sou · H3B351 · 2015-09-15 00:00:00 — Här används gränsen , vilket med andra ord innebär att vegetationsperioden startar halvvägs in och avslutas halvvägs in (figur 15). Vegetationsperiodens längd i genomsnittligt antal dygn med medeltemperatur för 1961-1990 För att följa klimatets utveckling har tagit fram ett antal klimatindikatorer varav vegetationsperiodens längd är en. För ett enskilt år med stora temperatursvängningar från dag till dag, kan det vara mycket svårt att ange en exakt tidpunkt när dygnsmedeltemperaturen varaktigt överstiger ett visst värde. Ett medelvärde av dygnsmedeltemperaturen ger ett betydligt jämnare temperaturförlopp, vilket vi har utnyttjat för denna klimatindikator. Den första stapeln i diagrammen visar vidare fram till (figur 16-17). Diagrammen för baserar sig på 20 stationer i och södra . Diagrammen för norra baserar sig på 16 stationer i norra och i (tabell 4). Fjällstationer ingår inte eftersom de inte anses relevanta för vegetationsperioden. Dagliga stationsdata används i detta fall för att bestämma vegetationsperioden. Stationer som används för att beräkna vegetationsperiodens längd i , , , Bredåkra, , , , , , , Sundsvall-Härnösands flp, , , , , , , , , , , , och , , Landsort, , Vegetationsperiodens längd för norra Vegetationsperiodens längd för . I norra har vegetationsperiodens längd ökat med . Även i har längden av vegetationsperioden ökat, men inte lika mycket. I är ökningen dessutom i huvudsak koncentrerad till det senaste årtiondet. 4.2Vegetationsperiodens start- och sluttidpunkt I figur 18 och 19 visas löpande 10-års medelvärden av vegetationsperiodens startrespektive sluttidpunkt. Röda och blåa staplar avser en tidigare respektive senare start- /sluttidpunkt än det genomsnittliga startdatumet för . Det är framförallt en tidigare start på vegetationsperioden som kan ses både för norra och . Eftersom definitionen av vegetationsperioden enbart utgår från temperatur speglar detta att det varit varmare, speciellt . Vegetationsperiodens starttidpunkt (överst) och sluttidpunkt (nederst) för norra . Vegetationsperiodens starttidpunkt (överst) och sluttidpunkt (nederst) för . Det finns flera faktorer som bidrar till att vissa delar av får mer nederbörd än andra. När vinden blåser in mot höga berg tvingas den uppåt med avkylning, kondensation och nederbörd som följd. De västra fjälltrakterna får därför normalt de största nederbördsmängderna i eftersom det oftast blåser västliga vindar. I Sarek- och faller . Dessa värden bygger i viss mån på indirekta mätningar och uppskattningar, eftersom det inte finns några direkta nederbördsmätningar från dessa områden. Västsidan av Sydsvenska höglandet uppvisar ett nederbördsmaximum i . Det finns också ett nederbördsmaximum innanför . I havsbandet är det som regel mindre årsnederbörd än i inlandet. Påtagligast är skillnaden . Det beror på att solen värmer upp markytan mer än havsytan, vilket leder till att luften över land stiger uppåt och därmed avkyls, vilket kan medföra eftermiddagsskurar. Att det regnar mycket beror på att det kan finnas mer vattenånga tillgänglig vid högre temperaturer. Att det framförallt är i inlandet som sommarnederbörden är stor beror på att den till stor del faller som skurar. Äldre nederbördsdata är mer osäkra än de som samlas in . På grund av förändringar i nederbördsmätningarna, såsom införande av vindskydd samt flyttning från öppna till mer vindskyddade platser, vilka införts stegvis , är nederbördsdata mer osäkra ju äldre de är. Generellt är felen och osäkerheten störst medan osäkerheten och effekten av stegvisa förändringar är minst 5.1Sveriges årsnederbörd i perspektiv Klimatindikatorn för nederbörd är baserad på mätningar vid 87 stationer (figur 20). Beroende på avsaknaden av stationer i de nederbördsrikaste delarna av fjällen ligger värdena något lägre än ett för landet rättvisande medelvärde. Utifrån de utjämnade värdena ser man att nederbörden var lägre än fram till omkring 1920. fram till ungefär 1980 låg nederbörden