sou · H3B382 · 2015-10-07 00:00:00 — Enligt 2 kap. 3 § ska vad som föreskrivs i TF om rätt att ta del av allmänna handlingar hos myndigheter i tillämpliga delar också gälla handlingar hos vissa juridiska personer som tagit över vården av kommunala angelägenheter (se 3 kap. 16 § kommunallagen [1991:900]) och i vilka kommuner, landsting och kommunalförbund – antingen var för sig eller tillsammans – utövar ett rättsligt bestämmande inflytande. Sådan bestämmanderätt föreligger beträffande: –aktiebolag (och ekonomiska föreningar), om de äger aktier (andelar) med – eller på annat sätt förfogar över – mer än hälften av samtliga röster i bolaget (föreningen) eller har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av ledamöterna i bolagets (föreningens) styrelse, –stiftelser, om de har rätt att utse eller avsätta mer än hälften av stiftelsens styrelseledamöter, och –handelsbolag, om de utgör samtliga obegränsat ansvariga bolagsmän. De angivna bolagen, föreningarna och stiftelserna ska vid tillämpningen av OSL jämställas med myndigheter. Enligt 2 kap. 4 § ska vissa privaträttsliga organ, som anges i en särskild bilaga till OSL, i hela eller delar av sin verksamhet, tillämpa bestämmelserna i om allmänhetens rätt att ta del av allmänna handlingar. De i bilagan angivna organen ska vid tillämpningen av OSL jämställas med myndigheter. Dessa bestämmelser infördes ursprungligen (se prop. 1986/87:151, KU 1987/88:36, rskr. 1987/88:90, SFS 1988:836). Utmärkande för de organ som ursprungligen omfattades var att de för det allmännas (statens) räkning fullgjorde förvaltningsuppgifter som innefattade myndighetsutövning mot enskilda (beträffande begreppet myndighetsutövning, se m.fl., Grundlagarna 3 u. s. 565 och där lämnade hänvisningar). Bilagan har återkommande kompletterats så att den numera omfattar betydligt flera organ än vad den gjorde inledningsvis. Det område som omfattas är inte alltid inskränkt till sådant som innebär myndighetsutövning utan all verksamhet hos ett organ kan omfattas. Som exempel på fristående organ kan nämnas publicus (all verksamhet), Radiotjänst i (ärenden om TV-avgifter), i (statligt stöd i form av utbildningsbidrag för doktorander), (all verksamhet) och i (all verksamhet). En konsekvens av att vissa privaträttsliga organ ska omfattas av TF och jämställas med myndigheter vid tillämpning av OSL är att dessa har en skyldighet att på begäran lämna ut allmänna offentliga handlingar till allmänheten. De omfattas också av upplysnings- skyldigheten i 6 kap. 4 § OSL, dvs. att på begäran av en enskild lämna uppgifter ur allmänna handlingar som förvaras hos dem. Även bestämmelser om registrering ska följas för handlingar som inkommer till eller upprättas hos dessa enskilda rättssubjekt. Ytterligare konsekvenser är bl.a. att organen står under JO:s och JK:s granskning, att organets beslut att inte lämna ut en handling kan överklagas till förvaltningsdomstol och att företrädare för organen kan ådra sig ansvar för tjänstefel (20 kap. 1 § , BrB) eller brott mot tystnadsplikt (20 kap. 3 § BrB). Det bör observeras att ett organ som enligt OSL ska jämställas med myndighet inte kan erhålla sekretesskydd med stöd av en bestämmelse som gäller till förmån för enskildas ekonomiska förhållanden (se bl.a. RÅ 2001 ref. 79 och RÅ 2002 ref. 24). 3.2.4Meddelarskydd för anställda hos vissa enskilda rättssubjekt Med meddelarfrihet avses normalt det komplex av regler i TF respektive YGL som innebär att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna annars sekretessbelagda uppgifter för publicering i massmedier. Denna frihet ingår som ett led i den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen. De grundläggande bestämmelserna om meddelarfrihet innebär att varje medborgare har rätt att lämna uppgifter om vad som helst till den som kan offentliggöra uppgifterna i media, t.ex. nyhetsbyråer eller tidnings- eller radioredaktioner. Meddelarfriheten får endast begränsas på det sätt som anges i TF respektive YGL. Ingen får