sou · H3B332 · 2015-03-27 00:00:00 — Ett centrum för bättre läkemedelsanvändning (CBL) har inrättats vid . I strategin ingår ett trettiotal planerade punkter inom olika insats- områden. Till strategin hör en handlingsplan. Handlingsplanen uppdateras och godkänns av högnivågruppen med tydliga och tidsatta projekt med ansvariga aktörer.7 Utredningen konstate- rar att detta är ett arbetssätt som förtydligar åtaganden för både regeringen och de övriga medverkande aktörerna. Handlingsplanen preciserar även förväntningarna på strategiarbetet. Det kommer enligt utredningens uppfattning att behövas en kombination av formell och informell styrning för att utveckla e- hälsoarbetet på nationell nivå. Nedan presenteras utredningens förslag till hur en ny samverkansorganisation för arbetet framöver skulle kunna se ut. Förslaget innebär en process för koordinering och samverkan inom ramen för befintliga strukturer. Detta är för- visso en informell styrning som vilar på frivillighet och en gemen- sam insikt om behovet av att samverka och av att koordinera utvecklingsarbetet. 6Riksrevisionen (2011:19), Rätt information vid rätt tillfälle inom vård och omsorg – samverkan utan verkan? 7Mer information finns på , /overgripande/ /NLS-holder/Mer-om-NLS/, hämtat . 4Gällande rätt avseende informationshantering 4.1Målen för hälso- och sjukvården och och hälso- och sjukvårdens verksamheter har samma målsättning; att stärka människors hälsa i vid bemärkelse. Målet för hälso- och sjukvården är enligt 2 § hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763), förkortad HSL, en god hälsa och en vård på lika villkor för hela befolkningen. Tandvården har motsvarande mål enligt 2 § tandvårdslagen (1985:125), det vill säga en god tandhälsa och en tandvård på lika villkor för hela befolkningen. Hälso- och sjukvården ska enligt 2 a § HSL bedrivas så att den uppfyller kraven på god vård. Detta innebär att den särskilt ska vara av god kvalitet med en god hygienisk standard och tillgodose patientens behov av trygghet, vara lätt tillgänglig, bygga på respekt för patientens självbestämmande och integritet, främja goda kon- takter mellan patienten och hälso- och sjukvårdspersonalen samt tillgodose patientens behov av kontinuitet och säkerhet i vården. Vården och behandlingen ska så långt möjligt utformas och genom- föras i samråd med patienten. Olika insatser för patienten ska samordnas på ett ändamålsenligt sätt. Varje patient som vänder sig till hälso- och sjukvården ska, om det inte är uppenbart obehövligt, ges en medicinsk bedömning av sitt hälsotillstånd. De övergripande målen och grundläggande värderingarna för samtliga verksamheter uttrycks i 1 kap. 1 § social- tjänstlagen (2001:453), förkortad SoL. I denna inledande paragraf sägs att samhällets socialtjänst ska främja människors ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktiva deltag- ande i samhällslivet på demokratins och solidaritetens grund. Vid- are ska inriktas på att frigöra och utveckla enskildas Gällande rätt avseende informationshantering och gruppers egna resurser, under hänsynstagande till människors ansvar för sin och andras sociala situation. Verksamheten ska bygga på respekt för människors rätt till självbestämmande och integritet. I lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshind- rade, förkortad LSS, ställs krav på att verksamheten ska främja jäm- likhet i levnadsvillkor och full delaktighet för personer med funk- tionshinder som omfattas av lagen. Målet är att den enskilde ska kunna leva som andra. Dessa övergripande kvalitetskrav på hälso- och sjukvården och specificeras sedan ytterligare i andra författningar som reglerar verksamheterna. Verksamheter som bedriver hälso- och sjukvård, tandvård, social- tjänst eller verksamhet enligt LSS är skyldiga att systematiskt och fortlöpande arbeta med att göra sina verksamheter bättre och säkrare. I hälso- och sjukvårdslagen, tandvårdslagen, socialtjänst- lagen och lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade finns likalydande bestämmelser som anger att kvaliteten i verksam- heten systematiskt och fortlöpande ska utvecklas och säkras. I 3 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:650), förkortad PSL, finns bestämmelser som uttrycker att vårdgivaren ska planera, leda och kontrollera verksamheten på så sätt att kravet på god vård i hälso- och sjukvårdslagen och tandvårdslagen upprätthålls. Vård- givaren är alltså ytterst ansvarig för att verksamheten drivs på ett säkert sätt och med hög kvalitet. Enligt 1 kap. 3 § PSL är vårdgivare statlig myndighet, landsting och kommun i fråga om sådan hälso- och sjukvård som myndigheten, eller kommunen har ansvar för samt annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver hälso- och sjukvård. Varje vårdgivare ska enligt föreskrifter och all- männa råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete ha ett ledningssystem för den hälso- och sjukvårds- verksamhet som denne bedriver. Vårdgivaren ska även enligt 2 kap. 1 § föreskrifter (SOSFS 2008:14) om informa- tionshantering och journalföring i hälso- och sjukvården säkerställa Gällande rätt avseende informationshantering att det i ledningssystemet finns en dokumenterad informations- säkerhetspolicy. Enligt definitionen i föreskrifter och allmänna råd om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete är den som bedriver socialtjänst: 1.socialnämnd eller motsvarande nämnd, i fråga om sådan socialtjänst som kommunen har ansvar för, 2.Statens institutionsstyrelse, då den myndigheten bedriver social- tjänst, och 3.annan juridisk person eller enskild näringsidkare som bedriver socialtjänst Alla som bedriver socialtjänst ska ha ett ledningssystem för sin verksamhet. Det gäller både vid myndighetsutövning, till exempel ärendehandläggning, och vid genomförandet av vård eller insatser. Motsvarande skyldighet har vårdgivare och den som bedriver verk- samhet enligt LSS. föreskrifter och allmänna råd om lednings- system för systematiskt kvalitetsarbete är gemensamma för hälso- och sjukvård, tandvård, socialtjänst och verksamhet enligt LSS. Tanken är att gemensamma regler ska underlätta för verksamheter som bedriver både hälso- och sjukvård och socialtjänst eller verk- samhet enligt LSS att ta fram av ändamålsenliga och verksamhets- anpassade ledningssystem. Ledningssystemet ska användas för att systematiskt och fort- löpande utveckla och säkra verksamhetens kvalitet. Den som bedriver verksamheten ska med stöd av ledningssystemet planera, leda, kontrollera, följa upp, utvärdera och förbättra verksamheten. Det är alltid vårdgivaren eller den som bedriver socialtjänst eller verksamhet enligt LSS som har ansvaret för att det finns ett led- ningssystem. har gett ut ett meddelandeblad1 och en handbok2 till stöd i arbetet med att ta fram ett ledningssystem för kvalitet. 1Meddelandeblad nr 11/2011, Information om nya föreskrifter och all- männa råd om ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete (SOSFS 2011:9). 2Ledningssystem för systematiskt kvalitetsarbete, av före- skrifter och allmänna råd (SOSFS 2011:9) om ledningssystem för systematiskt kvalitets- arbete. Gällande rätt avseende informationshantering 4.3Informationshantering för en god hälso- och sjukvård och socialtjänst För att den enskilde individen ska kunna erbjudas god hälso- och sjukvård och socialtjänst måste de ansvariga verksamheterna dokumentera och i övrigt hantera information om individen och hens behov och om de insatser som planeras och genomförs. Även resultaten för individen måste dokumenteras och följas upp. För att verksamheten ska kunna utveckla sin kvalitet behöver resultaten också följas upp på verksamhetsnivå. När en person får insatser inom hälso- och sjukvård och social- tjänst är dokumentationen en integrerad del av genomförandet. Personalen tar del av nödvändiga uppgifter om individen inför mötet med hen samt även under och efter