kring . Därefter har nederbörden ökat. Det är sällsynt med värden . Årsmedelnederbörd för för 87 stationer . Den svarta kurvan visar ungefär ett tio-årigt löpande medelvärde. En viss ökning kan skönjas. De största nederbördsmängderna kommer som regel och de lägsta . I figur 21-24 visas 3-månaders medelnederbörd . En ökad nederbörd ses tydligast för sommaren, från ett torrt 1970-tal. Medelnederbörd (december, ). Medelnederbörd (mars, ). Medelnederbörd (juni, ). Medelnederbörd (september, ). Liksom för temperaturen används som den senaste referensperioden (figur 25). För jämförelse visas även . Nederbördsmönstret över landet stämmer väl överens för de två perioderna. De uppmätta värdena är lägre än den egentliga nederbörden. Det finns olika källor till detta, men den primära orsaken är vindförlusterna, dvs. att all nederbörd inte faller i mätaren utan blåser förbi. I figur 25 visas för 1961-1990 dels en karta baserad på direkta mätvärden och dels en karta där värdena korrigerats för att erhålla en mer verklighetsnära beskrivning. Årsnederbörd för (vänster) och uppmätt 1961- 1990 (mitten) samt uppmätt korrigerad (höger) 1961-1990. Med korrigerad avses att de uppmätta värdena korrigerats för mätförluster. är ett avlångt land med stora variationer i temperatur, vilket avspeglar sig i snötäckets utbredning. På högfjället kan den första snön falla och ligga kvar ända tills , medan de sydligaste delarna av landet ibland bara har med snö . I fjälltrakterna finner vi också den största andelen snö av årsnederbörden och den lägsta andelen snö återfinns i de sydvästliga delarna av landet (figur 26). I figur 27 visas medelnederbörden för perioderna 1961-1990 och 1991-2010 baserat på data från den s.k. PTHBV-databasen som innehåller rikstäckande interpolerade värden med upplösning 4km×4km, baserad på korrigerade mätdata från SMHIs meteorologiska stationer. Nederbördsmönstret är likartat i kartorna men den ökade nederbörden för den senare perioden ses speciellt för de sydvästliga delarna av landet. I sammanställningen av data från klimatanalyser för olika län (tabell 3) framgår också att årsmedelnederbörden ökat, särskilt för , och (obs ingick inte). Andel snö av årsnederbörden, medelvärde för 1961-1990. a) 1961- 1990 Årsmedelnederbörd 1961-1990 (a) respektive 1991-2010 (b). Konstruerad utifrån data från PTHBV-databasen, som innehåller rikstäckande interpolerade värden med upplösning 4km×4km, baserad på korrigerade mätdata från SMHIs meteorologiska stationer. 5.3Årsnederbördens avvikelse från 1961-1990 Kartorna nedan visar respektive års nederbörd i procent av den s.k. normala dvs. medelvärdet för , och . Analysen bygger på observationer från cirka 600 stationer som rapporterar in nederbördsmätningar . Årsnederbörd 2008-2013 uttryckt som procent i jämförelse med medelvärdet för . Baserad på uppmätta icke korrigerade värden. Årsnederbörd 2002-2007 uttryckt som procent i jämförelse med medelvärdet för . Baserad på uppmätta icke korrigerade värden. Årsnederbörd 2000-2001 uttryckt som procent i jämförelse med medelvärdet för . Baserad på uppmätta icke korrigerade värden. För de flesta år har årsnederbörden legat över medelårsnederbörden för större delen av landet. Variationen mellan år är dock stor. Så var t.ex. torrare i norra delen av landet och södra delen av landet blötare än normalperioden. var förhållandena de motsatta. 5.4Månadsnederbördens avvikelse från 1961-1990 Den vanligen nederbördsrika månaden juli har här valts att representera variationer mellan år för månadsnederbörd (figur 29). Variationen mellan år och över landet är stor. sticker ut som en mycket blöt månad t.ex. för området kring men för de nordligaste delarna av landet var månaden torr. var mycket blöt för de allra sydligaste delarna av landet. För är bilden mer enhetligt torr i hela landet. Kartorna nedan visar månadsnederbörden i procent av månadens s.k. normala nederbörd (medelvärdet 1961-1990) 2004 -2014. Analysen bygger på observationer från drygt 300 