sou · H3B387 · 2015-10-09 00:00:00 — Det har diskuterats att många svenska kommuner och landsting har riktat blickarna utomlands vid upphandling av tvätteri- tjänster. Lägre löner och skatter på energi sägs göra bland annat 28Möte med tvätteriförbundet i , . 29Två exempel är när landstingen i och samt i och Västman- land gått ihop och upphandlat tvätteritjänster. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv baltiska tvätterier konkurrenskraftiga, och med låga transportkost- nader är detta ett reellt alternativ (Öster, 2015). Även andra grann- länder är potentiella konkurrenter. har /14 likställt skatten för all elförbrukning som sker inom näringslivet, dvs. skatten på elkonsumtion är densamma, oberoende av om en verksamhet producerar varor eller tjänster. Enligt vad utredningen erfarit finns emellertid ett begränsat antal aktörer, om ens någon, som hämtar tvätten i , transporterar den för tvättning i annat land och sedan tillbaka till . ser dock en fara för framtiden med att olika villkor i olika europeiska länder (t.ex. arbetskraftskostnad och skatter) riskerar att underminera svenska tvätteriföretags konkurrens- kraft. I sammanhanget bör även noteras att det också finns en möjlig- het för svenska aktörer att konkurrera i andra länder. För att främja en effektiv marknad och fri konkurrens över gränserna i måste alla upphandlingar över ett tröskelvärde annonseras i Tillägg till Europeiska unionens tidning, även känt som (). I annonseras offentliga upphandlingar av tvätteri- tjänster över hela EU. Det finns inget som hindrar svenska aktörer från att lämna anbud i dessa upphandlingar. Flera aktörer på mark- naden är internationella koncerner. Detta gäller även svenska aktörer. Konkurrens med tillverkare av engångsartiklar Tvätteribranschen konkurrerar även med företag som tillverkar engångsartiklar. Ett alternativ till att använda textilier som tvättas mellan användningarna är att använda engångsprodukter. Ofta rör det sig om olika typer av pappers- och plastprodukter. Exempel på användningsområden där man kan välja mellan engångsprodukter eller återanvändningsbara textilier är följande: Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv Engångsartiklarna produceras av företag som (om de är svenska) klassas som tillverkande industrier och som därmed betalar skatt på 0,5-öresnivån för den el som används i tillverkningsprocessen. Kostnaden för återanvändbara textilier jämförd med engångsalter- nativet är i många fall något högre. Konkurrensfördelen för textilier är enligt helhetsupplevelsen för kunden. Vid diskussionen med kom även fram att de ser ytterligare konkurrens från engångsartiklar . Ett exempel är kläder för operationer men även i annan vård. I en studie jämförs miljöpåverkan mellan två typer av operations- arbetskläder; en engångs- och en flergångsmodell. Resultaten visar på lägre miljöpåverkan av flergångsmodellen.30 läns lands- ting har jämfört kostnaderna mellan engångs- och flergångsmodellen. Skillnaderna är små och om inte miljöpåverkan tas med är kost- naden för engångsmodellen marginellt lägre.31 Elanvändningen i tvätterinäringen sker i flera delar av verksam- heten. I processen används el i tvättmaskiner, i industritvätterierna för transport av tvätt mellan olika delmoment och för vikning av färdigtvättade produkter. använder även el för ång- produktion, men för det ändamålet används i huvudsak gasol, naturgas eller eldningsolja. I övrigt används el i kontor och för belysning i lokalerna. I SOU 2003:38 uppskattades tvätterinäringens elanvändning 1999 till cirka 55 GWh. visar utredningens statistik för SNI-kod 96.011–012 en total elanvändning på cirka 47 GWh. För- delningen mellan industri- och konsumenttvätterier framgår av Tabell 10.5. 30Mikusinska (2012). 31Presentation ”Minskad klimatpåverkan från förbrukningsmaterial”, läns landsting. