sou · H3B321d2 · 2015-03-02 00:00:00 — Det rör sig ofta om yngre arbetstagare, som inte nått den ålder som avtalen anger, och arbetstagare som inte arbetat i den omfattning som krävs för att omfattas av avtalen. En lika viktig förklaring ligger dock i att kunskaperna om de avtalsbaserade för- säkringarna är bristande. Det gör att många inte ansöker om ersätt- ning som de har rätt till. Inkomstförsäkringar är ett nyare fenomen. SalusAnsvar bildades , och de första gruppförsäkringarna kom till 2003. Antalet inkomstförsäkringar har ökat från 2004 till ett 60-tal . Huvudparten av inkomstförsäkringarna vid arbets- löshet tecknas genom fackföreningarna. Gemensamt för inkomst- försäkringarna vid arbetslöshet är att de ger ersättning över taket i arbetslöshetsförsäkringen.128 Några förbund erbjuder även möjlig- heten att teckna en tilläggsförsäkring som i huvudsak ger en skyddad ersättning . av yrkesverksamma med- lemmar har en inkomstförsäkring. För TCO gäller att ca 97 pro- cent av deras knappt en miljon yrkesverksamma medlemmar 126Edebalk (2008). 127De fyra avtalen är: •Omställningsförsäkringar mellan Svenskt näringsliv och LO för arbetare i privat sektor, AGB och TSL •Omställningsavtalet mellan arbetsgivarförbund i Svenskt näringsliv och fackförbund inom PTK för tjänstemän i privat sektor (TRR) •Omställningsavtalet KOM-KL för anställda i kommun och landsting •Avtal om anställning för statligt anställda, tidigare för statligt anställda (TA). 128Sjögren, G & Wadensjö, E (2011). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring omfattas, och av Sacos knappt 500 000 medlemmar omfattas unge- fär 92 procent.129 Det saknas uppgift om hur många som faktiskt får ersättning från inkomstförsäkringarna. Precis som för de kollektivavtalade ersättningarna visar dock studier att andelen som får ersättning från inkomstförsäkringar inte står i proportion till antalet personer som har rätt till ersättning.130 Förklaringen är densamma som för de kollektivavtalade ersättningarna, nämligen att de sökande inte uppfyller villkoren för ersättning eller att de helt enkelt inte känner till att de omfattas av en inkomstförsäkring. De fyra stora kollektivavtalen har flera gemensamma nämnare, men de skiljer sig också åt på många områden. För samtliga avtal gäller att den sökande måste ha sagts upp på grund av arbetsbrist. Däremot är det inte ett krav i alla avtal att den sökande ska vara arbetslös eller få arbetslöshetsersättning för att ersättning enligt avtalet ska lämnas. Kvalifikationstiden varierar mellan ett och . I några avtal ska det ha rört sig om en tillsvidareanställning för att ersättning ska bli aktuell. I ett par av avtalen finns en ålders- gräns för att omfattas. Ersättningen betalas ut automatiskt i vissa fall. I andra är det arbetstagaren eller arbetstagaren och arbetsgivaren tillsammans som ansöker om ersättningen. Ansökan måste göras mellan ett och , annars fryser medlen inne. Åldersgränsen för när försäkringen upphör är lägre för tjänste- män än för arbetare, 62 respektive . Generellt har åldersgränsen höjts . I något kollektivavtal är ersättningen en engångssumma, men de flesta avtalen följer arbetslöshetsförsäk- ringen med en ersättningsperiod och en ersättningsnivå på och under resten av ersättningsperioden. Om ersättningsnivån i arbets- löshetsförsäkringen skulle ändras, ändras den också automatiskt i avtalen. Även om ersättningen bygger på arbetslöshetsersättningen görs en egen bedömning av den sökandes ersättningsnivå i alla 129Ahrengart (2013). 130Sjögren, G & Wadensjö, E (2011). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring I ett fall är ersättningsperioden anpassad till den sökandes ålder och ersättningsnivån skiljer sig från nivån i arbetslöshets- försäkringen. I nästan alla inkomstförsäkringar krävs medlemskap i förbundet för att ersättning ska kunna lämnas. För många förbund gäller 18 månaders medlemskap och tolv månaders arbete. I samtliga fall krävs att den sökande är berättigad till arbets- löshetsförsäkring. I de flesta fall är en sökande som avslutat sin anställning på egen begäran inte berättigad till ersättning i inkomst- försäkringen, men det finns ett par undantag. Ersättningsperiod och ersättningstak i inkomstförsäkringarna varierar mellan grupperna och mellan försäkringsbolagen. Antalet ersättningsdagar är mellan och taket för för- säkrad inkomst är . I ett par försäkringar finns inget tak. Ersättningsgraden följer i all- mänhet den i arbetslöshetsförsäkringen, dvs. motsvarar över taket och därefter . Ersättningen i inkomstförsäkringen fyller ut ersättningen i arbetslöshetsförsäkringen. Försäkringsbolagen är därför beroende av uppgifter från arbetslöshetskassorna. Försäkringsbolagen använder olika metoder för att ta del av dessa uppgifter, från att begära in dem från den sökande till att kräva in ett medgivande om att ta del av den sökandes uppgifter hos arbetslöshetskassan. Bolagen gör sällan en egen prövning av den sökandes ersättningsrätt utan baserar ersätt- ningen på utbetalningarna från arbetslöshetsförsäkringen.131 Skatte- och pensionsregler för kompletterande ersättningar På den svenska arbetsmarknaden finns kollektivavtal om omställ- ningsersättningar vid arbetslöshet. Enligt en kartläggning som gjorts av IAF rör det sig om tio kollektivavtal som omfattar totalt nästan fyra miljoner personer. Utbetalningarna görs i de flesta fall från stiftelser som bildats genom kollektivavtal. Inom statlig och privat sektor är de anställda anslutna till trygghetsråd som betalar ut ersättning samt stödjer arbetssökande i sökandeprocessen. Inom och landstingssektor betalar arbetsgivaren ut ersätt- 131 , G & Wadensjö, E (2011), samt IAF (2013b). Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring ningen genom omställningsfonden.132 TA och TRR finansieras genom avsättning av belopp som parterna enas om i avtalsrörelsen. TSL finansieras genom avgifter och . styr avgifterna och försäkringsavtalet styr premierna. Enligt KOM-KL betalar arbetsgivaren in en procentsats av lönesumman för de anställda som omfattas av stödet. Arbetsgivares avsättningar eller till sådana stiftelser är avdragsgilla som personal- kostnader.133 De inbetalade beloppen blir inte skattepliktig inkomst hos stiftelserna. I likhet med arbetslöshetskassor är dessa stiftelser endast skattskyldiga för inkomst på grund av innehav av fastig- heter. Eftersom omställningsersättning betalas ut på grund av en tidigare anställning, är den att betrakta som inkomst som erhålls på grund av tjänst. Därmed är ersättningen hänförlig till inkomstslaget tjänst. För mottagaren är sådana ersättningar skattepliktiga. Utbe- talaren är vidare skyldig att betala särskild löneskatt till staten av den utbetalade ersättningen.134 Den särskilda löneskatten ska motsvara den s.k. skattedelen av de sociala avgifterna som inte ger socialförsäkringsförmåner.135 Ersättningen är inte pensionsgrundande för mottagaren, se 59 kap. 25 § SFB, jäm- förd med 1 § första stycket punkt 3 lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. har hos försäkringsbolag tecknat en s.k. inkomstförsäkring för alla medlemmar som betalas genom medlems- avgiften. Några förbund erbjuder även möjligheten att hos försäk- ringsbolag teckna en kompletterande försäkring som i huvudsak ger ett förlängt skydd, men i vissa fall är det även möjligt att tilläggsförsäkra en högre månadsinkomst. Det är även möjligt för enskilda att teckna inkomstförsäkring direkt hos försäkringsbolag.136 Premierna för att teckna de nu aktuella typerna av inkomstförsäkring är inte avdragsgilla för den försäkrade. Den försäkringsersättning som betalas ut är därmed inte skattepliktig för mottagaren.137 Eftersom 132Sjögren, G & Wadensjö, E (2011), samt IAF (2013b). 133Enligt svar från till kommittén följer detta av huvudregeln i 16 kap. 1 § inkomstskattelagen (1999;1229, IL, (dnr 131 176402-14/113). 