sou · H3B337 · 2015-04-21 00:00:00 — The Arbitration Act does not currently contain any rules on this, and such rules would be needed given that many cases are not covered by the current invalidity provision, in that a document cannot reasonably be accorded legal force as an award even though it claims to be one. The Inquiry proposes that a rule on this be included in the Act. Such a rule should also be applicable in the more flagrant public policy cases, for example. In accordance with the main principle of the division of responsibilities among the courts, such claims should be brought before a district court. Certain other changes to the grounds for setting aside are proposed. The Inquiry has reviewed the current grounds for setting aside contained in Section 34 of the Arbitration Act and found that the majority should be retained, but we also propose some changes. Under point 2 of Section 34, there are grounds for setting aside an award if the arbitrators made the award after the expiration of the period decided on by the parties, or where the arbitrators have otherwise exceeded their mandate. The Inquiry considers that under amended regulations, it should be possible to differentiate between cases in which arbitrators have made an award after the expiration of the period decided on by the parties, and those in which their mandate has been exceeded with respect to the substance of the award. In the first case, the award should, in principle, always be set aside upon application–unless, of course, the applicant party can be considered to have consented by implication to an extension. Naturally, whether the delay affected the outcome is irrelevant in such cases. With respect to the arbitrators’ mandate having been exceeded in other respects, in the Inquiry’s view there should be a requirement in principle that the irregularity probably influenced the outcome in order for the application for setting aside to be approved. If the arbitral tribunal’s decision exceeds the underlying claim, it should normally be considered to have exceeded its mandate, thus providing grounds to approve an application for setting aside. However, if a claim not presented is dismissed on the merits, the irregularity cannot be considered to have influenced the outcome. The Inquiry considers that the Arbitration Act should state that an arbitral tribunal may only decide based on what has been claimed by a party, but that the application of this should be somewhat more liberal than in court proceedings under Swedish regulations, thus corresponding to the intended system for international disputes under the current arrangements. The decisive factor should be whether the circumstance in question was introduced to the proceedings in such a way that the opposite party must have understood that it could constitute grounds for the award. Under point 6 there are currently grounds for setting aside an award if, without fault of the party, an irregularity occurred in the course of the proceedings that probably influenced the outcome of the case. The Inquiry proposes that this rule expressly state that for this point to be applicable, there must have been a serious irregularity in the proceedings. Applications for setting aside should be handled according to the rules that apply to appeals for grave procedural error. Hearings should always be held if requested by any party. At present, when applications for setting aside are handled in the court of appeal the rules on proceedings before district courts are applied. This means that the court of appeal must issue summons and hold a main hearing, with the basic premise that everything that is to be used as grounds for the decision must be cited at the main hearing. In principle, a preparatory hearing should also take place. This arrangement is not particularly appropriate. Inquiry sees it, it would be most appropriate for proceedings to take place in accordance with the rules of procedure that apply when the court of appeal examines appeals for grave procedural error. Such cases are governed by certain basic provisions in Chapter 59 of the Swedish Code of Judicial Procedure, and otherwise by Chapter 52 of the Code (in reality Sections 3–12 of that chapter), and these provisions are complemented where necessary by other rules in the Code. The Inquiry proposes that applications for setting aside be brought by submission to the of Appeal, and that proceedings follow the rules applicable in the handling of appeals for grave procedural error. It should also be stated that hearings must always be held if requested by any party, and that the court of appeal’s ruling in such cases is issued in the form of a decision. The get-out for appeals should remain in place, but a