sou · H3B321d2 · 2015-03-02 00:00:00 — Vilken avgiftsmodell som bör väljas för en uthållig finansiering av arbetslöshetsförsäkringen är en avvägning mellan intresset av att utjämna riskkostnader mellan olika grupper, å enda sidan, och driv- krafter för personer och institutioner att bidra till en väl funge- rande arbetsmarknad, å andra sidan. Det finns teoretiska fördelar med differentierade avgifter. Kommittén bedömer dock att det är svårt att konstruera en avgift som i praktiken påverkar arbetsmarknaden på ett positivt sätt utan att , i en modell som bygger på frivillighet, leda till negativa effekter på riskspridning och medlemsantal. Arbetslös- hetskassornas medlemsavgifter bör därför inte vara beroende av arbetslösheten bland medlemmarna. 19.9Kompletterande försäkringar är en viktig del av det ekonomiska skyddet vid arbetslöshet Kommitténs bedömning: Möjligheten att teckna komplette- rande försäkringar mot arbetslöshet är ett värdefullt inslag i det ekonomiska skyddet vid arbetslöshet. Skälen för kommitténs bedömning: SO:s återkommande mät- ningar av arbetslöshetsförsäkringens täckningsgrad visar att en allt mindre del av ersättningstagarna som har arbetat heltid får 80 pro- cent av sin tidigare inkomst vid arbetslöshet.45 Det innebär att en majoritet av de sökande har haft inkomster som innebär att ersätt- ningen slår i taket i arbetslöshetsförsäkringen. Bland annat genom partsöverenskommelser har det vuxit fram kompletterande avtalslösningar som ger ersättning till personer med inkomster över taket. De kompletterande ersättningarna kan vara kollektivavtalade ersättningar, gruppförsäkringar tecknade genom en fackförening eller helt privata försäkringar. En stor del av arbetstagarna på svensk arbetsmarknad omfattas av kompletterande inkomstförsäkringar, åtminstone i inledningen Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Det är dock en mindre andel av de arbetslösa som får del av försäkringarna. En stor del av de arbetslösa uppfyller inte de krav på ålder, varaktighet i tidigare anställning, skäl till arbetslöshet etc. som de kollektivavtalade försäkringarna ställer. Av en undersökning genomförd på uppdrag av 2010 framgår att andelen av de arbetslösa som uppbär ersättning från en kompletterande försäkring endast uppgår till . De kompletterande försäkringarna har successivt fått en allt större utbredning. Det är troligt att de kompletterande ersättning- arna är minst lika viktiga som arbetslöshetsersättningen för många arbetssökande. De kompletterande försäkringarna fyller en viktig roll vid arbetslöshet för stora och breda grupper i samhället. Samspelet mellan arbetslöshetsförsäkringen och de kompletterande ersättningarna De kompletterande försäkringarna kan dock också innebära att det styrmedel som den statliga arbetslöshetsförsäkringen är tänkt att vara får mindre effekt. Det kan få till följd exempelvis att driv- krafter för att aktivt söka arbete minskar och att arbetsmarknadens funktionssätt därigenom försämras. De kompletterande försäkringsersättningarna bygger i många fall på att den sökande har rätt till ersättning från den statliga arbetslöshetsförsäkringen. Vilka sökande som kvalificerar sig för kompletterande ersättning avgörs därför delvis utifrån statliga regler. Dessutom finns lagstadgade begränsningar av möjligheten att kombinera arbetslöshetsersättning med kompletterande ersätt- ningar, vilka innebär att de samlade ersättningarna inte får överstiga en viss nivå. Om andelen av försäkringsersättningen som kommer från den offentliga försäkringen minskar och fylls ut av kompletterande ersättningar, finns emellertid en risk att kollektiv med låg risk väljer att skapa egna försäkringslösningar med egna försäkringsvillkor, som helt ersätter det offentliga systemet. För grupper med hög risk är denna möjlighet mindre då försäkringen i många fall kommer att bli dyr, alternativt att försäkringsskyddet blir mindre omfattande. Vid en utveckling mot separata försäkringar kan statliga