åtalas eller dömas till ansvar eller åläggas skadeståndsskyldighet för missbruk av tryck- eller yttrandefriheten eller medverkan till det i annan ordning eller i annat fall än grundlagarna medger (1 kap. 3 § TF resp. 1 kap. 4 § YGL). Av dessa bestämmelser anses följa att meddelaren inte heller på annat sätt får drabbas av någon påföljd från det allmännas sida, t.ex. därför att denne lämnat uppgifter för publicering (det s.k. repressalieförbudet). Genom rättspraxis har repressalieförbudet kommit att utvidgas ytterligare och varje åtgärd som medför negativa konsekvenser för en offentligt anställd person och som grundar sig på medverkan i ett grundlagsskyddat medium har i princip ansetts vara otillåten. Meddelarfriheten gäller dock inte undantagslöst. I vissa i 7 kap. 3 § TF respektive 5 kap. 3 § YGL särskilt angivna fall kan den som lämnat ett meddelande för offentliggörande ändå drabbas av straffrättsligt ansvar. Det kan bli fallet om själva handlingen att lämna meddelandet innebär att meddelaren gör sig skyldig till vissa allvarliga brott mot rikets säkerhet. En annan situation är att meddelaren uppsåtligen lämnar ut en allmän handling i strid med bestämmelser om sekretess. Ett tredje och sista fall är att meddelaren uppsåtligen på något annat sätt lämnar ut en uppgift för vilken det gäller en tystnadsplikt som enligt särskilda bestämmelser i , anges bryta meddelarfriheten. Meddelarfriheten kompletteras med skydd för meddelarens anonymitet. En meddelare har rätt att vara anonym och den som har tagit emot en uppgift för publicering har, med vissa undantag, tystnadsplikt beträffande meddelarens identitet. Den här delen av anonymitetsskyddet kan skydda en meddelare från att utsättas för andra obehag än myndighetsingripanden, t.ex. missnöjesyttringar från arbetskamrater. Efterforskningsförbudet är ytterligare en del av anonymitetsskyddet och innebär att myndigheter eller andra allmänna organ inte får efterforska vem som har lämnat ett meddelande med stöd av sin meddelarfrihet i vidare mån än vad som behövs för att väcka åtal eller göra något annat ingripande som är tillåtet enligt TF respektive YGL. Vid sådan, i undantagsfall tillåten, efterforskning måste dock myndigheterna beakta den tystnadsplikt som de medieanställda kan ha (3 kap. 4 § TF resp. 2 kap. 4 § YGL). I förhållandet mellan å ena sidan ett sådant organ som avses i 2 kap. 4 § OSL, beträffande den verksamhet som anges i bilagan, eller ett sådant organ som avses i 2 kap. 3 § OSL, och å andra sidan respektive organs anställda eller uppdragstagare, gäller enligt 13 kap. 2 § OSL vad som föreskrivs i TF och YGL om 1.rätt att lämna uppgifter i vilket ämne som helst för offentliggörande, 2.förbud mot att ingripa mot missbruk av tryckfriheten eller yttrandefriheten eller medverkan till sådant missbruk, och 3.förbud mot att efterforska upphovsman eller meddelare. Enligt bestämmelsens andra stycke omfattas inte verkställande direktör, vice verkställande direktör, styrelseledamot eller styrelsesuppleant i organet av skyddet. Anställda och uppdragstagare i organ som enligt 2 kap. 3 och 4 §§ OSL omfattas av bestämmelserna om handlingsoffentlighet och sekretess har alltså samma skydd för sin meddelarfrihet m.m. i förhållande till sin arbetsgivare som de anställda i offentlig verksamhet har. Utredningen om meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet (Ju 2012:11) hade i uppdrag att se över frågan om stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet. Utredningen har i betänkandet Stärkt meddelarskydd för privatanställda i offentligt finansierad verksamhet (SOU 2013:79) lagt fram förslag till en lag om rätt att meddela uppgifter för verksamma inom vissa enskilt bedrivna verksamheter. Enligt förslaget ska lagen utformas med det grundlagsreglerade meddelarskyddet som förebild och ge i princip samma skydd som gällande reglering för kommunala företag. Alla som är verksamma inom kärnverksamheten, oavsett anställningsform, ska enligt förslaget omfattas av