sou · H3B349 · 2015-05-29 00:00:00 — I bolagsordningen får anges att uppdraget ska gälla för men uppdraget ska upphöra senast vid slutet av den årsstämma som hålls under det fjärde räkenskapsåret efter det att revisorn utsågs. I skrivelsen från föreslås att bestämmelserna ändras på så sätt att det föreskrivs att det i bolagsordningen, inom det intervall som gäller , ska kunna anges flera möjliga mandat- tider för bolagets revisor. För bolag som utnyttjar denna möjlighet ska bolagsstämman varje gång stämman har att fatta beslut om revisorsval kunna välja mellan att utse revisor för till exempel ett, två, tre eller . Vidare föreslås att om bolagsstämman inte anger för vilken tid revisorn har utsetts så ska revisorn anses ha utsetts för den kortaste tid som anges i bolagsordningen. Som skäl för förslaget anges i skrivelsen bland annat att det skulle öka flexibiliteten och förenkla för bolagen. Det anförs också att den föreslagna regleringen skulle stämma bättre överens med kravet på revisorsrotation i noterade bolag när revisorn är en fysisk person. För ett bolag som önskar tillämpa en annan mandattid än den ettåriga huvudregeln är det, om det ska vara möjligt för stäm- man att låta samma revisor ha uppdraget i följd, nödvändigt att bolagsordningen innehåller flera mandattider för stämman att välja mellan. Som framgått ovan förslår utredningen att bestämmelserna om en längsta sammanlagda mandattid för personligt valda revisorer ska vara kvar och utvidgas till att avse alla företag av allmänt intresse. Det som anförs i skrivelsen i den delen har således relevans även fortsättningsvis. Utredningen kan vidare inte se några nackdelar med att bestämmelserna ändras på det sätt som före- språkas i skrivelsen. Utredningen föreslår därför att dessa ändringar genomförs. Tillsyn och val av behörig myndighet för hantering av frågor som rör revisionsuppdragets varaktighet Bestämmelserna om revisionsuppdragets varaktighet riktar sig dels till det granskade företaget, dels till revisorer och registrerade revi- sionsbolag. Beträffande revisorer och registrerade revisionsbolag föreskrivs i artikel 17.7 fjärde stycket att dessa ska kunna visa för den behöriga myndigheten att en rotationsmekanism för gradvis rotation av led- ande personer som deltar i revisionen tillämpas och är anpassad till omfattningen och komplexiteten i revisorns eller det registrerade revisionsbolagets verksamhet. Utredningen föreslår i avsnitt 9.2 att ska ansvara för tillsynen av revisorer och regi- strerade revisionsbolag även enligt revisorsförordningen. Nämnden bör därför vara behörig myndighet enligt denna bestämmelse. Enligt artikel 17.6 ska företag kunna begära ytterligare förläng- ning om högst av revisionsuppdragets varaktighet hos den behöriga myndighet som avses i artikel 20.1. De myndigheter som omfattas av den artikeln är och Finansinspek- tionen. Som beskrivs i avsnitt 13.2.4 får dock medlemsstaterna enligt artikel 20.2, med avvikelse från artikel 20.1, utse även andra myndigheter när det gäller tillämpningen av bland annat reglerna i artikel 17.35 Bestämmelser om behörig myndighet finns vidare även i arti- kel 17.8, som handlar om hur revisionsuppdragets varaktighet ska beräknas. Enligt tredje stycket i artikel 17.8 ska revisorn omedel- bart rapportera vissa oklarheter till den behöriga myndigheten som då slutgiltigt ska fastställa det datum som ska vara utgångspunkten för beräkningen av revisionsuppdragets varaktighet. Bestämmelserna om revisionsuppdragets varaktighet syftar till att värna revisorernas oberoende och självständighet i förhållande till revisionsklienten. Detta talar för att det är den myndighet som ansvarar för tillsynen av revisorer, alltså , som är bäst lämpad att bedöma om det finns förutsättningar för att med stöd av undantagsregeln i artikel 17.6 medge en förlängning av revisionsuppdraget. Å andra sidan riktar sig bestämmelserna pri- märt till det granskade företaget och det är därmed företaget som har huvudansvaret för att bestämmelserna