stationer som rapporterar in nederbördsmätningar . månadsnederbörd 2009-2014 uttryckt som procent i jämförelse med juli månadsmedelvärde för . Baserad på uppmätta icke korrigerade värden. månadsnederbörd 2004-2008 uttryckt som procent i jämförelse med juli månadsmedelvärde för . Baserad på uppmätta icke korrigerade värden. Hur mycket måste det regna för att det ska upplevas som extremt? SMHIs definition av skyfall är eller . Men om det är extremt beror också på hur nederbörden utvecklas över tiden och hur stort område den berör. De enskilda fallen av extrem nederbörd kan alltså se väldigt olika ut. kunna presentera statistik över och få en bild av hur den extrema nederbörden har varierat används observationer. Det har dock betydelse hur dessa görs. Flertalet mätningar av nederbörd utförs en gång . I praktiken genom att tömma en kanna på den nederbörd som fallit sedan föregående tömning. Denna dygnsnederbörd från kl. 7 till kl. 7 (svensk normaltid) har bearbetats för ett urval av stationer vars data finns digitaliserade . Ett viktigt krav för urvalet är att stationerna ska ha mätt på samma plats eller nästintill samma plats hela Bearbetningar för respektive 1961-2013 har gjorts för medelvärden av årets största dygnsnederbörd, antal observationer med dygnsnederbörd på samt årets största dygnsnederbörd i . Extrem nederbörd har generellt sett ökat i , därefter blev det en minskning för att sedan öka fram till . Det är mer extrem nederbörd än . Figur 30 visar årets i genomsnitt största mängd nederbörd för 60 av SMHIs väderstationer som varit i drift . Dessa 60 stationer är relativt jämt fördelade över landet. Medelvärdet av årets största 1-dygnsnederbörd (staplar) som bygger på 60 utvalda stationer 1901-2013. Röd kurva visar en utjämnad kurva av staplarna. Prickad svart kurva visar en utjämnad kurva av samtliga stationer som varit i drift . Källa: (klimatindikator). I figur 31 visas antal fall då dygnsnederbörden varit på de utvalda 60 stationerna. Många fall med inträffade men allra flest fall inträffade då exempelvis drabbades av med minst 40 mm Det var en anhopning av många fall med , 1945 och . Toppen är ungefär lika höga som . Antal observationer med dygnsnederbörd på som bygger på 60 utvalda stationer1901-2013. Röd kurva visar en utjämnad kurva av staplarna. Prickad svart kurva visar en utjämnad kurva av samtliga stationer som varit i drift . Källa: (klimatindikator) Det är vanligast att årets största nederbördsmängd i faller följt av augusti. Minst vanligt är att den största mängden faller eller mars (figur 32). Andelen fall (%) då årets största 1-dygnsnederbörd inträffat i – 2011. Källa: , 2012 De största mängderna faller vanligen längs , i fjällen eller i de västra delarna av det sydsvenska höglandet. Det senare området sammanfaller med det område som i genomsnitt får mest nederbörd i under . De allra största nederbördsmängderna , som kommer en gång , drabbar ofta den . Nederbördstillfällen då uppmätts har analyserats för 1961- 2014. Figur 33 visar alla SMHIs väderstationer, , där uppmätts , totalt 144 stationer. Totalt 157 fall har registrerats. Svarta prickar visar vilka stationer som mätt en gång medan gulröda prickar visar stationer som mätt minst två gånger. Dessa extrema nederbördstillfällen har alltså drabbat hela landet men de har varit vanligare längs , i , och i . I de områden där årsnederbörden är som störst dvs. västra delarna av sydsvenska höglandet och fjälltrakterna, saknas anhopning av tillfällen med värsta skyfall. I dessa områden är det snarare ovanligt med eller mer . några fall tillkommit i detta område. I ett område från och kring , och har mätt enbart ett fåtal gånger. Noterbart är att har det (september) lagts till fyra fall inom detta område där det enbart fanns tre fall tidigare. Kraftiga extremregn orsakas vanligen då lågtryck rör sig från norrut och ger kraftiga regn i östra delarna. Dessa lågtryck är ofta svårprognosticerade och drabbar inte lika ofta som därmed vanligtvis inte får de