sou · H3B374 · 2015-08-18 00:00:00 — A municipal committee in charge of social services (social welfare committee) within the municipality where the adult is pro- posed to receive is to be considered a competent authority with regard to examination of other requests such as placements equivalent to under the Act. The social welfare committee is also to be deemed competent to examine a foreign request for forced care in . Taking into account that Inquiry’s position that forced care in another should not be permitted under Swedish law, such requests are only to be examined by way of the committee opposing placement. The Inquiry proposes that certain conditions should be fulfilled for a social welfare committee and a municipality to accept a place- ment in and to decide on a placement in another Con- tracting State. One such condition is that the placement is in the adult’s interest, in particular considering the adult’s connection to the State where he or she is proposed to be placed, and that the adult does not object to the placement. Another condition for placement in is that the conditions in other respects too are met under the Act and the Act concerning Support and Service for Persons with Certain Functional Impairments. It follows of these other conditions that the where the adult is contemplated to be placed must have satisfactory arrange- ments with regard to supervision and that the committee and the municipality, where it is deemed necessary, through an agreement with the competent authority in the State where the adult is to be placed, have the right to monitor the placement. The Inquiry has considered, but not found objective justification for introducing, a provision which would provide an adult with a permit in solely on the grounds of placement for care in under the 2000 Hague Convention. Moreover, such a provision would mean that adults covered by the Convention would be given greater possibility than other adults to be granted a permit in . For this reason, the Inquiry assesses that special provisions with regard to permits for adults who are proposed to be placed in should not be intro- duced. Relationship to other international instruments and to autonomous law ’s current private international law concerning protection of adults is a combination of provisions resulting from international agreements and applicable only in relation to the other Contracting States, and autonomous law without a corresponding treaty obliga- tion. The general rule is that application of other international agree- ments is not affected by the 2000 Hague Convention. However, in the event of Swedish accession to the 2000 Hague Convention, inter-Nordic rules – rules that are based on inter-governmental cooperation between the Nordic states – will take precedence over the Convention. But its provisions should take precedence over autonomous Swedish law as expressed in the 1904 Act, containing the generally applicable provisions that apply where no convention- based legislation is applicable. This relationship is reflected in the legislation proposed by the Inquiry. General provisions and final of the 2000 Hague The 2000 Hague Convention also contains provisions of an admini- strative nature and provisions referring to States rather than to the individual person or entity applying the Convention. Under the Convention, authorities in the where a measure of protection has been taken or where powers of repre- sentation granted by an adult have been confirmed may issue a certificate. Such a certificate can indicate in which capacity a person entrusted with the protection relating to the adult’s person or property is entitled to act, and the powers conferred. The Inquiry considers that it should be prescribed by ordinance that the district court where powers of representation granted by the adult have been confirmed should be designated to issue certificates. A certi- ficate for the Swedish protective measures corresponding most closely to curatorship (godmanskap) and guardianship (förvaltarskap) is issued by the chief guardian, and no supplementary provisions are required for this. The Convention also contains provisions on the treatment of personal data and on confidentiality. Treatment of personal data con- forms with the Act and requires neither legislative amendments nor supplementary provisions. Under the provision on confidentiality, Swedish authorities are to ensure the confiden- tiality of information they receive in accordance with Swedish law. The Inquiry proposes the introduction of a provision in the Secrecy Act under which confidentiality is to apply for information held by a general court regarding an adult’s personal or financial circum- stances in cases or matters under the 2000 