134Se 7 kap. 16 § sjunde strecksatsen IL, 10 kap. 1 § och 11 kap. 1 § IL samt svar från Skatte- verket till kommittén, dnr 131 176402-14/113. Se även RÅ 1988 ref. 127, samt 1 § första stycket 1–3 lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster. 1990/91:54. 136Örnelius, K (2009). 137se RÅ 2007 ref. 25. Bakgrund till en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring försäkringsersättningen varken utgör inkomst av anställning eller annat förvärvsarbete, är den inte heller pensionsgrundande (jämför 59 kap. 3 § SFB). 18.5.2Samordning av kompletterande ersättningar och arbetslöshetsförsäkringen Kompletterande ersättningar ska samordnas med arbetslöshets- ersättning i två fall: dels om ersättningen är ett avgångsvederlag, dels om ersättningen är en fortlöpande ersättning. Om den kompletterande ersättningen är att anse som avgångs- vederlag ska den behandlas som förvärvsarbete. En sökande som har fått ett avgångsvederlag som motsvarar en heltidsinkomst är inte att anse som arbetslös och kan därför inte få arbetslöshetsersättning som avgångsvederlaget avser. Den kompletterande ersättning som skulle kunna vara att anse som avgångsvederlag är i första hand avgångsbidrag och liknande engångsutbetalningar, dvs. ersättningar som utgår i de kollektivavtalade lösningarna. I förarbetena till den äldre lagen om arbetslöshetsförsäkring fanns en tydlig skiljelinje mellan avgångsvederlag och de vederlag som betalas ut genom försäkringar eller fonder som parterna gemensamt byggt upp. Avgångsvederlaget ska jämställas med förvärvsinkomst och förvärvsarbete i fråga om tillgodoräkningsbar tid för att uppfylla ett arbetsvillkor. De avgångsersättningar som betalas ut genom fonder utgör inte förvärvsinkomster.138 Denna hantering tycks gälla även även om uttalanden i förarbetena gäller den tidigare lagstiftningen. Om den kompletterande ersättningen är att anse som annan fortlöpande ersättning ska arbetslöshetskassan samordna den ersättningen med dagpenningen. Ersättning kan därför lämnas från arbetslöshetsförsäkringen och annan utbetalare , men arbetslöshetsersättningen ska minskas så att den totala ersättningen till den enskilde motsvarar av dagsför- tjänsten beroende på hur många ersättningsdagar i ersättnings- perioden som har förbrukats. 138 IAF (2013b). för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Arbetslöshetsförsäkringen fyller flera viktiga funktioner. I första hand ska den ge en ekonomisk trygghet vid arbetslöshet. En gene- rös försäkring vid tillfälliga perioder av arbetslöshet kan bidra till en god matchning genom att personer söker och accepterar arbeten som de har rätt kvalifikationer för. En god inkomsttrygghet är också viktigt för försäkringens roll som automatisk stabilisator i lågkonjunkturer. Genom att ge inkomsttrygghet vid arbetslöshet skapas en jämnare inkomstfördelning och den enskildes konsum- tionsförmåga upprätthålls. Därmed bidrar försäkringen till att stärka den inhemska efterfrågan i lågkonjunkturer. är arbetslöshetsförsäkringen en omställningsför- säkring. Den är därmed inte en försäkring för att skydda ett visst yrke eller en viss bostadsort. Som omställningsförsäkring ska arbetslöshetsförsäkringen i stället stärka arbetslinjen. Den ska ge en drivkrafter för att aktivt söka arbete. Staten kan genom arbetslös- hetsförsäkringens utformning påverka de arbetssökandes sökbete- ende. Krav på sökaktivitet, krav om sökområde, begränsningen av antalet dagar med ersättning och avtagande ersättningsnivåer är exempel på hur staten kan påverka sökbeteendet. Åsikterna bland experter, forskare och olika intressenter om hur mycket olika egen- skaper hos arbetslöshetsförsäkringen påverkar sökbeteendet går isär. Reglerna inom arbetslöshetsförsäkringen innefattar en avväg- ning mellan intresset av att påverka arbetssökandes sökbeteende, och av att tillhandahålla ett ekonomiskt skydd vid arbetslöshet. Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Avvägningen mellan dessa intressen har lett till det första av arbetslöshetsförsäkringens två övergripande problem, nämligen att reglerna har fått en utformning som gör dem komplexa och svåra att förstå. Det kan medföra att det blir svårt för den enskilda att förutse försäkringsskyddet. Därtill är arbetslöshetsförsäkringen på många sätt ett lappverk som byggts på under . Den är också i stor utsträckning individanpassad på ett sätt som innebär att stora delar av reglerna ger betydande utrymme för bedömningar i det enskilda fallet. Det finns självklart fördelar med individanpassade regler, men det bidrar till att reglerna blir svåra att tillämpa. Det blir också svårt för enskilda människor att överblicka vilken ersättning de kommer att få vid arbetslöshet. Utöver detta kan komplicerade regler också leda till omfattande uppgiftslämnarbörda för arbetsgivare m.fl., samt ökad administration och långa handläggningstider. Långa handlägg- ningstider kan i sin tur skapa försörjningsproblem för sökande. Som har konstaterats är förutsägbarheten för den enskilde begränsad i dagens arbetslöshetsförsäkring. Arbetslöshetsförsäk- ringen ska ge en ekonomisk trygghet mellan arbeten och den ska stödja den sökande i denna omställning. Den bristande förutsägbarheten kan leda till att förtroendet för den offentligt finansierade arbetslöshetsförsäkringen minskar. En sådan utveckling i kan i sin tur medföra en försämring av arbetsmarkna- dens funktionssätt. Det andra övergripande problemet i arbetslöshetsförsäkringen består i försäkringens sjunkande täckningsgrad. Begreppet täck- ningsgrad kan ha flera olika betydelser. Det kan avse hur många sökande som får de av sin tidigare inkomst som för- säkringsreglerna anger. är den högsta dagpenningen 680 kro- nor. Det motsvarar en genomsnittlig inkomst före arbetslösheten på . Taket i arbetslöshetsförsäkringen höjs genom för- ordningsändringar som beslutas av regeringen. Taket har inte höjts . Allt fler sökande slår i taket i arbetslöshetsförsäk- ringen. Att slå i taket innebär att en dagpenning på motsvarar av den sökandes tidigare inkomst. Genomsnittlig lön var ca 30 000 kronor.1 För att sökande med medianinkomsten i ska få av sin tidigare Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring inkomst skulle det krävas en högsta dagpenning på strax . av de arbetslösa med inkomstrelate- rad ersättning hade en genomsnittlig inkomst före arbetslösheten som var högre än . En sjunkande andel av de arbetslösa tillförsäkras därför en standardtrygghet, dvs. att ersättningen ger ett tillräckligt skydd i förhållande till inkomst- förlusten. Täckningsgraden kan också avse hur många sökande som har rätt till inkomstrelaterad ersättning. Det rör sig om sökande som uppfyller villkoren för ersättning, men som valt att inte försäkra sig mot arbetslöshet och därmed är underförsäkrade. Ca 7 000 hel- tidsarbetslösa har grundersättning därför att de inte är medlemmar i en arbetslöshetskassa. Därtill har ca 16 000 personer som deltar i arbetsmarknadspolitiska program enbart grundersättning. Personer med grundersättning är alltså en minoritet av de ca 400 000 per- soner som är arbetslösa eller deltar i arbetsmarknadspolitiska pro- gram med aktivitetsstöd. Skillnaden mellan grundbelopp och inkomstrelaterad ersättning är betydande. Kärnfrågan för denna grupp är varför man valt att inte försäkra sig mot arbetslöshet. En tredje möjlig innebörd av begreppet täckningsgrad är ande- len arbetslösa som uppfyller ett arbetsvillkor och därför har rätt till arbetslöshetsersättning, oavsett om det är medlemmar i en arbets- löshetskassa eller inte. Andelen arbetslösa som inte uppfyller ett arbetsvillkor och därmed inte får någon ersättning – oförsäkrade arbetslösa – ökar. Huvudorsaken till detta är strukturella föränd- ringar på arbetsmarknaden. En snabbt växande grupp av de arbets- lösa står långt från arbetsmarknaden och har svårigheter att upp- fylla kvalifikationsvillkoret. Alltför många arbetslösa blir därmed beroende av ekonomiskt bistånd. Det medför höga marginaleffek- ter som motverkar drivkrafterna att söka arbete. Det finns också indikationer på att arbetslösa med ekonomiskt bistånd i lägre utsträckning än andra arbetslösa får del av Arbetsförmedlingens åtgärder. Beroende på hur begreppet täckningsgrad används leder det därmed till olika problembeskrivningar i arbetslöshetsförsäkringen. Anmärkningsvärt är att täckningsgraden sjunker, oavsett vilken betydelse man lägger i begreppet. Det försvagade försäkringsskyd- det kan i sin tur leda till att försäkringens funktion på arbetsmark- naden kan försämras. Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring 19.2Fördelarna med en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring kan uppnås även i en frivillig försäkring Kommitténs bedömning: Nuvarande modell för arbetslöshets- försäkringen är ändamålsenlig och välfungerande. Därför före- slås ingen genomgripande förändring av modellen. Den tudelade försäkringen föreslås därför bestå i form av en grundförsäkring och en frivillig försäkring. Skälen för kommitténs bedömning: Som framgår i kapitel 18 har frågor om en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring diskuterats vid återkommande tillfällen . Precis som täckningsgraden kan begreppet obligatorium avse olika dimensioner av försäkringen. En sådan dimension är arbetslöshetsförsäkringens administration, där ett obligatorium skulle kunna innebära ett för- statligande. Denna fråga diskuteras i nedan. En annan betydelse av obligatorisk arbetslöshetsförsäkring har att göra med anslutningen till försäkringen. Detta är också det starkaste argumentet för en obligatorisk försäkring, att alla som arbetar ska skyddas av arbetslöshetsförsäkringen i händelse av arbetslöshet. Det är en rimlig princip att, eftersom alla arbetstagare är med och finansierar den största delen av försäkringen genom arbetsmark- nadsavgiften, bör alla följaktligen omfattas av ett standardskydd vid arbetslöshet. Även personer med bristande förutseende bör till- försäkras en inkomstrelaterad ersättning. Både arbetstagare med hög respektive låg risk för arbetslöshet bör bidra till den finansi- ering som arbetslöshetskassornas medlemmar står för. I annat fall skulle både försäkringens finansiering och legitimitet kunna ur- holkas på sikt.2 Ett förstatligande kan även medverka till en mer likformig och effektiv tillämpning av försäkringsreglerna. Nackdelar som lyfts fram i de olika utredningarna om en obli- gatorisk arbetslöshetsförsäkring är att en sådan försäkring kan bli svår att administrera, att det är en dyr reform, att uppbörden av avgifter kan bli komplicerad att hantera, och att grupper med låg eller ingen risk för arbetslöshet blir överförsäkrade. 2 SOU 2011:11. Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Det har inte funnits någon efterfrågan på en helt privat arbets- löshetsförsäkring . De privata försäkringarna på området är kompletterande försäkringar. Det har i stället varit den s.k. Gentmodellen som ställts mot en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring. Gentmodellen innebär att arbets- löshetskassorna administrerar en, i större eller mindre utsträckning, offentligt finansierad arbetslöshetsförsäkring. Gentmodellen främjar en hög facklig organisationsgrad. Det bidrar till en väl fungerade arbetsmarknadsmodell, vilket bl.a. medverkar till en väl fungerande lönebildning. Genom att staten har tagit ett allt större ansvar för arbetslöshetsförsäkringen har arbetslöshetskassorna utvecklats till att bli fristående organisationer, varför kopplingen till facklig organisationsgrad inte är lika tydlig som . Arbetslöshetsförsäkringen finansieras till stor del genom social- avgifter som baseras på skattepliktiga förvärvsinkomster. Alla som arbetar och betalar skatt är med andra ord med och betalar för arbetslöshetsförsäkringen. Därför kan arbetslöshetsförsäkringen till stor del ses som obligatorisk när det gäller finansieringssidan. På förmånssidan är det inte lika tydligt. Rätt till ersättning enligt grundförsäkringen har sökande som uppfyller arbetsvillkoret och grundvillkoren i arbetslöshetsförsäkringen. I den meningen kan grundförsäkringen