riktigt stora skyfallen. Stationer som mätt (1961 – ) en gång (svarta prickar) och minst två gånger (gulröda prickar). Figur 34 visar årets absolut största dygnsnederbörd uppmätt vid någon av SMHIs stationer. De tre allra största mängderna härrör från Hinshult i som fick , från i med och från Fagerheden i som översköljdes med . Det sista värdet är den största mängden mätt . Årets största dygnsnederbörd uppmätt vid någon av SMHIs stationer. Grön kurva visar en utjämnad kurva baserad på staplarna. Källa: , 2012 Större mängder nederbörd än ovan nämnda har uppmätts utanför ; i Karlaby i vid ett hydrologiskt projekt, samt uppmätt av en privatperson på i . Klimatindikatorn extrem arealnederbörd visar antalet fall med nederbörd över 1000 km² (figur 35). När så mycket som faller får man höga flöden i vattendrag med risk för ras och översvämningar i det utsatta området. För att kartlägga tillfällen med extrem nederbörd på ett enhetligt och jämförbart sätt utgår man från nederbörden för () och tar sedan fram ett värde för den 24- timmarsperiod som har den största nederbördsmängden. Analyserna baseras enbart på observationer från SMHIs officiella stationer för att data ska vara jämförbara över tiden. Det innebär att det har funnits fall med extrem nederbörd som fallit mellan mätstationerna, som därmed inte finns med i klimatindikatorn. Ett sådant fall inträffade i . En specialstudie av detta fall gav ett värde , som alltså är högre än något av de fall som ingår i den officiella serien. Där är det högsta värdet . Varje stapel i diagrammet visar antalet fall per tioårsperiod i med nederbörd över 1000 km² under 24-timmar. Under den nuvarande 10-års perioden (2010-2019) har ett fall inträffat 2010, inget 2011, två och inget 2013. Den högsta uppmätta årsnederbörden i är , som föll i Mollsjönäs i . Det gamla rekordet för årsnederbörd var i Baramossa i och sattes så sent som . Rekordet var i Åstrilt i , som inte var särskilt mycket högre än de knappa som uppmättes i Fröslida . Det svenska rekordet för största årsnederbörd har alltså slagits . Detta är antagligen inte bara en följd av att nederbörden i visar en långsamt stigande trend, utan även en följd av att vi fått fler stationer i de allra nederbördsrikaste områdena i . Årsrekorden är egentligen inte anmärkningsvärt höga med tanke på att medelvärdet av årsnederbörden i de nederbördsrikaste delarna av beräknas vara ca 2000 I extrema fall torde årsnederbördsmängder på kunna förekomma där något enstaka år, då frekvensen av vindar från sektorn sydväst-nord är extremt hög. Eftersom nederbördsintensitet och nederbördsmängd varierar kraftigt mellan närbelägna platser är sannolikheten för att upptäcka de mest extrema nederbördsmängderna beroende av hur tätt nätet av nederbördsstationer är. Antalet mätpunkter var ca 400 och ökade därefter till ungefär 800 . Fördelningen av mätstationer över har varit ojämn. I äldre tid var stationsnätet mycket glest i främst nordvästra . Eftersom det är svårt att mäta nederbörd i helt obebodda trakter innebär det att mätpunkter i hög terräng är underrepresenterade. Det är mycket få nederbördsstationer i som ligger högre än över havet. Nederbördsmängden under en månad eller stiger för var 100:e meter terrängen höjer sig. I högt belägen terräng inom de nederbördsrika västra fjälltrakterna har de officiella rekordvärdena därför säkert överskridits. plus december är det i de västligaste fjällen nära norska gränsen som de största dygnsmängderna har inrapporterats. I dessa fall är nederbörden ihållande . Nederbörd faller som varmfrontsnederbörd i varmsektorn mellan varm- och kallfrontspassagerna och ofta även efter att kallfronten passerat. Stora dygnsmängder faller i samband med kraftiga, långvariga regnskurar oftast i samband med åska och ibland hagel. Men i några fall är även passerande lågtryck och fronter inblandade, och i regnområdena finns då insprängda åskceller. Det finns många olika mått på torka och de varierar beroende på vilken tillämpning som avses. De