arbetets genomförande. Uppgifter kan behöva dokumenteras och på olika sätt användas under hela detta förlopp. I bästa fall kan informationssystemet fungera som beslutsstöd direkt i arbetssituationen. Det är därför naturligt att se de konkreta insatserna för en individ och den informationshantering som hör ihop med dessa, som beståndsdelar av samma insats. Verksamhetsfrågor och frågor om informations- hantering hör ihop. De är tillsammans nödvändiga för att tillgodose den enskildes behov. Generellt kan sägas att informationshanteringen i hälso- och sjukvård och socialtjänst har gått från när ett stort fokus låg på att uppgifter om enskilda dokumenterades, till när mer och mer uppmärksamhet även riktas på hur dokumenterade upp- gifter kan användas för att skapa bästa möjliga resultat för enskilda individer och för nästkommande i liknande situationer. Den elekt- roniska utvecklingen har gett hälso- och sjukvården och social- tjänsten möjligheter att bedriva en bättre, säkrare och mer effektiv verksamhet än vad som var möjligt. En ändamålsenlig informationshantering bidrar därmed inte endast till att upprätt- hålla verksamhetens kvalitet och säkerhet, utan även till att kvali- teten och säkerheten kontinuerligt utvecklas. Gällande rätt avseende informationshantering Informationshantering i hälso- och sjukvården Förutsättningarna för hälso- och sjukvårdens informationshante- ring regleras i ett antal olika regelverk. På en övergripande nivå har lagstiftning som offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), för- kortad OSL, arkivlagen (1990:782) och tryckfrihetsförordningen (1949:105) betydelse. När personal dokumenterar, tar del av eller följer upp resultat med mera innefattar det även behandling av personuppgifter. För hälso- och sjukvårdens personuppgiftsbehandling finns en sammanhängande reglering i patientdatalagen (2008:355), för- kortad PDL. Lagen gäller för alla vårdgivare, oavsett huvudman, och har karaktären av en ramlagstiftning som anger vilka grund- läggande principer som ska gälla för informationshanteringen avseende uppgifter om patienter inom all hälso- och sjukvård. Lagen innehåller även bestämmelser om patientjournaler och om nationella och regionala kvalitetsregister. Kompletterande bestäm- melser finns i patientdataförordningen (2008:360) och i Social- styrelsens föreskrifter (SOSFS 2008:14) om informationshantering och journalföring i hälso- och sjukvården. har även gett ut en handbok till stöd för tillämpningen av föreskrifterna. 3 Därtill gäller personuppgiftslagen (1998:204) utöver bestämmel- serna i patientdatalagen. Även i samband med ordination och expediering av läkemedel hanteras personuppgifter. I lagen (1996:1156) om receptregister anges att med hjälp av automatiserad behand- ling får föra ett register över förskrivningar av läkemedel och andra varor för människor (receptregister). Lagen är tillämplig på den behandling av personuppgifter som gör i samband med utlämnande av uppgifter om förskrivningar. I lagen finns även bestämmelser bland annat om att uppgifter från recept- registret får lämnas till som regleras i förordningen (2005:363) om läkemedelsregister. I för- ordningen (2009:625) om receptregister finns närmare bestäm- melser. 3 – Ett stöd för vårdgivare, verksamhetschefer, medicinskt ansvariga sjuksköter- skor och hälso- och sjukvårdspersonal som ska tillämpa föreskrifter (SOSFS 2008:14) om informationshantering och journalföring i hälso- och sjukvården. Gällande rätt avseende informationshantering Läkemedelsförteckningen innehåller uppgifter om samtliga läkemedel som patienter hämtat ut på apotek . Registret talar om ifall patienten har hämtat ut det läkemedel som en ordinatör har ordinerat och dokumenterat i patientjournalen. Det är som är personupp- giftsansvarig för läkemedelsförteckningen och behandlingen av personuppgifter regleras av lagen (2005:258) om läkemedelsför- teckning. I apoteksdatalagen (2009:367) finns bestämmelser