sou · H3B326 · 2015-03-24 00:00:00 — Bestäms inte någon upplåtelsetid, varar upplåtelsen (7 kap. 5 och 6 §§). I förarbetena till begravningslagen framgår att möjligheten att upplåta gravrätt för alltid behölls i den nya lagen, främst med hänsyn till att vissa religioner, t.ex. islam och judendomen, kräver att gravar inte återanvänds. Någon ovillkorlig rätt för en gravrättsinnehavare att få gravrätt upplåten för alltid finns dock inte, utan upplåtelsetiden bestäms av upplåtaren inom de gränser som anges i paragrafen. Regeringen framhöll dock att det ligger i sakens natur att särskild hänsyn bör tas till religiösa traditioner angående begravningsskick (prop. 1990/91:10 s. 105). 3.3.6Kroppens omhändertagande och gravskick Det finns enligt begravningslagen två sätt att ta hand om kroppen efter döden. Antingen gravsätts kroppen genom jordbegravning, eller så förbränns den till aska (kremering) som sedan gravsätts (1 kap. 1 § begravningslagen). Kremering får bara ske i krematorier och krematorier får anordnas och hållas bara av den som innehar en allmän begravningsplats eller en församling (3 kap. 1 och 3 §§). Enskilda rättssubjekt – även enskilda begravningsplatsinnehavare – får inte driva krematorier. Kistgrav används vid jordbegravning. En kistgrav kan rymma flera kistor och därutöver askor eller urnor. Gravplatsen upplåts normalt med gravrätt. Gravrättsinnehavaren har ansvaret för skötseln av gravplatsen. På gravplatsen får gravanordning uppföras och plantering anläggas. En urngrav kan rymma flera urnor eller askor. Gravplatsen upplåts normalt med gravrätt. Gravrättsinnehavaren har ansvaret för skötseln av gravplatsen. På gravplatsen får gravanordning uppföras och plantering anläggas. Kolumbarium är en byggnad eller annan konstruktion med nischer för förvaring av askurnor. Plats i kolumbarium upplåts med begränsad gravrätt. Askgravplats är en gravplats med begränsad gravrätt där det vanligtvis finns plats för gravsättning av askan efter 2–4 avlidna. Platsen för nedsättning markeras. Gravrätten är begränsad i den meningen att gravanordningen måste ha enhetlig utformning och eventuell plantering se ut på visst sätt (7 kap. 8 § begravningslagen). Begreppet askgravplats är inte rättsligt definierat och variationer mellan olika kyrkogårdar förekommer. Askgravlund är en utvecklad form av minneslund. Gravrätt upplåts inte och de anhöriga har därmed ingen bestämmanderätt om platsen för gravsättning och inte heller någon rätt att sätta upp gravanordning eller att plantera på platsen. Möjlighet att sätta upp namnbrickor och pryda med snittblommor brukar ordnas i en gemensam smyckningsplats. Den kan vara anlagd i anslutning till en mur, en vägg eller kring några stenpelare med släta sidor med plats för namnbrickorna. Begreppet askgravlund är inte rättsligt definierat. Minneslund utgörs av ett gemensamt område och är en anonym gravsättning utan gravrätt eller plats för namn. Askans plats markeras inte och gravstenar eller planteringar får inte förekomma. Vanligtvis kan besökare smycka med blommor och ljus i en gemensam smyckningsplats. Askan efter en avliden får strös ut på någon annan plats än en begravningsplats, om ger tillstånd till det. Tillstånd får meddelas bara om den plats där askan ska strös ut är lämplig för ändamålet och det är uppenbart att man kommer att hantera askan på ett värdigt sätt (30 § begravningsförordningen). Vanligtvis ges tillstånd till spridning på isfritt vatten, men det kan även vara på mark. Då bör det inte vara i anslutning till bebyggelse eller en plats där allmänheten uppehåller sig. Alla som är folkbokförda i ska betala en avgift för begravningsverksamheten, begravningsavgift. Begravningsavgiften betalas till den huvudman – en församling inom eller en kommun – inom vars förvaltningsområde den avgiftsskyldige är folkbokförd. (9 kap. 1 och 2 §§ begravningslagen). Skyldigheten att betala begravningsavgift gäller alltså för alla, oavsett medlemskap i . Begravningsavgiften fastställs av Kammarkollegiet. Huvudmännen inom lämnar förslag till avgiftssats. I de fall en kommun är huvudman fastställer kommunen alltid avgiftssatsen (9 kap. 4 § första stycket begravningslagen). Avgiftssatsen ska grundas på en särredovisning av verksamhetens intäkter och kostnader samt beräknas genom att den totala nettokostnaden för en huvudmans begravningskostnader divideras med det totala skatteunderlaget för de personer som är bosatta inom huvudmannens förvaltningsområde (9 kap. 4 § andra stycket begravningslagen). Varje begravningshuvudman har alltså sin egen avgiftssats. 