sägas vara allmän eller obligatorisk också på förmånssidan. Rätt till ersättning enligt den frivilliga inkomstbort- fallsförsäkringen bygger dock på medlemskap i, eller anslutning till, en arbetslöshetskassa. En sökande måste därför vara medlem i en arbetslöshetskassa för att ha rätt till en inkomstrelaterad arbetslös- hetsersättning. Arbetslöshetsförsäkringen är med andra ord delvis obligatorisk. En ökad grad av obligatorium skulle inte på något väsentligt sätt bidra till att minska nuvarande problem med försäk- ringsskyddet. Den stora och växande andelen arbetslösa som är oförsäkrade skulle inte minska. Rätten till ersättning beror inte på om försäkringen är frivillig eller obligatorisk utan på kvalifikations- villkoren i försäkringen. En ökad grad av obligatorium skulle inte heller i sig förbättra standardtryggheten. Problemet med underförsäkring, dvs. att vissa personer väljer att inte bli medlemmar i en arbetslöshetskassa, skulle dock försvinna. Detta problem är dock ganska marginellt i förhållande till de andra problemen. Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Kommittén anser att den nuvarande modellen för arbetslöshets- försäkringen i stora drag är ändamålsenlig och välfungerande. Den tudelade försäkringen bör därför bestå i form av en grundförsäk- ring och en frivillig försäkring. Det är angeläget att arbetslöshetsförsäkringen utvecklas så att täckningsgraden successivt förbättras så att försäkringen kan jäm- ställas med en allmän obligatorisk försäkring i fråga om att ge eko- nomisk trygghet. Kommitténs bedömning: Nuvarande administration av arbets- löshetsförsäkringen fungerar väl. Det finns dock anledning att ytterligare stärka arbetet med att motverka risker i arbetslös- hetskassornas verksamhet och regler som syftar till att säkra rättssäkerhet och likabehandling i arbetslöshetskassornas myn- dighetsutövning. Förstärkningarna leder till att samma krav ställs på arbetslöshetskassorna som på jämförbara myndigheter i dessa avseenden. Skälen för kommitténs bedömning: Frågan om arbetslöshetsför- säkringens administration är tätt sammankopplad med diskussionen om obligatorium. En vanlig utgångspunkt är att en obligatorisk arbetslöshetsförsäkring administreras av en statlig myndighet. En frivillig försäkring av det slag som Gentmodellen representerar administreras av arbetslöshetskassor, som är privaträttsliga associa- tioner. Det är dock inte omöjligt att tänka sig en obligatorisk för- säkring som administreras av arbetslöshetskassor. Däremot är det svårare att föreställa sig en arbetslöshetsförsäkring av Gentmodell som administreras av en statlig myndighet. Kommittén anser att dagens modell för administrationen av arbetslöshetsförsäkringen är välfungerande. Det innebär att arbets- löshetskassorna även framöver bör fylla en viktig funktion i admin- istrationen av arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslöshetskassorna omfattas dock inte av samma författningsstadgade skyldigheter att arbeta med intern styrning och kontroll samt informationssäkerhet som myndigheter med liknande uppdrag. De är inte heller skyldiga att tillämpa förvaltningslagen (1986:223) (FL). Det innebär dels att Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring de inte behöver leva upp till de krav som ställs i dessa författningar, dels att tillsynsmyndigheten, IAF, har begränsade möjligheter att följa upp arbetslöshetskassornas arbete i dessa frågor. Detta trots att arbetslöshetskassorna bedriver myndighetsutövning och hanterar stora offentliga belopp. Kommittén anser att arbetet med att motverka risker i arbets- löshetskassornas verksamhet ytterligare bör stärkas. Reglerna bör förstärkas för att säkra rättssäkerhet och likabehandling i arbets- löshetskassornas myndighetsutövning. Förstärkningarna leder till att samma krav ställs på arbetslöshetskassorna som på jämförbara myndigheter i dessa avseenden. I detta betänkande diskuteras olika sätt att utveckla arbetslös- hetskassornas uppgifter, se kapitel 21.