sou · H3B331 · 2015-03-30 00:00:00 — 7.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 till eller en åklagarmyndighet, om myndigheten finner att uppgiften behövs i ett särskilt fall för att myndigheten ska kunna fullgöra underrättelseskyldighet enligt 33 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, och 8.uppgift som avses i 20 § första stycket 1 och 3 till regional alarmeringscentral som avses i lagen (1981:1104) om verksamheten hos vissa regionala alarmeringscentraler. Ersättning för att lämna ut andra uppgifter enligt första stycket 8 än lokaliseringsuppgifter ska vara skälig med hänsyn till kostnader- na för utlämnandet. Denna lag träder i kraft . lag om ändring i lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott Härigenom föreskrivs att 11 § lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott ska ha följande lydelse. Hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation får inte ske av telefonsamtal eller andra meddelanden där den som yttrar sig inte skulle ha kunnat höras som vittne, enligt 36 kap. 5 § andra–sjätte styckena , om det som har sagts eller på annat sätt framkommit. Om det av avlyssningen framgår att det är fråga om ett sådant samtal eller meddelande, ska avlyssningen av- brytas. Upptagningar och uppteckningar från en hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation ska, i den utsträckning de omfattas av förbudet, förstöras. övervakning av elektronisk kom- munikation ska för- störas i de delar innehållet avser uppgifter som, på grund av bestäm- melserna i 36 kap. 5 § andra– sjätte styckena , inte skulle ha kunnat inhämtas genom vittnesförhör i domstol. Denna lag träder i kraft . 3 Senaste lydelse 2012:286. lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Härigenom föreskrivs att 44 kap. 4 § offentlighets- och sekretess- lagen (2009:400) ska ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Rätten enligt 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 1 och 2 §§ yttrandefrihetsgrundlagen att meddela och offentliggöra upp- gifter inskränks av den tystnadsplikt som följer av 2 kap. 14 § första stycket 1 2 kap. 14 § första stycket och 3 postlagen (2010:1045), 1, 3 och 4 postlagen (2010:1045), 2.6 kap. 20 § lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation, när det är fråga om uppgift om innehållet i ett elektroniskt med- delande eller som annars rör ett särskilt sådant meddelande, och 3.6 kap. 21 § lagen om elektronisk kommunikation, när det är fråga om uppgift om kvarhållande av försändelse på befordrings- företag, om hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation eller hemlig övervakning av elektronisk kommunikation på grund av beslut av domstol, undersökningsledare eller åklagare eller om in- hämtning av uppgifter enligt lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet. Denna lag träder i kraft . 4 Senaste lydelse 2012:288. lag om ändring i postlagen (2010:1045) Härigenom föreskrivs att 2 kap. 14 § postlagen (2010:1045) ska ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Den som i postverksamhet Den som i postverksamhet har fått del av eller tillgång till har fått del av eller tillgång till någon av de uppgifter som an- någon av de uppgifter som an- ges i 1–3 får inte obehörigen ges i 1–4 får inte obehörigen röja eller utnyttja vad han eller röja eller utnyttja vad han eller hon därigenom har fått veta. hon därigenom har fått veta. uppgifter som omfattas av tyst- uppgifter som omfattas av tyst- 1. uppgifter som rör ett särskilt brev som befordras inom verk- 2. andra uppgifter som rör en 2. andra uppgifter som rör en enskild persons förbindelse med enskild persons förbindelse med verksamheten när det gäller be- verksamheten när det gäller be- fordran av brev, eller fordran av brev, 3. uppgifter som handlar om 3. uppgifter som handlar om att kvarhålla eller beslagta för- att kvarhålla eller beslagta för- sändelser enligt 27 