lagen. Även inhyrd personal ska således omfattas och sådan personal är fri att lämna ut uppgifter om den verksamhet de är uthyrda till om verksamheten ligger inom lagens tillämpningsområde. Personer i företagsledande ställning föreslås vara undantagna från lagens tillämpningsområde. I princip föreslås all typ av information kunna lämnas ut med stöd av lagen. Lagstadgade tystnadsplikter föreslås dock inte påverkas utan dessa ska enligt förslaget bryta rätten att meddela uppgifter för offentliggörande. Förslaget, som har remissbehandlats, bereds f.n. inom . I förvaltningslagen (1986:223, FL) finns bestämmelser om förvaltningsmyndigheternas handläggning av ärenden och domstolarnas handläggning av förvaltningsärenden (1 §). Såväl statliga som kommunala myndigheter omfattas av lagen. Enligt 31 § gäller 13–30 §§ inte sådana ärenden hos myndigheter i kommuner och landsting där besluten kan överklagas enligt bestämmelserna om överklagande i kommunallagen (1991:900), dvs. Vissa beslut på skolområdet kan endast överklagas i denna ordning, se t.ex. HFD 2014 not. Vissa av gäller bara i ärenden som avser myndighetsutövning. Beträffande den närmare innebörden av detta begrepp, se m.fl. Grundlagarna 3 u. s. 565 och där lämnade hänvisningar. Förvaltningsuppgifter kan med stöd av 12 kap. 4 § andra stycket RF överlämnas åt andra juridiska personer och enskilda individer. Innefattar uppgiften myndighetsutövning krävs dock stöd i lag. Ett sådant överlämnande till enskilda huvudmän finns i 2 kap. 5 § skollagen (2010:800), (se prop. 2009/10:165 s. 598 och NJA 2014 s. 910). Skollagen innehåller bestämmelser som innebär att vissa centrala handläggningsbestämmelser i , ska tillämpas när en kommun, ett landsting eller en enskild huvudman handlägger ärenden enligt skollagen och ärendet rör myndighetsutövning mot enskilda (29 kap. 10 och 11 §§ skollagen). De aktuella bestämmelserna i avses således bli tillämpliga oavsett om det är en offentlig eller enskild huvudman som fattar besluten. Såvitt gäller kommunala huvudmän – som i och för sig omfattas av FL enligt dess lydelse – och i de fall laglighetsprövningen innebär myndighetsutövning mot den enskilde klaganden måste innebörden av 29 kap. 10 § skollagen vara att FL ska tillämpas i en större utsträckning än vad som sägs i 31 § FL. Ärendehandläggning som innebär myndighetsutövning mot enskilda utgör dock en begränsad del av verksamheten i förskolor och skolor. Som exempel på myndighetsutövning mot enskild som kan förekomma i skolväsendet kan nämnas ärenden som rör mottagande av elever, särskilt stöd, disciplinära åtgärder, beslut om åtgärdsprogram eller befrielse från obligatoriska inslag i undervisningen (se prop. 2009/10:165 s. 928). I 29 kap. 10 § fjärde stycket skollagen har föreskrivits att det som sägs i paragrafen inte gäller vid betygsättning, dvs. att vid betygssättning ska FL inte tillämpas. En elev eller vårdnadshavare som är part i ett ärende har rätt att ta del av det material som myndigheten grundar sitt avgörande på (16 §) oberoende av om sekretess gäller för uppgifterna, (se bl.a. RÅ 1997 ref. 26). I de ärenden som avser myndighetsutövning gäller att parten har rätt till insyn och tillfälle att yttra sig över uppgifter som tillförts ärendet av någon annan samt att besluten ska motiveras (17 och 20 §§). Parterna ska underrättas om sådana beslut och möjlighet till rättelse finns (21 och 26 §§). Av 29 kap. 11 § skollagen framgår vilka bestämmelser i som ska tillämpas i ärenden när beslut får överklagas enligt 28 kap. skollagen. Exempelvis gäller formkrav på överklagandet och tiden för överklagande (23 och 24 §§ FL). 