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv SOU 2015:87 Tabell 10.5 Elanvändning i tvätterinäringen, 2013 Källa: och egen bearbetning. Av industritvätterierna har 20 uttagspunkter högre elanvändning än 500 MWh. För konsumenttvätterierna är det ytterst få uttags- punkter som använder mer än 200 MWh. Förädlingsvärdet var för industritvätterierna och för konsumenttvätterierna. Det innebär att elanvändningen är 15 respektive 40 MWh per miljon kronor förädlingsvärde.32 Anledningen till den minskade elanvändningen har diskuterats med representanter för tvätterinäringen. Branschen ser inte att volymerna har minskat, snarare har de ökat. Det gör att den mest troliga förklaringen är effektivisering. Krav på effektivisering har genomsyrat branschen , som stora delar av maskinparkerna har bytts ut mot nya och energi- effektivare. Beträffande branschens kostnader för el tar SCB på uppdrag av fram ett Tvätt- och textilserviceindex. Syftet är att mäta förändringar i kostnader för tvätterinäringen. Indexet är sammansatt av ett antal kostnadsslag som viktas och indexeras. Energikomponentens vikt är . Av den är kostnader för el. Det innebär att i indexet är elens kostnadsandel . Jämförelsevis är lönernas vikt 48,8 och transporternas 9,9. till indexutvecklingen så har indexet, med basmånad janu- ari 2004=100, ökat till 137,71. Det innebär att kostnaderna har ökat . till energikostnaden så har den ökat under samma period.33 Genom att använda SCB:s officiella siffror för kostnader för el (elhandel och 32Förädlingsvärdet är hämtat från SCB:s statistikdatabas medan elanvändningen kommer från utredningens elanvändningsstatistik. 33SCB (2015). Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv nät) kan konstateras att kostnaden för el för en näringsverksamhet har ökat . Eftersom tvätteribranschen inte klassificeras som industri, betalar den normalskattesatsen för energiskatt på el, och det är den skattesatsen som har använts i beräkningen. Sammantaget är utredningens bedömning att den situation som tvätteribranschen befinner sig i inte motiverar att branschen bör ingå bland dem som får del av en lägre energiskatt på el. Återvinningsverksamhet nämns särskilt i direktivet. Det konsta- teras att sådan verksamhet kan behandlas på ett mindre förmånligt sätt än nytillverkning av t.ex. engångsartiklar, trots att förstnämnda ofta kan vara ett miljömässigt bättre alternativ. Mot den bakgrun- den har utredningen analyserat återvinningsbranschen närmare och som en del i det även träffat branschorganisationen industrierna. Återvinningsbranschen är en större bransch än tvätteribranschen. har ett 60-tal medlemmar som tillsammans har drygt 6 000 anställda och omsätter 20 miljarder kronor.34 Vid sidan av medlemmarna i branschorganisationen finns ytterligare företag som alltså inte är medlemmar i denna. till de SNI- koder i SCB:s statistik som kan kopplas till återvinningsbranschen (se nedan) fanns över 300 företag i branschen 2013. Nettoomsätt- ningen för dessa företag översteg . Eftersom utredningen inte kan identifiera företagen i SCB:s statistik, kan företagen finns med i både SCB:s statistik och i branschorganisa- tionens statistik. Denna överlappning innebär att det inte går att summera omsättningssiffrorna rakt av, men sammantaget ger det bilden av en bransch som omsätter långt . Återvinningsbranschen kan i korthet sägas ta vara på det avfall som uppkommer i samhället och hantera avfallet så att det åter- vunna materialet åter kan användas i nya produkter. 34 Återvinningsindustrierna (2013). Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv en lång tradition av att förse den svenska basindustrin med åter- vunna råvaror. I takt med att konsumtionen ökat i samhället har även avfallsmängderna ökat. För bara sedan sågs avfall som något utan värde och hanteringen av det var närmast en renhållningsfråga. är synen en annan. Avfallets värde har syn- liggjorts och alltmer av avfallet hanteras som en resurs på kommer- siella marknader. Återvinningsbranschen är en bransch med stor bredd. Företag i branschen bedriver verksamhet inom så skilda områden som han- tering av slam från reningsanläggningar till återvinning av papper, plast och gips, återvinning av däck och framställning/utvinning av metall från metallskrot. I takt med tiden har återvinning av elek- tronik också blivit en allt större marknad.35 Ser man till hur företag i branschen har registrerat sina SNI-koder är branschens huvudsakliga kod 38.320, återvinning av källsorterat material. I SNI-koden finns företag med högst varierande verksam- heter.36 SNI-koden omfattar däremot inte tillverkning av nya slut- produkter av returråvara. Nytillverkning av slutprodukter faller i stället under SNI avdelning C, tillverkning.37 En annan SNI-kod som berör återvinningsbranschen är 46.7, partihandel med åter- vinningsbara material. 35Se Återvinningsindustrins hemsida, , för en lista över områden som deras medlemsföretag är aktiva inom. 36SNI-kod 38.320 Återvinning av källsorterat material omfattar bl.a. bearbetning av avfall och skrot av metall och icke-metall till returråvara, vanligen med hjälp av en mekanisk eller kemisk omvandlingsprocess. Exempel är mekanisk krossning av metallavfall från begagnade bilar, tvättmaskiner, cyklar o.d. Mekanisk förminskning av stora järnföremål såsom järnvägs- vagnar, sönderdelning av metallavfall, uttjänta fordon o.d. I SNI-koden ingår även regene- rering av gummi från t.ex. uttjänta däck för att framställa returråvara, sortering och pelle- tering av plast för att framställa returråvara till rör, blomkrukor, lastpallar o.d. Bearbetning (tvättning, smältning, malning) av plast- eller gummiavfall till granulat, krossning, rengöring och sortering av glas, krossning, rengöring och sortering av annat avfall såsom rivningsavfall för att få returråvara, bearbetning av använd matlagningsolja och använt matlagningsfett till returråvara och bearbetning av annat livsmedels-, dryckesvaru- och tobaksavfall samt rest- substanser för att få returråvara. SNI-koden omfattar även återvinning av material från avfallsflöden genom separering och sortering av återvinningsbart material från icke-farliga avfallsflöden (dvs. sopor), separering och sortering av hopblandade återvinningsbara material t.ex. papper, plast, använda burkar för drycker och metaller, i olika kategorier. 37Exempel på nya slutprodukter av returråvara som finns i SNI avdelning C är t.ex. spinning av garn från riven lump, tillverkning av massa från returpapper, regummering av däck, till- verkning av metall av metallskrot samt omsmältning av avfall och skrot av järn. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv Återvinningsbranschen är, som redan noterats, en bransch med stor bredd. Det gör att konkurrenssituationen för företag i branschen inte är densamma utan varierar beroende på vilken del av branschen de verkar inom. För företag som i huvudsak sysslar med insamling av avfall, kommer den huvudsakliga konkurrensen från andra natio- nella aktörer inom samma bransch. För dem som behandlar avfallet i syfte att utvinna returråvara och sälja det vidare, kommer kon- kurrensen i första hand från jungfrueliga råvaror, som t.ex. järn- malm och skog. Här är konkurrensen både nationell och inter- nationell. Utifrån uppdraget för denna utredning är det energiskatten på el, och dess potentiellt snedvridande effekter för konkurrenssitua- tionen, som är i fokus. Vid diskussion med branschorganisationen framträder en bild av att det kan finnas vissa gränsdragnings- problem, men att de delar av återvinningsbranschen som håller på med industriell tillverkning också har 0,5-öresnivån för energi- skatten på el för sin industriella tillverkningsprocess. Exempel på sådana verksamheter är plaståtervinning och utvinning/tillverkning av metall av metallskrot. De gränsdragningsproblem som finns handlar om vad för slags verksamhet som sett till SNI-kod kan sägas utgöra återvinning men som sett till den skattemässiga gräns- dragningen kan anses utgöra industriell verksamhet i tillverknings- processen. Ett fall som illustrerar frågan är