sou · H3B310 · 2015-02-26 00:00:00 — de nya och uppdaterade avgränsningslinjerna i havet, har lagts fast i den nya lagen om Sveriges sjöterritorium och maritima zoner och sjökort och geografiska koordinater depone- rats hos FN:s generalsekreterare bör även de elektroniska sjökorten kompletteras med avgränsningslinjerna. Motsvarande information finns redan redovisad av grannstater. 10Geodataportalen är koppling till den europeiska geodataportalen, Inspire- geoportal. Via portalen ges möjlighet att söka, hitta och titta på geografisk information från olika källor. Geodataportalen visar vilken information som finns och var denna finns. Geo- dataportalen innehåller i sig inte några tjänster eller data. Den geografiska information och de tjänster som nås via portalen är lagrade hos respektive producent. 11http:///srv1/ informationen även tillgänglig för sjöfarten och kan distribueras via bl.a. Primar. Utredningen menar att de initiativ som redan pågår på europeisk och global nivå för att samordna, sammanställa och tillgängliggöra elektronisk information om avgränsningslinjerna i havet tillgodoser allmänhetens och sjöfartens behov av sådan information. Det finns mot den bakgrunden inget skäl att bygga upp en ny databas för detta ändamål i . 10.1Uppdaterade baslinjer, anpassad territorialgräns i havet och mer precisa avgränsningslinjer De förändringar som utredningen föreslår avseende baslinjernas respektive territorialgränsens sträckning i havet är i allt väsentligt endast marginella. De föreslagna sträckningarna ligger mycket nära de nuvarande. I vissa fall går de föreslagna linjerna innanför de be- fintliga linjerna. I andra fall går de utanför eller korsar de befintliga. Sammantaget innebär detta att de havsområden innanför respektive utanför varje enskild linje, där har olika form av suveränitet eller jurisdiktion, varken ökar eller minskar i en sådan omfattning att det kan anses få någon nämnvärd betydelse för företag, enskilda eller berörda myndigheter. Totalt sett bedöms förslagen inte heller medföra ökade befogenheter eller krav som skulle föranleda utökat resursbehov för berörda myndigheter. De stora förändringarna i utredningens förslag är att baslinjer- nas respektive territorialgränsens sträckning blir tydligare och mer precist redovisad jämfört med vad som är fallet. För- ändringarna är dock som redan påpekats endast marginella och ligger i många fall inom felmarginalen hos den hittillsvarande redovisning- en. Det faktum att territorialgränsen på vissa ställen flyttas något och territorialhavet liksom de olika maritima zonerna utanför territo- rialhavet därmed minskar eller ökar i olika utsträckning saknar be- tydelse för tillämpningen av de svenska regelverk som är baserade på EU-direktiv och som avser fisket och andra näringar som bedrivs i havet. EU-reglerna utgår inte från territorialgränsens sträckning utan gäller lika både innanför och utanför denna gräns inom de havsområden där kuststaten har jurisdiktion i berörda frågor. Enligt Havs- och vattenmyndighetens bedömning uppstår inga konsekvenser för fisket på grund av utredningens förslag. Olika tillståndsfrågor prövas av olika instanser beroende på om verksamheten i fråga ligger på en plats innanför eller utanför territo- rialgränsen. Om territorialgränsen flyttas kan det således innebära att tillstånd behövs för en verksamhet som inte var till- ståndspliktig, t.ex. för forskningsfartyg som återkommer med olika intervaller till samma område eller vid dumpning av muddermassor. Eller omvänt att tillstånd inte behövs. Utredningens förslag innebär att alla gränslinjer och avgräns- ningslinjer i havet blir mer entydiga och rättssäkra. Alla geografiska koordinater anges i SWEREF 99. Den otydlighet som finns avseende linjernas sträckning, både i kartmaterial och i författningar har eliminerats så långt som det är möjligt med moderna beräknings- metoder och tillgänglig teknik. Geografiska koordinater som är fast- ställda i överenskommelser mellan och