sou · H3B321d2 · 2015-03-02 00:00:00 — Det innebar att möjligheten till arbetslöshetsersättning under tillfälligt uppehåll i verksamheten inte begränsades . Begränsningen låg i stället i att regeln endast skulle kunna tillämpas om det förflutit näringsverksamheten återupptogs efter ett uppehåll. I de fall arbetslöshet inträffade tätare eller då regeln inte var tillämplig, skulle prövning av om företagaren var arbetslös göras utifrån samma princip som . Utredningen föreslog också att medhjälpande makes eller makas arbetade tid skulle beaktas i försäkringen, även om arbetet utförts i en enskild näringsverksamhet som visat underskott. Tanken bakom detta var att associationsformen inte skulle vara avgörande för rät- ten till ersättning från arbetslöshetsförsäkringen. Utredningen lämnade förslag om underlaget för beräkning av dagsförtjänst för företagare. Enligt förslaget skulle underlaget fast- ställas utifrån den senaste taxeringen eller genomsnittet av de två bästa av de tre senaste taxeringarna. Detta innebar att utgångs- Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare punkten för beräkning av arbetslöshetsersättning för företagare skulle bli densamma som vid SGI-beräkningen. Den som lade ner sitt företag skulle kunna få sin dagsförtjänst baserad på tidigare anställning. Därigenom skulle företagaren få en rimlig tid på sig att pröva sin idé och etablera sitt företag. Utredningen föreslog att en näringsverksamhet som bedrivits vid sidan av det huvudsakliga arbetet inte skulle påverka den sökandes rätt till arbetslöshetsersättning. En avräkningsregel föreslogs också för att inte riskera att arbetslös- hetsersättning skulle bli en inkomstutfyllnad eller att konkurrensen skulle snedvridas. Slutligen föreslogs att ett arbetsmarknadspolitiskt program skulle införas med syftet att den sökande skulle kunna vidta åtgär- der av förberedande karaktär inför start av eget företag utan att riskera sin dagpenning från arbetslöshetskassan. Flera av förslagen i utredningen lades fram i propositionen Trygghetssystemen för företagare 2010.9 I delbetänkandet föreslog kommittén ett enhetligt inkomstbegrepp av inkomstunderlag för dagersättningar i socialförsäkringen och för dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen.10 Däremot föreslogs ingen ny utformning av inkomstunderlaget, varken för anställda eller egenföretagare. För egenföretagare redovisades endast över- siktligt hur ett inkomstunderlag skulle kunna utformas med bibe- hållande av gällande struktur för SGI-beräkning. Det innebar att utgångspunkten var tolv månaders inkomst med ett tak på årsin- komsten om 7,5 prisbasbelopp. Om inkomstunderlaget inom soci- alförsäkringen baserades på faktiska inkomster skulle inkomstun- derlaget, enligt delbetänkandet, kunna motsvara den deklarerade inkomsten, dvs. det överskott av aktiv näringsverksamhet egenfö- retagaren haft under beskattningsåret. Ett sådant inkomstunderlag skulle då motsvara inkomstbegreppet för egenföretagare. Kom- mittén identifierade även ett par områden där en ökad harmonise- 2009/10:120. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare ring mellan arbetslöshetsförsäkringen och socialförsäkringen i fråga om företagare och kombinatörer var möjliga, exempelvis uppbygg- nadsskedet. Utredningen om uppdragstagare i arbetslöshetsförsäkringen till- sattes för att förtydliga om en uppdragstagare ska omfattas av reglerna för arbetstagare eller reglerna för företagare i händelse av arbetslöshet.11 Utredningen föreslog att definitionen av företagare i arbetslös- hetsförsäkringen skulle kompletteras med schablonregler rörande uppdragstagare. Detta för att göra gränsdragningen mellan företa- gare och arbetstagare i arbetslöshetsförsäkringen tydligare och enklare att förutse. Reglerna utformades mot bakgrund av rätts- praxis och var inte avsedda att innebära någon egentlig saklig förändring. Enligt den första schablonregeln skulle en sökande som innehaft en F-skattsedel eller varit registrerad som enskild näringsidkare