följs. Detta gäller även om det, som i artikel 17.8, är revisorn som har ålagts skyldighet att ombesörja rapporteringen till den behöriga myndigheten. Bestäm- melserna i punkterna 6 och 8 i artikel 17 har således det granskade företaget, och inte revisorn, som sin främsta adressat. Detta talar emot att utses till behörig myndighet i dessa fall. har vissa funktioner när det gäller entledig- ande av och utseende av revisor i vissa fall. är också registermyndighet enligt bland annat ABL. Enligt utredningens mening ligger det närmast till hands att anförtros de uppgifter som anges i punkterna 6 och 8 i artikel 17. För att hantera dessa frågor bör verket registrera revisorernas mandattider. 35 I punkt 6 i artikel 17 hänvisas som nämnts till ”den behöriga myndighet som avses i arti- kel 20.1”, medan det i punkterna 7 och 8 i artikel 17 endast anges ”den behöriga myndig- heten” utan närmare precisering. Utredningen har dock inte uppfattat att detta innebär att möjligheten enligt artikel 20.2 att välja en annan behörig myndighet inte skulle vara tillämp- lig i detta fall. verkets beslut i frågor som avses i de angivna bestämmelserna bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol enligt förvalt- ningslagen (1986:223). Närmare bestämmelser om dessa frågor bör, i den mån det behövs, meddelas i förordning. De nämnda bestämmelserna i revisorsförordningen innebär att en viss kontroll sker av att reglerna om revisionsuppdragets var- aktighet respekteras. När reglerna om revisorsrotation genom- fördes i nationell rätt antogs att ett åsidosättande av rotations- bestämmelsen skulle kunna medföra skadeståndsansvar enligt 29 kap. ABL.36 Detsamma bör gälla vid en överträdelse av de nu aktuella bestämmelserna om revisionsuppdragets varaktighet. En revisor som åsidosätter dessa bestämmelser torde vidare kunna bli föremål för disciplinåtgärder. Enligt utredningens mening saknas därför även här anledning att införa särskilda tillsynsbestämmelser utöver de som föreskrivs i förordningen. 13.6Revisorers entledigande och avgång Förslag: En aktieägarminoritet som representerar eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag av allmänt intresse ska ha rätt att föra talan mot företaget vid allmän dom- stol om entledigande av företagets revisor. Även styrelsen och ska ha rätt att föra en sådan talan. Talan ska bifallas om det finns saklig grund för det. Bedömning: Bestämmelserna i revisorsförordningen om informa- tion mellan myndigheter om revisorers entledigande och avgång kräver inga författningsändringar. Författningstext som berörs av förslaget: 9 kap. 22 a § ABL, 8 kap. 8 b § lagen om ekonomiska föreningar, 4 a kap. 6 a § spar- bankslagen och 7 a kap. 6 a § lagen om medlemsbanker. 2008/09:135 s. 161. Mot denna bakgrund har antagits att en överträdelse av rota- tionsbestämmelsen inte påverkar revisorns behörighet, se , och , Aktiebolagslagen. En kommentar (uppdaterad per , Zeteo), kommentaren till 9 kap. 21 a § ABL. Enligt artikel 38.1 i revisorsdirektivet ska medlemsstaterna se till att lagstadgade revisorer eller revisionsföretag får entledigas enbart på saklig grund. Skilda åsikter om redovisning eller revisionsför- faranden ska inte anses vara skälig grund för entledigande. Medlems- staterna ska vidare enligt artikel 38.2 se till att den granskade enheten och den lagstadgade revisorn eller revisionsföretaget underrättar den eller de offentliga tillsynsmyndigheterna om revisorns eller revisions- företagets entledigande eller avgång och att en tillfredsställande förklaring till orsakerna lämnas. Enligt 9 kap. 22 § ABL gäller att ett uppdrag som revisor upphör om revisorn anmäler att uppdraget ska upphöra eller om den som har utsett revisorn entledigar honom eller henne på saklig grund. En revisor vars uppdrag upphör ska enligt 9 kap. 23 § genast anmäla detta för registrering i aktiebolagsregistret. Både revisorn och den som utsett revisorn ska enligt 9 kap. 23 a § också underrätta om skälet till detta. Motsvarande bestäm- melser finns i