andra stater har trans- formerats från olika referenssystem till SWEREF 99. Myndigheter och andra behöver således i princip inte längre hantera osäkerhets- zoner. Deras arbete kan därmed bedrivas mer rationellt. Detta inne- bär en förenkling för alla berörda, såväl myndigheter som företag och enskilda, som har anledning att känna till territorialhavets och de olika maritima zonernas exakta utbredning. Det är fundamentalt för en rättsstat att på ett rättssäkert sätt redovisa de områden inom vilka staten har suveränitet eller på olika sätt utövar jurisdiktion. Utredningen föreslår att territorialgränsens och avgränsningslinjernas offentlighet ska säkerställas genom till- förlitliga och öppet tillgängliga digitala koordinater för respektive linje. Linjerna kommer därmed att kunna anges i exempelvis digitala sjökort, vilket inte är möjligt . En säker geografisk redovisning av de olika jurisdiktionsområdenas utbredning förväntas få enbart positiva effekter. Territorialgränsens redovisning i sjökorten kan om utredningens förslag genomförs användas som beslutsunderlag i stället för, som , beslutsstöd av Försvarsmakten och . Havs- och vattenmyndigheten får genom tillgången till koordinatsatta av- gränsningslinjer för den svenska kontinentalsockeln och för ekonomiska zon det underlag som man saknar för rapporte- ring av fiskezoner till EU. De olika linjernas exakta sträckning är också en förutsättning för den statliga havsplaneringen. ska omfatta de havsområden som ligger en nautisk mil utanför bas- linjerna eller, där fastigheter sträcker sig längre ut, de havsområden som ligger utanför gränsen mellan enskilt och allmänt vatten och som sträcker sig ut till den yttre avgränsningslinjen för eko- nomiska zon eller territorialhav i de områden där saknar ekonomisk zon. En rättssäker redovisning av baslinjer, territorialgräns och av- gränsningslinjer för de maritima zonerna tillsammans med tillgång till relevant information i elektronisk form är således av stor bety- delse. Entydiga geografiska gränser och avgränsningslinjer är även en förutsättning för effektiv övervakning av såväl svenskt territo- rium som för miljöövervakning och för en rättssäker användning av de olika verktyg som har för att skydda den miljön och det kulturarvet. Geografiska koordinater i elektroniskt format som anger territo- rialgränsens läge behövs även för datoriserade analyser av trafik- flöden till och från . Sådana kan inte göras eftersom det saknas tillgång till datalager som visar territorialgränsens sträckning i havet. Tillgång till information i digital form öppnar för vidareutveckling av nya tekniska applikationer för att ge informationen spridning. Detta gynnar även kommersiella och andra aktörer inom tjänste- sektorn och är i förlängningen positivt för såväl enskilda, myndig- heter som företag. har inom ramen för utredningen utvecklat en portal för presentation av utredningens resultat. Portalen kan, efter det att har beslutat om ny sträckning för baslinjer, territorial- gräns och de maritima zonernas avgränsningslinjer, användas för att ge spridning åt de olika linjernas sträckning i havet till enskilda, myndigheter och företag via den svenska samlingsportalen för geografisk miljöinformation . är informationsansvarig myndighet avseende den admi- nistrativa indelningen i havet enligt förordningen (2010:1770) om geografisk miljöinformation. Detta innebär att verket har i uppdrag att tillgängliggöra denna typ av information i elektro- nisk form. 10.2Inrättande av en angränsande zon Inrättandet av en angränsande zon innebär att lägger en rätts- lig grund för svenska myndigheter att ingripa inom geografiska områden i havet utanför territorialgränsen när det gäller brottsbe- kämpning inom de rättsområden som den utökade jurisdiktionen avser (lagar och andra författningar som rör tullar, skatter, invand- ring eller hälsoskydd). Möjligheten att inrätta en angränsande zon för att förhindra brott att begås inom svenskt territorium och för att beivra