om behand- ling av personuppgifter på öppenvårdsapotek och om tillstånds- havarens personuppgiftsansvar. Den rättsliga regleringen för informationshantering i är inte är lika omfattande som den för hälso- och sjukvården. Exempelvis regleras inte dokumentationsfrågorna särskilt utförligt i , medan det för hälso- och sjukvårdens del finns en lång tradition av detaljerade författningsbestämmelser kring journalföringens innehåll m.m. De regler som styr handläggning och dokumentation i återfinns framför allt i förvalt- ningslagen (1986:223), socialtjänstlagen och de särskilda lagarna med särskilda bestämmelser vid vård av unga (1990:52), förkortad LVU, om vård av missbrukare (1988:870) i vissa fall, förkortad LVM, samt om stöd och service till vissa funktionshindrade. Där- utöver har lagstiftning som offentlighets- och sekretesslagen, arkivlagen och tryckfrihetsförordningen även betydelse för social- tjänstens informationshantering. har utfärdat föreskrifter och allmänna råd (SOSFS 2014:5) om dokumentation i verksamhet som bedrivs med stöd av SoL, LVU, LVM och LSS. Det finns även en handbok som syftar till att underlätta tillämpningen av det regelverk som gäller för handläggning av ärenden och dokumentation av insatser för enskilda.4 hantering av personuppgifter regleras av person- uppgiftslagen och av närmare bestämmelser i lagen (2001:454) om 4 (2015), Handläggning och dokumentation inom . Gällande rätt avseende informationshantering behandling av personuppgifter inom och förord- ningen (2001:637) om behandling av personuppgifter i social- tjänsten. Såväl hälso- och sjukvårdspersonal (hos vårdgivare och tillstånds- havare) som personal i verksamheter inom och kommer i kontakt med uppgifter om enskilda personer. För att var och en med tillit och trygghet ska kunna vända sig till hälso- och sjukvården och måste uppgifter om enskilda skyddas mot obehörig åtkomst. Offentlighets- och sekretesslagen innehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och om förbud att lämna ut allmänna handlingar. Lagen innehåller inskränkningar i den offentlighetsprincip som regleras i tryckfrihetsförordningen. Sekre- tess inom den offentliga vården regleras alltså i offentlighets- och sekretesslagen. Enligt 25 kap. 1 § OSL gäller sekretess inom hälso- och sjuk- vården för uppgift om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men. Regler om tystnads- plikt för hälso- och sjukvårdspersonalen inom den enskilda (privata) hälso- och sjukvården och på öppenvårdsapotek finns i 6 kap. PSL. I patientdatalagen finns bestämmelser om hur den som arbetar i vården får använda sin åtkomst till personuppgifter i informations- systemen. Den som arbetar åt en vårdgivare får enligt 4 kap. 1 § PDL endast ta del av dokumenterade personuppgifter om hen deltar i vården av en patient eller av annat skäl behöver uppgifterna i sitt arbete inom hälso- och sjukvården. Inom gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga förhållanden om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående lider men (26 kap. 1 § första stycket OSL). Bestämmelser som reglerar sekretessen i privat drivna verksamheter finns i 15 kap. SoL. I verksamhet enligt socialtjänstlagen och LSS ska handlingar som rör enskildas personliga förhållanden enligt 11 kap. 5 § andra Gällande rätt avseende informationshantering SOU 2015:32 stycket SoL samt 21 a § LSS förvaras så att obehöriga inte får tillgång till dem. Det skydd som personuppgifter har av reglerna om sekretess och tystnadsplikt kan den enskilde själv förfoga över genom att ge tillstånd till att skyddade uppgifter ändå får lämnas ut (12 kap. 2 § OSL). Det finns bestämmelser om självbestämmande och integritet för den enskilde individen i (inklusive verksamhet enligt LSS) och hälso- och sjukvården. Av dessa framgår att hälso- och sjukvården och ska bygga på respekt för individens självbestämmande och integritet. Det innebär i korthet att man behöver en persons samtycke