Hague Convention, where it appears that the adult or a person close to the adult will suffer harm if the information is disclosed. With regard to information held by an administrative court, confidentiality is to apply to an adult’s personal circumstances in cases or matters under the 2000 Hague Convention unless it is clear that the information can be disclosed without the adult or a person close to the adult suffering harm. Furthermore, the Inquiry considers that it should be prescribed by ordinance that unless written in Swedish, requests and commu- nication to the Swedish Central Authority or other authorities are to be accompanied by a translation into Swedish or, where that is not feasible, a translation into English. The Convention provides for the option of a reservation with regard to language and allows to object to the use of either French or English, in communications with Swedish authorities. The Inquiry proposes that the possibility of entering a reservation against French be used. The 2000 Hague Convention does not claim to exclusively regulate issues concerning cross-border protection of adults in the Contrac- ting States. On the contrary, the Convention opens the way for entering into other conventions and leaves scope for States’ auto- nomous provisions, in other words in applicable provisions that are not convention-related or a result of intergovernmental cooperation. The autonomous provisions will be subsidiary in rela- tion to legislation based on international cooperation. Autonomous provisions may deviate in content from convention- related legislation. However, in case of conformity, the entire regu- latory system is more transparent and comprehensible. Also, Swedish decisions are recognised and enforced in the other States that have acceded to the 2000 Hague Convention if the Swedish autonomous provisions are in line with those of the 2000 Hague Convention. The Inquiry has therefore chosen to conduct a review of Swedish autonomous provisions, with inspiration drawn from the Convention rules. Autonomous private international law provisions with regard to curatorship and guardianship are found in Chapter 5 of the 1904 Act. However, under Swedish law there is no corresponding explicit regulation of public law measures of protection of adults in situations with a foreign connection. No need has emerged to introduce such provisions on the public law aspect of protection of adults and the Inquiry does not present any proposals in this respect. Revision of Chapter 5 of the 1904 Act Where inter-Nordic rules are not applicable, the 2000 Hague Con- vention, as a general rule, gives Swedish authorities international jurisdiction in cases where the adult is habitually resident in as well as in urgent cases with connection to . The revised autonomous provisions on jurisdiction proposed by the Inquiry in respect of the 1904 Act can be viewed as a supplement to the juris- dictional provisions in the 2000 Hague Convention and thus apply unless otherwise provided by an inter-Nordic regulation or the Convention. The Inquiry proposes the introduction of a new jurisdiction provision in Chapter 5 of the 1904 Act, guided by the principle of habitual in the same way as the 2000 Hague Convention. The provision is to be applied when convention-based legislation is not applicable. Under the new provision, Swedish courts are to have jurisdiction with regard to matters of curatorship, guardian- ship or termination of a decision by another State to place under guardianship an adult who is a Swedish national with habitual resi- dence or, if it is not possible to determine habitual , resi- dence in another State. A fundamental prerequisite for Swedish jurisdiction is that taking a measure of protection is in the interest of the adult. Jurisdiction also requires that the authorities of the adult’s State of habitual (or State of , if the adult’s state of habitual cannot be established) do not consider that they have jurisdiction or in other cases where there are special reasons. Furthermore, a Swedish court should have jurisdiction to raise the issue of extinction of curatorship or guardianship arranged in on behalf of a foreign national if a corresponding pro- tection measure has subsequently been taken in another State. A new provision in Chapter 5 of the 1904 Act is also proposed concerning applicable law. When a Swedish court, under the same chapter, has international jurisdiction to examine a matter of curator- ship or guardianship, the Inquiry proposes that Swedish law should apply. When a matter concerning the termination of a decision by another State to place an adult under guardianship is examined in a Swedish court under Chapter 5 of the 1904 Act, provisions on extinction