brott som har begåtts inom svenskt territorium följer av artikel 33 i UNCLOS. Däremot medför en angränsande zon inga skyldigheter för . Riksdag och regering kan välja i vilken ut- sträckning man vill ge svenska myndigheter befogenhet att utnyttja den nya möjligheten att ingripa och anpassa detta efter tillgängliga resurser och rådande prioriteringar. Kostnader för det allmänna upp- står inte förrän de nya möjligheterna verkligen utnyttjas. Utredningens förslag att lagstifta om att inrätta en angränsande zon innebär således förbättrade möjligheter att säkra efterlevnaden av svenska bestämmelser på de angivna rättsområdena. Det är enligt utredningens bedömning endast , , och, under vissa omständigheter, För- svarsmakten som skulle ha förutsättningar att självständigt med egna resurser utföra den typ av ingripanden som kan komma ifråga i den svenska angränsande zonen. Detta förutsätter emellertid att dessa myndigheter har tillgång till fartyg och/eller flyg som gör det möjligt för dem att agera till havs utanför Sveriges sjöterritorium. Begränsningar i resurshänseende gör att det främst torde vara som berörs av förslaget och som således kan komma att utnyttja rättslig befogenhet att ingripa i den angränsande zonen. Utredningens lagförslag om att utsträcka befogenheter i vissa avseenden till att även gälla i den angränsande zonen innebär dock inte att myndighetens geografiska verksamhetsområde utökas eftersom den angränsande zonen ingår i ekonomiska zon där myndigheten är verksam. Även Försvarsmakten, som i vissa fall förväntas kunna medverka som stöd för civila insatser, har ett verksamhetsområde som omfattar de havsområden som utred- ningen föreslår ska utgöra angränsande zon. behöver inga nya befogenheter för att kunna agera i en svensk angränsande zon. ges enligt utredningens förslag inte befogen- het att agera i den angränsande zonen inom andra rättsområden än sådana där myndigheten har självständiga befogenheter. Den föreslagna lagen om angränsande zon ger emellertid regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, möjlig- het att i ett senare skede utvidga befogenheter, exempelvis avseende brott mot föreskrifter som rör hälsoskydd eller skatter, avgifter och finansiella ersättningar. Sådana utvidgade befogenheter skulle enligt utredningens uppfattning inte innebära några nya typer av arbetsuppgifter för eftersom eventuella ingripanden i sådana fall endast förväntas ske i form av myndighetssamverkan på uppmaning eller efter beslut av sakansvarig myndighet (, , , , m.fl.). Konsekvenserna för dessa myndigheter blir att de ges möjlighet att besluta om ingripande på samma grunder som tidigare men inom ett geografiskt område i havet som sträcker sig utanför det svenska sjöterritoriet. Detta kan förväntas bli aktuellt endast i mycket speciella fall och då omständigheterna är sådana att ett ingripande av svensk myndighet bedöms vara högt prioriterat. Som exempel kan nämnas ett fartyg på väg mot med en ebola- smittad person ombord eller ett fartyg på väg från med en misstänkt skattebrottsling ombord. Utredningen räknar således inte med att det kommer att bli fråga om något stort antal ingripan- den i den angränsande zonen men anser ändå att det bör finnas en lagstadgad möjlighet för svenska myndigheter att ingripa om ett behov skulle uppkomma. Förslaget att inrätta en angränsande zon innebär också att får nya instrument för att bättre skydda vrak och andra kulturarv. och länsstyrelserna i kustlänen får när zonen införs ett större geografiskt tillsynsområde och därmed nya möjligheter att skydda fornlämningar och fornfynd på havsbottnen utanför Sveriges sjöterritorium ut till högst från de svenska baslinjerna. Däremot påverkas inte arbets- uppgifternas innehåll hos berörda myndigheter. Förslaget förväntas medföra allmänt positiva konsekvenser för kulturmiljövården. Hur stora kostnader som kan uppstå beror främst på hur många skydds- värda fornminnen som kan finnas eller komma att upptäckas inom zonen. Inrättandet av en angränsande zon är således positivt för den allmänna brottsbekämpningen eftersom det innebär att i egenskap av kuststat utnyttjar sin rätt att skydda sitt territorium i enlighet med artikel 33 i UNCLOS och förser berörda myndig- heter med erforderliga rättsliga befogenheter. Utredningen kan inte se att inrättande av en angränsande zon skulle komma att ha vare sig direkta eller indirekta negativa effekter för laglydiga företag eller enskilda. 