revisionslagen och i övrig relevant associationsrättslig lagstiftning. Utgångspunkten är således att den som har utsett revisorn också kan entlediga honom eller henne om det finns saklig grund. En revisor som utsetts av bolagsstämman kan alltså entledigas av stämman. Om bolaget ska ha flera revisorer, får det enligt 9 kap. 8 § andra stycket ABL i bolagsordningen föreskrivas att en eller flera av dem, dock inte alla, ska utses på annat sätt än genom val på bolagsstämma. I sådana fall kan revisorn entledigas av den som i enlighet med bolagsordningen utsett revisorn. Även , som enligt 9 kap. 9, 9 a, 25 och 26 §§ ABL i vissa fall ska utse en revisor, kan entlediga en revisor som utsetts av verket. Om en ny revisor förordnas på den grunden att den tidigare revisorn är obehörig eller jävig ska enligt 27 § andra stycket Bolags- verket också entlediga den tidigare revisorn. Genom artikel 1.31 i ändringsdirektivet har ytterligare en punkt lagts till i artikel 38. Vid lagstadgad revision av ett företag av all- mänt intresse ska medlemsstaterna enligt artikel 38.3 se till att det är möjligt för a)aktieägare som representerar eller mer av rösträtterna eller aktiekapitalet, b)andra organ inom de granskade företagen definierade i nationell rätt, eller c)de behöriga myndigheter som avses i artikel 32 i revisorsdirek- tivet eller som utsetts i enlighet med artikel 20.1 i revisorsför- ordningen eller, när så föreskrivs i nationell rätt, med artikel 35.2 i revisorsförordningen att inleda förfaranden för entledigande av den eller de berörda lag- stadgade revisorerna eller revisionsföretagen vid en nationell dom- stol, om det finns skäliga grunder för detta. I övrigt har artikel 38 inte ändrats genom ändringsdirektivet. I artikel 19 i revisorsförordningen finns bestämmelser om information mellan myndigheter vid revisorers eller revisionsföretags entledigan- de och avgång. Utan att det påverkar tillämpningen av artikel 38.1 i revisorsdirektivet ska varje behörig myndighet som utsetts av en medlemsstat i enlighet med artikel 20.2 i revisorsförordningen vidare- befordra informationen om en lagstadgad revisors eller ett revisions- företags entledigande eller avgång under uppdraget och lämna en tillfredsställande förklaring till orsakerna till detta till den behöriga myndighet som avses i artikel 20.1 i revisorsförordningen. Väcka talan vid domstol om entledigande av revisorn Genom ändringsdirektivet har det alltså lagts till bestämmelser i artikel 38 i revisorsdirektivet om att medlemsstaterna ska möjlig- göra för minoritetsaktieägare, andra organ inom företaget eller vissa myndigheter att inleda förfaranden för entledigande av revisorn vid en nationell domstol, om det finns skäliga grunder för detta. Bestäm- melserna gäller endast revisorer i företag av allmänt intresse. Bestämmelserna i artikel 38 om att en revisor endast får ent- ledigas när det finns saklig grund syftar till att skydda revisorns oberoende (revisorsdirektivets ingress, punkt 22). I ingressen till ändringsdirektivet anges beträffande de nya bestämmelserna i arti- kel 38 att om det finns saklig grund att agera bör revisionsutskottet, aktieägarna, de behöriga myndigheter som har ansvar för revisors- tillsynen eller, när det föreskrivs i nationell rätt, den behöriga myn- dighet som har ansvar för tillsynen av företag av allmänt intresse, ha befogenhet att inleda förfaranden om entledigande av den be- rörda revisorn vid en nationell domstol (punkt 23). Några närmare skäl till de nya bestämmelserna om möjligheten att väcka talan vid domstol om entledigande av revisorn redovisas inte. Enligt gällande svensk rätt saknas möjlighet att begära att en domstol ska entlediga en revisor. Om ett bolagsstämmobeslut inte har kommit till i behörig ordning eller på annat sätt strider mot ABL, tillämplig lag om årsredovisning eller bolagsordningen, får en aktieägare, styrelsen, en styrelseledamot eller den verkställande direktören enligt 7 kap. 50 § ABL föra talan mot bolaget vid allmän domstol om att