eller bolagsman i ett enkelt bolag i handelsregistret alltid betraktas som företagare. Enligt den andra schablonregeln skulle en sökande som inte haft F-skattsedel eller registrering och utfört uppdrag för högst två olika uppdragsgivare inte betraktas som företagare utan som arbetstagare. Schablonreglerna skulle normalt avse ramtiden. Dessutom föreslogs en hjälpregel för bedömningen av om en uppdragstagare skulle betraktas som företagare. Hjälpregeln inne- bar att det för personer som utfört uppdrag för fler än två olika uppdragsgivare, skulle beaktas i vilken omfattning personen varit beroende av uppdragsgivaren och i vilken omfattning personen varit inordnad i verksamheten. Utöver detta föreslogs en uttrycklig regel om att arbetslöshets- kassan skulle bortse från s.k. fakturerings- och egenanställningsfö- retag eller liknande som personen anlitat för att fakturera de egent- liga uppdragsgivarna för uppdragen och ge honom eller henne en formell anställning. Om en person varit formellt anställd hos ett företag men själv skaffat ett uppdrag hos någon annan skulle före- 11 SOU 2011:52. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare taget som personen utfört uppdraget åt betraktas som uppdragsgi- vare. Förslagen skulle innebära en ökad tydlighet för den sökande och ett minskat behov av samlade bedömningar för arbetslöshets- kassan. Utredningens förslag ledde inte till lagstiftning. Sjukfrånvaro och vård av barn bland företagare, ISF menade i sin rapport att kunskapen om hur sjuk- och föräld- raförsäkringen används och fungerar för företagare är bristfällig och att företagare inte använder socialförsäkringen i lika stor utsträckning som anställda.12 Dessutom gäller olika regler för företagare beroende på vilken företagsform de har valt. ISF kunde inte finna några detaljerade tidigare studier om hur väl sjuk- och föräldraförsäkringen fungerar för företagare med olika företagsformer. Mot den bakgrunden gjorde myndigheten en kartläggning av företagares användning av sjukpenning och tillfällig föräldrapenning för vård av barn. Inspektionen fann att företagare använde sjukförsäkringen i lägre utsträckning än anställda, men att skillnaderna var stora mellan olika grupper av företagare. Möjlig- heten att välja karenstid i sjukförsäkringen och därigenom få en lägre sjukförsäkringsavgift användes i liten utsträckning. Orsaken till detta fanns delvis i försäkringens konstruktion. Socialförsäk- ringen är i grunden enhetlig, vilket gör att skillnaderna i avgift mellan karenstidsalternativen blev små. För merparten av alla före- tagare stod den lägre avgiften inte i proportion till den högre risk som en längre karenstid medför. Även den tillfälliga föräldrapenningen för vård av barn utnyttja- des mindre av företagare än av anställda, men också här var skillna- derna mellan olika grupper av företagare stora. I vissa branscher var egenföretagarnas uttag en tiondel av de anställdas. I hushåll där den ena föräldern är anställd och den andra är företagare var det van- ligtvis den anställda som tog ut tillfällig föräldrapenning. Detta bidrog till egenföretagares lägre användning. Om båda eller ingen av föräldrarna är egenföretagare var det oftast kvinnan som tog ut tillfällig föräldrapenning för vård av barn. 12 ISF (2012b). Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare Sju dagars karens i sjukförsäkringen för egenföretagare, rapport Införandet av sju dagars karens gällde enbart egenföretagare som driver enskild firma, handelsbolag eller kommanditbolag.13 Företa- gare som driver eget aktiebolag berördes inte av förändringen, eftersom de i socialförsäkringen ses som anställda. Detta möjlig- gjorde en utvärdering av regeländringens effekter på den ersatta sjukfrånvaron. I rapporten visade ISF att förlängningen av karenstiden i sjuk- försäkringen medfört att färre egenföretagare var sjukfrånvarande längre än . Det fanns även en statistiskt säkerställd minsk- ning av sjukskrivningar längre än . En slutsats var att reformen