sou · H3B352 · 2015-06-05 00:00:00 — SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. Beställningsadress: kundtjänst, 106 47 För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av . Svara på remiss – hur och varför. Statsrådsberedningen, SB PM 2003:2 (reviderad ) En kort handledning för dem som ska svara på remiss. Häftet är gratis och kan laddas ner som pdf från eller beställas på regeringen.se/remiss. Layout: Kommittéservice, . Tryck: , 2015. beslutade regeringen (dir. 2013:107) att ge en särskild utredare i uppdrag att utreda och redovisa rättsväsen- dets och vårdens agerande i samband med de brottmålsprocesser som ledde till att dömdes för åtta mord. Även advokaters och sakkunnigas agerande i samband med de aktuella processerna omfattades av uppdraget. I uppdraget ingick även att analysera om det förekommit brister i rättsväsendets och vårdens agerande i samband med brottmålsprocesserna och om bristerna i sådant fall var strukturella. Slutligen ingick i uppdraget att ta ställ- ning till om det var nödvändigt att genomföra förändringar av något slag. Genom tilläggsdirektiv förlängdes den ursprungliga redovisningstiden till (dir. 2014:138). Professor emeritus förordnades till särskild utredare. Att som experter biträda den särskilde utredaren förordnades professorn vid , professor emeritus , lag- mannen vid , rättssakkunnige vid och spesialrådgiver i Domstol- administrajonen . Som sekreterare i utredningen anställdes hovrättsassessorn och hovrättsassessorn . Kom- mittéadministratören har varit utredningen behjälplig med administrativa göromål och textredigering. Utredningen har antagit namnet (Ju 2013:18). Härmed överlämnas betänkandet Rapport från Bergwallkommis- sionen (SOU 2015:52). Arbetet har bedrivits i nära samråd med experterna som i allt väsentligt har ställt sig bakom den redovisade granskningen, liksom analysen och övervägandena. Betänkandet är därför skrivet i vi-form. Skilda uppfattningar i enskildheter och beträffande formuleringar kan dock ha förekommit utan att detta har behövt komma till uttryck i något särskilt yttrande. En underlagspromemoria av har fogats till betän- kandet. Utredningens uppdrag är med detta slutfört. Utredningens uppdrag och arbete................................ Betänkandets disposition och utformning ............................ Förundersökningsarbetet och åklagarens roll Resningsprocessen i brottmål................................. Påföljden rättspsykiatrisk vård ............................... Rättspsykologi och psykoterapi............................................. Allmänt om rätts- och minnespsykologi ............... Allmänt om psykoterapi ......................................... Diskussionen kring grupptänkande ....................... Vårdmiljön och vårdens inriktning på Säters sjukhus .......... bakgrund, vård och diagnoser .............. 4.2Sture tidigare brottslighet och 4.3Sture kontakter med psykiatrisk vård och 4.4 Den rättspsykiatriska vården ............................... Psykoterapins omfattning och inriktning ............. Olika teman som behandlades i psykoterapin....... Framsteg i psykoterapin ....................................... Vårdplaneringen vid Säters sjukhus ..................... Utflykter, frigång och permissioner .................... Relationer till vårdpersonal och medpatienter .... Anmälningar och tillsyn ....................................... Termer och begrepp.............................................. 4.6Sture personlighetsdrag och psykiatriska 4.7 Psykiatriska bedömningar.................................................... Redogörelsen för mordutredningar och 6.2.2Polisförhör, vallningar och rekonstruktion 6.2.4Särskilt om advokaten, de sakkunniga och vården under förundersökningen ......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen ............ Hovrättens för beslut.................. tingsrätts frikännande dom ........................................ Kommissionens iakttagelser och bedömningar .................. 6.6.2Vallningen och rekonstruktionen den 21 Vad fick tingsrätten veta?...................................... 7.2.2Polisförhör, vallning och rekonstruktion med 7.2.4Särskilt om advokaterna, de sakkunniga och vården under förundersökningen......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen............ Hovrättens för beslut ................. tingsrätts frikännande dom.................................. Kommissionens iakttagelser och bedömningar.................. Vad fick tingsrätten veta? 8.2.2Polisförhör, vallning och rekonstruktioner 8.2.4Särskilt om advokaten, den sakkunnige och vården under förundersökningen ......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen ............ Kommissionens iakttagelser och bedömningar .................. Vallning och rekonstruktioner ............................. Vad fick tingsrätten veta?...................................... Polisförhör och vallningar med ... 9.2.4Särskilt om advokaten, de sakkunniga och vården under förundersökningen......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen............ Kommissionens iakttagelser och bedömningar.................. Vad fick tingsrätten veta? 10.2.2 Polisförhör, vallningar och rekonstruktion 10.2.4 Särskilt om advokaten, de sakkunniga och vården under förundersökningen ......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen ............ Kommissionens iakttagelser och bedömningar .................. Vallningarna och rekonstruktionen...................... 10.6.3 Vad fick tingsrätten veta?...................................... Polisförhör, vallning och 11.2.4Särskilt om advokaten, de sakkunniga och vården under förundersökningen......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen............ Kommissionens iakttagelser och bedömningar.................. Vallningen och demonstrationsförhöret ............. 11.6.3 Vad fick tingsrätten veta? 12.2.2 berättar för vården........................ 12.2.3 Polisförhör och vallningar med ... 12.2.4 Förhör med övriga personer ................................. 12.2.6 Särskilt om advokaterna, de sakkunniga och vården under förundersökningen ......................... Förberedelsen inför huvudförhandlingen ............ Överklagandet och Hovrättens för Nedre 12.5.4 ................Hovrättens för Nedre beslut ................................tingsrätts frikännande dom Kommissionens ..................iakttagelser och bedömningar 12.7.2 Vad fick tingsrätten veta?...................................... Sammanfattande analys av det granskade materialet... Förundersökningsarbetet och presentationen av utredningen vid huvudförhandlingarna............................... 13.2.1 Allmänt om förutsättningarna för 13.2.2 Förhören med .............................. 13.2.3 Vallningar och rekonstruktioner med 13.2.4 Mer generella synpunkter på Den rättspsykiatriska vården ............................................... 13.6.2 Psykoterapins inriktning och förutsättningar..... 13.6.4Förhållandet mellan psykoterapin och 13.7.2Åklagarens hantering av ärendena under 13.7.3 Besluten att lägga ned åtalen................................. 13.8 Frågor som kom i skymundan............................................. Överväganden om förändringsbehov........................... Starkare skydd för objektivitetsprincipen och regleringen av åklagarnas arbete........................................... Utbildning och riktlinjer för utredningsarbetet i Befäst den kontradiktoriska principen i brottmål............... Advokaten måste vara lojal mot sin klient men får inte Förstärkt kunskapsförsörjning inom rättspsykiatrin ......... Bilaga 1 Kommittédirektiv 2013:107.............................................. Bilaga 2 Kommittédirektiv 2014:138.............................................. Bilaga 3 Mötesförteckning.............................................................. Bilaga 4 Seminariedeltagarförteckning........................................... Vårt uppdrag har varit att utreda och redovisa rättsväsendets och vårdens agerande i samband med de brottmålsprocesser som ledde till att blev dömd för åtta mord. Uppdraget har även omfattat advokaters och sakkunnigas agerande i samband med de aktuella processerna. Härutöver har vi haft att analysera om det förekommit brister i agerandet och, om bristerna varit strukturella, ta ställning till om det föreligger ett förändringsbehov. Vid vår granskning av de olika aktörernas agerande har vi bland annat gått igenom förundersökningar och tingsrättsakter, vallnings- och rekonstruktionsfilmer, journal från och därutöver träffat ett stort antal inblandade aktörer. Inledningsvis bör framhållas att brottmålsprocesserna har inne- burit stora utmaningar för såväl rättsväsendet som vården. Det har varit fråga om en misstänkt som varit psykiskt sjuk och som redan tidigare var dömd för våldsbrott när han började erkänna mord som skett för länge sedan. Vår bedömning sker efter återtagna erkän- nanden och upphävda domar. Vår granskning och analys utvisar i huvudsak följande. En grundförutsättning för det efterföljande händelseförloppet var att själv berättade om morden, gick in i rollen som oberäknelig och hänsynslös mördare samt erkände morden vid huvudförhandlingarna. Att en psykiskt sjuk person erkänner mord utgör dock inte en tillräcklig förutsättning för fällande domar. Vid vår granskning har vi iakttagit ett flertal bristfälliga ageranden som i olika grad bidrog till att blev misstänkt, åtalad och dömd. I utredningsarbetet tog polis och åklagare stor hänsyn till särart och särskilda förutsättningar, något som bland annat påverkade hur utredningsarbetet