, kan avse metoder eller tekniker som är särskilt ägande för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet. Även om det inte är uteslutet att en sådan utbildningsgärning kan vara straffvärd är straffansvaret inte i första hand tänkt att träffa sådana gärningar. Det kan därför även av detta skäl vara motiverat med undantag från ansvar i ringa fall. I vanlig ordning bör samtliga relevanta omständigheter vid gärningen beaktas vid bedömningen av vad som ska utgöra ringa fall. Av bestämmelsens ordalydelse framgår att det kan finnas skäl att bedöma en gärning som ringa när det förelegat endast obetydlig fara för att gärningen skulle leda till förövandet av särskilt allvarlig brottslighet. Detta kan t.ex. vara fallet om syftet med att låta sig utbildas visserligen varit att begå sådan brottslighet men där den tänkta brottsplanen utifrån objektiva omständigheter varit mer eller mindre orealistisk eller omöjlig att genomföra. Vidare framgår att ansvar inte heller ska dömas ut om gärningen med hänsyn till andra omständigheter är att anse som ringa. När det gäller utbildningsbrottet i 5 § har anförts att det därigenom finns utrymme att beakta t.ex. att gärningen ligger i ett mycket tidigt skede eller att en mycket lång gärningskedja måste konstrueras för att nå fram till den punkt där en allvarlig skada faktiskt uppstår (samma proposition s. 63). Detta bör gälla även i förhållande till den nu föreslagna bestämmelsen. Vidare medför valet av placering att subsidiaritetsregeln i 8 § blir tillämplig, dvs. om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller terroristbrottslagen ska det inte dömas till ansvar enligt den föreslagna bestämmelsen. Detta är en rimlig konsekvens av den situation som beskrivits ovan, nämligen att mottagande av utbildning i vissa fall kan utgöra förberedelse eller stämpling till terroristbrott. I sådana fall bör gärningen bedömas enligt terroristbrottslagen. Detta gäller redan i förhållande till bl.a. ut- Genomförande av resolutionen i svensk rätt bildningsbrottet enligt 5 §. En redaktionell ändring bör även göras i bestämmelsen. Slutligen kan konstateras att en placering av den föreslagna bestämmelsen i rekryteringslagen innebär att bestämmelsen om domsrätt i 9 § blir tillämplig, om inte annat särskilt regleras. Frågan om domsrätt behandlas i avsnitt 7.3. Mottagande av utbildning i avsikt att använda denna för särskilt allvarlig brottslighet medför, som ovan behandlats, en ökad risk för att sådan brottslighet ska komma till stånd. Med hänsyn till detta kan gärningar som är avsedda att träffas av bestämmelsen i grunden sägas vara av allvarligt slag. ligger gärningen i ett tidigt skede i förhållande till t.ex. fullbordat terroristbrott. En sådan gärning har därmed ett väsentligt lägre straffvärde än denna brottslighet. En mer naturlig jämförelse är straffskalan för givande av utbildning i 5 § rekryteringslagen. För detta brott föreskrivs fängelse i högst och, om brottet är grovt, i lägst och högst . Som skäl för denna straffskala anfördes i förarbetena bl.a. att den överensstämmer med sådana brott som har anknytning till terroristverksamhet och som finns upptagna i 5 § terroristbrottslagen (prop. 2009/10:78 s. 49). Samma skäl kan anses gälla här. Vi- dare är det viktigt att straffskalan kan ge utrymme för en nyanserad och differentierad straffmätning. Det ska vara möjligt att döma ut ett straff som motsvarar brottets svårhet i varje enskilt fall. Vissa gärningar kan ligga mycket långt från t.ex. ett fullbordat terroristbrott och faran är i dessa fall begränsad. I andra fall kan situationen vara den omvända och gärningen utgöra en påtaglig risk för att ett konkret terroristbrott kommer till stånd (utan att gärningen är att bedöma som stämpling eller förberedelse). En adekvat straffmätning i varje fall bör kunna uppnås med den straffskala som gäller för givande av utbildning. Straffet för mottagande av utbildning föreslås därför vara detsamma, fängelse i högst eller, om brottet är grovt, i lägst och högst . På motsvarande sätt som gäller i fråga om givande av utbildning bör det alltså finnas en möjlighet att döma för grovt brott. Genomförande av resolutionen i svensk rätt SOU 2015:63 kan lagtekniskt åstadkommas genom att 6 § rekryteringslagen ändras till att omfatta den nu föreslagna bestämmelsen. Samma skäl som gäller för att övriga brott enligt lagen ska bedömas som grova gäller då även i förhållande till det föreslagna brottet. Vid bedömande av om brottet