3.3.2Krav på myndigheters öppethållande Enligt 5 § tredje stycket FL ska en myndighet ha öppet varje helgfri måndag–fredag (med undantag för , och nyårsafton) för att kunna ta emot och registrera allmänna handlingar och för att kunna ta emot framställningar om att få ta del av allmänna handlingar som förvaras hos myndigheten Av förarbetena till bestämmelsen om myndigheters öppethållande framgår att den gäller alla myndigheter men att kravet på öppethållande tar sikte på myndigheternas registratorskontor eller motsvarande. En myndighet som har flera små kontor måste självfallet inte hålla alla dessa öppna enligt bestämmelsen. Om en mindre myndighet har sin registratorsfunktion förlagd hos en annan kanske betydligt större myndighet, räcker det med att den större myndigheten håller öppet. I detta fall får den myndighet som ansvarar för kanslifunktionen anpassa sin verksamhet till såväl sina egna som den andra myndighetens förutsättningar. En myndighet som har sin verksamhet strukturellt eller geografiskt så organiserad att myndighetens registratorsfunktion rent faktiskt är fördelad på olika arbetsställen, måste se till att alla dessa uppfyller kravet på öppethållande. Ett registratorskontor eller motsvarande måste vara bemannat det ska hållas öppet för allmänheten. Den som utövar registratorsfunktionen, registrator, måste vara normalt tillgänglig för allmänheten under hela den föreskrivna öppethållandetiden. Skyldigheten är inte undantagslös och gäller exempelvis inte statliga kommittéer och särskilda utredare (prop. 1998/99:52 s. 9). HFD har i en dom funnit att en enskild som hos en myndighet begär att få ta del av en allmän handling – i de fall myndigheten har lokaler på flera ställen – inte behöver vända sig till det ställe där handlingen förvaras med sin begäran. Myndigheten är dock inte skyldig att tillhandahålla handlingen på något annat ställe än det där myndigheten förvarar den (RÅ 2007 ref. 68). Enligt 2 kap. 18 § TF meddelas grundläggande bestämmelser om hur allmänna handlingar ska bevaras samt om gallring och annat avhändande av sådana handlingar i lag. Sådana bestämmelser finns i arkivlagen (1990:782). Arkivlagen innehåller bestämmelser om myndigheters och vissa andra organs arkiv samt om arkivmyndigheterna. Enligt 2 § ska det som gäller för statliga myndigheters arkiv gälla också för sådana organ som avses i 2 kap. 4 § första meningen OSL till den del arkivet härrör från den verksamhet som avses i bilagan till OSL. Enligt 2 a § ska det som gäller för kommunala myndigheters arkiv gälla även för sådana juridiska personer som avses i 2 kap. 3 § OSL. En myndighets arkiv bildas av de allmänna handlingarna från myndighetens verksamhet och sådana handlingar som avses i 2 kap. 9 § TF och som myndigheten beslutar ska tas om hand för arkivering. Myndigheternas arkiv ska bevaras, hållas ordnade och vårdas så att de tillgodoser rätten att ta del av allmänna handlingar, behovet av information för rättskipningen och förvaltningen samt forskningens behov (3 §). Varje myndighet ska svara för vården av sitt arkiv, om inte en arkivmyndighet har övertagit ansvaret (4 §). Som grund för arkivvården ska myndigheterna bl.a. organisera arkivet på ett sådant sätt att rätten att ta del av allmänna handlingar underlättas, att skydda arkivet mot t.ex. förstörelse och tillgrepp och att verkställa föreskriven gallring i arkivet (6 §). För tillsynen av att myndigheterna fullgör sina skyldigheter enligt arkivlagen finns det arkivmyndigheter såväl inom den statliga som inom den kommunala förvaltningen (7 §). För statliga myndigheter är arkivmyndighet (8 § arkivförordningen [1991:446]). Kommunstyrelsen är arkivmyndighet i kommunen och i , om inte kommunfullmäktige eller har utsett någon annan nämnd eller styrelse till arkivmyndighet (8 §). Den kommunala arkivmyndigheten ska se till att sådana juridiska personer som avses i 2 kap. 3 § OSL fullgör sina skyldigheter enligt 3–6 §§. I de fall flera kommuner eller flera landsting bestämmer tillsammans i ett sådant företag fullgörs uppgiften av arkivmyndigheten i den kommun eller det landsting som kommunerna eller landstingen kommer överens om. En arkivmyndighet har rätt att överta arkivmaterial från en myndighet som står under dess tillsyn. Övertagande kan ske både efter överenskommelse och på grund av ett ensidigt beslut från arkivmyndigheten (9 §). Ett arkiv som