regler efter hand komma att förlora betydelse som styrmedel för ersätt- nings- och kvalifikationsvillkor inom de kollektiv som på detta sätt Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring har frikopplats från den statliga arbetslöshetsförsäkringen. Dess- utom innebär den ökande betydelsen av kompletterande ersätt- ningar att det är svårt för den enskilde att förutses sitt ekonomiska skydd vid arbetslöshet. IAF har i en rapport beskrivit i vilken utsträckning avgångs- eller omställningsförsäkringar och avgångsbidrag samordnas med arbetslöshetsersättning.46 Av rapporten framgår att flertalet arbets- löshetskassor, med hänvisning till uttalanden i förarbetena till äldre lagstiftning, behandlar avgångsbidrag som ett avtalat avgångsveder- lag som inte ska jämställas med förvärvsarbete och inte heller sam- ordnas med arbetslöshetsersättningen. IAF menar dock att det klart framgår av lag att avgångsbidrag ska samordnas med arbets- löshetsersättning. Eftersom det kan finnas utrymme för att bet- rakta dessa ersättningar som avgångsvederlag, bör lagstiftningen förtydligas för att säkerställa lagstiftarens intentioner. IAF menar vidare i rapporten att det vid utbetalning av kom- pletterande ersättningar finns en risk för att den arbetslöse får ut ett större samlat ersättningsbelopp än vad som är förenligt med gällande lag. Risken för sådan överkompensation beror dels på att vissa avtal föreskriver att kompensationen ska baseras på slutlön, inte genomsnittlig inkomst, dels på att arbetslöshetskassorna inte får någon information om vilken kollektivavtalsreglerad ersättning som har betalats ut i de enskilda fallen. Arbetslöshetskassorna har inte tillgång till uppgifter om utbe- talade kompletterande ersättningar, trots att dessa ska samordnas med arbetslöshetsersättningen. Arbetslöshetskassan kan endast få uppgift om att en sökande får en kompletterande ersättning genom att han eller hon själv lämnar uppgiften. Arbetslöshetskassan har ingen möjlighet att kontrollera uppgiften. Uppgift om komplette- rande ersättningar finns hos de olika trygghetsorganisationerna och hos de privata försäkringsbolag som administrerar de komplette- rande gruppförsäkringarna. De är inte skyldiga att lämna uppgifter till arbetslöshetskassorna. Arbetslöshetskassorna har därför ingen möjlighet att samordna arbetslöshetsersättningen med kollektivavtalsreglerad ersättning. Den uppgiftsskyldighet som den sökande, i och med lagändring- 46 AF (2013b). Överväganden för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring arna om bl.a. sanktioner i arbetslöshetsförsäkringen47, har skulle kunna förändra denna situation. Som framhållits anser kommittén att kompletterande försäk- ringar fyller en praktiskt och principiellt viktig roll som uttryck för parternas gemensamma ansvarstagande. Kommittén vill understryka vikten av att den statligt reglerade arbetslöshetsför- säkringen behåller en avgörande betydelse för vilka personer som kvalificerar sig för kompletterande avtalsersättning och att den samlade ersättningen vid arbetslöshet inte överstiger en viss högsta nivå. Enligt nuvarande regler ska kompletterande försäkringar sam- ordnas med arbetslöshetsersättning, se 31 § . Kommittén ser det dock inte som en del av sitt uppdrag att ta ställning till förslag till tekniska förtydliganden av dessa regler som lagts fram av IAF. En uppgiftsskyldighet har vidare införts i lagen om arbetslös- hetsförsäkring för att säkerställa att arbetslöshetskassan får känne- dom om kompletterande ersättningar. De förslag om införande av e- inkomstuppgifter som läggs fram i detta betänkande (se kapitel 7) kommer ytterligare att förbättra arbetslöshetskassornas kontroll- möjligheter på detta område. Kommittén anser att den nuvarande ordningen på området i huvudsak är väl avvägd. Kommittén lägger därför inte fram några ytterligare förslag i fråga om kompletterande försäkringar. 