kap. rätte- sändelser enligt 27 kap. rätte- 4. uppgifter som handlar om att undersöka, öppna, granska eller kvarhålla försändelser enligt lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga Tystnadsplikten enligt första stycket 1 och 2 gäller inte i för- hållande till avsändaren och mottagaren av brevet. För uppgifter om en enskild persons adress gäller tystnadsplikt endast om det kan antas att ett röjande av adressen skulle medföra fara för att någon utsätts för övergrepp eller annat allvarligt men. Denna lag träder i kraft . Uppgifter får hämtas in om omständigheterna är sådana attåtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som inne- fattar1. brott för vilket inte är före- skrivet lindrigare straff än fängel- se ,2. sabotage enligt 13 kap. 4 § ,3. kapning, sjö- eller luftfarts- sabotage eller flygplatssabotage en- ligt 13 kap. 5 a § första eller andra stycket eller 5 b § första stycket , om brottet innefattar sabotage enligt 4 § samma kapitel,41 lag om ändring i lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverksamhet Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2012:278) om inhämt- ning av uppgifter om elektronisk kommunikation i de brottsbekäm- pande myndigheternas underrättelseverksamhet dels att nuvarande 4–9 §§ ska betecknas 3–8 §§, dels att 2, 5 och 8 §§ ska ha följande lydelse. Uppgifter får hämtas in om omständigheterna är sådana att 1. åtgärden är av särskild vikt för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , och 2. skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som åt- gärden riktar sig mot eller för något annat motstående intresse. 4. brott mot medborgerlig frihet enligt 18 kap. 5 § , 5. spioneri, grov obehörig be- fattning med hemlig uppgift eller grov olovlig underrättelseverk- samhet mot , mot främ- mande makt eller mot person enligt 19 kap. 5 eller 8 §, 10 § andra stycket, 10 a § andra stycket eller 10 b § andra stycket , 6. företagsspioneri enligt 3 § lagen (1990:409) om skydd för företagshemligheter, om det finns anledning att anta att den brotts- liga verksamheten utövas på upp- drag av eller understödjs av en främmande makt eller av någon som agerar för en främmande makts räkning, 7. grovt brott enligt 3 § andra stycket lagen (2002:444) om straff för finansiering av särskilt allvar- lig brottslighet i vissa fall eller grovt brott enligt 6 § lagen (2010:299) om straff för offentlig uppmaning, rekrytering och ut- bildning avseende terroristbrott och annan särskilt allvarlig brotts- lighet, eller 8. grov misshandel eller olaga frihetsberövande enligt 3 kap. 6 § eller 4 kap. 2 § första stycket brotts- balken i avsikt att påverka offent- liga organ eller den som yrkes- mässigt bedriver nyhetsförmedling eller annan journalistik att vidta eller avstå från att vidta en åtgärd eller att hämnas en åtgärd. Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden ska underrättas om ett beslut om inhämtning av uppgifter enligt denna lag.Underrättelseskyldigheten ska full- göras genom att beslutet lämnas till nämnden senast efter det att ärendet om inhämt- ning avslutades. Uppgifter får hämtas in bara om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den som åtgärden riktar sig mot eller för något annat motstående intresse. Säkerhets- och integritets- skyddsnämnden ska underrättas om ett beslut om inhämtning av uppgifter enligt denna lag. Underrättelsen ska lämnas senast efter det att ärendet om inhämtning avslutades. Uppteckningar av uppgifter ska granskas möjligt. Uppteckningar ska, i de delar de är av betydelse för att före- bygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som omfattas av beslutet om inhämtning eller för att förhindra annat brott, be- varas så länge det behövs för något av dessa syften. De ska därefter förstöras. Uppteckningar ska dock förstöras i de delar innehållet avser uppgifter som, på grund av bestämmelserna i 36 kap. 5 § andra–sjätte styckena