10.3Utvidgad befogenhet för att uppta förföljande möjligheter att undersöka eller ingripa mot ut- ländska fartyg utanför Sveriges sjöterritorium och ekonomiska zon är begränsade. Genom förslaget i avsnitt 5.6.1 utökas Kust- bevakningens rättsliga befogenhet till förföljande. Kust- bevakningen får enligt förslaget utökad möjlighet till brottsbekäm- pande verksamhet genom att myndigheten kan tillgripa förföljande i större utsträckning än . är detta tillvägagångssätt möjligt endast avseende brott mot lagen (1980:424) om åtgärder mot förorening från fartyg. Utredningens förslag inne- bär att ges befogenhet att i vissa fall tillgripa förföljande av ett utländskt fartyg både inom sjöterrito- riet och i den angränsande zonen. Hur långt och hur länge förföljandet kan pågå bör helt bestäm- mas av orsaken till att förföljandet påbörjades. Rätten till omedel- bart förföljande upphör när det förföljda fartyget kommer in på den egna statens eller annan stats territorialhav. Förslaget får positiva effekter för brottsbekämpningen genom att ges utökade möjlighet till förfölj- ande då misstanke finns om att brott mot svensk lag har begåtts. När den angränsande zonen inrättats har även Polismyndig- heten rätt att inleda förföljande i zonen. Införandet av en utvidgad rätt till förföljande har inga effekter på laglydiga företag eller enskilda. 10.4Uppdrag till Lantmäteriet att redovisa gränsen mellan enskilt och allmänt vatten på karta En kartredovisning av gränsen mellan enskilt och allmänt vatten skulle underlätta havsplanering, fiskeriövervakning, tillämpning av kontinentalsockellagen m.fl. verksamheter där denna gräns har bety- delse. Förslaget förväntas ge positiva effekter för såväl myndigheter som enskilda och företag som sysslar med verksamheter i havet och i de fyra sjöar som har allmänt vatten. Inga negativa konsekvenser förväntas. Fastigheters gränser mot allmänt vatten är i hög grad okända till sitt geografiska läge. Detta upplevs som ett problem inom många verksamheter, dels då verksamhet ska etableras, dels för pågående verksamhet. Olika myndigheter prövar tillstånd för etablering av olika verk- samheter beroende på om det är fråga om enskilt eller allmänt vatten. En verksamhetsutövare måste också vända sig till rätt ”ägare” av det vattenområde som avses tas i anspråk, antingen till en enskild fastighetsägare eller till Kammarkollegiet om det rör sig om allmänt vatten. Vidare gäller olika regler avseende fiske om det är fråga om enskilt eller allmänt vatten. På grund av den osäkerhet som råder vänder sig branschen ofta till för att söka klarhet i frågan om gränsens läge. Det osäkra läget och det faktum att grän- sen inte finns redovisad och tillgänglig för myndigheter och allmän- het skapar en situation som inte är rättssäker. En kartredovisning av gränsens läge skulle därför underlätta för många: myndigheter, enskilda och företag. Kostnaderna för Lantmäteriet att med bistånd av ta fram en kartredovisning enligt utredningens förslag uppgår till . Förslaget kan finansieras inom ramen för fastighetsbildningsverksamheten. Uppgiften att redovisa gränsen bör ingå i Lantmäteriets ansvar för fastighetsindelning. Drifts- kostnaderna för förvaltning och tillhandahållande av kartredovis- ningen bör ingå i den användarfinansiering som gäller för Lantmäteriet i övrigt. djupuppgifter avseende grunda områden är osäkra. De baseras i många fall på äldre, bristfälliga mätningar. Uppgifter om tremetersdjupkurvan saknas helt för vissa havsområden. Verket har uppskattat kostnaden för att ta fram säkra djupuppgifter för grunda vatten längs kusten till . Det är enligt utredningens bedömning inte motiverat att föreslå en så kost- sam och omfattande insats enkom för detta ändamål. Med hjälp av befintlig information erhålls en tillfredsställande redovisning av gränsens läge som är tillräcklig för de flesta verksamheters behov. 