2012/13:12. en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Kommitténs förslag: Bestämmelserna i förvaltningslagen görs tillämpliga på arbetslöshetskassornas verksamhet som avser myndighetsutövning. Skälen till förslaget: Förvaltningslagen (1986:223), FL, innehåller dels rena handläggningsregler för ärenden, dels bestämmelser om myndigheternas serviceskyldighet och samverkan mellan myndig- heter vid förvaltningsverksamhet. Serviceskyldigheten innebär bl.a. att varje myndighet ska lämna upplysningar, vägledning, råd och annan sådan hjälp till enskilda i frågor som rör myndighetens verk- samhetsområde. FL hade en föregångare, lag med samma namn (ÄFL)1. Genom ÄFL infördes en rad grundläggande regler om hur myndig- heterna ska handlägga ärenden som angår enskilda medborgare. ÄFL innebar att förfarandet hos förvaltningsmyndigheterna gjordes till föremål för en samlad och enhetlig reg- lering. De handläggningsregler som lagfästes genom ÄFL byggde emellertid på grundsatser som redan tidigare hade tillämpats mer eller mindre allmänt inom förvaltningen2. 1Förvaltningslagen (1971:290). 2Hellners, T och , B (2010) och prop. Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring ÄFL var väsentligen inriktad på att tillgodose traditionella rätts- säkerhetskrav som krav på opartiskhet, omsorgsfull handläggning och enhetlig bedömning. Även FL värnar de traditionella rätts- säkerhetskraven. Ett uttryck för detta är att de flesta reglerna har flyttats från den gamla lagen till den nya utan ändring i sak. Sam- tidigt har lagstiftaren velat inskärpa att det inte räcker att förvalt- ningsmyndigheterna handlar opartiskt, omsorgsfullt och korrekt i formell juridisk mening. De måste också i övrigt se till att den enskilde kan ta till vara sin rätt3. Därför innehåller FL nya regler om myndigheternas serviceskyldighet, samverkan mellan myndig- heter, snabb och enkel handläggning, lättbegripligt språk och muntlig handläggning (4–7 och 14 §§). FL gäller enligt 1 § endast för förvaltningsmyndigheter. I annan lagstiftning finns dock hänvisningar till FL som innebär att bestäm- melser i FL ska tillämpas också när vissa andra organ än förvalt- ningsmyndigheter handlägger ärenden som avser myndighetsutöv- ning mot enskilda. Enligt 11 kap. 10 § begravningslagen (1990:1144) ska FL tillämpas när en församling inom som huvudman för begravningsverksamheten handlägger ärenden enligt den lagen4. Vidare ska enligt 29 kap. 10 § skollagen (2010:800) ett flertal bestämmelser i tillämpas av enskilda huvudmän för skol- verksamhet5 i ärenden som avser myndighetsutövning mot någon enskild6. Det gäller om en parts rätt att meddela sig muntligen, om anteckning av uppgifter, om en parts rätt att få del av uppgifter, om motivering av beslut, om underrättelse av beslut, om rättelse av skrivfel eller liknande och om jäv. Arbetslöshetskassorna administrerar arbetslöshetsförsäkringen, se 1 § lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor (LAK). Vid pröv- ning av rätten till arbetslöshetsersättning betraktas arbetslöshets- kassorna som företrädare för det allmänna7. Eftersom arbetslös- hetskassorna inte är förvaltningsmyndigheter, gäller inte FL för 1985/86:80. 4Det kan gälla ärenden om bl.a. gravsättning och gravrätt. 5Med enskilda huvudmän avses bolag, föreningar, stiftelser, registrerade trossamfund eller enskilda individer som av har godkänts som huvudmän för olika for- mer av skolverksamhet, se 2 kap. 7 § skollagen och prop. 2009/10:165. 6Som exempel på myndighetsutövning mot enskild som kan förekomma i skolväsendet kan nämnas beslut om åtgärdsprogram, disciplinära åtgärder och befrielse från obligatoriska inslag i undervisning. 7Se t.ex. Lagrådets yttrande i prop. 2000/01:129, bil. Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Det finns dock författningar som innehåller vissa förfarande- regler avseende arbetslöshetskassornas myndighetsutövning mot enskilda personer. Handläggningsbestämmelser för medlemskaps- ärenden är fler till antalet än motsvarande bestämmelser för ersätt- ningsärenden.8 För båda ärendeslagen saknas emellertid t.ex. bestäm- melser om jäv och om muntlig handläggning (jämför 11, 12 och 14 §§ FL). Det finns inte heller några generella krav på handlägg- ningsrutiner eller handläggningstider (jämför 7 § FL). Likaså saknas bestämmelser om tolk och ombud eller biträde (jämför 8–9 §§ FL) samt generella bestämmelser om kommuniceringsplikt och motive- ringsskyldighet (jämför 11, 14, 16–17 och 20 §§ FL).9 Arbetslöshetskassorna ska enligt lag lämna information till den enskilde om vilka andra arbetslöshetskassor som är verksamma inom hans eller hennes yrkesområde (88 § andra stycket LAK). Därutöver saknas allmänna bestämmelser om serviceskyldighet gentemot enskilda och samverkan med myndigheter.10 I olika sammanhang har uttalats att handläggningsreglerna i FL bör utgöra ett rättesnöre för arbetslöshetskassorna.11 JO har också uttalat kritik mot en arbetslöshetskassa för att inte ha kommuni- cerat inhämtade uppgifter i ett ersättningsärende med den sökande (jämför 17 § FL).12 Vidare har JO uttalat kritik mot en kassa för att inte ha antecknat muntligt lämnade uppgifter som kan ha betydelse för utgången i ett ärende (jämför 15 § FL).13 Arbetslöshetskassornas () har också utar- betat olika typer av icke bindande stöddokument som ska vara en vägledning för arbetslöshetskassorna i deras ärendehandläggning, bl.a. s.k. handläggarstöd. De flesta av handläggarstöden berör främst materiella regler avseende vissa rättsfrågor. I ett handläggarstöd benämnt ”Förstagångsprövning” redogörs dock främst för hand- läggningsförfarandet från det att sökanden anmäler sig som arbets- sökande hos Arbetsförmedlingen tills dess att beslut fattas i ären- 8IAF (2014c). 9Författningskrav på kommunicering och motivering av beslut finns dock i vissa typer av ärenden, se 38–39 §§ LAK och 30 a § förordningen (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring. 10Däremot finns ett lagkrav på att arbetslöshetskassorna ska samverka med varandra i frågor som rör administration, service, information, utbildning och utveckling av kassornas verk- samhet, se 88 § LAK. 11Se bl.a. remissvar från till JO i samband med JO-beslut i ärende med dnr. 12JO:s ämbetsberättelse 2004/05 s. 176–178. 13JO-beslut i ärende med dnr. Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring det.14 I detta handläggarstöd anges att arbetslöshetskassorna följer FL i tillämpliga delar15. 20.1.1Förvaltningslagen bör gälla för arbetslöshetskassornas myndighetsutövande verksamhet Arbetslöshetskassorna fattar med stöd av speciallagstift- ning ett stort antal beslut som innefattar myndighetsutövning. Besluten i dessa ärenden kan överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Arbetslöshetskassorna har med andra ord anförtrotts uppgifter av samma slag som normalt tillkommer statliga förvalt- ningsmyndigheter och sådana kommunala nämnder som bedriver förvaltningsverksamhet som är reglerad genom specialförfatt- ningar16. är tillämpliga på dessa statliga och kom- munala myndigheter (1 § FL). I motsats till vad som gäller på andra områden där myndighets- utövning anförtrotts åt andra organ än förvaltningsmyndigheter saknas dock för arbetslöshetskassorna generella regler motsvarande dem i FL. Det gäller regler om bl. a. handläggning, handläggnings- tider, muntlig handläggning, jäv, kommunicering och motivering av beslut. Även om det har ansetts att följs mer eller mindre allmänt inom arbetslöshetskassor, är det angeläget att de också formellt åläggs att tillämpa samma förfaranderegler som gäller för myndigheter vid ärendehandläggning. Då kommer de grundläggande rättssäkerhetsgarantier som FL ger den enskilde hos förvaltningsmyndigheterna att gälla även hos arbetslöshetskas- sorna. Tydligare handläggningsbestämmelser för arbetslöshetskas- sorna ger också bättre förutsättningar att utöva tillsyn över dem och att göra uppföljningar av arbetslöshetsförsäkringen. En utgångspunkt för kommitténs fortsatta överväganden är mot den nu beskrivna bakgrunden att FL bör vara tillämplig på den del av arbetslöshetskassornas ärendehandläggning som avser myndig- hetsutövning mot enskild. Som har framgått reglerar bestämmel- 14IAF (2014c). 