3.4.1En enhetlig begravningsavgiftssats för huvudmän inom Från ska folkbokföring inte längre ske i en församling inom utan i en kommun. införs en enhetlig begravningsavgiftssats för huvudmän inom (prop. 2012/13:120, bet. 2013/13:SkU25, rskr. 2012/13:254). Beslutet gäller inte och kommuner. Som ovan framgått har varje begravningshuvudman i det nuvarande systemet sin egen avgiftssats. Enligt den nya regleringen ska dock folkbokföring inte längre ske i en församling inom utan i en kommun. Därmed kan inte längre en person hänföras till en viss församling inom för att rätt begravningsavgiftssats ska kunna påföras honom eller henne. Avgiftssatsen ska på motsvarande sätt som beräknas genom att kostnaderna för begravningsverksamheten divideras med beskattningsunderlaget. I stället för att detta görs för varje församling får Kammarkollegiet i uppgift att med beaktande av samtliga huvudmäns kostnader fastställa en enhetlig avgiftssats. I betänkandet Begravning – återvinning, nya begravningsmetoder och enhetlig begravningsavgiftssats (SOU 2013:82) föreslås att och kommuner inlemmas i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats. Eftersom dessa kommuner också är huvudmän för begravningsverksamheten upphör inte kopplingen mellan person och huvudman genom en reglering där folkbokföring sker i en kommun i stället för i en församling. Personer folkbokförda i dessa kommuner kan identifieras som tidigare vid uttaget av begravningsavgift. Utredningens huvudsakliga motiv till att ändå inordna och kommuner i systemet med en enhetlig begravningsavgiftssats är de positiva fördelningseffekter som uppkommer och värdet av att uppnå likvärdiga, ekonomiska förutsättningar i riket för en avgift som är obligatorisk för medborgarna (a.a. s. 82 ff.). Förslaget bereds i . 3.4.2Den enhetliga avgiftssatsens beräkning På samma sätt som ska kostnaderna för begravningsverksamheten jämföras med den beskattningsbara inkomsten för dem som bor inom begravningshuvudmännens förvaltningsområden. Samtliga huvudmän ska redovisa sina respektive kostnader till centralt, som i sin tur ska underrätta Kammarkollegiet. Kammarkollegiet har sedan att lägga samman kostnaderna och jämföra dessa med den totala beskattningsbara inkomsten för de personer som omfattas av avgiftssatsen. Kvoten däremellan utgör den avgiftssats som Kammarkollegiet ska fastställa. Kammarkollegiet ska underrätta om avgiftssatsen och om respektive huvudmans andel av kostnaderna. betalning av avgifter till huvudmännen ska ske utifrån var och ens andel av de totala kostnaderna för begravningsverksamheten i enlighet med de uppgifter Kammarkollegiet har lämnat. Alla invånare inom förvaltningsområden betalar därmed begravningsavgift enligt samma avgiftssats. (Jfr prop. 2012/13:120 s. 120) Även om det inte för den enhetliga avgiftssatsen är nödvändigt att kunna hänföra en enskild person till en viss församling inom så kommer det fortfarande att vara nödvändigt för begravningsverksamheten att rätt huvudman identifieras. Detta är nödvändigt för att veta vilken församling som har huvudmannaskapet och därmed skyldigheten att tillhandahålla de tjänster som ingår i begravningsavgiften utan kostnad för dödsboet enligt 9 kap. 6 § begravningslagen. Systemet för att reglera kostnader mellan olika huvudmän, s.k. begravningsclearing, kräver också att den enskilde kan hänföras till ett visst förvaltningsområde och därtill hörande huvudman. För att lösa detta