requirement of leave to appeal in the Supreme Court is to be introduced. Under Section 43 of the Arbitration Act, the court of appeal’s decision on matters of invalidity, setting aside and amendment of an award pursuant to Sections 33, 34 and 36 may not be appealed. However, there is a get-out : the court of appeal may permit an appeal where it is of importance as a matter of precedence that the appeal be considered by the Supreme Court. If the court of appeal grants such permission, leave to appeal to the Supreme Court is not required. In applications for setting aside, it is often only a specific issue that is of interest in terms of precedence. However, it is not possible for the court of appeal to limit permission to appeal to only encompass that issue. To enable the Supreme Court to reexamine only a specific issue, the Inquiry proposes that a requirement of leave to appeal be introduced for appeals to the Supreme Court. English can be used as the language of proceedings in applications for setting aside. The Inquiry was tasked with considering what measures can be taken to make things easier for non-Swedish-speaking parties in setting aside proceedings, primarily including whether English could in certain cases be used as the language of proceedings. The Inquiry’s report tackles this question in depth, including the issue of how such a solution would relate to the Language Act. The Inquiry also outlines the situation in a number of other countries. It would of course make things easier for foreign parties who have taken part in arbitral proceedings in languages other than Swedish to be able to continue to use the same language in setting aside proceedings. In practice, this means English: the number of Swedish arbitral awards made in any other foreign language is negligible. The most important points are that written evidence can be submitted in English and that witnesses can be examined in English. The Inquiry considers that the court of appeal should be able to allow proceedings to be held in English to an appropriate extent, if this is requested by one of the parties and the opposite party agrees to it. The court of appeal should thereby regularly examine whether the documents can be exchanged in English, whether written evidence can be drafted in English and whether witnesses and/or parties can be examined in English. In the Inquiry’s view, in light of the principles in the protocol to the Language Act, any decisions taken during proceedings and final court decisions should always be drafted in Swedish. Nonetheless, it should be possible, as a service to any party that so requests, to have these documents available in English when they are drawn up and issued. The Inquiry’s report also considered how material in English that may be produced in accordance with the Inquiry’s proposals could be made available for any interested parties without a sufficient command of English. A number of different measures are possible, depending on the circumstances in the particular case. A general rule should be introduced into the Arbitration Act to the effect that, in so far as proceedings are conducted in English, the court of appeal should, as far as is reasonable, ensure that the public can obtain information about the proceedings in Swedish via translation or other appropriate means. It should only be possible to challenge a rejection pursuant to Section 36 when the decision was taken on the grounds that the arbitral tribunal ruled that it lacked jurisdiction. At present, actions against awards that were dismissed or rejected are to be brought under the special procedure outlined in Section 36. Under this provision, the court of appeal is to re-examine the matter decided via the award, i.e. the decision to dismiss or reject. The position of the court of appeal therefore does not have the same standing (as an extraordinary examination) as an examination of an application for setting aside. However, the regulations in Section 36 cause problems in the not infrequent cases in which an arbitral tribunal finds that the claim should be rejected for reasons other than a lack of jurisdiction on the part of the arbitrators under the applicable arbitration agreement. The question then arises whether a procedural impediment attributable to the substance of the case, and its rejection, can be tantamount to a dismissal on the merits. The substance of a decision to reject is to be examined if an action is brought under Section 36, but a decision to dismiss on the merits can only be examined if there are grounds for setting aside. It is extremely difficult to explain these regulations to foreign arbitrators, particularly because the clear distinction in Swedish law between rejection (avvisning) and