bedrevs och hur man ställde sig till de uppgifter han lämnade. En allt för okritisk anpassning skedde till egen förklaring till varför han hade så svårt att lämna korrekta och utförliga uppgifter, nämligen att det var svårt att närma sig och berätta om minnena från morden och att han, som en följd av det, även kunde lämna avsiktligt felaktiga upp- gifter, så kallade ”medvetna avvikelser”. Förklaringen tycks inte ha ifrågasatts av utredarna. En bidragande orsak till det var sannolikt den legitimitet som förklaringsmodellen, i vart fall indirekt, fick av såväl psykoterapeuter som den psykolog som an- litades som rådgivare till polis och åklagare. Utredarnas tilltro till förklaringsmodellen innebar att knapphändiga eller felaktiga svar inte behövde betyda annat än att hade svårt att berätta eller att det handlade om ”medvetna avvikelser”. Den rådgivande psykologen förespråkade dessutom en kognitiv förhörsmetod för att hjälpa att minnas. Metoden anpassades dock inte till att det, i de specifika fallen, var av stor betydelse att utredningsfynd inte förmedlades till vars erkännanden skulle kontrolleras mot faktiska fynd och om- ständigheter. Följden blev att man i flera avseenden frångick sed- vanliga förhörs- och utredningsmetoder och att på olika sätt kom att bli vägledd i sitt berättande. Han fick även kännedom om vissa omständigheter som hans erkännande egent- ligen borde kontrollerats mot. Även under rättegångarna togs särskild hänsyn till särskilda förutsättningar vilket innebar att tingsrätterna godtog ett sämre underlag för sin bedömning. Tingsrätterna avsade sig även delar av det kontrollsystem som finns inbyggt i processordningen till skydd för den enskildes rättssäkerhet. Bland annat tilläts åklagaren att höra förhörsledaren och andra poliser om vad hade berättat under förundersökningen. Detta tycks ha skett utan någon kontroll mot det bakomliggande förhörsmaterialet. Förundersökningarna bedrevs inte tillräckligt brett och förut- sättningslöst och med beaktande av alternativa händelseförlopp. Utredarna och åklagaren måste i flera fall anses ha frångått den lag- stadgade objektivitetsprincipen. En bidragande orsak till det var sannolikt att de mer tongivande aktörerna – det vill säga förhörs- ledaren, åklagaren, psykoterapeut och den rådgivande psykologen – bibehöll sina roller under hela den tid som utredningarna pågick. Inom denna grupp tycks det ha utvecklats ett grupptänkande och en strävan efter samsyn. utom ett stort antal kontakter mellan utredarna och psykotera- peuten kring hanteringen av närvarade psykotera- peuten vid flera förhör samt vid flertalet vallningar, rekonstruk- tioner och domstolsförhandlingar. Den viktigaste förmedlande län- ken mellan brottsutredningarna och psykoterapin var dock själv. Härutöver påverkades utgången av att tingsrättsförhandlingarna inte var kontradiktoriska till sin karaktär eftersom såväl åklagaren som försvaret argumenterade för fällande domar. Med undantag för den sista rättegången, där målsägandebiträdet argumenterade för en fällande dom, ifrågasattes varken erkännandets riktighet eller det sätt som utredningarna lades fram inför domstolen. Vår bedömning är att åklagaren inte presenterade utredningarna på ett tillräckligt objektivt och rättvisande sätt. Det faktum att advokater inte särskilt uppmärksammade bristerna i åklagarens presentation eller andra brister i utredningsarbetet kan förklaras utifrån advokatens lojalitetsplikt mot klienten. Så länge advokat- erna inte var övertygade om oskuld hade de att utgå från erkännande av morden och dennes öns- kan att bli dömd. Tingsrätterna bedömde inte tillräckligt noggrant utredningarnas fullständighet och analyserade inte heller hur eventuella brister inverkade på bevisvärderingen. Vidare tycks tingsrätterna inte ha ställt tillräckligt höga krav på vilken bevisning som krävs för att kunna döma någon för mord. Avsaknaden av kontradiktion kan ha varit en bidragande orsak även till det. Trots att föreskriver att domstolssakkunniga ska vara ojäviga hade samtliga som förordnades i varierande grad anlitats av åklagaren redan under förundersökningarna och i de flesta fall även avgett utlåtanden till denne. Därmed uppstod en risk för jäv. Jävsproblematiken var särskilt påtaglig för den rådgivande psykologen och för den rättsläkare som återkommande anlitades i utredningarna. Vi ser anledning att ifrågasätta om den rådgivande psykologen i sin roll som domstolssakkunnig i alla delar förmedlade kunskap som var grundad på vetenskap och beprövad erfarenhet. Vidare tydliggjorde han inte att uppgiften om att hade varit utsatt för övergrepp som barn, en uppgift som utgjorde en förut- sättning för hans utlåtande vid vissa av rättegångarna, inte hade stöd i något annat än egna uppgifter. som erkände och dömdes för mord