of guardianship in Chapter 11 of the Children and Parents Code are to be applied. To the extent required for the protection of the adult’s person or property, the law of another State to which the adult’s situation has a substantial connection may be taken into account. Currently, Chapter 5 of the 1904 Act contains no explicit pro- vision on recognition. To avoid the trouble and costs which pro- curing a new measure in would entail for an adult, provisions need to be introduced on recognition of measures taken in another State. Another reason for introducing such provisions is that a measure corresponding to the Swedish equivalent of curatorship and guardianship implies restricting the adult’s legal capacity and thus the adult should be able to obtain a ruling on whether the foreign measures are recognised or not. Against this backdrop, the Inquiry considers that provisions should be introduced on what should apply with regard to recognition of foreign measures. Therefore, the Inquiry proposes that a measure corresponding to curatorship or guardianship taken in another State in the context of a judicial or administrative proceeding should be applicable in . However, recognition of the measure may be refused if: –the foreign authority that took the measure did not base its jurisdiction on the adult’s habitual , or on the adult’s place of when the adult’s state of habitual could not be established, or if there were no reasonable grounds to examine the application in that state; –the measure was taken in a non-urgent case without the adult having been provided the opportunity to be heard, contrary to basic Swedish procedural rules; –the measure is incompatible with a corresponding measure taken later in , or –the measure is incompatible with a corresponding measure taken later in another State that meets the requirements of recognition in . In the Inquiry’s view, the current provision on public policy in Chapter 7 in the 1904 Act can be applied to refuse recognition of a measure which is manifestly incompatible with the basic principles of the Swedish legal order. The Inquiry proposes that a concerned party may request that the district court designated by the Government decide on the recognition or non-recognition of a measure corresponding to curatorship or guardianship taken in another State. A provision in an ordinance should prescribe that application for recognition or non-recognition is to be submitted to the district court in the loca- tion where the adult is habitually resident. If the adult is not habitually resident in , District Court is to be the reserve forum. The procedure proposed by the Inquiry for an application for recognition or non-recognition under the 2000 Hague Convention is to be applied when examining recognition or non-recognition under the 1904 Act. Further, the Inquiry proposes that current provisions in Chapter 5, Sections 1, 3 and 8 cease to apply and that Sections 5–7 should be moved within Chapter 5 and be given a more modern drafting. However, it should be noted that parts of Chapter 5, Sections 1 and 3 have been included in the proposals for the new rules on jurisdiction and applicable law, but that the provisions have been changed to conform with the principle of habitual . Making placement orders of adults in another generally applicable To date, cross-border initiatives for the protection of adults have been few. In the Inquiry’s view, there is to indicate that, at least in the coming years, such initiatives will increase in number. Therefore, the Inquiry sees no need to propose rules correspon- ding to the Convention’s rules on placement orders of adults in another , to apply generally in international rela- tions. In this respect, no autonomous private international law provisions should be introduced. Entry into force and transitional provisions Since the date of entry into force of the Inquiry’s legislative pro- posals depends on the date of ’s accession to the Conven- tion, the Inquiry proposes that it be left to the Government to decide when the act incorporating the Convention and the supple- mentary provisions should enter into force. In the Inquiry’s view, the same date should apply to all the other legislative proposals due to their connection to the Convention. The 2000 Hague Convention contains transitional provisions. It is proposed that these are also given the force of law, which means that the provisions of the Convention will apply to measures taken after the Convention has entered into force in . With respect to recognition and enforcement, the provisions of the Con- vention are to apply concerning measures taken after the entry into force of the Convention between the two States involved, i.e. State where the decision on the