hade lett till att färre egenföretagare sjukanmäler sig. Egenföretagare var fortfarande sjukskrivna i större utsträckning än företagare med eget aktiebolag, men skillnaderna mellan grupperna hade minskat. Aktiebolagsägares sjuklöneansvar gentemot sig själva i en sjukperiod, som småföretagare kan uppfatta som en karenstid, var en möjlig förkla- ring till de återstående skillnaderna. En annan förändring som trädde i kraft var att beräkningssättet för tillfällig föräldrapenning vid vård av barn änd- rades för egenföretagare, vilket medförde markant högre ersättning vid vård av barn. Denna förändring skulle, tillsammans med för- längningen av karenstiden i sjukförsäkringen, kunna påverka egenföretagares benägenhet att använda tillfällig föräldrapenning. Resultatet var dock att det inte har skett någon större förändring i användningen av tillfällig föräldrapenning. Endast en svag ökning bland kvinnor kunde uppmätas. Egenföretagare använde fortfa- rande tillfällig föräldrapenning i mycket lägre utsträckning än företagare med eget aktiebolag. Dessa skillnader förklarades där- med av andra faktorer än de tidigare olika beräkningssätten och karenstiden i sjukförsäkringen. 13 ISF (2013b). Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare trädde nya regler i kraft för beräkning av SGI för den som bedriver näringsverksamhet i form av enskild firma, han- delsbolag eller kommanditbolag. De nya reglerna innebar att alla som startar egen verksamhet omfattades av ett generellt uppbygg- nadsskede. Det betydde att den egna företagaren hade rätt att få en SGI som motsvarar vad en anställd skulle få för liknande arbete. Dessutom upphörde bestäm- melsen om att SGI för en egenföretagare inte fick beräknas till högre belopp än vad som motsvarar skälig lön för liknande arbete, den s.k. jämförelseinkomsten.14 förlängdes den lägsta karenstiden från en . För de egna företagare som vill välja en längre karenstid infördes flera alternativ. Det blev möjligt att välja 14, 30, 60 eller 90 karens- dagar. Som skäl för den förlängda grundläggande karenstiden anförde regeringen bl.a. att man genom att minska försäkringsin- nehållet kunde sänka sjukförsäkringsavgiften för egenföretagare, detta då företagare inte utnyttjade sjukförsäkringen i paritet med de avgifter de betalade. Dessutom gjordes en jämförelse med arbetstagare, för vilka ersättning från betalades ut först efter fjorton dagars sjukdom. Sjukförsäkringsavgiften i egenavgifterna sänktes till av avgiftsunderlaget.15 Vid samma tillfälle ändrades sättet att beräkna tillfällig föräldra- penning för egna företagare. Syftet var att så långt som möjligt beräkna ersättning med tillfällig föräldrapenning på samma sätt som för en anställd. Delningstalet vid beräkning av förmånen änd- rades från 365 . Det innebar att den tillfälliga föräldra- penningen per dag var av SGI delad med 260. Ersättning kunde lämnas för per sjudagarsperiod.16 infördes också ett högkostnadsskydd mot sjuklöne- kostnader. Det innebar att en arbetsgivare kunde få ersättning för sjuklönekostnader som, under ett kalenderår, översteg två och en 14http:// 2009/10:120. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare halv gånger den genomsnittliga årliga sjuklönekostnaden för alla arbetsgivare.17 I budgetpropositionen för 2013föreslogs att en försäkrad som har inkomst av annat förvärvsarbete och som betalar egenavgift, utöver möjligheten att kunna välja karenstid om 14, 30, 60 eller , även skulle kunna välja att ha en karenstid på en (1) dag. 18 Regeln trädde i kraft . ersattes högkostnadsskyddet med en ny ersättning som gynnar små företag. Den nya ersättningen differen- tierades genom att företagen delades in i fem storleksklasser utifrån sina lönesummor. De mindre företagen gynnas eftersom ersätt- ningen träder in tidigare för företag med lägre lönesummor. En ytterligare förändring var att företagen inte behövde ansöka om ersättningen. Arbetsgivaren redovisar sjuklönekostnader i arbetsgi- vardeklarationen där även lönesumman