utgick regeringen från ett förslag från (SOU 2009:75) som innebar att genom att träffa avtal med Lantmäteriet får möjlighet att bygga upp sin digitala redovisning av församlingsindelningen med hjälp av adresskoordinater. Det blir då möjligt för att hänföra sina medlemmar till rätt församling och även att hänföra enskilda personer som inte är medlemmar i till den församling inom vilken de är folkbokförda. Det senare har avgörande betydelse för att hanteringen av begravningskostnaderna mellan begravningshuvudmännen ska fungera och eventuell begravningsclearing (prop. 2012/13:120 s. 124). I huvudmannaskapet ligger ett ansvar att anordna och hålla ett tillräckligt antal gravplatser och andra gravanläggningar av allmänt förekommande slag. Med det senare avses t.ex. minneslund och urnlund. Krematorier får endast anordnas och hållas av den som innehar en allmän begravningsplats eller av en församling. finns i 642 begravningshuvudmän som hör till och två kommunala huvudmän genom och kommuner. Av statistik framgår att det i finns knappt 3 100 begravningsplatser hos huvudmännen. Av dessa är cirka 2 400 belägna intill en kyrka. saknar exakta uppgifter om hur många gravplatser med gravrätt som finns inom begravningsverksamheten. I en statlig utredning (SOU 1997:42) uppskattades antalet gravplatser i till cirka 20 miljoner, men denna uppgift finns anledning att förhålla sig skeptisk till. Hos finns 9 290 000 poster avseende gravsatta i –2013. Enligt och är de flesta gravplatser som finns och är under förvaltning och framåt. Alla gravsatta får inte en egen gravplats och många gravplatser är återtagna. En uppskattning är därför att det finns högst 5 miljoner gravplatser under förvaltning i . finns i 59 krematorier som innehas av 58 huvudmän. är den huvudman som innehar Begravningsplatser i – en översikt Fördelningen över landet är ojämn. Alla krematorier utför uppdragskremationer åt huvudmän som inte har ett eget krematorium. (, Krematorieverksamheten – kartläggning och analys, ) i har hand om 11 allmänna begravningsplatser. kommun har hand om två egna allmänna begravningsplatser i tätorten och förvaltar kyrkans fyra allmänna begravningsplatser på landsbygden. Kommunen bedriver krematorieverksamhet. 4.2Allmänna begravningsplatser som innehas av annan än huvudmannen I innehar tolv församlingar en allmän begravningsplats utan att vara huvudman och i kommun gör fyra församlingar detsamma. lämnar bidrag till respektive församling för förvaltningen av begravningsplatsen. I kommun sköter kommunen begravningsplatsernas förvaltning. I innehar församlingarna , , , , församling, , , , , , och en allmän begravningsplats. I är det församlingarna , Linderås och . Församlingarna i har totalt cirka 850 gravsättningar . Clearingersättningen uppgick till sammanlagt . lämnade bidrag till församlingarna för förvaltningen av begravningsplatserna med 2013 respektive 2014. ska lämnas i bidrag till församlingarna. Begravningsplatser i – en översikt 4.3Särskilda gravplatser för dem som inte tillhör något kristet trossamfund Det finns en skyldighet för huvudmännen att tillhandahålla särskilda gravplatser för dem som inte tillhör något kristet trossamfund. (2 kap. 2 § begravningslagen) Regeringen berörde frågan om särskilda gravplatser i sin proposition till begravningslag (prop. 1998/99:38 s. 24). Den ansåg att den ökade invandringen medfört ett behov av särskilda gravplatser för i synnerhet icke kristna trosbekännare. Framför allt handlade det om judiska trosbekännare och muslimer som av religiöst betingade skäl hade särskilda önskemål beträffande gravplatsernas läge och utformning. I allmänhet kan dessa önskemål inte tillgodoses inom befintliga allmänna begravningsplatser som ofta präglas av det kristna begravningsskicket. Regeringen betonade vikten av att de särskilda gravplatserna eller de särskilda områdena på allmänna begravningsplatser utformades i nära samråd med företrädare för berörda trossamfund eller andra grupper, så att deras olika önskemål kunde