sou · H3B325 · 2015-03-18 00:00:00 — Det exempli- fieras med de skilda förutsättningar som gäller vid tillsyn mot fysiska objekt, t.ex. livsmedelslokaler och mer svårgreppbar verk- samhet, t.ex. försäkringsverksamhet. I fråga om säkerhetsskydd handlar det inte om ett homogent slag av verksamheter utan om verksamheter av vitt skilda slag. Det underlättar inte ett utfor- mande av lämpliga ingripandebefogenheter. Ytterligare en annan faktor som tas upp i fråga om styrning av ett regelverks efterlevnad är vilka risker regelöverträdelser kan orsaka. Regelöverträdelser som innebär risker för exempelvis män- niskors liv och hälsa anges påverka såväl utformning av sanktioner som behovet av en enhetlig tillsyn över hela landet. Det anges även kunna innebära att tillsynen i viss utsträckning ges en förebyggande inriktning. Säkerhetsskydd tar sikte på att förebygga allvarliga konsekvenser till följd av hot mot säkerhet. En före- byggande inriktning är därför given. Av betydelse är också hur det materiella regelverk som lagstift- ningen ska utövas från är utformat. Inom många tillsynsområden finns ett omfattande och detaljerat materiellt regelverk som utgör grund för tillsynen. Vanligen råder heller ingen tvekan om vilka tillsynsobjekten är, dvs. vilka verksamheter som omfattas av det materiella regelverket. För säkerhetsskyddet gäller det motsatta. Säkerhetsskyddslagen är utformad på ett sätt som ger den verk- samhetsansvarige ett stort ansvar och bedömningsutrymme i fråga Tillsyn, föreskrifter och rapportering om att såväl avgöra lagens tillämplighet som att bestämma hur ett för verksamheten väl anpassat säkerhetsskydd ska åstadkommas. Det innebär svårigheter i fråga om ingripandemöjligheter som förutsätter tydlighet och precision rörande de brister som behöver åtgärdas. Behovet av råd och stöd Ett annat förhållande som är viktigt att beakta är att lagstiftningens karaktär medför att det finns ett stort behov av vägledning och stöd till de verksamheter som har att tillämpa säkerhetsskydds- lagen. Särskilt i förhållande till enskilda är behovet av råd och stöd framträdande. Det behovet kommer antagligen inte att minska med en reformerad säkerhetsskyddslag. Mot den bakgrunden förefaller det rimligt att anta att lagens genomslag i relativt hög grad även i fortsättningen kan komma att vara beroende av att de myndigheter som har ett särskilt ansvar för säkerhetsskyddet på olika sätt kan vägleda och stödja de säkerhetskänsliga verksamheterna i en tillräcklig omfattning. Flera av utredningens experter har framhållit att det är viktigt att tillsynen i fråga om säkerhetsskydd utgår från samverkan och ger utrymme för en dialog mellan myndighet och den verksamhet som berörs av tillsynen. Det är också vår uppfattning att det över- lag inom säkerhetsskyddsområdet är viktigt att det finns goda förutsättningar för samverkan mellan myndigheter och enskilda verksamheter. Om brister i säkerhetsskyddet skulle kunna medföra åtgärder som t.ex. varningar och vitessanktionerade åtgärdsföre- lägganden, kan det också få till följd att benägenheten att på eget initiativ ta upp brister med den myndighet som kontrollerar säkerhetsskyddet kan påverkas negativt. Vi ser en betydande risk att sådana inslag skulle kunna medföra att värdefullt erfarenhets- utbyte, t.ex. i fråga om säkerhetshotande incidenter, mellan de verksamheter som kontrolleras och de myndigheter som utövar tillsynen motverkas. Några av utredningens experter har, utifrån erfarenheter av den nuvarande ordningen, också framfört att det finns en svårighet med att förena en rådgivande och kontrollerande roll. Sådana dubbla roller är svåra att undvika utan att göra stora förändringar av myn- Tillsyn, föreskrifter