allra flesta förknippar torka med perioder med så lite nederbörd att vattentillgången börjar bli otillräcklig för växtligheten i naturen och i odlingar. Ett begrepp som är besläktat med torka är torrperiod, eller med andra ord en sammanhängande period med torra förhållanden t.ex. utan mätbar nederbörd. Torrperioder kan också relateras till perioder med låg vattenföring (se kap. 8.5) eller torra markförhållanden. I ett internationellt perspektiv är förskonat från stora katastrofer till följd av extrem torka. Under torra år kan dock vattenbrist medföra stora problem lokalt och regionalt i landet. Den längsta dokumenterade perioden utan nederbörd i är och inföll mellan 1974 i trakterna av . Ungskär i hade en lång torrperiod från 1992. Senast en svensk väderstation inte rapporterade någon mätbar nederbörd under en kalendermånad var (och Hallstaberg). är ett avlångt land med stora variationer i temperatur, vilket tydligt avspeglas i snötäckets utbredning (figur 36). På högfjället kan den första snön falla och ligga kvar ända tills , medan de sydligaste delarna av landet ibland bara har med snö . I dalgångar i de nordligaste fjälltrakterna bildas normalt det första snötäcket . På högfjället sker detta . Närmast hav och större sjöar är temperaturen förhållandevis hög och förvintern, varför kusttrakterna som regel är snöfattiga . Vid bildas snötäcke i medeltal först . Det kan dröja betydligt längre än det datum kartan visar innan ett mer varaktigt snötäcke bildas, särskilt i landets södra delar. Söder om en linje från mellersta , genom södra till mellersta kan man inte heller räkna med att snötäcket alltid ligger kvar vintern igenom. På högfjället ligger snön ibland kvar ända in , medan resten av brukar få snöfritt eller . I sydligaste brukar med snötäcke vara . I och i övrigt i norra är marken snötäckt i medeltal . I Götalands kusttrakter är däremot i genomsnitt mindre än snötäckta. Under milda vintrar kan bestående snötäcke i stort sett utebli där. Första dag med snötäcke (vänster), sista dag med snötäcke (mitten) och antal dagar med snötäcke (höger), medelvärden för . Det samlade vattenflödet från ett område i naturen kallas avrinning. Den specifika avrinningen, dvs. avrinningen per ytenhet, är ett mått på den långsiktiga vattentillgången i området, och uttrycks ofta i mm (per kvadratmeter). Årsmedelavrinningen för (figur 37) visar ett mönster över landet som i stort speglar nederbördsfördelningen. Västliga vindar ger störst nederbörd i fjälltrakterna och längs . Sydöstra kännetecknas av minst nederbörd och avrinning. Säsongerna delas in enligt: vår (mars, april, maj), sommar (juni, juli augusti), höst (september, oktober, november) och vinter (december, januari, februari). Störst är avrinningen som regel i samband med snösmältningsperioden . Eftersom snön smälter sent i fjälltrakterna syns hög avrinning där under den s.k. sommarperioden i figur 37. Avrinningen varierar mycket mellan åren och beror främst på nederbördens årsvariation, t.ex. var ett blött år med 17 l/s×km2 () och 1976 ett torrt år med 8 l/s×km2 (). 1 l/s×km2 utläses från arean , och motsvarar /år. tar fram avrinningskartor för att ge en generell överblick av hur vattentillgången varierat och även per säsong (figur 38 och 39). Mellan år 2003-2010 är underlaget till dessa avrinningskartor framtaget med hjälp av den hydrologiska modellen HBV, som beräknar hur mycket vatten som rinner av från ett i förväg bestämt avrinningsområde. I den använda modelluppsättningen är indelat i drygt 1000 delavrinningsområden. används en annan hydrologisk modell, S-HYPE där är indelat i knappt 38000 delavrinningsområden. Modellerna är kalibrerade för att ge en generell bild över avrinningen från . Indata till modellerna kommer från en nederbörds- och temperaturdatabas, där nederbörd och temperatur har beräknats för ett gridnät som täcker hela . Varje gridruta är 4*stor. Notera att legenden för årskartan inte är densamma som för säsongskartorna. Årsmedelavrinningen (stora kartan) och