för att utföra åtgärder, till exempel om man behöver samverka kring en individ. Bestämmelserna gäller helt oberoende av sekretess, men de påverkar möjligheten att lämna ut uppgifter om den enskilde individen. Det gäller såväl inom som mellan myndigheter. Bestämmelserna finns i 2 a § HSL, 1 kap. 1 § tredje stycket SoL samt 6 § LSS. Om samverkan över sekretess- gränser behövs kan det vara lämpligt att, i samband med inhämtan- det av samtycke till den åtgärden, inhämta det samtycke som i många fall behövs för att kunna lämna ut sekretessbelagda uppgifter över sekretess- eller tystnadspliktsgränser. Bestämmel- serna gäller även för verksamhet i privat regi, det vill säga för privata vårdgivare och enskilda verksamheter. I hälso- och sjukvården gäller att, om en enskild på grund av sitt hälsotillstånd eller av andra skäl inte kan samtycka till att en upp- gift lämnas ut, hindrar inte sekretess att en uppgift som behövs för att hen ska få nödvändig vård, omsorg, behandling eller annat stöd lämnas från en myndighet inom hälso- och sjukvård till en annan myndighet inom hälso- och sjukvården eller inom eller till en enskild vårdgivare eller en enskild verksamhet på område (25 kap. 13 § OSL). Motsvarande sekretess- brytande bestämmelse finns inte för . 5.1E-hälsoområdet – många aktörer och stort engagemang I kommuner och landsting, i hälso- och sjukvården och social- tjänsten och nationellt inom Kommuner och Landsting samt inom har man länge bedrivit utveckling på e-hälso- området med stor innovationskraft och en vilja att med nya möj- ligheter förbättra verksamheterna. Många initiativ har tagits för att höja kvaliteten, säkerheten och effektiviteten i hälso- och sjukvården och . Staten har stöttat och samordnat arbetet på nationell nivå, främst inom ramen för den nationella e-hälsostrategin och i överenskommelser mellan staten och Kommuner och Landsting. har flera statliga utredningar tillsatts och regeringen har även ombildat till . Nationell it-strategi för vård och omsorg1 Inom ramen för den så kallade Dagmaröverenskommelsen startades ett samarbete som resulterade i att Socialdeparte- mentet tillsatte den nationella ledningsgruppen för it i vård och omsorg. I gruppen ingick representanter för Social- departementet, Kommuner och Landsting, , , och . 2005/06:139, Nationell IT-strategi för vård och omsorg, beslut i bet. 2005/06:SoU30, rskr. 2005/06:281. presenterade regeringen sedan en nationell it-strategi för vård och omsorg, i form av en skrivelse till . De viktigaste behoven som låg till grund för strategin var att kunna möta vårdens utmaningar, lägga mer fokus på patienten, öka it-användningen och öka nyttan av att använda it. I strategin lyfter regeringen fram sex insatsområden: 1.Harmonisera lagar och regelverk med en ökad it-användning. 2.Skapa en gemensam informationsstruktur. 3.Skapa en gemensam teknisk infrastruktur. 4.Skapa förutsättningar för samverkande och verksamhetsstöd- jande it-system. 5.Möjliggöra åtkomst till information över organisationsgränser. 6.Göra information och tjänster lättillgängliga för medborgarna. Tre målgrupper pekas ut som centrala; medborgare, personal och ansvariga för vård och omsorg. Regeringen konstaterade i skrivel- sen att det saknas en av alla känd och accepterad beskrivning av vårdens olika processer och informationsflöden som kan ligga till grund för en samordnad utveckling och användning av informat- ionssystemet. Vidare betonades vikten av att de svenska process- och informationsmodellerna så långt möjligt följer de principer och modeller som finns och övervägs inom EU och det internationella standardiseringsarbetet. Från it till Nationell e-hälsa2 Den nationella it-strategin omarbetades 2010 och bytte namn till Nationell eHälsa – strategin för tillgänglig och säker information inom vård och omsorg. Detta markerade en ny inriktning som inkluderades. Bakom denna nya (och gäll- ande) strategin står fler parter än tidigare; , Kommuner och Landsting, , Vårdföre- tagarna och Famna. Informationsteknik (it) beskrivs som en naturlig del i hälso- och sjukvårdens och verksam- 2 Nationell e-hälsa – strategin för tillgänglig och säker information inom vård och omsorg. Fokus i strategin ligger därför på införandet, användningen och nyttan av tekniken. Värderingsskiftet från it till Nationell eHälsa innebär i korthet att man 1.