och rapportering digheternas ansvar och uppgifter. Antagligen skulle motsättningen upplevas som större om säkerhetsskyddet förändrades mot sådana tillsynsformer där ingripandebefogenheter är i fokus. Det vore olyckligt med en utveckling mot att myndigheter som utövar tillsyn är så restriktiva i sin rådgivning att det innebär ett försämrat säkerhetsskydd. Formerna för tillsynen av säkerhetsskyddet avviker i väsentliga avseenden från de generella riktlinjerna för hur offentlig tillsyn bör ordnas. Ingripandebefogenheter vid tillsyn är av betydelse. finns inte sådana befogenheter i fråga om säkerhetsskyddet. Det finns skäl att anta att sanktioner, t.ex. i form av förelägganden som förenas med vite, skulle avseende vissa enskilda verksamheter kunna vara ett viktigt verktyg för att inskärpa kraven på säkerhets- skydd. Det argumentet för en förändring får en särskild relevans när utvecklingen går mot att säkerhetskänslig verksamhet i en allt högre grad bedrivs av enskilda. Mycket talar för att den utvecklingen kommer att medföra ett behov av att kunna tillgripa sanktioner. är det svårt att förutsäga i vil- ken omfattning enskilda verksamheter kommer att omfattas av en reformerad säkerhetsskyddslag och också vad en sådan utveckling innebär för tillsynen. En omfattande förändring av tillsynen skulle också innebära kostnader och andra konsekvenser. Vi anser att det inte finns ett så tydligt behov av sanktioner som kan motivera sådana konsekvenser. Vår uppfattning är att förändringsbehoven snarare handlar om att förstärka de rådgivande inslagen i tillsynen. Det måste också vägas in att det, mot bakgrund av de förutsätt- ningar som finns på detta tillsynsområde, finns vissa tveksamheter i fråga om ändamålsenligheten av sanktioner. Sammantaget gör vi bedömningen att det inte finns tillräckliga skäl för att förändra tillsynens inriktning och genomförande. Vi föreslår därför inte att sanktioner ska införas. Det är dock angeläget att noga följa utvecklingen och inom en inte alltför avlägsen framtid följa upp frågan. Av den anledningen är den bestämmelse om rapportering till regeringen som vi behandlar i avsnitt 21.4 ett viktigt inslag i regleringen. Det bör i sammanhanget Tillsyn, föreskrifter och rapportering nämnas att frågor om tillsyn utreds också från ett bredare informa- tionssäkerhetsperspektiv av utredningen 2014.6 Frågan kan också bli aktuell utifrån en bredare utgångspunkt inom ramen för ett genomförande av det s.k. NIS-direktivet7(ett förslag till direktiv om informationssäkerhet som slutförhandlas inom EU). 21.2Ansvariga myndigheter och deras roll Organisationen av tillsynen där flera myndigheter har ett delat ansvar och där det huvudsakliga och övergripande ansvaret är fördelat mellan Säkerhetspolisen och Försvarsmakten bör behållas. Samrådsförfarandet mellan berörda myndigheter förenklas för att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ska kunna arbeta mer effektivt med tillsynen av enskilda verksamheter. Säkerhetspolisen ska utföra tillsynen av leverantörer som har säkerhetsskyddsavtal med myndigheter etc. inom flera samhällssektorer och i en sådan omfattning att det samlade uppdraget är av stor betydelse för säkerhet. Säkerhetspolisen har till uppgift att på begäran lämna råd om säkerhetsskydd till , och dess myndigheter samt till Justitiekanslern. Också Försvarsmakten bör ha sådana uppgifter. Säkerhetspolisen bör samordna sådan rådgivning. 6Fö 2013:04 Strategi och mål för hantering och överföring av information i elektroniska kommunikationsnät och it-system, Dir. 2013:110 och 2014:66. 