redovisas. Arbetsgivare som har rätt till ersättningen får sedan ersättningen genom kreditering på skattekontot. Ursprungligen hade företagare inte rätt till arbetslöshetsersättning, men en sådan möjlighet infördes . När lagen (1973:370) om arbetslöshetsförsäkring och lagen (1973:371) om kontant arbetsmarknadsstöd infördes förtydligades företaga- res ersättningsrätt. Huvudregeln var att en företagare kunde ha rätt till ersättning fr.o.m. den dag då dennes personliga verksamhet i rörelsen hade upphört. Syftet med denna huvudregel var bl.a. att skapa en garanti för att arbetslöshetsersättning inte skulle bli en inkomstutfyllnad i mindre lönsamma företag. Arbetslöshetskas- sorna kunde dock välja att inte försäkra företagare. De hade också möjlighet att bestämma en längre karenstid (maximalt ) för företagare. Arbetsvillkoret var detsamma som för anställda (), men företagare måste ha varit medlem i en arbetslöshetskassa i stället för de tolv som gällde för anställda, för att inkomstrelaterad ersättning skulle kunna lämnas. 17http:// 2012/13:1. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare gällde, precis som för anställda, att arbetslösheten inte skulle vara självförvållad.19 mjukades reglerna upp på två punkter. Det rörde sig dock inte om någon regeländring, utan justeringen ansågs rym- mas inom gällande regelverk. Försäkrade som var företagare av formella skäl skulle inte längre behöva överlåta företaget för att ha rätt till arbetslöshetsersättning. Det gällde om det kunde visas att det inte bedrevs någon verksamhet i företaget och att detta förhål- lande inte var tillfälligt. För deltidsföretagare infördes en möjlighet att få ersättning. Det gällde om en sökande hade kombinerat del- tidsföretaget med en deltidsanställning och anställningen sedan upphörde. Förutsättningen var dock att verksamheten i företaget inte utökades. Dessutom kortades karenstiden , dvs. samma karenstid som för anställda.20 Det innebar att den som ägde någon del av en näringsverksamhet som han eller hon aktivt deltog i, och som han eller hon hade ett väsentligt inflytande över, betraktades som företagare. I denna definition var aspekten om ”väsentlig inflytande” svårast att avgöra. Avgörandet måste göras utifrån en sammanvägd bedömning av de särskilda omständigheterna i det individuella fallet. Närstående anställda skulle betraktas som andra anställda. Om det förelåg tvek- samheter skulle intyg från auktoriserad revisor i företaget eller annan betrodd person begäras in. infördes en möjlighet för företagare att i vissa fall få ersättning vid ett tillfälligt avbrott i verksamheten. Syftet var att förbättra företagares förutsättningar att skapa nya företag.21 trädde i kraft. Bedömningen om företagare skulle anses som arbetslös skulle göras utifrån en samlad bedömning av om hans eller hennes personliga verksamhet i rörelsen hade upp- hört annat än tillfälligt. Även en företagare som hade upphört med sin personliga verksamhet i en och samma rörelse endast tillfälligt skulle i vissa fall kunna anses som arbetslös. Detta gällde dock end- ast vid ett tillfälligt uppehåll i den personliga verksamheten. 20Prop.1983/84:126. 21Se IAF:s sammanställning av företagarreglerna i arbetslöshetsförsäkringen, . Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare Orsaken till att företagares ersättningsberättigade arbetslöshet ansågs inträffa först när verksamheten lagts ned annat än tillfälligt var främst kontrollsvårigheter och risk för konkurrenssnedvrid- ning. Även om detta fortfarande var viktigt angavs i propositionen att bedömningen av när en företagare ska anses vara arbetslös var mycket svår att göra och att arbetslöshetsbegreppet för företagare inte borde ha en så snäv innebörd. En samlad bedömning av rele- vanta förhållanden borde därför vara styrande för om en företagare ska anses som arbetslös, inte enstaka omständigheter. Förtydligandet av tillfälligt uppehåll motiverades med att det minskade risktagandet för den som står inför att starta ett företag. Genom