rätte- gångsbalken, inte skulle ha kun- nat inhämtas genom vittnesförhör i domstol. Andra stycket hindrar inte att brottsbekämpande myndigheter behandlar uppgifter från uppteckningar i enlighet med vad som är särskilt föreskrivet i lag. Denna lag träder i kraft . Genom lagen upphävs lagen (2012:279) om ändring i lagen (2012:278) om inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunika- tion i de brottsbekämpande myndigheternas underrättelseverk- samhet. förordning om ändring i förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation Härigenom föreskrivs att det i förordningen (2003:396) om elektronisk kommunikation ska införas en ny paragraf, 36 b §, av följande lydelse. Beslut om inhämtning av upp- gifter enligt 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om av den myndighet som ska ingripa mot brottet eller den brottsliga får delegera rätten att fatta beslut om inhämtning till annan an- ställd vid myndigheten som har den särskilda kompetens, utbild- ning och erfarenhet som behövs. Ett beslut om att delegera besluts- Även utan särskild delegation enligt första stycket får förunder- sådan inhämtning av uppgifter som sker inom ramen för en förunder- I ett beslut om inhämtning av uppgifter enligt 6 kap. 22 § första stycket 2 lagen (2003:389) om det anges vem som har fattat be- slutet samt vilket brott eller vilken abonnemangsuppgifter beslutet av- ser. Skälen för beslutet ska också anges. Denna förordning träder i kraft . 2Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att utvärdera lagen om inhämtning av uppgifter om elektro- nisk kommunikation i de brottsbekämpande myndigheternas under- rättelseverksamhet (inhämtningslagen). Enligt utredningens direktiv ska vi bl.a. kartlägga tillämpningen av lagen och analysera vilken nytta den har lett till i den brottsbekämpande verksamheten och vilken inverkan lagen har haft på enskildas personliga integritet. Med utgångspunkt i kartläggningen och analysen ska vi överväga om de rättssäkerhetsåtgärder och integritetsstärkande åtgärder som vidtogs när lagen infördes har varit tillräckliga eller om det finns behov av andra sådana åtgärder. Vi ska också analysera Säkerhetspolisens be- hov av en möjlighet enligt inhämtningslagen att hämta in uppgifter i underrättelseverksamhet avseende brottslig verksamhet som inne- fattar vissa samhällsfarliga brott och lämna förslag på hur detta behov bör tillgodoses och balanseras mot integritetsintresset. Slut- ligen ska vi också föreslå de förändringar som bedöms lämpliga för att stärka skyddet för den personliga integriteten i förhållande till reglerna om lagring av uppgifter enligt vissa bestämmelser i lagen om elektronisk kommunikation. Utredaren har haft såväl möten som mer informella kontakter med experterna. Vi har också samrått med företrädare för , , Säkerhetspolisen, Säkerhets- och integritets- Utredningens uppdrag och arbete skyddsnämnden, samt . Vidare har utredningen hållit ett möte med företrädare för leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster. För att kartlägga tillämpningen av inhämtningslagen har – vid sidan av de kontakter som nämnts ovan – uppgifter hämtats in från , och i enskilda fall. Detta har skett genom att företrädare för utredningen har gått igenom handlingar i underrättelseärenden på plats hos myndigheter- na samt intervjuat ett stort antal handläggare. Utredningens kartläggning har genomförts i nära samarbete med . Sålunda har en forskare från Brå (tillika expert i utredningen) svarat för att gå igenom och hålla intervjuer i de ärenden som handlagts av Säkerhetspolisen. Samme forskare har även författat det avsnitt i betänkandet där kartläggningen av Säker- hetspolisens tillämpning redovisas. Vad avser och ärenden har motsvarande arbete utförts av en utredare från Brå (tillika expert i utredningen) tillsammans med utredningens sekreterare. Betänkandet består, förutom av detta avsnitt och utredningens