dismissal on the merits (ogillande) often has no equivalent in foreign legal systems. The Inquiry therefore proposes that it should be possible to challenge a decision to reject a case without application for setting aside when the decision was taken on the grounds that the arbitral tribunal ruled that it lacked jurisdiction. In cases of rejection, the current system should be maintained. The prohibition on withholding an award pending payment of compensation is to be repealed. It should not be possible to bring action against a decision on compensation that was taken by an arbitration institute and has not been made enforceable. The Inquiry recommends that the current Section 40 of the Arbitration Act, under which arbitrators may not withhold an award until they are compensated, be abolished. This provision no longer fulfils any function. Section 41 of the Arbitration Act states that a party or arbitrator may bring an action in a district court against an award concerning the payment of compensation to the arbitrators, and that such action must be brought within three months from the date upon which the party was notified of the award. In its decision in case NJA 2008 p. 1 118, the Supreme Court found that Section 41 was also applicable to decisions on compensation that were taken by an arbitration institute but that have been in some way incorporated into the decision in an award. In the Inquiry’s view, there are strong arguments in favour of– and none against–introducing an exception to the right to bring an action against a decision on compensation in cases where the compensation was set by an arbitration institute and the award does not contain any enforceable obligation for the parties to pay compensation. Consequential amendments, entry into force, etc. Finally, the Inquiry proposes certain consequential amendments, primarily to the Debt Enforcement Code. It is proposed that the new legislation should come into force on 1 2016. For cases concerning arbitration convened prior to the entry into force, it is proposed that the old regulations apply. lag om ändring i lagen (1999:116) om skiljeförfarande Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1999:116) om skiljeförfarande dels att 33 och 40 §§ ska upphöra att gälla, dels att 2, 4, 8, 14, 16, 22, 23, 27, 29, 31, 34 – 36, 41, 43, 44, 46– 48, 50, 52 och 54 §§ ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas tre nya paragrafer, 27 a, 34 a och 36 a §§, av följande lydelse. domstol från att på begäran av en part pröva frågan. Skiljemännen får fortsätta skiljeförfarandet i avvaktan på domstolens avgörande. Har skiljemännen i ett beslut under skiljeförfarandet funnit att de är behöriga att avgöra tvisten får den part som är missnöjd med beslutet genom ansökan begära att frågan prövas av domstol. En sådan ansökan ska ha kommit in senast från det att En domstol får inte mot en parts bestridande pröva en fråga som enligt ett skiljeavtal ska prövas av skiljemän. En domstol får inte heller ingripa i förfarandet i andra fall än som följer av denna lag eller annan författning.En invändning om skiljeavtal ska framställas första gången en part ska föra talan i saken vid rätten. Även om skiljemännen i ett beslut under förfarandet funnit att de är behöriga att avgöra tvisten är deras beslut inte bindande. I fråga om talan mot en skiljedom som innefattar ett avgörande om behörigheten gäller bestämmelserna i 34 och 36 §§ parten fick del av beslutet. Skiljemännen får fortsätta skiljeförfarandet i avvaktan på domstolens avgörande. Medan skiljeförfarandet pågår får talan vid domstol om skiljemännens behörighet inte väckas i annan ordning än som anges i andra stycket. Detta gäller dock inte i mål mellan en näringsidkare och en konsument, om konsumenten vill föra talan om att skiljeavtal gjorts gällande mot honom eller henne i strid med 6 §. I fråga om talan mot en skiljedom som innefattar ett avgörande om behörigheten gäller bestämmelserna i 34 och 36 §§. En domstol får inte mot en parts bestridande pröva en fråga som enligt ett skiljeavtal skall prövas av skiljemän. En invändning om skiljeavtal skall framställas första gången en part skall föra talan i saken vid rätten. 