tillgodoses (a. prop. s. 25). Med förvaltningsområde avses huvudmannens geografiska område. Länsstyrelserna har till uppgift att se till att de särskilda gravplatserna för dem som inte tillhör något kristet trossamfund tillhandahålls inom ett godtagbart avstånd. Regeringen uttalade i detta sammanhang att det enskilda dödsboets kostnader inte får bli högre än annars och hänvisade till att ett obligatoriskt clearingsystem skulle inrättas som i sådant fall kan ge ersättning även för transporten till det förvaltningsområde där gravsättningen sker (prop. 1998/99:38 s. 107). Vid sidan av den ersättning som utgår enligt clearingen bör huvudmännen – enligt regeringen – kunna avtala om ersättningen sinsemellan för anordnandet och hållandet av de särskilda gravplatserna. Regeringen menade att kravet på särredovisning av kostnaderna för begravningsverksamheten bör underlätta att sådana avtal kommer till stånd. Begravningsplatser i – en översikt I en enkätundersökning gjord av 2006 ombads alla huvudmän inom att besvara frågor om hur de hade ordnat särskilda gravplatser. Enkäten besvarades av 640 av de 801 huvudmän den skickades ut till. Sammanställningen av enkäten visade en bild av situationen per . Av redovisningen framgick att 114 huvudmän anlagt särskilda gravplatser för muslimer inom det egna förvaltningsområdet. 350 huvudmän hade skriftligen tecknat avtal och 17 huvudmän hade muntligt avtal med annan huvudman om att få utnyttja deras särskilda gravplatser. 144 huvudmän svarade att de inte ordnat med särskilda gravplatser. Av enkäten framgick vidare att det var få huvudmän som anlagt eller tecknat avtal med annan huvudman för andra trossamfund än muslimer. Det som ändå kunde redovisas var bl.a. att 58 huvudmän ordnat särskilda gravplatser för bahaier, 33 för buddister och 18 för hinduer. Särskilda gravplatser hade även inrättats för några kristna trossamfund. Exempelvis hade en huvudman anlagt ett sådant kvarter för kristna syrianer och fyra huvudmän uppgav att de anvisat vissa kvarter för katoliker. Särskilda gravplatser för judiska trosbekännare hade ordnats genom att de 76 huvudmännen tecknat avtal med de judiska församlingarna i , eller eller tecknat avtal med de huvudmän som övertagit judiska gravplatser från nedlagda judiska församlingar. (, Förbundsinfo, nr 15, 2006) 4.3.3Stockholms kommuns särskilda gravplatser har anlagt särskilda gravplatser för muslimer på Råcksta begravningsplats, och . För bahaier har särskilda gravplatser anlagts på , för buddister på och mandeer på . Vidare finns särskilda områden på kommuns begravningsplatser för ester och letter på , romer på , grekisk-ortodoxa, romersk-katolska och ryskortodoxa trosbekännare på samt ett ortodoxt område på . Begravningsplatser i – en översikt 4.3.4Tranås kommuns särskilda gravplatser kommun har anlagt särskilda gravplatser för muslimer på . Det finns inte något större antal enskilda begravningsplatser i . Enligt uppgift till utredningen saknas en sammanhållen förteckning över de enskilda begravningsplatserna. Av de uppgifter som inhämtats framkommer att respektive judisk församling i , och innehar enskilda begravningsplatser. Vidare finns en katolsk enskild begravningsplats i och Stiftelsen har en enskild begravningsplats. Plymouthbröderna har fått tillstånd att inneha en enskild begravningsplats i . En kunglig enskild begravningsplats finns i i . Härutöver finns i vart fall 40 enskilda begravningsplatser i anslutning till slott och herresäten runt om i landet. i har funnits . har församlingen cirka 4 400 medlemmar. Det finns fyra judiska begravningsplatser i varav två är i bruk, Södra judiska begravningsplatsen i och Norra judiska begravningsplatsen i . Södra judiska begravningsplatsen i ligger i anslutning till . Denna begravningsplats har utökats och enligt uppgifter till utredningen finns nu tillräckligt med utrymme för att täcka markbehovet för gravplatser i ytterligare fyrtio till . Begravningsplatserna och är båda belägna på i och användes från slutet