15Arbetslöshetskassornas (2010). 16Sådan s.k. specialreglerad kommunförvaltning fullgör uppgifter som det åligger kommun- erna eller landstingen att ha hand om enligt andra författningar än kommunallagen (1991:900). Det handlar t.ex. om uppgifter som utförs av den eller de nämnder som fullgör kommunens uppgifter inom , se 2 kap. 4 § socialtjänstlagen (2001:453). Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring serna i FL inte enbart handläggningsförfarandet i snäv mening, utan de syftar även till att säkerställa att den enskilde verkligen kan ta till vara sin rätt. Därför innehåller FL regler om myndigheternas serviceskyldighet, samverkan mellan myndigheter, snabb och enkel handläggning, lättbegripligt språk och muntlig handläggning. Arbetslöshetskassornas myndighetsutövande verksamhet innebär omfattande kontakter med både enskilda personer och myndig- heter (se t.ex. redogörelsen i avsnitt 20.3). Behovet av bestämmel- ser som säkerställer att den enskilde verkligen kan ta till vara sin rätt vid kontakter med arbetslöshetskassor kan inte anses vara mindre uttalat än vid kontakter med förvaltningsmyndigheter. Kommittén anser således att bestämmelserna i ska gälla för kas- sornas myndighetsutövande verksamhet i samma utsträckning som FL är tillämplig på förvaltningsmyndigheternas verksamhet. 20.1.2Förhållandet mellan FL och avvikande bestämmelser som styr förfarandet hos arbetslöshetskassorna Inspektionen för arbetslöshetsförsäkringen (IAF) har i en under- lagspromemoria, som tagits fram för kommitténs räkning, gjort en kartläggning av vilka författningsbestämmelser som styr förfaran- det hos arbetslöshetskassorna i ärenden som avser myndighets- utövning mot enskilda personer. Av kartläggningen framgår att ett stort antal sådana bestämmelser finns spridda över flera lagar och förordningar17. Därutöver förekommer även i IAF:s föreskrifter bestämmelser om förfarandet vid bl.a. ansökan om ersättning, inträde och utträde samt om förande av medlemsförteckning. Av 3 § första stycket FL framgår att lagen är subsidiär inte enbart i förhållande till andra av stiftade lagar utan även i förhållande till förordningar. Det är alltså möjligt att göra undantag från lagen både genom av stiftade lagar och av regeringen beslutade förordningsbestämmelser. Däremot är det inte tillräckligt att bestämmelsen har beslutats av en förvaltningsmyndighet. Lag- stiftaren har förutsatt att endast sådana avvikelser från FL som 17 IAF (2014c). Bestämmelser av detta slag finns i lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäk- ring med tillhörande förordning (1997:835) om arbetslöshetsförsäkring och i lagen (1997:239) om arbetslöshetskassor med tillhörande förordning (1997:836) om arbetslöshetskassor. Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring framgår klart av den speciella lagen eller förordningen ska ha före- träde18. Det är knappast möjligt att ge några allmänna riktlinjer för hur man i det enskilda fallet ska uppfatta förhållandet mellan FL och avvikande bestämmelser i andra författningar. Det får avgöras enligt sedvanliga tolkningsregler om en förfarandebestämmelse i en specialförfattning ska anses exklusivt reglera en fråga som behand- las också i FL19. Sådana omständigheter som specialregleringens syfte och grad av fullständighet blir självfallet av betydelse. Att en föreskrift i FL på detta vis sätts åt sidan utesluter sålunda inte att en annan kan tillämpas. Även det förhållandet att en sär- bestämmelse har tillkommit efter FL kan tjäna till ledning20. Andra stycket i 3 § FL innehåller en begränsning i möjligheterna att i annan lag eller i förordning meddela från FL avvikande bestämmelser. Lagens bestämmelser om överklagande ska alltid tillämpas, om det behövs för att tillgodose rätten till domstols- prövning enligt