beslutet ska upphävas eller ändras. Den situation som avses i artikel 38.3 i revisorsdirektivet är dock en annan än den som avses i 7 kap. 50 § ABL. Artikel 38.3 förutsätter inte ett fel- aktigt bolagsstämmobeslut. Som artikel 38.3 får förstås krävs att den i artikeln angivna kretsen ska kunna inleda ett rättsligt för- farande vid en nationell domstol om entledigande av revisorn och att revisorn ska entledigas om det finns saklig grund för det. Bestämmelserna om klandertalan mot bolagsstämmans beslut till- godoser inte det syftet. Av redogörelsen för gällande svensk rätt i avsnitten 13.4.2 och 13.6.2 ovan framgår att har en skyldighet att utse en ny revisor om den valde revisorn inte uppfyller kompetenskraven, är obehörig eller jävig. I vissa fall ska verket då också entlediga den tidigare revisorn. Enligt artikel 38.3 krävs dock att ett förfarande ska kunna inledas vid domstol och möjligheten att göra en anmälan till kan därför inte vara tillräcklig för att motsvara direktivets krav. kan inte anses utgöra en domstol. Det sagda gäller oaktat att beslut att utse och ent- lediga en revisor enligt 31 kap. 2 § första stycket 1 ABL får över- klagas hos allmän förvaltningsdomstol. Grunden för när Bolags- verket kan entlediga en revisor är dessutom enligt utredningens bedömning snävare än vad revisorsdirektivet kräver. Eftersom det befintliga regelverket inte kan anses motsvara direktivets krav i detta hänseende krävs kompletterande lagstift- ning som genomför artikel 38.3. Frågan är hur denna ska utformas. I artikel 38.3 anges tre kategorier som ska kunna föra en talan om entledigande av revisorn: aktieägare, organ inom det granskade företaget definierade i nationell lagstiftning samt vissa behöriga myndigheter. Frågan är om direktivet kräver att samtliga dessa kate- gorier ges denna rätt eller om det är tillräckligt att någon av dem får en sådan möjlighet. För den sistnämnda tolkningen talar att det i artikeln anges att aktieägare, andra organ ”eller” vissa myndigheter ska kunna väcka talan vid domstol. är det svårt att se att till exempel en aktieägarminoritet är betjänt av att styrelsen i bolaget ges en sådan rätt. Enligt utredningens bedömning talar därför över- vägande skäl för att samtliga de uppräknade subjekten ska ha rätt att väcka talan om entledigande. Förutom en aktieägarminoritet ska därmed något bolagsorgan anförtros möjlighet att väcka en sådan talan. Enligt utredningens mening ligger det närmast till hands att lägga denna befogenhet hos styrelsen. Vidare ska i enlighet med vad som föreskrivs i arti- kel 38.3 den myndighet som är ansvarig för revisorstillsynen, dvs. , eller någon myndighet som utsetts enligt arti- kel 20.1 i revisorsförordningen, ges denna möjlighet. Artikel 20.1 omfattar och . När det gäller vilken av dessa myndigheter som bör väljas bör beaktas att genom sin tillsynsverksamhet har stora möjlig- heter att agera om nämnden anser att en revisor brister vid utföran- det av ett revisionsuppdrag. Nämnden har knappast något behov av att vid sidan av detta också kunna väcka talan om entledigande av revisorn vid domstol. Däremot kan det mot bakgrund av de finan- Det granskade företaget 2015:49 siella företagens särställning finnas skäl för att anförtro Finans- inspektionen möjligheten att väcka talan om entledigande av revisorn. Utredningen föreslår således att bestämmelser som möjliggör för en aktieägarminoritet som representerar eller mer av rösterna eller kapitalet i ett företag av allmänt intresse att föra talan om entledigande av revisorn bör tas in i ABL och övrig rele- vant associationsrättslig lagstiftning. Även styrelsen och Finans- inspektionen bör ges rätt att föra en sådan talan. Nästa fråga är vid vilken domstol talan lämpligen bör kunna väckas. Som beskrivits ovan ska överklagande av beslut i ärenden om utseende av revisor enligt gällande rätt göras hos allmän förvaltningsdomstol. Detta talar för att även prövningen av om det på talan av de angivna subjekten finns grund för att ent- lediga en