medelavrinning vinter (dec-feb), vår (), sommar (juni-aug) samt höst (sep-nov) för . Årsavrinning 2003-2013 (mm) Avrinning () 2003-2013 (mm). Avrinningen på årsbasis bestäms av nederbörd och avdunstning. Kvoten mellan avdunstning och nederbörd anger hur stor del av nederbörden som återgår till atmosfären. Ju högre andelen är desto mindre del av nederbörden bildar avrinning. Det är alltså ett sätt att beskriva torra områden. I kartan (figur 40) framträder , östra , och som områden med hög andel avdunstning. Andelen av nederbörden som avdunstar baserat på beräkning med den hydrologiska modellen SHYPE för ca 38 000 områden och avser medelvärden för . Rapporten ”Klimat, vattentillgång och höga flöden i 1860-2010” publicerades av Elforsk 2011 och är framarbetad vid SMHIs forskningsavdelning. Rapporten beskriver långtidsvariationen i nederbörd, temperatur, vattentillgång och höga flöden i , med särskilt tonvikt på frågeställningar av betydelse för vattenkraftindustrin, för . Utgångspunkten för studien är framtagandet av regionala serier för nederbörd, temperatur och avrinning för tillrinningsområdena till de fyra havsbassängerna i och : , , Egentliga och . Storleken, timingen , och frekvensen av höga flöden i naturliga vattendrag studerades genom analys av 69 vattenföringsserier om (figur 41). Följande slutsatser drogs i rapporten: •Temperaturen har varit ovanligt hög under senare den senaste , med ett temperaturöverskott runt 1 grad i hela landet, jämfört med den gällande . •Vattentillgången har varit relativt stabil . var det torraste årtiondet, medan 1920-, var de blötaste årtiondena (blötare än normalperioden). •Avrinningen har varit hög , särskilt i , beroende på de milda vintrarna. •Storleken och frekvensen av höga flöden i naturliga vattendrag är relativt stabila, liksom tidpunkten för när de högsta flödena inträffar. Indelning av i fyra regioner i vänstra kartan och de stationer som ingick i analysen för höga flöden som användes i rapporten. Källa: , 2011. Avrinningen var hög . Efter två blöta årtionden kulminerade avrinningen . Torraste årtiondet var . Torra år var 1996 och 2003. har varit något högre avrinning än långtidsmedelvärdet. De enskilt mest extrema åren för avrinning är 1976 (lägst) och 2000 (högst). var även året med störst mängd nederbörd. Osäkerheter förekommer givetvis i materialet t.ex. beroende på förändringar i mätmetoder över tiden. Osäkerheterna är störst för de äldre data, särskilt , eftersom det då endast finns tre dataserier. Avvikelser i nederbörd (%) mot avvikelser i temperatur (°C) per årtionde 1901-2010 för hela landet. Avvikelse beskriven i jämförelse med 1961-1990. Temperatur på x-axeln och nederbörd på y-axeln. 10-årsperioderna 1980- 2010 är inringade. Baserad på data från , 2011. Avvikelser i avrinning (%) mot avvikelser i nederbörd (%) per årtionde 1901-2010 för hela landet. Avvikelse beskriven i jämförelse med 1961-1990. Nederbörd på x-axeln och avrinning på y-axeln. 10-årsperioderna 1980- 2010 är inringade. Baserad på data från , 2011. (2011) jämför 10-årsperioderna med medelvärden för 1961-1990 för hela landets temperatur, nederbörd och avrinning. Inget entydigt samband kan påvisas 10-årsperioderna för 1980-2010 ligger i rutan för varmt och regnigt (figur 42) respektive regnigt och hög avrinning (figur 43). Nederbörden har, enligt analysen, ökat betydligt mer än avrinningen. Detta diskuterades i en tidigare rapport (och , 2008). De kom fram till att den troligaste orsaken är att nederbörden nu mäts noggrannare. Någon tydlig effekt av ökad biomassa i skogen eller av ökad temperatur kunde då inte påvisas. Det finns fler faktorer som kan spela in men som inte studerats noggrannare t.ex. förändringar i mätning av vattenföring. I figur 44 visas hur månadsmedelvärdena för avviker från observationsserien för åren . Avvikelserna är betydligt större för vattendrag, där vi framförallt ser högre vinteravrinning men också en tendens till lägre vårflod för vattendragen på den östra delen.