det i avsnitt 17 anmärkta för- handsbeskedet från (dnr 24-11/I). I det ären- det omfattades den aktuella verksamheten inte av den dåvarande SNI-koden för industriell verksamhet (men den skulle ha omfattats av en tidigare version av SNI-indelningen). konstaterade att koden kan tjäna till ledning för frågans bedöm- ning, men saknar avgörande betydelse. Avgörande för utgången i ärendet blev i stället dels den bearbetning som skulle komma att ske i verksamheten, dels den förädling som därigenom gjordes av vad som i det sammanhanget kunde betraktas som insatsråvaran. uppgav att bearbetning skulle ske både meka- niskt och på annat sätt med hjälp av omfattande och energikräv- ande maskinell utrustning. De stora mängder skilda slutprodukter som blev resultatet av denna process skulle användas som insats- Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv varor i olika former av industriell verksamhet och tillverkning. ansåg mot den bakgrunden – ”främst mot bak- grund av de förutsättningar under vilka verksamheten ska bedrivas och den förädling som sker av (...)råvaran” – att den el som för- brukades i den aktuella verksamheten fick anses förbrukad i indu- striell verksamhet i tillverkningsprocessen. För att avslutningsvis sammanfatta den bild som företrädare för branschen har förmedlat av återvinningsbranschen har det inte fram- kommit något som tyder på annat än att företagen i branschen i allmänhet anser att de har rätt skattesats. Det innebär i så fall att de företag i återvinningsbranschen som är tillverkningsindustri också får del av 0,5-öresskattenivån för sina tillverkningsprocesser. Det bör dock uppmärksammas att alla företag i återvinningsbranschen som har 0,5-öresnivån inte har fått sin skattesats prövad av Skatte- verket. Vid en prövning skulle det kunna vara så att bedömer företagens verksamhet annorlunda än vad företaget gjort. Vissa av branschorganisationen är företag som använder återvinningsråvara men som med SNI-kod klassificeras som företag i tillverkningsindustrin. Företag i tillverk- ningsindustrin har ofta hög elanvändning. De har dessutom ofta elintensiva tillverkningsprocesser och verkar på marknader som är internationella till sin karaktär. Dessa företag har oftast den lägsta energiskatten på el, dvs. 0,5-öresnivån. Detta gäller även företag som använder returråvara som råvara i tillverkningsprocessen. Med den statistik som utredningen har tillgång till, går det inte på gene- rell nivå att urskilja verksamheter utifrån deras eventuella använd- ning av återvinningsråvara. Detta är inte heller nödvändigt i och med att företagen räknas som tillverkningsindustri och har del av 0,5-öresskatten. Ser vi till elanvändningen i återvinningsbranschen utanför det som kan klassificeras som tillverkningsindustrin, är det framför allt SNI-kod 38.320, återvinning av källsorterat material som berörs. Företag som omfattas av den SNI-koden använde 2013 tillsammans nästan 100 GWh el, med en genomsnittlig elintensitet om 29,6 MWh el per miljon kronor förädlingsvärde. Specifikt om vissa sektorer av svenskt näringsliv Sammantaget är utredningens bedömning att den situation som återvinningsbranschen befinner sig i inte motiverar att branschen som helhet bör ingå bland dem som får del av en lägre energiskatt på el. De företag inom återvinningsbranschen som klassificeras som tillverkningsindustri har redan den lägre skattesatsen. 