1 Senaste lydelse 2006:730. framställs senare är utan verkan framställs senare är utan verkan om inte parten har haft laga för- om inte parten har haft laga för- fall och framställt invändningen fall och framställt invändningen så snart förfallet upphörde. så snart förfallet upphörde. beaktas även om den part som beaktas även om den part som gör invändningen låtit en fråga gör invändningen låtit en fråga heten i ett mål om betalnings- heten i ett mål om betalnings- föreläggande eller handräckning. föreläggande eller handräckning. tvisten behandlas av skiljemän eller får en domstol oberoende av skiljeavtalet meddela sådana beslut om säkerhetsåtgärder som domstolen enligt lag är behörig att meddela. En skiljeman skall opartisk. En skiljeman skall på yrkande av en part skiljas från sitt uppdrag, om det finns någon omständighet som kan rubba En skiljeman ska vara opartisk och oberoende. En skiljeman ska på yrkande av en part skiljas från sitt uppdrag, om det finns någon omständighet som kan rubba förtroendet för skiljemannens opartiskhet eller oberoende. En sådan omständighet ska alltid anses föreligga 1.om skiljemannen själv eller någon närstående till skiljemannen är part eller annars kan vänta beaktansvärd nytta eller skada av tvistens utgång, 2.om skiljemannen eller någon närstående till skiljemannen är ledamot av styrelsen för ett bolag eller någon annan sammanslutning som är part eller annars är ställföreträdare för en part eller för någon annan som kan vänta beaktansvärd nytta eller skada av tvistens utgång, 3.om skiljemannen som sakkunnig eller annars har tagit ställning i tvisten eller hjälpt en part att förbereda eller utföra sin talan i tvisten, eller 4.om skiljemannen har mottagit eller förbehållit sig ersättning i strid med 39 § andra stycket. Skall parterna var för sig välja Ska parterna var för sig välja skiljeman och har den ena skiljeman och har den ena parten i en begäran om skilje- parten i en begäran om skilje- motparten om sitt val av skilje- motparten om sitt val av skilje- man, är motparten skyldig att man, är motparten skyldig att andet av underrättelsen skrift- andet av underrättelsen skrift- parten om sitt val av skiljeman. parten om sitt val av skiljeman. En part som på detta sätt har underrättat motparten om sitt val av skiljeman får inte utan motpartens samtycke återkalla valet. Låter motparten bli att utse Låter motparten bli att utse skiljeman inom den angivna tiden, skall tingsrätten på ansö- tiden, ska tingsrätten på ansökan kan av den första parten utse av den första parten utse mot flera motparter och kan de inte enas om valet av skiljeman, kan motparterna inom den frist som anges i första stycket begära att tingsrätten utser skiljemän för partens val av skiljemän gäller då Om en skiljeman avgår eller Om en skiljeman inte kan fullgöra uppdraget på grund av tingsrätten på ansökan av en part utse en ny skiljeman. kommit efter valet, ska den som ursprungligen haft att göra valet uppdraget på grund av omstän- utse en ny skiljeman. digheter som uppkommit efter skiljeman i annat fall avgår eller valet, skall i stället den som ursprungligen haft att göra valet tingsrätten på ansökan av en part utse en ny skiljeman. utse en ny skiljeman, om inte val tillämpas 14 och 15 §§. för att utse en ny skiljeman är ursprungligen haft att göra valet även för den part som begärt medger att denne utser den nya räknas för alla från det att den tillämpas 14 och 15 §§. som skall utse skiljemannen har för att utse en ny skiljeman är fått kännedom om det. även för den part som begärt räknas för alla från det att den som ska utse skiljemannen har fått kännedom om det. plats i som ska vara Skiljemännen får hålla sammanträde på annan plats i eller utomlands om inte parterna har bestämt något annat. Den part som begär skilje- Den part som begär skilje- dom skall inom den tid som dom ska inom den tid som sina yrkanden i den fråga som sina yrkanden i den fråga som har uppgetts i begäran om har uppgetts i begäran om skiljedom och de omständig- skiljedom och de omständig- heter som parten åberopar till heter som parten åberopar till stöd för dem. stöd för dem. därefter inom den tid som därefter inom den tid som sin inställning till yrkandena och sin inställning till yrkandena och de omständigheter som mot- de omständigheter som mot- parten åberopar till stöd för den. parten åberopar till stöd för den. Den part som begär skiljedom får framställa nya yrkanden och motparten egna yrkanden, om yrkandena omfattas av skiljeavtalet och skiljemännen inte med hänsyn till den tidpunkt då de framställs eller andra omständigheter anser det olämpligt att de prövas. Under samma förutsättningar får var och en av parterna under skiljeförfarandet ändra eller komplettera tidigare framställda yrkanden och åberopa nya omständigheter till stöd för sin talan. Om parterna samtycker och det har fördelar för handläggningen, får tvisten förenas till gemensam handläggning med annan tvist som ska avgöras av skiljemän och i vilken samma skiljemän utsetts. När det finns skäl till det får tvisterna åter särskiljas. Första och andra styckena gäller inte om parterna har bestämt De frågor som har lämnats De frågor som har lämnats till skiljemännen avgörs genom till skiljemännen avgörs genom att avgöra dessa frågor sker det att avgöra dessa frågor sker det också genom