överlämnas till ska vara förtecknat och de handlingar som gallringsfristen har löpt ut för ska vara gallrade. I samband med att arkivhandlingar överlämnas till ska träffa en överenskommelse med den avlämnande myndigheten om ersättning för kostnader hos arkivmyndigheten för att bevara, vårda och tillhandahålla handlingarna, s.k. bevarandeavgift, samt för engångskostnader i samband med övertagandet, s.k. mottagningsavgift (se 17 § arkivförordningen). Som exempel på vad som ingår i mottagningsavgiften kan nämnas en fast avgift om per leverans. De rörliga avgifterna beror på vad som ska arkiveras, t.ex. utgår för pappersarkiv en avgift om per hyllmeter. I arkivlagen finns också specialbestämmelser som endast gäller statliga respektive kommunala myndigheter (se 11–13 och 14–16 §§ arkivlagen). Dessa bestämmelser reglerar bl.a. vad som ska hända med arkiv för det fall en myndighet upphör och dess arbetsuppgifter inte övertas av någon annan myndighet samt under vilka förutsättningar som en myndighet får avhända sig allmänna handlingar. Om en myndighet har upphört och dess verksamhet inte har förts över till en annan myndighet, ska myndighetens arkiv överlämnas till arkivmyndigheten , såvida inte kommunfullmäktige eller har beslutat något annat (14 §). Kommunfullmäktige eller får meddela föreskrifter om arkivvården inom kommunen, i den utsträckning något annat inte är särskilt föreskrivet (16 §). Med stöd av 16 § utfärdar kommunfullmäktige i varje kommun arkivreglementen som är det viktigaste instrumentet för kom- I dessa brukar finnas bestämmelser om bl.a. ansvarsfrågor, gallring, utlån och arkivlokaler. I 2 kap. 18 § första stycket RF föreskrivs att alla barn som omfattas av den allmänna skolplikten har rätt till kostnadsfri utbildning i allmän skola. Vidare framgår av det s.k. målsättningsstadgandet i 1 kap. 2 § andra stycket RF att det allmänna ska trygga rätten till utbildning. Rätten till utbildning behandlas även i flera olika konventioner som anslutit sig till, t.ex. . Skollagen innehåller bestämmelser om skolväsendet. Utbildning inom skolväsendet anordnas av det allmänna eller av enskilda enligt vad som närmare anges i lagen (1 kap. 1 §). Barn som är bosatta i har skolplikt (7 kap. 2 §). Den inträder höstterminen det kalenderår då barnet fyller (7 kap. 10 §). Alla ska, oberoende av geografisk hemvist och sociala och ekonomiska förhållanden, ha lika tillgång till utbildning i skolväsendet, om inte annat följer av särskilda bestämmelser i skollagen (1 kap. 8 §). Utbildningen inom skolväsendet ska vara likvärdig inom varje skolform, oavsett var i landet den anordnas (1 kap. 9 §). Huvudmän inom skolväsendet är kommuner, landsting, staten och enskilda (2 kap. 2–6 §§). Utbildningen ska vara avgiftsfri (se t.ex. 10 kap. 10 §). Samma bestämmelser gäller för statliga, kommunala och fristående skolor. En fristående skola är en skolenhet vid vilken en enskild bedriver utbildning inom skolväsendet (1 kap. 3 §). En enskild huvudman ska – med undantag för en enskild som önskar bedriva förskola eller fritidshem – godkännas av Skolinspektionen (2 kap. 7 §). Prövningen sker i två steg (2 kap. 5 § andra stycket). Först granskas huruvida den som ansöker har förutsättning i förhållande till skolförfattningarna att bedriva en fristående skola. Sedan prövas om det blir några påtagliga negativa följder för kommunen eller eleverna. Avser godkännandet förskoleklass, grundskola eller grundsärskola krävs därutöver att elevunderlaget är tillräckligt för att verksamheten ska kunna bedrivas långsiktigt. Ett godkännande ska avse utbildning vid en viss skolenhet eller förskoleenhet. Innan en enskild huvudman startar utbildning inom förskoleklass, grundskola, grundsärskola, gymnasieskola, gymnasiesärskola eller fritidshem som anordnas vid en skolenhet med förskoleklass, grundskola eller grundsärskola ska samråd om den kommande verksamheten ske mellan den enskilde och den kommun där utbildningen ska bedrivas. Den enskilde huvudmannen ansvarar för