measure was taken and the State – in our case – where recognition and enforcement of the measure are involved. Under the Convention, powers of represen- tation issued before the Convention enters into force are not to be considered invalid if the powers of representation were granted by the adult on grounds that are comparable to those set out in the Convention. The Inquiry proposes the introduction of transitional provisions to the legislative amendments in the 1904 Act. The Act should be applicable to cases lodged after the Act enters into force. This means that a competent authority under the previously applicable provisions does not lose its competence to assess the case as a result of the new provisions. Also, cases lodged before the Act enters into force are to be examined under previous provisions. The pro- visions on recognition of measures decided on by another State are not to be applied to measures decided on before the Act comes into force. No further transitional provisions are required. lag om 2000 års 1 § Artiklarna 1–50 i den i dagtecknade konventionen om internationellt skydd för vuxna (Haag- konvention) ska i originaltexternas lydelse gälla som lag här i landet. Originaltexterna ska ha samma giltighet. Originaltexterna finns tillsammans med en svensk översättning som en bilaga till denna lag. 2 § Om en fråga ska prövas av en nämnd som fullgör en kommuns uppgifter inom och det inte finns någon annan be- hörig nämnd, tas frågan upp av en nämnd i som fullgör sådana uppgifter. Forum i fråga om framtidsfullmakter 3 § En ansökan om prövning enligt artiklarna 15 och 16 ska göras till tingsrätten i den ort där fullmaktsgivaren har hemvist. Om han eller hon inte har hemvist i ska ansökan göras till . Vid handläggningen av en ansökan enligt första stycket ska lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Framställning angående en placering i 4 § En framställning om godtagande av en placering av en vuxen i enligt artikel 33 ska med avseende på en placering som mot- svarar ett boende enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade prövas av kommunen där den vuxne före- slås få ett boende. Övriga framställningar enligt artikel 33 ska prövas av en nämnd som fullgör uppgifter inom i den kommun där den vuxne föreslås få ett boende eller annars bli placerad. I 6 kap. 17 § socialtjänstlagen (2001:453) och i 17 a § lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade anges förutsättning- arna för att godta ett boende. 5 § En ansökan i fråga om erkännande enligt artikel 23 eller verk- ställbarhetsförklaring enligt artikel 25 ska göras till den tingsrätt som regeringen föreskriver. 6 § Den som gör en ansökan enligt 5 § ska tillsammans med an- sökan ge in avgörandet i original eller en kopia av avgörandet som har bestyrkts av en behörig myndighet. Om ansökan avser en verkställbarhetsförklaring, ska sökanden även ge in bevis om att avgörandet är verkställbart i den stat där det har meddelats. Tingsrätten får förelägga sökanden att ge in de ytterligare hand- lingar som tingsrätten behöver för sin prövning. Om en handling är skriven på något annat språk, ska även en över- sättning av handlingen till svenska ges in. En översättning behöver dock inte ges in om tingsrätten anser att det inte behövs eller att det inte skäligen kan krävas. Vid handläggning i domstol av ett ärende om erkännande eller verkställbarhetsförklaring tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om dom- stolsärenden. 7 § Tingsrätten får förklara det utländska avgörandet helt eller del- vis gällande eller verkställbart. 8 § Bifalls en ansökan om verkställbarhetsförklaring, sker verkställig- het enligt svensk rätt i enlighet med de regler som gäller för verk- ställighet av ett svenskt avgörande i en motsvarande fråga. 9 § En svensk myndighet får utan hinder av 33 § personuppgifts- lagen (1998:204) föra över personuppgifter till en myndighet i ett land utanför det Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, om det behövs för att den myndigheten ska kunna överväga en nödvändig åtgärd enligt . Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. lag om ändring i lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynder- skap dels att 5 kap. 1–4 och 8 §§ ska upphöra att gälla, dels att nuvarande 5 kap. 5–7 §§ ska betecknas 5 kap. 9–11 §§, dels att kapitelrubriken till 5 kap. ska ha följande lydelse, dels att de nya 5 kap. 9–11 §§ ska ha följande lydelse, dels att det ska införas nio nya paragrafer, 5 kap. 1–8 §§ och 7 kap. 7 §, samt närmast före 5 kap. 1 §, 5 kap. 2 §, 5 kap. 3 § och 5 kap. 8 § nya rubriker av följande lydelse. 