10.5Övergång till RH 2000 som referensnivå vid bestämmande av gränsen mellan enskilt och allmänt vatten Den övergång till nollnivån i RH 2000 som referensnivå för strand- linjen och för djupmätningar som föreslås i avsnitt 7.3.2 förväntas ge totalt sett positiva konsekvenser för fastighetsägare, myndigheter, företag och enskilda. Gränsen mellan enskilt och allmänt vatten blir enklare att bestämma och därmed ökar rättssäkerheten. För stora delar av och de fyra sjöar som har allmänt vatten inne- bär inte heller förslaget att det enskilda/fastighetsindelade vatten- området minskar i omfattning. Den pågående klimatförändringen gör det osäkert hur den fortsatta landhöjningen i kommer att påverka strandlinjen/vattendjupet . Havsnivåhöjningen för- väntas fortsätta att öka, vilket gör att effekterna av landhöjningen förväntas minska. Det enskilda vattenområde som en fastighets- ägare kan förlora till följd av landhöjningen torde kompenseras av havsnivåhöjningen. Detta betyder att vid en övergång till RH 2000 kommer effekterna för den enskilde att vara mycket begränsade, även i norra där landhöjningen är som störst. Det kan dock förekomma fall där övergången innebär att gränsen mellan enskilt och allmänt vatten ändras till den enskilde fastighets- ägarens nackdel, exempelvis i delar av norra med stor land- höjning om havsbottnen är långgrund. Ska en exakt gräns fastställas, krävs sjömätning, vilket är ett mycket dyrt förfarande. En bestämning av gränsen som beskrivits i avsnitt 7.3.1 gäller strikt sett endast för stunden. För att praktiskt kunna hantera gränsen mellan enskilt och allmänt vatten, är det därför angeläget att även fortsättningsvis kunna använda sig av den redovisning som finns i sjökort och på andra allmänna kartor. En övergång till RH 2000 gör det enklare att bestämma gränsen, då NSL och sjökort kan användas. Den skillnad till en enskild fastighetsägares nackdel som kan uppkomma vid en övergång (dvs. att enskilda förlorar vattenområde) bedöms vara mindre än den osäkerhet som dagens svårtillämpliga bestämmelser innebär. Rätts- säkerheten blir större om man går över till RH 2000, som är en klart definierbar referensnivå. Gränsens definition blir också mer lättbegriplig, vilket gynnar alla som behöver känna till var gränsen går. Det är svårt att inom utredningens ram uppskatta hur många fastigheter som kan komma att lida ekonomisk skada till följd av förslaget. Troligtvis rör det sig om ett ytterst begränsat antal. Grän- sen mellan enskilt och allmänt vatten har , som beskrivits i av- snitt 7.3, ett mycket osäkert läge. Den finns inte redovisad på kartor eller i sjökort. Strandlinjen kommer framöver inte längre att redo- visas på kartor/i sjökort på det sätt som förutsätts i gällande lag- stiftning. Utredningens förslag att övergå till en i tiden fast och väl defini- erad referensnivå gör det lättare att bestämma gränsen mellan enskilt vatten och allmänt vatten. Detta gagnar den enskilde fastighetsäga- ren. Det underlättar också Lantmäteriets arbete vid fastighetsbildning. Förslaget medför ökade kostnader för det allmänna för att hantera de fall där enskilt vattenområde minskar, dels i form av ersättning till berörda fastighetsägare, dels på grund av ökad arbetsbelastning på Kammarkollegiet, Lantmäteriet och domstolar- na för att behandla ersättningsanspråk. Då det , med den information som finns tillgänglig, inte går att uppskatta hur många fastigheter som berörs är det även svårt att uppskatta hur stora ersättningsbelopp det kan komma att röra sig om. Enligt förslaget ska ersättning betalas för den skada som upp- kommer för övergången. Ersättning bör då utgå i