är grovt ska på vanligt sätt samtliga relevanta omständigheter beaktas. Av nämnda bestämmelse framgår att det särskilt ska beaktas om brottet avsett särskilt allvarlig brottslighet som innefattar fara för flera människoliv eller för egendom av särskild betydelse. Därmed kan mottagande av utbildning i avsikt att t.ex. begå ett terroristbrott där konsekvenserna skulle ha kunnat bli särskilt allvarliga utgöra grovt brott. Vi- dare framgår av bestämmelsen att det särskilt ska beaktas om brottet ingått som ett led i en verksamhet som bedrivits i större omfattning eller varit av särskilt farlig art. Vad som i avsnitt 7.2.2 anförs särskilt om påföljdsval har relevans även i förhållande till det nu föreslagna brottet. 7.2.2En ny straffbestämmelse om resor i avsikt att begå eller förbereda särskilt allvarlig brottslighet Förslag: Det införs ett särskilt straffansvar för de gärningar som omfattas av resolutionen såvitt avser resa i avsikt att begå, planera, förbereda eller delta i terroristhandlingar. En ny straffbestämmelse införs i lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och utbildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brottslighet. Bestämmelsen ska omfatta den som, i avsikt att begå eller förbereda särskilt allvarlig brottslighet, reser till ett annat land än det land där han eller hon är medborgare. För brottet döms till fängelse i högst . Det döms inte till ansvar om det funnits endast obetydlig fara för att gärningen skulle leda till förövande av särskilt allvarlig brottslighet eller om gärningen med hänsyn till andra omständigheter är att anse som ringa. Om gärningen är belagd med samma eller strängare straff i eller i lagen (2003:148) om straff för terroristbrott döms det inte till ansvar enligt den föreslagna bestämmelsen. SOU 2015:63 Genomförande av resolutionen i svensk rätt Bedömning: Försök, förberedelse och stämpling bör inte straffbeläggas. Skälen för förslagen och bedömningen Som framgått av avsnitt 5.2.2 uppfyller svensk lagstiftning endast i viss utsträckning de krav som följer av resolutionens paragraf 6 a såvitt avser resor som företas i syfte att bl.a. begå eller planera särskilt allvarlig brottslighet. De straffbestämmelser som kan tillämpas avser inte heller i första hand att träffa själva resegärningen. Be- dömningen har därför gjorts att lagstiftningsåtgärder är nödvändiga för att ska leva upp till resolutionens krav. Resolutionen ger uttryck för det internationella samfundets syn på det ökande problem och hot som utländska terroriststridande utgör. Denna är välgrundad och motiverar, vid sidan av vad som folkrättsligt följer av resolutionen, att överväganden görs om att kriminalisera nu aktuella resor. Säkerhetspolisen har uppgifter om att cirka 300 personer bekräftats ha lämnat och rest till och . Det förekommer även resor till andra länder som t.ex. , men i mindre omfattning. Dessa personer ansluter sig i stor utsträckning till grupper som ISIL, ANF och al-Shabaab och det förekommer uppgifter om att gruppernas medlemmar i vissa fall gör sig skyldiga till gärningar som kan utgöra bl.a. krigsförbrytelser, brott mot mänskligheten eller terroristbrott. Det kan konstateras att det har skett en ökning av antalet personer som reser på detta sätt och det förekommer att vissa personer reser fler än en gång. Säkerhetspolisen har uppgifter om att cirka 100 personer har återvänt från och att cirka 30 personer har dött i samband med denna typ av resor till områden där det pågår väpnad konflikt och stridigheter. Enligt myndighetens bedömning är trenden alltjämt uppåtgående. Motsvarande trend ses i övriga världen. finns det uppgifter om att i vart fall 15 000 personer, varav 4 000 personer från , rest till , och näraliggande områden och anslutit sig till al-Qaidaide- ologiska grupper. Problemet kan därmed anses öka i omfattning. Genomförande av resolutionen i svensk rätt Personer som företar denna typ av resor kan också utgöra ett allvarligt hot mot när de återvänder. Resorna medför en ökad risk för radikalisering och de våldsbejakande budskap som proklameras inom de aktuella grupperna riskerar att förstärka personers avsikt att begå brott även i sina hemländer. Flera av de som rest har också genom erfarenhet av strid och militär träning tillägnat sig ökad stridsteknisk förmåga och kunskap om t.ex. tillverkning och sammansättning av explosiva ämnen. Deltagande i faktiska stridigheter kan även leda till en allmänt lägre tröskel för våldsanvändning.