artikel 6.1 i . Som påpekat i betänkandet En ny förvaltningslag (SOU 2010:29) har det aldrig ifrågasatts att det måste finnas en möjlighet att på olika specialområden meddela bestämmelser, som avviker från och gäller framför . En lag, som i princip ska kunna tillämpas inom hela den mångfacet- terade offentliga förvaltningen, kan aldrig utformas så att den i detalj lämpar sig för tillämpning på varje specifikt område och i varje enskild situation. I vissa fall kan det krävas mera långtgående garantier för den enskildes rättssäkerhet än vad FL erbjuder, i andra kan ett mindre formaliserat förfarande vara motiverat. har det rått enighet om att avvikelserna från de grundläggande rättssäkerhetsgarantier som FL erbjuder bör begränsas och framför allt att de inte får beslutas i enskilda fall eller av normgivare på en lägre nivå än regeringen. Förfarandet hos arbetslöshetskassorna i ärenden som avser myndighetsutövning mot enskilda personer regleras, som har framgått, i såväl lagar som förordningar och till viss del även i 1985/86:80. 20Jämför JO 2005/06 s. 478 där JO ansåg att en instruktionsbestämmelse om att en lant- mäterimyndighet ska ge råd och stöd inom verksamhetsområdet skulle kunna innebära att service ska lämnas i större omfattning än vad myndigheten är skyldig att göra enligt FL. Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring Kommittén har i det föregående slagit fast att det är angeläget att arbetslöshetskassorna formellt åläggs att tillämpa samma förfaranderegler som gäller för myndigheter vid denna typ av ärendehandläggning. Därför ser kommittén inga skäl att heller i det sammanhanget tillåta avvikelser från FL annat än genom annan lag eller genom förordning. Förfaranderegler som inte avviker från kommer dock även i fortsättningen att kunna ges i föreskriftsform. 20.2Intern styrning och kontroll Kommitténs förslag: Det införs en skyldighet enligt lag för arbetslöshetskassans styrelse att se till att arbetslöshetskassan med beaktande av arten och omfattningen av kassans verksam- het har tillräcklig intern kontroll och tillräckliga riskhanterings- system. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om hur den interna kontrollen och riskhanteringen ska ordnas. Skälen till förslaget: Med intern styrning och kontroll avses en process som syftar till att, med rimlig säkerhet, säkerställa att en organisation uppfyller sina mål vad gäller effektivitet, regelefterlev- nad och ekonomiska förpliktelser.21 I myndighetsförordningen (2007:515) slås det fast att myndighetens ledning ansvarar för att verksamheten bedrivs effektivt, enligt gällande rätt och de för- pliktelser som följer av medlemskap i unionen, att den redovisas på ett tillförlitligt och rättvisande sätt samt att myndigheten hushållar väl med statens medel (3 §). På vissa myndigheter, såsom CSN, , univer- siteten och länsstyrelserna m.fl., finns krav på interrevision enligt internrevisionsförordningen (2006:1228). Dessa myndigheter ska också ha en process för att säkerställa att myndigheten med rimlig säkerhet fullgör sina uppgifter och mål enligt kraven i myndig- hetsförordningen. Detta framgår av 2 § förordningen (2007:603) om intern styrning och kontroll. Förordningen utgår från COSO- Förslag för en trygg och effektiv arbetslöshetsförsäkring modellen, ett internationellt erkänt ramverk för internkontroll. Processen omfattar riskanalys, kontrollåtgärder och uppföljning. De tre momenten ska också dokumenteras (3–6 §§). Arbetslöshetskassorna omfattas inte av vare sig myndighetsför- ordningen eller förordningen om intern styrning och kontroll eftersom de inte är myndigheter. Det finns inga direkta författ- ningskrav på att arbetslöshetskassorna ska arbeta systematiskt med intern styrning och kontroll. kartlade IAF samtliga arbetslöshetskassors arbete med internkontroll med fokus på det systematiska arbetet med intern- kontroll. Kartläggningen visade att majoriteten av arbetslöshetskas- sorna inte bedrev något sådant arbete.