för- fattningsförslag, av tio avsnitt. I avsnitt 3 beskrivs översiktligt de regler som gäller för skyddet för privatlivet och avseende person- uppgiftsbehandling. Vidare innehåller avsnittet beskrivningar av de brottsbekämpande myndigheternas verksamhet och av de regler som gäller för inhämtning av uppgifter om elektronisk kommunikation i sådan verksamhet. Därefter följer i avsnitt 4 en beskrivning av det s.k. datalagringsdirektivet och den dom genom vilken ogiltigförklarade direktivet. Avsnittet innehåller också en beskrivning av den analys av svensk rätts förhållande till som gjordes efter att domen meddelades (Ds 2014:23). I avsnitt 5 gör vi vissa överväganden i fråga om vilka kategorier av uppgifter som bör lagras enligt de svenska reglerna. Nästa avsnitt, avsnitt 6, innehåller överväganden i fråga om det bör införas ett förbud mot att datalagrade uppgifter förs över till ett land utanför EU för lagring. Utredningens uppdrag och arbete Avsnitt 7 innehåller överväganden och förslag i fråga om hur kontrollsystemet när det gäller inhämtning av uppgifter om abonne- mang bör vara utformat. I avsnitt 8 finns vissa överväganden och förslag i fråga om skyddet för uppgifter som omfattas av yrkes- mässig tystnadsplikt. Därefter följer i avsnitt 9 en redovisning av vad som kommit fram genom vår kartläggning av inhämtningslagen samt våra överväganden och förslag vad gäller den lagen. I avsnitt 10 tar vi upp några övriga frågor som kommit upp under vårt arbete. Därefter behandlar vi i avsnitt 11 frågor om genom- förande och konsekvenser, och i det avlutande avsnitt 12 finns kommentarer till författningsförslagen. 3.1Rätten till personlig integritet Det finns i svensk rätt inte någon allmängiltig definition av begrep- pet personlig integritet. Olika utredningar (se t.ex. Tvångsmedels- kommitténs betänkande Tvångsmedel – Anonymitet – Integritet, SOU 1984:54 s. 42) har med utgångspunkt i bl.a. de grundläggande fri- och rättigheterna i regeringsformens andra kapitel försökt klar- göra begreppet genom att skilja mellan den rumsliga integriteten (hemfriden), den materiella integriteten (egendomsskyddet), den kroppsliga integriteten (skydd för liv och hälsa samt mot ingrepp i eller mot kroppen), den personliga integriteten i fysisk mening (skyddet för den personliga friheten och rörelsefriheten) och den personliga integriteten i ideell mening (skyddet för privatlivet och för personligheten inklusive den privata ekonomin). Ett annat sätt att bestämma begreppet personlig integritet är att ange vilka hand- lingar som utgör kränkningar av densamma. Enligt denna modell kan kränkningarna delas in i tre huvudgrupper: 1) intrång i en persons privata sfär i fysisk eller annan mening; 2) insamlande av uppgifter om en persons privata förhållanden; 3) offentliggörande eller annan användning (t.ex. som bevisning i rättegång) av uppgifter om en persons privata förhållanden (se prop. 2006/07:63 s. 61). Utformningen av integritetsskyddet i svensk rätt synes inte i praktiken ha tagit sin utgångspunkt i en viss definition av begrep- pet, utan skyddet har i stället kommit att bestämmas av summan av ett stort antal skyddsregler av varierande slag (se SOU 2007:22 s. 52). I förarbetena till regeringsformen (RF) och personuppgiftslagen (1998:205) har lagstiftaren dock försökt att beskriva kärnan i vad som avses skyddas av lagstiftningen genom att slå fast att kränk- ningar av den personliga integriteten utgör intrång i den fredade sfär som enskilde bör vara tillförsäkrad och där ett oönskat ingrepp bör kunna avvisas (prop. 2005/06:173 s. 15 och prop. 2009/10:80 s. 175). Denna beskrivning ligger också väl i linje med den definition av begreppet som ges i t.ex. ; rätten att ha ett visst eget område som är skyddat mot intrång. Det är viktigt i en rättsstat att den offentliga maktutövningen är bunden av förutsebara normer och underkastad vissa begränsningar. Detta gäller inte minst de metoder