11Elpriser över tiden och mellan elområden Som beskrivs i avsnitt 6 består priset på el av flera delkomponenter. I detta avsnitt beskrivs komponenternas utveckling, men också det totala elprisets utveckling, dvs. vad elanvändarna får betala. Ana- lysens fokus är på de delar av elpriset som tillhör den konkurrens- utsatta sidan av elmarknaden. Elnätskostnaden är reglerad och kan inte påverkas av elkonsumenterna på annat sätt än att de ändrar sin elkonsumtion, eller flyttar. Som framgått av avsnitt 6 handlas huvuddelen av elen i och genom marknadsplatsen Spot. Handeln på Spot sker i sin tur till övervägande del på spotmarknaden El- spot. För slutkunder med elhandelsavtal med rörligt pris utgör priset som sätts på Elspot huvudkomponenten i det pris som de får betala för den el de använder. Korrelationen mellan timpriserna på Elspot och priset till slutkund varierar beroende på avtalskonstruktionen. Huvuddelen av avtalen med rörligt pris på elmarknaden baseras på månadsgenomsnittliga spotpriser, men även timbaserade avtal före- kommer och dessa är direkt korrelerade med timpriserna på Elspot. De fastprisavtal som erbjuds till slutkunder utgår i stället från priserna på den finansiella elmarknaden. De senare utgör i praktiken marknadens förväntningar på spotprisets framtida genomsnittliga Elpriser över tiden och mellan elområden Figur 11.1 visar spotprisutvecklingen för . Figur 11.1 Elspot, systempriset samt svenska elområdespriser 2000–2014 SE (SE3) Källa: Spot. I fokus för denna utredning står svenska förhållanden. När det så- ledes gäller svenska elområden och områdespriser så framgår av Figur 11.1 att dessa har varierat åtskilligt över tiden. Figur 11.1 visar också att priserna har skiljt sig åt mellan olika svenska elområden. Det ska framhållas att figuren endast visar en del av marknaden. El- spot är inte en separat svensk marknad utan inkluderar övriga nordiska länder, de baltiska staterna samt de export- och import- möjligheter som finns till kontinenten och . Som referens- pris visas även systempriset i Figur 11.1. De svenska elpriserna har följt systempriset relativt väl, även om det finns tillfällen med av- vikelser. Elpriser över tiden och mellan elområden Det är begränsningar i överföringskapaciteten, tillsammans med för ögonblicket rådande produktions- och förbrukningsförhållanden, som avgör vilka elområden som har ett gemensamt elpris. Oavsett begränsningar i överföringskapaciteten kommer elanvändarna att ta ut och betala för elen i det elområde där den konsumeras. är indelat i fyra elområden. Elområdena ser olika ut ur ett strukturellt perspektiv med produktionsresurser, men också ur ett demografiskt perspektiv. Elområde 1 () är det nordligaste området. Elproduktionen i området är vanligen större än efterfrågan och området betraktas som ett överskottsområde. Elområde 2 () och Elområde 3 () har högre energiförbruk- ning, men är båda relativt välbalanserade i fråga om utbud och efterfrågan på el. Elområde 4 () har däremot ett kraftigt under- skott i kraftbalansen. Elförbrukningen i elområde 4 är omkring , omkring så hög som elproduktionen.1 De fysiska förutsättningarna i elområdena med över- eller under- skott i kraftbalansen påverkar prisbilden i respektive område. Även vilka typer av produktionsresurser som finns och överföringskapa- citeten mot angränsande elområden påverkar priserna. I Tabell 11.1 nedan visas de månadsgenomsnittliga svenska el- områdespriserna. Generellt sett så har elområde 1 och 2 något lägre priser än elområde 3 och 4. I norra finns billig vattenkraft, som tillsammans med relativt låg efterfrågan ger lägre priser.2 El- område 3 har produktionsresurser med genomsnittligt högre pro- duktionskostnader, såsom kärnkraft. Högre produktionskostnader innebär också att prisbilden generellt sett är något högre än i elområde 1 och 2. Elområde 4 är det område som har högst pris i . har utbyggnaden av vindkraft ökat om- rådets produktionskapacitet, men fortfarande saknas baskraft för att självständigt kunna försörja området med el. Elområde 4 är be- roende av import från angränsande elområden, elområde 3 och , för att säkra sin elförsörjning. 1Energimarknadsinspektionen (2014). 