av 1700- talet och en bit in . var antalet gravsättningar 119 och ersättningen genom clearingsystemet uppgick till . Den genomsnittliga ersättningen kan beräknas till per gravsättning. Begravningsplatser i – en översikt i har cirka 650 medlemmar och två aktiva begravningsplatser. Den äldre ligger på och är en enskild begravningsplats som ägs av den judiska församlingen. Den nya begravningsplatsen betraktas också som enskild och ligger på i . arrenderar marken av kommun. Båda begravningsplatserna sköts på entreprenad av kyrkogårdsförvaltning. var antalet gravsättningar 13. Någon clearingersättning får inte församlingen eftersom gravsättningarna utförs av kyrkogårdsförvaltning. i grundades runt 1780. Församlingen har två synagogor och två begravningsplatser. – Mosaiska kyrkogården vid – är och används inte längre. Den nya begravningsplatsen invigdes och ligger intill . var antalet gravsättningar 15 och ersättningen genom clearingsystemet uppgick till sammanlagt . Den genomsnittliga ersättningen kan beräknas till per gravsättning. Begravningssamfälligheten, samfälligheten, i och i slöt en överenskommelse 1989 som innebar att ansvaret för vården och administrationen av församlingens enskilda begravningsplats därefter skulle skötas av samfälligheten i . Det kan noteras att begravningsplatsens rättsliga ställning även fortsättningsvis skulle vara enskild och innehas av församlingen med nyttjanderätt. Församlingen betalade en engångsersättning om till samfälligheten. Vid församlingens upphörande övergår församlingens rättigheter och skyldigheter rörande begravningsplatsen till samfälligheten men med villkor om att begravningsplatsen och Begravningsplatser i – en översikt även gravplatserna ska vårdas och att gravplatserna inte får jämnas med marken eller att dubbelgravsättning äger rum. Vidare tillkommer rätt till gravplats endast församlingsmedlem jämte maka/make samt deras barn, tillsammans med mosaisk trosbekännare som avlider under vistelse i . I finns en av nordligaste judiska begravningsplatser. Många judiska familjer flydde förföljelser i ryska och slog sig ner i handelsstaden . hyste kring 1890 landets fjärde största judiska befolkning. Gravplatsen används inte längre och sköts av en församling i . i bildades och kyrkogården har en särskild historia. förliste en svensk båt vid . Olyckan krävde 200 svenskars liv. Den ansökte om att i få ett eget kyrkogårdsområde för de omkomna, vilken även skulle fungera som svensk begravningsplats. Förhandlingar fördes och den portugisiska regeringen la fram förslaget att den också skulle se till att det anlades en kyrkogård för katoliker i . Detta är anledningen till att det finns en svensk kyrkogård i och en katolsk kyrkogård i . Den katolska kyrkogården är en enskild begravningsplats och betraktades fram till ungefär 2008/2009 som fullbelagd. Efter återtagande av gravplatser börjar nu upplåtelser kunna ske till anhöriga som önskar begrava sina avlidna på kyrkogården. Enligt uppgifter lämnade till utredningen så har det skett ungefär 40 kistbegravningar . Vid sidan av detta sker ungefär 15 urnsättningar . Clearingersättningen uppgår till per kistbegravning och sammanlagt fås . Begravningsplatser i – en översikt Plymouthbröderna har fått tillstånd av att anlägga en enskild begravningsplats i . För anläggande av begravningsplatsen krävdes emellertid också en ändrad detaljplan för området. Kommunen beslutade att inte ändra detaljplanen. Plymouthbröderna har överklagat beslutet. Stiftelsen har en enskild begravningsplats med cirka 20 gravsättningar . Gravsättningarna fördelas på cirka 2 kistbegravningar, 5 urngravar och 13 i minneslund. Totalt fås clearingersättning med 20–. Projektet för kyrkogårdsskötsel inleddes . Projektet har som mål att ta fram relevanta nyckeltal för kyrkogårdsskötseln i landet. Projektet har till största delen finansierats av Föreningen , , samt förvaltningar som varit del av projektet. har data samlats in från cirka 30 förvaltningar. Både mycket små (Gudmundrå) och