att samrådet dokumenteras. Om utbildningen ska bedrivas i form av gymnasieskola eller gymnasiesärskola, ska kommunen ge närliggande kommuner tillfälle att medverka i samrådet (2 kap. 5 a §). Innan Skolinspektionen fattar beslut om godkännande av en fristående skola ska den remittera ansökan till den kommun där skolan eller utbildningen är tänkt att starta (se 2 kap. 2 § skolförordningen [2011:185], 2 kap. 2 § gymnasieförordningen [2010:2039] och SKOLFS 2011:154). Kommunen får då möjlighet att yttra sig. Kommunens roll i godkännandeprocessen är f.n. föremål för en statlig utredning som har i uppdrag att bl.a. utreda frågan om hur kommuner kan ges ett avgörande inflytande över nyetableringar av skolor som är avsedda att drivas med vinstsyfte (dir. 2014:126 och 2015:37). När det gäller gymnasieskolor får även närliggande kommuner möjlighet att yttra sig. Om en utbildning vid en fristående skola medför påtagliga negativa effekter för eleverna eller för den del av skolväsendet som anordnas av det allmänna i den kommun där utbildningen ska bedrivas (eller i närliggande kommuner avseende gymnasieskolor) ska Skolinspektionen inte godkänna sökanden som huvudman för den sökta utbildningen. Skolinspektionens beslut om godkännande av huvudman för en fristående skola eller utbildning får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (28 kap. 2 §). Skolinspektionen följer upp beslutet om godkännande dels genom en etableringskontroll som görs före skolstarten (se 26 kap. 9 a § skollagen), dels genom en förstagångstillsyn som görs när skolan har varit i gång . Skolinspektionen kan vid konstaterade brister som inte avhjälps trots föreläggande om detta, Gällande rätt SOU 2015:82 Ett sådant beslut kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Enligt den nuvarande skollagen gäller så långt det är möjligt samma regler för fristående som för offentliga skolor. Skolan måste följa alla de bestämmelser som finns i skolförfattningarna, dvs. de nationella krav och mål som finns i skollagen, skolformsförordningarna, läroplaner och alla andra bestämmelser som gäller på skolans område (se bl.a. 1 kap. 11 §). Vidare ska skolan vara öppen för alla elever som söker sig till den (se bl.a. 10 kap. 35 §). De fristående skolornas bidrag ska beräknas efter samma grunder som kommunerna tillämpar vid fördelning av resurser till de egna skolorna (se bl.a. 10 kap. 37–39 §§). För gymnasieskolor gäller även särskilda regler om bidrag utifrån vilket gymnasieprogram eller vilken inriktning som avses (se 13 kap. 9 § gymnasieförordningen). I 29 kap. 14 § finns en bestämmelse om tystnadsplikt i all enskilt bedriven verksamhet. Enligt första stycket får den som är eller har varit verksam i enskilt bedriven förskola, enskilt bedrivet fritidshem eller enskilt bedriven förskoleklass eller inom sådan enskilt bedriven verksamhet som avses i 25 kap. inte obehörigen röja vad han eller hon därvid har fått veta om enskildas personliga förhållanden. Enligt andra stycket får den som är eller har varit verksam inom annan enskilt bedriven verksamhet enligt skollagen än som avses i första stycket inte obehörigen röja vad han eller hon i sådan elevhälsoverksamhet som avser psykologisk, psykosocial eller specialpedagogisk insats eller i särskild elevstödjande verksamhet i övrigt har fått veta om någons personliga förhållanden. Han eller hon får inte heller obehörigen röja uppgifter i ett ärende om tillrättaförande av en elev eller om skiljande av en elev från vidare studier. Dessutom finns regler om tystnadsplikt i de kollektivavtal som gäller för fristående skolor, förskolor och fritidshem. Som exempel kan nämnas kollektivavtalet mellan och , , samt gällande förskolor, fritidshem, grund- och gymnasieskolor. 3.5.2Bidrag till fristående skolor Förskoleklass, grundskolor och grundsärskolor Enskilda som har fått tillstånd av Skolinspektionen att bedriva en fristående skola eller utbildning har rätt till bidrag från elevernas hemkommuner för finansiering av verksamheten.