2Vattenkraften har sin begränsning i tillrinning av nytt vatten. Lite nederbörd gör att vattnet i reservoarerna blir mer värt och att vattenkraften bjuds in på spotmarknaden till ett högre pris. Ett torrt år påverkar prisbilden uppåt i norra som även priserna på den kraft som transporteras söderut påverkas. Elpriser över tiden och mellan elområden kombination med höga kostnader för produktion med de egna pro- duktionsresurserna gör priserna högre än i övriga svenska elområden.3 Tabell 11.1 Genomsnittliga månadspriser – , SEK/MWh Källa: Spot. Tabell 11.1 visar att det förekommer prisskillnader mellan svenska elområden. kan det konstateras att sedan indelades i flera elområden har det varit samma pris i områdena cirka 90 pro- cent av tiden. Det är framför allt begränsningar i elöverföringen mellan elområde 3 och 4 som har orsakat prisskillnader. Under av tiden har det varit prisskillnader mellan dessa områden. har elområde 1, 2 och 3 haft skilda priser under av tiden. Det kan tilläggas att prisskill- naderna beror på förutsättningar som har varit för handen sedan elområdena infördes. Andra förutsättningar, såsom med stark kyla, skulle kunna påverka prisskillnaderna. Inga sådana händelser har dock inträffat sedan införandet av elområden. 11.2.3Electricity Price Area Differentials (EPAD) Av Tabell 11.1 framgår att de svenska elområdespriserna och sys- tempriset skiljer sig åt. För att prissäkra sig mot att elområdespriset skiljer sig från systempriset behöver aktörerna komplettera terminskontraktet med en s.k. EPAD (Electricity Price Area Differentials). Med en EPAD prissäkrar sig elhandlaren mot vad som brukar kallas områdesprisrisk. Motsvarande gäller för elprodu- center som vill prissäkra värdet på sin produktion. 3 För diskussion om hur begränsningar i överföringskapacitet påverkar prisskillnader mellan elområden, se (2014). Elpriser över tiden och mellan elområden att på utbudssidan finns svenska producenter av baskraft, såsom storskalig vattenkraft och kärnkraft. På köparsidan finns de elinten- siva industrierna, men också andra aktiva slutkunder samt elhandels- företag som önskar prissäkra sin försäljning av fastprisavtal till slutkunder. Det förhållandet att är indelat i fyra elområden med olika strukturella förutsättningar påverkar prisbilden för att säkra sin position i de olika områdena. I Figur 11.2 visas för de svenska elområdena. Figur 11.2 i svenska elområden (genomsnittspris för nästa kvartalskontrakt) Källa: (2014). Uppdelningen i fyra elområden delade upp både köp- och säljsidan mellan fyra områden, vilket fick till följd att likviditeten i det tidi- gare Sverigekontraktet också delades upp mellan de fyra områdena. Effekterna av detta kan ses i Figur 11.2 där speciellt Elområde 4 med sitt kraftunderskott, brist på naturliga säljare och importbero- ende, har ett högre . Det högre priset motiveras av den högre risken som det strukturella kraftunderskottet innebär, till- sammans med risken för att överföringskapacitet inte finns till- gänglig när den behövs. Elpriser över tiden och mellan elområden 11.2.4Elprisets utveckling över tid Figur 11.3 visar schematiskt hur kostnaden för el, inklusive kost- naden för elnät, har utvecklats över tiden för en typkund med en eluppvärmd villa. Det kan noteras att kostnaden för elnät har varit relativt medan kostnaden för elen har varierat desto mer, framför allt under de senaste 15 åren.4 Det är inget onormalt med det utan det avspeglar förhållandena på spotmarknaden såsom tänkt. Vid perioder av knapphet i systemet går priset upp som en följd av marknadens reaktion på knappheten. Forskning har också visat dels att marginalkostnadsprissättningen på Elspot fungerar, dels att kon- kurrensen på marknaden fungerar.5 Elkostnadens utveckling för en villa med elvärme (20 000 kWh/år, rörligt elpris, prisnivå) Källa: Svensk energi. 4Före 1996 omfattade de priser som samlade in både nät och energi. Det var först med omregleringen 1996 som det gjordes en uppdelning. I beräkningarna för Figur 11.3 har gjort det förenklade antagandet att förhållandet mellan elpriset och nätavgif- ten också har gällt historiskt. Det är först som det går att se faktiska änd- ringar i förhållandet mellan dessa komponenter. 5Se t.ex. Tangerås m.fl. (2009) för diskussion om konkurrens på den nordiska elmarknaden. Elpriser över tiden och mellan elområden