ökar fokus på process- och verksamhetsutveckling, 2.utgår från individens behov och önskemål av sammanhållen information och personliga e-tjänster, 3.inkluderar för samordnad utveckling inom vården och omsorgen, 4.möter behoven hos alla huvudmän och offentliga, privata och idéburna utförare, 5.säkerställer kontinuitet mellan olika huvudmän och utförare och undanröjer organisatoriska hinder, 6.ger beslutsfattare bättre underlag att planera och utveckla vård och omsorg, 7.skapar ökade möjligheter för både offentlig och privat forskning och utveckling, samt stärker individens integritet i alla beslut och verksamheter. Arbetet inom Nationell eHälsa inriktas på att skapa synliga och konkreta förbättringar för tre huvudsakliga målgrupper: 1.Individen i sin roll som invånare, patient, brukare och anhörig ska ha tillgång till lättillgänglig och kvalitetssäkrad information om hälsa, vård och omsorg samt åtkomst till dokumentation från sina tidigare insatser och behandlingar. Hen ska erbjudas individuellt anpassad service och interaktiva e-tjänster för att kunna utöva delaktighet och självbestämmande utifrån sina egna förutsättningar. 2.Vård- och omsorgspersonal ska ha tillgång till välfungerande och samverkande elektroniska beslutsstöd som säkerställer en hög kvalitet och säkerhet som det underlättar deras dagliga arbete. Nödvändig och strukturerad information ska finnas tillgänglig som underlag för beslut om insatser och behandlingar. 3.Beslutsfattare inom hälso- och sjukvården och ska ha ändamålsenliga verktyg för att fortlöpande följa upp verk- samheternas kvalitet och säkerhet samt få ett aktuellt och hel- täckande beslutsunderlag för verksamhetsstyrning, planering och resursfördelning. Offentlig och privat forskning ska ha enkel tillgång till data av hög kvalitet, med full respekt för individens integritet. Strategin betonar infrastruktur, i form av lagstiftning, infor- mationsstruktur och teknisk infrastruktur. I strategin pekas sex insatsområden ut för att skapa en struktur för hur det gemen- samma arbetet ska bedrivas. Det är i princip samma sex insatsom- råden som i den tidigare strategin men med något utvecklat innehåll. 1.eTjänster för tillgänglighet och medbestämmande: stödja, enga- gera, motivera och underlätta för individer. 2.Användbar och tillgänglig information: beslutsstöd till personal. 3.Kunskapsstyrning, innovation och lärande: förbättrat underlag för forskning, uppföljning och beslutsfattande. 4.Teknisk infrastruktur: grundförutsättningen för att säkert och effektivt dela information. 5.Informationsstruktur, terminologi och standarder: grundförut- sättningen för strukturerad och entydig information. 6.Lagar och regelverk: regelverk som kombinerar integritet med säkerhet och effektivitet. 5.1.2Översiktlig karta över e-hälsoområdet E-hälsoområdet präglas av en stor innovationskraft, som bland annat kommer till uttryck i ett flöde av nya e-tjänster, tekniska lösningar och it-baserade funktioner. Denna innovationskraft har lyft e-hälsoarbetet till den prioritet det har . Många aktörer (landsting, kommuner, företag, organisationer, professioner, forsk- are, myndigheter, departement etc.) är aktiva och engagerade. Informationshantering inrymmer därtill många komplexa juridiska, praktiska och tekniska frågor som kräver nära samarbete mellan många olika aktörer. kartläggning3 av e-hälsoarbetet i belyser innovationskraften på e-hälsoområdet. Ett stort antal aktörer driver hundratals projekt och initiativ utifrån sina olika uppdrag och intressen, alla i syfte att utveckla vård och omsorg.