som används i statens brotts- bekämpande verksamhet. Den som är misstänkt för ett brott har rätt att ställa krav på att staten respekterar hans eller hennes berät- tigade krav på respekt för de grundläggande fri- och rättigheterna samt skydd mot godtycke. har var och en som vistas i även rätt att göra anspråk på att staten vidtar effektiva åtgärder för att skydda hans eller hennes säkerhet. I detta ligger bl.a. att staten måste anstränga sig för att se till att brott förebyggs och utreds och att gärningsmän ställs till svars för sina brottsliga handlingar. Staten har alltså ett ansvar för att skydda enskildas privatliv och personliga integritet mot intrång som begås av andra enskilda. Till exempel innebär arti- kel 8 i inte bara ett skydd mot ingrepp i privatlivet från statens sida, utan ålägger också staten att vidta positiva åtgärder för att skydda den enskildes privatsfär. Även utan att det förekommit något ingripande från en myndighet eller en offentlig tjänsteman kan staten således bryta mot artikel 8 genom att tolerera en existerande situation eller genom att inte skapa tillräckligt rättsligt skydd. Staten kan då bli ansvarig för sin under- låtenhet trots att det specifika övergrepp som visat att det rättsliga skyddet var otillräckligt har utförts av en enskild person, för vars handlande staten inte i och för sig är ansvarig. Vad som i huvudsak kan förväntas är att staten utfärdar lagar som ger ett tillfreds- ställande skydd åt privatliv, familjeliv, hem och korrespondens och att de rättsvårdande myndigheterna håller kontroll över att dessa lagar respekteras.1 En förutsättning för att staten ska kunna leva 1 , Hans, Mänskliga rättigheter i Europeisk praxis, Juridik, 4 uppl. 2012, s. 347. upp till kraven på att upprätthålla rättstryggheten för enskilda är att staten har en välfungerande och effektiv brottsbekämpning. 3.1.3Regleringen av skyddet för privatlivet Grundläggande bestämmelser som har betydelse för det allmännas ansvar att skydda enskildas privatliv och integritet finns i bl.a. rege- ringsformen (RF). Av målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § framgår att den offentliga makten ska utövas med respekt för den enskilda människans frihet och värdighet samt att det allmänna ska värna den enskildes privatliv och familjeliv. Enligt 2 kap. 6 § första stycket RF gäller vidare att var och en gentemot det allmänna är skyddad mot undersökning av förtroliga brev och andra förtroliga försändelser samt mot hemlig avlyssning eller upptagning av telefonsamtal eller andra förtroliga meddelanden. Därtill gäller enligt paragrafens andra stycke ett skydd mot betydande intrång i den personliga integri- teten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. och konventionens samtliga ändrings- och tilläggsprotokoll utom ändringsprotokoll 15 och tilläggsprotokoll 12 och 16 har ratificerats av . Konventionen, med de änd- ringar och tillägg som gjorts genom dessa protokoll, gäller som svensk lag (lagen [1994:1219] om den euro- peiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheter- na och de grundläggande friheterna). Av 2 kap. 19 § RF följer att lag eller annan författning inte får meddelas i strid med åtaganden enligt konventionen. Detta innebär att en föreskrift som står i strid med konventionen i princip också kommer i konflikt med grundlagen. Av artikel 8 i följer att var och en har rätt till skydd för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespon- dens. Begreppet privatliv tolkas i praxis vitt. Domstolen har framhållit att det inte är möjligt att definiera begreppet genom en uttömmande beskrivning av olika aspekter som rör den enskildes privata förhållanden (se t.ex. S. och Marper mot [GC], nr 30562/04, § 66 och mot [GC], nr 41723/06, § 66). olika aspekter av en enskild individs såväl fysiska som psykiska integritet. Det omfattar bl.a. uppgifter om den enskildes identitet, inklusive namn och kön, uppgifter