mycket stora (och ) förvaltningar har deltagit. Deltagarna i projektet förvaltar över 230 kyrkogårdar med en sammanlagd yta om . De nyckeltal som tas fram kan användas exempelvis för att effektivisera arbetet på svenska kyrkogårdar och till kunskaps- och erfarenhetsutbyten mellan förvaltningar. Ett av projektets resultat är att det inte går att se några direkta skillnader mellan små, medelstora och stora förvaltningar gällande kostnadseffektivitet eller arbetstimmar per kvadratmeter. Förvaltningsstorleken har således inte någon avgörande betydelse för nyckeltalen. Projektet bedrivs aktivt och enligt uppgift deltog 19 förvaltningar 2014. I vissa fall sker gravsättning på en annan ort än på den avlidnes hemort. Den huvudman som i sådana fall utför gravsättningen (9 kap. 6 § begravningslagen) har då rätt till ersättning av huvudmannen för begravningsverksamheten på den avlidnes hemort. Ersättningen mellan huvudmännen regleras i en taxa för begravningsclearing som fastställs av Kammarkollegiet (46 § begravningsförordningen). Möjlighet för en huvudman att bereda gravplats även för andra än de som vid dödsfallet var folkbokförda inom huvudmannens förvaltningsområde infördes genom begravningslag. Syftet var att ge ett lagstöd för den generösa praxis som gällt. Denna frikostighet fick dock inte ta sig sådana uttryck att man i praktiken inte kunde fullgöra sina skyldigheter mot dem som hade rätt till gravplats genom att vara boende i förvaltningsområdet vid sin död (prop. 1990/91:10 s. 80 f.). Ett obligatoriskt clearingsystem infördes och kom att ersätta ett frivilligt system som tillämpats mellan en allt större andel av huvudmännen . Den ökade rörligheten bland befolkningen var ett uttalat motiv för det obligatoriska clearingsystemet eftersom det ökade möjligheterna för människorna att välja var de ville bli gravsatta (prop. 1998/99:38 s. 121 f.). fick i uppdrag av (SOU 1997:42) att utarbeta ett förslag till ett obligatoriskt clearingsystem. Förslagen presenterades i en rapport och bl.a. framgick att en utgångspunkt var att taxorna inte kunde inrymma ett totalt beaktande av alla kostnader vid en förvaltning. I stället skulle taxorna spegla en verksamhet som bedrevs i marginalen av den löpande verksamheten. (, Rapport om obligatorisk begravningsclearing, 1996, s. 9) (SOU 2009:79) Regeringen beslutade att ge en särskild utredare i uppdrag att se över vissa frågor på begravningsområdet (dir. 2008:39). I uppdraget ingick bl.a. att göra en analys av hur begravningsclearingen fungerade och föreslå förenklingar. Utredningen lät göra en enkätundersökning som visade att systemet fungerade överlag bra. Utredningen fann därför inte skäl att överväga några större förändringar av clearingsystemet som sådant. Utredningen föreslog emellertid en rad andra förändringar på begravningsområdet bl.a. att clearing inom en kommun skulle upphöra som följd av utredningens förslag om en huvudman per kommun. 5.3Huvudmännens kostnadsansvar vid gravsättning Enligt 9 kap. 6 § begravningslagen ska huvudmannen utan kostnad för dödsboet tillhandahålla vissa tjänster för den som vid dödsfallet var folkbokförd inom en huvudmans förvaltningsområde. Dessa tjänster är gravplats, gravsättning, vissa transporter, kremering, lokal för förvaring och visning av stoftet samt lokal för begravningsceremoni utan religiösa symboler. Enligt 9 kap. 7 § ska dessa tjänster tillhandahållas också av någon annan som förvaltar en allmän begravningsplats om den avlidne kan beredas plats där. I dessa fall ska den huvudman där den avlidne varit folkbokförd ersätta den som har tillhandahållit tjänsterna. Samma regler gäller för det fall att tjänsterna har tillhandahållits av den som innehar en enskild begravningsplats eller den som innehar en allmän begravningsplats utan att vara huvudman (9 kap. 10 och 11 §§). Den ersättning som i nämnda fall ska utgå mellan huvudmännen regleras i en taxa för begravningsclearing som fastställs av Kammarkollegiet (46 § begravningsförordningen).