medicinerades han med bensodiazepinpreparat. Kunska- pen om att bensodiazepiner kan leda till att hämningar släpper var vid den aktuella tiden begränsad. Däremot var det välkänt att pre- paraten var beroendeframkallande, något som i sig borde ha för- anlett en större försiktighet från vården. kom att utveckla ett svårt läkemedelsberoende. Teorierna om bortträngda minnen och om att traumatiska barn- domsupplevelser kunde återgestaltas i senare händelser – i fall mord – var vid tiden omdiskuterade och i viss mån kontroversiella. Det tycks som om den psykoterapi som fick på Säters sjukhus bland annat syftade till att hjälpa att ta fram bortglömda minnen dels om barndoms- händelser, dels om de mord som antogs återgestalta barndoms- händelserna. Psykoterapeuterna förefaller inte i tillräcklig utsträck- ning ha beaktat risken för att falska minnen kunde skapas eller att uppmuntrades att fabulera. Visserligen behöver psykoterapi inte syfta till annat än att patienten ska må bättre. Psykoterapeuterna kände dock väl till att uppgifter som kom fram under terapin användes i mordutredningarna. Mot denna bakgrund har vi gjort följande överväganden. Flera av de brister vi iakttagit har varit en följd av enskilda aktörers förhållningssätt och bedömningar. Den tid som för- flutit sedan utredningsarbetet genomfördes och morddomarna med- delades innebär att tidsandan är en annan och att samhället delvis ser annorlunda ut. Flera av de områden vi granskat har ut- vecklats och vissa förändringsbehov som vi uppmärksammat har därför redan tillgodosetts eller är på väg att tillgodoses. Vi anser att vikten av polisers och åklagares objektivitetsplikt bör betonas starkare. Vi ansluter oss därför till Förundersöknings- utredningens förslag (SOU 2011:45) om att objektivitetsprincipen bör regleras i lag även för åtgärder som vidtas innan en förunder- sökning har inletts samt efter att åtal har väckts. Det är en strukturell brist att en och samma åklagare tilläts ansvara för flera omfattande och svårbedömda mordutredningar samt åtalsbeslut avseende samma misstänkt. Detsamma gäller från- varon av granskning och kontroll av utredningsarbetet. ter har föranlett riksåklagaren att inleda ett omfattande föränd- ringsarbete. Eftersom det föreliggande förändringsbehovet kräver detaljerade regleringar anser vi att förändringsarbetet även fortsätt- ningsvis bör bedrivas inom . instruktioner för rekonstruktioner vid för- undersökning om brott (RPS Rapport 1994:12) bör kompletteras och eventuellt omarbetas. Ett sådant utvecklingsarbete hör natur- ligen hemma inom , som bör få ett särskilt rege- ringsuppdrag. Poliser i brottsutredande tjänst bör kontinuerligt uppdateras om förhörs- och utredningsmetoder, rådande kunskapslägen och nya forskningsrön. Objektivitetsprincipen och efterlevnaden av den bör återkommande diskuteras i organiserad form. Polismyndig- heten bör få ett särskilt regeringsuppdrag att överväga om stödet till metod- och kunskapsutveckling är rätt avvägt. Vi vill framhålla vikten av att domstolar alltid behåller ett själv- ständigt förhållningssätt till parterna och att domstolarna utövar processledning med särskilt beaktande av den enskildes rättssäker- het och en strävan efter bästa möjliga bedömningsunderlag. Såvitt gäller domstolens ansvar för utredningens fullständighet ansluter vi oss till förslag (SOU 2013:17) som inne- bär en begränsning av domstolens materiella processledning och att svagheter i bevisningen i stället ska gå ut över åtalet och leda till att åtalet ogillas. Trots att sakkunnigutlåtanden vanligtvis får stort genomslag i domstolarnas bevisvärdering kvalitetssäkras inte sakkunnigutlåtan- den som åberopas i domstol. Möjligheten att inrätta ett system för kvalitetssäkring av sakkunnigutlåtanden bör utredas. Vi anser att staten och landstingen behöver ägna ökad uppmärk- samhet åt rättspsykiatrin och den psykiatriska tvångsvården. Kun- skapsutvecklingen behöver förstärkas. Regeringen bör ge Veten- skapsrådet i uppdrag att göra en översyn av den rättspsykiatriska forskningen i utifrån ett internationellt perspektiv. Rege- ringen bör även ge () i uppdrag att se över på vilka områden inom rättspsykiatrin som det finns behov av systematiska kunskapsöversikter. Till betänkandet har även fogats en underlagspromemoria av . Our remit has been to investigate and report on the conduct of the judicial and health care systems in connection with the criminal proceedings that led to being convicted for eight murders. The remit also included investigating the conduct of lawyers and experts in connection with the proceedings in question. In addition, we were to analyse whether there were flaws in this conduct and, if such flaws were structural in nature, determine whether changes need to be made. In examining the conduct of the various