om hälsa och sexuell läggning och information som rör den personliga utvecklingen och relationer till andra individer. Respekten för privatlivet omfattar inte enbart skydd av rent privata relationer utan kan även omfatta relationer och akti- viteter som är relaterade till den enskildes yrkesliv (se t.ex. Rotaru mot [GC], nr 28341/95, § 43). Till privatlivet hör vidare en rätt till skydd mot angrepp av den enskildes ära och ryktbarhet och mot spridning av information som rör privata förhållanden (se t.ex. K.U. mot , nr 2872/02, §§ 42 och 43, och mot , nr 59320/00, § 50). Vidare omfattar rätten till respekt för privatlivet ett skydd mot registrering och utlämnande av upp- gifter ur allmänna register (se t.ex. mot , nr 9248/81, § 48 och m.fl. mot , nr 62332/00, § 72). En bestämmelse om rätt till respekt för bl.a. privatlivet finns också i artikel 7 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna av , anpassad i (rättighetsstadgan). Av artikel 52.3 i stadgan följer att i den mån stadgan omfattar rättigheter som motsvarar sådana som garanteras av ska de ha samma innebörd och räckvidd som enligt konventionen. Rättighetsstadgan riktar sig till medlemsstaterna endast när de tillämpar unionsrätten (arti- kel 51.1). Av praxis framgår att detta innebär att rättigheterna i stadgan måste iakttas inte bara vid tillämpningen av nationell lagstiftning som genomför EU-rätt, utan så snart nationell lagstiftning omfattas av unionens tillämpningsområde (se t.ex. , C-617-10, punkt 21). Frågor om skydd för privatlivet tilldrar sig stort intresse runt om i världen. Detta gäller inte minst i förhållande till frågor om övervakning av elektronisk kommunikation. Exempelvis har ett stort antal organisationer som arbetar för integritetsfrågor tillsammans arbetat fram ett antal principer som stater uppmanas att följa vid sådan övervakning.2 Dessa principer innehåller bl.a. uppmaningar om att övervakningsåtgärder ska regleras i lag och endast vara tillåtna när det är nödvändigt, lämpligt och proportionerligt i förhållande till ett legitimt ändamål. Vidare ska åtgärderna beslutas av en behörig 2 Principerna finns att läsa på Den som utsätts för åtgärderna ska underrättas om dem. Staterna ska också inrätta kontrollmekanismer som ska säkerställa transparens och ansvar för åtgärderna. 3.1.3.2Inskränkningar i skyddet får göras Rätten till skydd av privatlivet och den personliga integriteten är inte absolut. En individ som lever i ett samhälle och sålunda ingår i en gemenskap med andra människor kan inte göra gällande något absolut anspråk på att i alla situationer få leva i fred för andra individer eller ostört av samhällets organ. I syfte att tillförsäkra medborgarna ökad trygghet och säkerhet mot yttre och inre hot kan det i bland vara nödvändigt med vissa inskränkningar av integritetsskyddet. Regler som syftar till att skydda den enskildes personliga integritet måste sålunda förses med olika, i skilda situationer mer eller mindre vitt- gående undantag eller på annat sätt begränsas till sin giltighet, så att andra människors och samhällets intressen i övrigt inte träds för när. Det är en svår uppgift att avväga integritetsintresset mot nöd- vändigheten av att se till att myndigheterna har effektiva metoder till sin hjälp för att bedriva den verksamhet de är skyldiga att utföra. En viktig utgångspunkt är att myndigheterna inte får ges sådana befogenheter att medborgarnas tilltro till dem påverkas negativt. Förtroendet kan skadas om medborgarna upplever att det finns risk för att myndigheterna utan deras vetskap samlar information om enskilda och deras privatliv utan att detta motiveras av tungt vägande allmänna intressen. Medborgarnas bild av det allmännas verksamhet påverkas dock också av i vilken utsträckning myndigheterna ges förutsättningar att använda effektiva arbetsmetoder. Myndigheterna är samhällsorgan som ytterst har till uppgift att värna medborgarna.