enlighet med följande motivuttalande (prop. 1971:122 s. 189). Det kan givetvis ibland, t.ex. när det exproprierade området utgör endast en ringa del av hela fastigheten, vara svårt att påvisa någon skillnad mellan den odelade fastigheten och restfastigheten. Som regel torde man dock med fog kunna räkna med att en viss skillnad före- ligger åtminstone såtillvida att en köpare inte skulle vara beredd att avstå från någon del av fastigheten utan reduktion av priset. Mot bak- grund härav synes det motiverat att i sådana fall döma ut ersättning bestämd till exempelvis visst belopp per kvadratmeter. Två typer av ekonomiska skador kan uppkomma till följd av refor- men. Det gäller dels generella skador som avser värdet på själva vattenområdet, beroende på t.ex. fiskevärdet, dels speciella skador som avser värdet på grund av pågående eller möjlig användning av vattenområdet för speciella verksamheter, t.ex. vindkraftverk, fisk- odling etc. Det som gör att vattenområden kan ha ett marknadsvärde, gene- rellt sett, är främst att de kan ha ett fiskevärde. Det finns dock inget ortprismaterial för vattenområden, vilket gör det svårt att bestämma marknadsvärdet. I exempelvis fastighetstaxeringen åsätts inte vatten något värde. En jämförelse med de taxeringsvärden som sätts på impediment inom skogsmark, dvs. myrmark och berghällar etc., kan dock ge en viss ledning om vilka värdenivåer det skulle kunna handla om. Taxeringsvärdena för skogliga impediment ligger på i storleksordningen 400–/ha, beroende på belägenhet i landet. Motsvarande marknadsvärdenivåer blir 600–/ha.1 Dessa belopp beror i huvudsak av jaktvärdet. Generellt sett torde detta vara betydligt högre än fiskevärdet. Det innebär att vatten- värdet rimligen ligger i den nedre delen av intervallet ovan. En kvali- ficerad gissning kan vara ett vattenvärde i storleksordningen 1 000– /ha, motsvarande 10–/m². Nästa steg är att bedöma hur stora vattenarealer som dessa belopp ska tillämpas på. Ett hypotetiskt exempel är följande. En landhöj- ning ger ett tillskott av vatten om man utgår från 3-meterskurvan. Om en landremsa berörs av denna land- höjning, så blir tillskottet av vattenareal 10 x 10 000 = 100 000 m². Värdet blir därmed 10 000–. En landremsa ger ett belopp om 100 000–. Ovanstående exempel ger en indikation på vilka belopp det kan bli fråga om. Beräkningsmässigt har förutsatts att hela förlusten inträffar vid övergången till det nya referenssystemet. I realiteten torde det vara ytterst små områden som drabbas omedel- bart. För att få en mer realistisk bild av ersättningsbeloppen måste hänsyn tas till tidsaspekten, dvs. den tidshorisont som bör tilläm- pas vid skadeberäkningen. Beloppen ska diskonteras till nutid om 1 Enligt uppgift från Lantmäteriet . Samtliga värdenivåer har erhållits från Lant- mäteriet. det handlar om förväntade framtida skador. Vid kalkylhorisont och 3 procents kalkylränta, blir diskonteringsfaktorn cirka 0,4. Beloppen i exemplet ovan blir då 4 000–respektive 40 000– . Dessa belopp framstår som mer realistiska för framtida skador. Speciella skador kan uppstå om det bedrivs, eller sannolikt kom- mer att bedrivas, någon speciell verksamhet på fastigheten, till exem- pel vindkraftverk, fiske- eller musselodling, sandtäkt etc., alltså en verksamhet som är specifik för en viss fastighet. Sådan ersättning går inte att uppskatta i förväg, utan måste beräknas för varje sär- skilt fall där ekonomisk skada inträffar. Det går således inte att schablonmässigt förutse vilka ersättningsbelopp det kan komma att handla om. Sannolikt bör det dock inte röra sig om särskilt många fall. Utredningen bedömer att den sammanlagda ersättningen för eko- nomisk skada inte kommer att överstiga . Till detta ska läggas samhällets processkostnader, som torde komma att väsentligt överstiga ersättningsbeloppen om det blir fråga om domstolspro- cesser. 10.6Formalisering av upplåtelse av allmänt vatten till enskild Kammarkollegiet beslutar om dispositionsrätten till allmänt vatten.