revisor prövas av allmän förvaltningsdomstol. förefaller möjligheten att väcka talan till stor del ha karaktär av minoritetsskyddsregel. Det framstår också som troligt att denna möjlighet oftast kommer att utnyttjas just av en aktieägarminoritet. Av det skälet har utredningen stannat för att föreslå att talan ska väckas vid allmän domstol. Behörig tingsrätt att pröva en talan om entledigande av revisor bör vara allmänt forum i tvistemål, dvs. rätten i den ort där svaranden har sitt hemvist (10 kap. 1 § rätte- gångsbalken). Bolag och förening anses ha sitt hemvist där styrel- sen har sitt säte (10 kap. 1 § tredje stycket ). Finns ingen styrelse eller är säte inte bestämt gäller i stället den ort där förvaltningen finns. Enligt artikel 38.3 ska entledigande kunna ske om det finns skäliga grunder för det. Enligt utredningens mening bör i de nya bestämmelserna i stället uttrycket saklig grund användas. Detta uttryck används i artikel 38.1 och i de svenska bestämmelser som syftar till att genomföra den bestämmelsen. I den engelska språk- versionen används genomgående uttrycket ”proper grounds”, så någon betydelseskillnad mellan uttrycken saklig grund och skälig grund synes inte vara avsedd. De förarbetsuttalanden som gjordes i samband med genomförandet av punkterna 1 och 2 i artikel 38 bör därmed kunna vara till viss vägledning också för bedömningen av om saklig grund föreligger enligt de bestämmelser som före- slås.37 måste beaktas att de gällande direktiv- 2008/09:135 s. 109 och 161. bestämmelserna och de som har införts synes ha delvis olika syften. I de nu aktuella fallen ska ett entledigande kunna ske trots att den som utsett revisorn inte vill medverka till detta. För att det ska kunna göras bör det enligt utredningens bedömning typiskt sett krävas mer än om entledigandet sker på grund av att uppdrags- givaren inte längre har förtroende för revisorn. Information mellan myndigheter om revisorers förtida entledigande och avgång Enligt artikel 19 i revisorsförordningen ska varje behörig myndig- het som utsetts av en medlemsstat i enlighet med artikel 20.2 i förordningen vidarebefordra informationen om revisorns entledig- ande eller avgång under uppdraget och lämna en tillfredsställande förklaring till orsakerna till detta till den behöriga myndighet som avses i artikel 20.1. Enligt gällande svensk rätt ska uppgift om en revisors entledigande eller avgång anmälas till och såväl revisorn som bolaget ska underrätta verket om skälet till den tidiga avgången (9 kap. 23 a § ABL).38 är således behörig myndighet att ta emot anmälan om revisors förtida avgång. Av artikel 19 följer att i fråga om företag av allmänt intresse ska vidarebefordra informationen till . För att fullgöra informationsskyldigheten bör det vara tillräckligt att verket lämnar vidare de uppgifter som revisorn respektive före- taget lämnat. Av artikel 19 kan inte anses följa att det åligger att göra någon bedömning av de skäl som angetts till den förtida avgången. Skyldigheten att vidarebefordra informationen följer direkt av revisorsförordningen och kräver inte författningsändring. 38 Samma sak gäller för revisorer i ekonomiska föreningar, sparbanker och medlemsbanker (8 kap. 8 § lagen om ekonomiska föreningar, 4 a kap. 6 § sparbankslagen och 7 a kap. 6 § lagen om medlemsbanker). I nämnda lagar står det att anmälan ska göras till registreringsmyn- digheten. Förslag: De författningsändringar som föreslås ska träda i kraft . Ett tillfälligt förbud enligt 32 a § andra stycket revisorslagen får avse endast överträdelser som skett efter ikraftträdandet. Enligt artikel 2.1 i ändringsdirektivet ska medlemsstaterna anta och offentliggöra de bestämmelser som är nödvändiga för att följa direktivet. Vidare anges att medlemsstaterna ska tillämpa dessa bestämmelser från och med samma datum, dvs. Direktivet ställer således för det första krav på att de behövliga lag- och förordningsändringarna ska antas av respektive utfärdas av regeringen . Skrivningen att bestämmelserna ska börja