actors we have analysed preliminary investigations and district court files, films of visits to the crime scenes and of reconstructions, and ’s records from . We have also met with a large number of the actors involved. By way of introduction, it should be emphasised that these cri- minal proceedings posed great challenges for both the judicial and health care systems. They concerned a suspect who was mentally ill and had previous convictions for violent crimes when he began con- fessing to murders committed a long time ago. Our assessment was made at a point in time after confessions had been retracted and the judgments set aside. Our examination and analysis primarily show the following. A key factor in the events that subsequently unfolded was that himself brought up the murders, assumed the role of an unpredictable and ruthless , and confessed to the murders in the main hearings. A mentally ill person confessing to murder is not, however, sufficient reason for convictions to be made. In our examination we have observed a number of flawed forms of con- duct that, to varying extents, contributed to being suspected, prosecuted and convicted. During the investigative process, and prosecutors gave great consideration to ’s distinctive character and particular circumstances, which affected how the investigation was conducted and the approach to the information he provided. There was overly uncritical adjustment to ’s own explanation for why he had such difficulty providing correct and detailed infor- mation, namely that it was difficult to revisit and recount memories of the murders and that, as a result of this, he might provide in- tentionally incorrect information – “deliberate deviations”. This explanation does not seem to have been questioned by investi- gators. One probable contributing factor was the legitimacy given to this explanatory model, at least indirectly, by both ’s psychotherapists and the psychologist engaged as an adviser to and prosecutors. The investigators’ faith in this explanatory model meant that scant or incorrect responses did not necessarily have any significance other than that he had difficulty talking about them or that they were “deliberate deviations”. The advising psychologist also advocated a cognitive interview method to help to remember. However, the method was not tailored to the fact that, in the individual cases, it was very important that investigative findings were not conveyed to , whose confessions were to have been checked against actual findings and circumstances. As a result, departures were made in several respects from regular interview and investigation methods, and ’s account became directed in various ways. He also learned about certain circumstances with which his confessions should actually have been compared. During the trials, too, special regard was given to ’s particular circumstances, which meant that the district courts accepted a less sound basis for their assessment. The district courts also waived parts of the control system that is built into the pro- cedures to protect the legal security of the individual. For example, the prosecutor was allowed to question the interrogator and other officers about what had said during the pre- liminary investigation. This seems to have taken place without any checks against the underlying interrogation materials. The preliminary investigations were not sufficiently broad and unbiased and did not take sufficient account of alternative courses of events. The investigators and prosecutor must be considered to have deviated on several occasions from the statutory principle of objectivity. One contributing factor was probably the fact that leading figures – the interrogator, the prosecutor, ’s psychotherapist as of spring , and the psychologist engaged as an adviser by the and prosecutor – maintained their roles throughout the course of the investigations. It appears that group- think and a pursuit of consensus developed within this group. In addition to a great deal of contact between the investigators and the psychotherapist concerning the handling of , the psychotherapist was present at several interviews, and at most of the visits to the crime scenes, reconstructions and court proceed- ings. However, the most important intermediary link between the criminal investigations and the psychotherapy was himself. In addition, the outcome was influenced by the fact that the district court proceedings lacked the element of opposition, as both the prosecutor and the defence argued for convictions. With the exception of the last trial, at which the injured party counsel argued for a conviction, the correctness of the confessions and the way in which the investigations were presented to the court were never questioned.