att begränsa möjligheten att lägga ett företag vilande och genom att knyta begränsningen både till företaget och den försäk- rade, minskade kontrollbehovet och risken för konkurrens- snedvridning. Regeländringarna 1998 innebar också att beräkningen av dag- penning för företagare ändrades. I stället för att beräknas på det bästa av skulle den beräknas på ett genomsnitt av inkomsterna från rörelsen , exklusive avvecklingsåret, före arbetslöshetens inträde. Regeringen ansåg det rimligt att arbetslöshetsersättningen för en företagare skulle beräk- nas utifrån en genomsnittsinkomst och inte utifrån inkomsten under ett enstaka år. Det skulle medföra en mer rättvisande ersätt- ning, som rimlig hänsyn skulle tas till att en företagares inkomster kan variera över tiden. Om företagaren hade bedrivit verksamhet än och varaktigt haft anställning som arbetstagare skulle dagsförtjänsten, om det är till fördel för honom eller henne, beräknas på inkomsten som anställd. Alternativregeln skulle undanröja hinder för att starta företag. Förslagen i om uppdragstagare togs dock inte upp i propositionen. Motivet till detta var att uppdragstagarbe- greppet är så komplext att det inte lämpade sig att reglera i lag utan istället borde vara en fråga för rättstillämpningen. Regeringen instämde dock i att det borde vara möjligt för en uppdragstagare att få arbetslöshetsersättning vid brist på uppdrag. Hänsyn till detta skulle tas i tillämpningen av regelverket, men givet de skiftande villkor som gäller för uppdragstagare och arbetstagare med lik- Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare nande arbetsförhållanden ansåg regeringen att detta inte borde regleras i lag utan vara en fråga för rättstillämpningen.22 Fr.o.m. ändrades 37 § som reglerar dags- förtjänstberäkningen. Ändringen innebar att företagare, i likhet med andra försäkrade, skulle få tillgodoräkna sig tid och belopp för särskilt angivna socialförsäkringsförmåner vid beräkning av nor- malarbetstid och dagsförtjänst avseende månader som innehöll så mycket arbetad tid att de var tillgodoräkningsbara i ett arbets- villkor. ändrades reglerna för företagare på ett mer genomgri- pande sätt. Företagarbegreppet i 34 § ändrades. För att betraktas som företagare skull sökandens näringsverksamhet upp- fylla villkoren i IL, dvs. verksamheten skulle bedrivas varaktigt, självständigt, och med vinstsyfte. Kravet att den sökande skulle vara personligt verksam och ha ett väsentligt inflytande över verk- samheten kvarstod. Det förtydligades också att företagare som överlät näringsverksamhet men som fortsatte att utföra arbete i verksamheten eller ha ett väsentligt inflytande över den, skulle anses vara företagare även efter överlåtelsen. Två undantag från företagarbegreppet infördes. Företagare som vidtog åtgärder i vilande företag på grund av oförutsedda händelser och företagare av ideell karaktär skulle inte anses som företagare i försäkringens mening. Företagares arbetslöshet förtydligades så att en företagare som upphörde att bedriva näringsverksamhet skulle anses vara arbetslös så snart han eller hon inte vidtog några åtgärder i verksamheten. Det innebar att definitionen av företagares arbetslöshet blev den- samma oavsett om det rör sig om ett definitivt eller tillfälligt uppehåll i verksamheten. För att undvika missbruk förtydligades också närståendebe- greppet i arbetslöshetsförsäkringen. Beräkningen av företagares dagsförtjänst ändrades så att den skulle grundas på den inkomst från verksamheten som framgick av den senaste taxeringen. Om det var mer förmånligt kunde den i stället grundas på den genomsnittliga inkomsten från verksamheten som föregår inkomståret i den senaste taxeringen. Genom det alternativa beräkningssättet avsåg regeringen skapa 1996/97:107. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare möjligheter att sporra företagare att driva företag vidare även när företaget gick sämre. Utöver detta utökades möjligheterna för företagare att få dagsförtjänsten grundad på inkomst av tidigare anställning. Tidsperioden inom vilken den sökande kunde åberopa tidigare anställning som grund för ersättning fördubblades från . Regeländringen syftade till att stärka skyddet under uppstart av en verksamhet så att den som prövade att driva en verksamhet inte riskerade att hamna i ett sämre ekonomiskt läge än om han eller hon inte hade valt att starta verksamheten. Utöver detta gjordes också förtydliganden av beräkningen av dagsförtjänst för kombinatörer och deltidsföretag.23 Ett konkurrenskraftigt och dynamiskt näringsliv är grunden för tillväxt och sysselsättning. Fler företag skapar bättre förutsätt- ningar för att nya jobb ska uppstå. Det är angeläget att arbeta brett med såväl ramvillkor som insatser som främjar människors och företags förmåga och vilja till tillväxt. En viktig del i detta är att utforma trygghetssystemen så att de stödjer framväxt av nya företag. För att uppnå detta bör trygghets- systemen utformas med utgångspunkt i att människor rör sig mel- lan anställningar och företagande samt att företag kan ta tid att bygga upp. Det finns också ett stort värde i att reglerna är tydliga så att den som startar ett företag kan känna sig säker på försäk- ringsskyddet om han eller hon blir sjuk eller tvingas lägga ner företaget. Under kommitténs arbete har ett antal olika problem som rör företagarnas trygghet diskuterats. Reglerna i sjukförsäkringen skiljer sig åt beroende på i vilken före- tagsform verksamheten bedrivs. Egenföretagarnas sjukpennings- grundande inkomst (SGI), fastställs utifrån nettointäkten i firman. 2009/10:120. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare Den som äger aktiebolag får sin SGI bestämd utifrån den lön som tas ut ur bolaget. är viktiga och ibland kritiska för ett företags överlevnad. Därför finns det, för företagare med enskild firma och handelsbolag, särskilda regler under ett s.k. uppbyggnadsskede. När en person startar enskild firma har möjlig- het att under verksamhetens uppbyggnadsskede fastställa en fiktiv SGI baserad på en jämförelseinkomst. Med jämförelseinkomst menas skälig lön för liknande arbete för annans räkning. En mot- svarande möjlighet finns inte för den som driver aktiebolag. Avsaknaden av regler för uppbyggnadsskede för företagare som bedriver företag i aktiebolagsform har förts fram som ett stort pro- blem. Den som driver företag i form av aktiebolag räknas i sjukför- säkringen som anställd och omfattas av samma regelverk som övriga anställda (SGI A) medan den som driver företag i en enskild firma, handelsbolag eller kommanditbolag betecknas som egenfö- retagare och därmed omfattas av bestämmelserna om inkomst av annat förvärvsarbete (SGI B). Skillnaderna mellan de olika juridiska formerna får stora och ibland inte kända konsekvenser för den som startar ett aktiebolag. Den som startar enskild firma, handelsbolag eller kommanditbolag får en SGI som minst motsvarar vad en anställd med samma arbetsuppgifter, utbildning och erfarenhet skulle ha haft. Den som startar ett eget aktiebolag omfattas inte av motsva- rande möjlighet. Eftersom den inkomst företagaren kan ta ut som lön kan vara mycket liten missgynnas den som blir sjuk eller får barn av att han eller hon startat ett aktiebolag jämfört med om annan juridisk form valts. I sjukförsäkringen finns också gränsdragningsproblem för upp- dragstagare. Rätten till sjuklön från arbetsgivaren gäller endast för arbetstagare, inte för uppdragstagare. Antalet uppdragsgivare har betydelse när ska bedöma om kriteriet självständighet är uppfyllt. Kravet på flera uppdragsgivare minskar i den mån uppdragstagaren har tagit en stor ekonomisk risk. När ska ta ställning till om en verksamhet är näringsverksamhet ska en samlad bedömning göras utifrån samtliga omständigheter i varje enskilt fall. Försäkringsskydd för företagare och uppdragstagare Reglerna för företagare i arbetslöshetsförsäkringen ger utrymme för olika tolkningsmöjligheter. Gränsdragningsproblemen är störst för gruppen uppdragstagare.