tillämpas från detta datum får vidare anses innebära ett krav åtminstone på att de då ska ha trätt i kraft.1 Frågan är dock om artikel 2.1 innefattar ett krav på att de nationella bestämmelserna de facto också ska börja tillämpas . Om så är fallet saknas möjlighet att i övergångs- bestämmelser föreskriva en senare starttidpunkt för tillämpningen i sådana fall då det bedöms praktiskt svårhanterligt eller annars olämp- 1 Möjligen följer ett sådant krav för övrigt redan av skrivningen att bestämmelserna ska antas. ligt att bestämmelserna börjar tillämpas vid ikraftträd- andet. Utformningen av införlivandebestämmelserna varierar mellan olika direktiv. En vanlig skrivning är den som finns i inledningen till artikel 2.1 i ändringsdirektivet, dvs. att medlemsstaterna senast ett visst datum ska ”anta” de bestämmelser som behövs. Andra ut- tryckssätt som förekommer är att medlemsstaterna ska ”sätta i kraft” eller ”publicera” de bestämmelser som är nödvändiga för att genom- föra direktivet. Ofta sägs inget mer än detta, dvs. det ges ingen närmare anvisning om när de nationella bestämmelserna ska börja tillämpas. Exempel på sådana anvisningar finns dock även i andra direktiv. I kapitaltäckningsdirektivet är införlivandebestämmelsen utformad på motsvarande sätt som i ändringsdirektivet, dvs. det anges att de nationella bestämmelserna både ska antas och börja tillämpas ett visst datum.2 I redovisningsdirektivet är införlivandebestämmelsen däremot utformad på så sätt att medlemsstaterna senast ett visst datum ska sätta de nödvändiga författningarna i kraft, men att staterna får föreskriva att bestämmelserna ska tillämpas första gången på finansiella rapporter för det räkenskapsår som börjar därpå.3 Det finns också exempel på att direktiv kan innehålla sär- skilda övergångsbestämmelser där det föreskrivs att medlemsstaterna får skjuta fram tillämpningen av vissa utpekade direktivbestämmel- ser.4 I ljuset av detta drar utredningen slutsatsen att bestämmelsen i artikel 2.1 i ändringsdirektivet får anses innebära just det som den säger, dvs. att de nationella bestämmelserna inte bara ska träda i kraft utan också ska börja tillämpas . Särskilt en jämförelse med införlivandebestämmelsen i redovisnings- direktivet talar för detta. Den bestämmelsen visar att om avsikten är att tillåta att tillämpningstidpunkten skjuts fram så anges detta särskilt. Eftersom en sådan möjlighet inte öppnas i ändringsdirek- tivet så får detta direktiv anses ställa krav på att de nationella be- stämmelserna ska börja tillämpas vid den angivna tid- punkten. 2Se artikel 162.1 i direktiv /36/EU. Samma formulering finns även i till exempel arti- kel 13 i marknadsmissbruksdirektivet (2014/57/EU). 3Se artikel 53.1 i direktiv /34/EU. 4Se till exempel artikel 30 i prospektdirektivet (2003/71/EG). I enlighet med vad som föreskrivs i artikel 2.1 i ändringsdirektivet föreslår utredningen därmed att de författningsförslag som läggs fram bör träda i kraft och börja tillämpas . Det för- hållandet att bestämmelserna enligt direktivet ska börja tillämpas detta datum innebär dock enligt utredningens mening inte att det är otillåtet att i övergångsbestämmelser ange en tidsmässig begräns- ning när det gäller de omständigheter som de nya bestämmelserna ska tillämpas på. Sådana övergångsbestämmelser kan vara nödvän- diga framför allt för att undvika retroaktiva effekter. Utredningen har identifierat ett par situationer där det kan övervägas om sådana övergångsbestämmelser är påkallade. För det första gäller det de nya disciplinära åtgärder som före- slås. I de fall de nya åtgärderna innebär en skärpning jämfört med tidigare bör de av retroaktivitetsskäl inte kunna beslutas för över- trädelser som ägt rum före ikraftträdandet.5 När det gäller den administrativa sanktionsavgift som ska utgå vid överträdelser av den föreslagna 25 a § revisorslagen säkerställs detta redan genom att den paragrafen i sig inte är tillämplig när någon före ikraftträd- andet tillträder en sådan befattning som anges där.