5 kap. Om förvaltarskap enligt m.m. 5 kap. Om godmanskap, förvaltarskap och motsvarande åtgärder vidtagna i ett annat land En svensk domstol får ta upp en fråga om godmanskap, förval- tarskap eller upphävande av en i ett annat land beslutad omyndig- förklaring om 1.det ligger i den vuxnes in- tresse, 2.den vuxne är svensk med- borgare och 3.den vuxne har hemvist eller, om hemvist inte kan fastställas, vistas i ett annat land. Första stycket gäller endast om 1.behörighet saknas för myn- digheterna i den vuxnes hemvist- land, eller, när den vuxnes hem- vist inte kan fastställas, myndig- heterna i det land där han eller hon vistas, eller 2.det annars finns särskilda En svensk domstol får vidare ta upp en fråga om upphörande av ett i anordnat godman- skap eller förvaltarskap för en ut- ländsk medborgare om en mot- svarande skyddsåtgärd därefter har vidtagits i ett annat land. När en fråga om godmanskap och förvaltarskap prövas av svensk domstol ska svensk lag tillämpas. När en fråga om upphävande av en i ett annat land beslutad omyndigförklaring prövas av svensk domstol ska bestämmelser om upphörande av förvaltarskap i 11 kap. tillämpas. I den mån skyddet för den vux- nes person eller egendom så kräver, får lagen i ett annat land till vilken den vuxnes situation har väsentlig anknytning beaktas. Erkännande av åtgärder vidtagna i ett annat land En till godmanskap eller för- valtarskap motsvarande åtgärd, som har vidtagits i ett annat land inom ramen för ett rättsligt eller administrativt förfarande, gäller i . Erkännande får dock vägras om 1. den utländska myndigheten som har vidtagit åtgärden inte grundade sin behörighet på den vuxnes hemvist eller, när hemvist inte kan fastställas, dennes vistelse och det inte heller fanns skälig an- ledning att talan prövades där, 2. åtgärden har vidtagits i strid med i gällande grundlägg- ande förfaranderegler utan att den vuxne har fått möjlighet att komma till tals, och det inte har varit fråga om ett brådskande fall, 3. åtgärden är oförenlig med en senare motsvarande åtgärd som har vidtagits i , eller 4. åtgärden är oförenlig med en senare motsvarande åtgärd som har vidtagits i ett annat land och som uppfyller kraven för erkän- nande i . Beslut i fråga om erkännande Utan hinder av 3 § får en be- rörd part ansöka om att den tings- rätt som regeringen föreskriver be- slutar i fråga om erkännande av en till godmanskap eller förval- tarskap motsvarande åtgärd som har vidtagits i ett annat land. Den som gör en ansökan en- ligt 5 § ska tillsammans med an- sökan ge in det utländska avgör- andet i original eller en kopia av detta som har bestyrkts av en be- hörig myndighet. Tingsrätten får förelägga sökan- den att ge in de ytterligare hand- lingar som tingsrätten behöver för sin prövning. Om en handling är skriven på något annat språk, ska även en översättning av handlingen till svenska ges in. En översättning behöver dock inte ges in om tings- rätten anser att det inte behövs eller att det inte skäligen kan krä- vas. Vid domstolens handläggning ska i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden tillämpas. Tingsrätten får förklara det ut- ländska avgörandet helt eller del- vis gällande. Om omyndighetsförklaring, som meddelats av behörig utländsk myndighet, skall genom svensk domstols försorg, på begäran, kun- görelse införas i Post- och . Den utländska myn- dighetens behörighet skall styr- kas genom intyg av här i riket an- ställd diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller av svensk diplo- matisk eller konsulär tjänsteman. Regeringen får i fråga om god- manskap och förvaltarskap för svenska medborgare, som har hem- vist i ett annat land, meddela sär- skilda bestämmelser angående vården av värdehandlingar, samt förordna svensk diplomatisk eller konsulär tjänsteman att vara över- förmyndare. Regeringen får pröva en fråga om entledigande av en sådan överförmyndare. Ersättning till överförmyndare beträffande godmanskap och för- valtarskap enligt 1 § ska utgå av statliga medel enligt bestämmelser som regeringen får meddela. Det- samma gäller ersättning till god man och förvaltare i den utsträck- ning ersättningen inte ska utgå av den enskildes medel enligt 12 kap. 16 § . Svensk domstol ska på begä- ran kungöra ett beslut om omyn- digförklaring, som har meddelats av behörig utländsk myndighet, i Post- och . Den utländska myndighetens behörig- het ska styrkas genom intyg av här i landet anställd diplomatisk eller konsulär tjänsteman eller av svensk diplomatisk eller kon- sulär tjänsteman. 1 Senaste lydelse SFS 1988:1322. Vad i första stycket sägs skall äga motsvarande tillämpning, då behörig utländsk myndighet har hävt en omyndighetsförklaring eller beslutat att ett förvaltar- skap skall upphöra. Är förmynderskap för omyn- digförklarad efter vad ovan sägs anordnat i enlighet med utländsk lag, skall vad i 4 kap. 5 § är stadgat i avseende å underårig äga motsvarande tillämpning.