skiljedom. också genom skiljedom. dock inte, om det av parternas skiljeavtal eller särskild överens- kommelse mellan dem följer att gäller vad som i denna lag före- skrivs om skiljedom. Om parterna förliks får skiljemännen på deras begäran stadfästa förlikningen i en skiljedom. Andra avgöranden, som inte tas in i en skiljedom, betecknas beslut. Skiljemännens uppdrag anses slutfört när de har meddelat slutlig skiljedom om inte annat följer av 32 eller 35 §. Tvisten ska avgöras med tillämpning av den eller de lagar eller rättsregler som parterna har kommit överens om. Har parterna kommit överens om att ett visst lands lag ska tillämpas, innebär detta en hänvisning till det landets materiella rätt och inte till dess lagvalsregler, om annat inte uttryckligen har avtalats. Har parterna inte träffat någon sådan överenskommelse som avses i första stycket, bestämmer skiljemännen vilka rättsregler som ska tillämpas, varvid särskilt ska beaktas till vilka rättsregler tvistefrågorna har närmast anknytning. Endast om parterna uttryckligen har bestämt det får skilje- skälighet och billighet. En del av tvisten eller en viss En del av tvisten eller en viss fråga av betydelse för tvistens fråga av betydelse för tvistens särskild skiljedom, om inte båda särskild skiljedom, om inte båda parterna motsätter sig det. parterna motsätter sig det. kvittning skall dock prövas i kvittning ska dock prövas i samma skiljedom som huvud- samma skiljedom som huvud- Har en part helt eller delvis medgett ett yrkande får särskild skiljedom meddelas över det som har medgetts. Genom särskild skiljedom får också avgöras frågor som avses i 25 § fjärde stycket, om detta har föreskrivits i skiljeavtalet. att domen är undertecknad av att domen är undertecknad av till att inte samtliga skiljemän till att inte samtliga skiljemän angiven i denna. angiven i denna. I skiljedomen skall dagen för I skiljedomen ska dagen för dess meddelande och platsen för dess meddelande och sätet för Skiljedomen skall genast till- Skiljedomen ska genast till- En skiljedom som inte kan En skiljedom som inte kan angripas enligt 36 § skall efter helt eller delvis upp- helt eller delvis upp- hävas på talan av en part hävas på ansökan av en part 1. om den inte omfattas av 1. om den inte omfattas av meddelat dom efter utgången av meddelat dom efter utgången av den tid som parterna bestämt den tid som parterna bestämt, 3. om skiljemännen har dömt över annat än vad parterna yrkat dem som parterna hänfört sig till eller om de annars har eller annars har överskridit sitt överskridit sitt uppdrag, uppdrag och detta sannolikt har inverkat på utgången, 3. om skiljeförfarande 47 § inte borde ha ägt rum i 47 § inte borde ha ägt rum i utsetts i strid med parternas utsetts i strid med parternas 5. om en skiljeman på grund 6. om en skiljeman på grund anges i 7 eller 8 § har varit rättsordningen i , eller partens vållande, i handlägg- partens vållande, i handlägg- fel som sannolikt har inverkat allvarligt fel som sannolikt har inverkat på utgången. En part har inte rätt att En part har inte rätt att han genom att delta i för- han genom att delta i för- på annat sätt får anses ha avstått på annat sätt får anses ha avstått från att göra gällande. från att göra gällande. genom att parten har utsett genom att parten har utsett skiljeman skall han inte anses ha skiljeman ska han inte anses ha het att avgöra den hänskjutna het att avgöra den hänskjutna Att en part kan ha för- Att en part kan ha för- lorat rätten enligt första stycket lorat rätten enligt första stycket 5 att åberopa en omständighet 6 att åberopa en omständighet som anges i 8 § följer av 10 och som anges i 8 § följer av 10 och Talan skall väckas inom tre Talan ska väckas inom tre månader från den dag då parten månader från den dag då parten fick del av skiljedomen eller, om fick del av skiljedomen eller, om tolkning enligt 32 § har ägt rum, tolkning enligt 32 § har ägt rum, då parten fick del av skilje- då parten fick del av skilje- domen i dess slutliga lydelse. domen i dess slutliga lydelse. part får efter fristens utgång inte part får efter fristens utgång inte åberopa en ny klandergrund till åberopa en ny klandergrund till stöd för sin talan. stöd för sin talan. bestämma att talan ska väckas inom kortare frist än som har Talan väcks genom att en ansökan ges in till . fråga om rättegången gäller rätte- över domvilla i tillämpliga delar. Förhandling ska alltid hållas om avgörande sker genom beslut. På begäran av en part får hovrätten under förutsättning av motpartens samtycke bestämma att rättegången i lämplig omfattning ska äga rum på engelska. Är ansökningen skriven på engelska och meddelar hovrätten inte tillstånd till skriftväxling på engelska ska detta inte föranleda att ansökan inte anses inkommen.