7Förslag till direktiv om åtgärder för att säkerställa en hög gemensam nivå av nät- och infor- mationssäkerhet i hela unionen [KOM (2013) 48], se Faktapromemoria 2012/13:FPM68. Tillsyn, föreskrifter och rapportering Myndigheten för samhällsskydd och beredskap bör från ta över tillsynsansvaret för kommuner och landsting samt även det ansvar som länsstyrelserna har för enskilda verksamheter som inte hör till övriga säkerhets- skyddsstödjande myndigheters (, och Transportstyrelsen) ansvars- områden. De säkerhetsskyddsstödjande myndigheternas uppgift att lämna råd om säkerhetsskydd till enskilda verksamheter bör framgå av en bestämmelse i säkerhetsskyddsförordningen. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska även ha ett sådant rådgivningsansvar i förhållande till kommuner och landsting. Tillsynsorganisationen bör följas upp när en ny säkerhets- skyddslagstiftning har varit i kraft . 21.2.2Grunddragen i nuvarande tillsynsorganisation behålls Säkerhetspolisen och Försvarsmakten har huvudansvaret för till- synen. När det gäller bolag, föreningar, stiftelser och enskilda näringsidkare utövas kontrollen av de säkerhetsskyddsstödjande myndigheterna (för elförsörjnings- verksamhet, för verksamhet som avser elektronisk kommunikation, Transportstyrelsen för flygtransport- verksamhet och i övrigt länsstyrelserna). Även på dessa områden kan dock säkerhetsskyddet kontrolleras av Säkerhetspolisen och Försvarsmakten. Kontrollen ska i så fall utföras i samråd med den primärt ansvariga myndigheten. Ett flertal myndigheter har således ett särskilt ansvar för säkerhetsskyddet. Det förhållandet i sig kan givetvis göra ansvar och roller otydliga. Våra direktiv pekar inte på skäl för någon genomgripande förändring av den ordningen. Tvärtom framhålls att det är viktigt att den samlade kompetens som finns hos de myndigheter som har till uppgift att kontrollera säkerhetsskyddet kan användas på ett effektivt sätt. Vi anser att grunddragen i organisationen för tillsynen bör behållas. Vissa förändringar behövs dock för att Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ska kunna arbeta mer effektivt med tillsynen Tillsyn, föreskrifter och rapportering av enskilda verksamheter. Vidare ser vi behov av vissa förändringar i fråga om de säkerhetsskyddsstödjande myndigheterna. Dessa frågor behandlas i de följande avsnitten. Det går inte att utesluta en viss överlappning mellan de olika myndigheternas ansvarsområden, bl.a. i fråga om kommunala bolag. Om sådana situationer uppstår, bör de i samförstånd kunna lösas av myndigheterna. Som utvecklas i det följande är det viktigt att huvudansvaret för de i säkerhets- hänseende mest skyddsvärda verksamheterna också i fortsättningen ligger på Säkerhetspolisen och Försvarsmakten. Det är därför möj- ligt att en utveckling som går mot att enskilda verksamheter i större utsträckning bedriver säkerhetskänslig verksamhet medför ett behov av att ompröva tillsynsorganisationen. På samma sätt som i fråga om behovet av sanktioner är det viktigt att frågan följs upp när en ny lag har varit i kraft . Om sanktioner över- vägs, är det inte självklart att tillsynen bör organiseras på samma sätt som . Som nämnts har Säkerhetspolisen och Försvarsmakten den huvudsakliga tillsynen av säkerhetsskyddet. Fördelningen myndig- heterna emellan innebär att Säkerhetspolisen utövar tillsyn över myndigheter på det civila området och Försvarsmakten över myn- digheter som hör till Försvarsdepartementet samt Försvarshög- skolan och Fortifikationsverket.8 Säkerhetspolisens tillsyn omfattar också kommuner och landsting.9 Det bör i sammanhaget förtydligas att förslaget att Försvars- makten ska vara nationell säkerhetsmyndighet10 i förhållande till andra stater och mellanfolkliga organisationer inte påverkar tillsynsområdena. Formellt sett påverkas dock tillsynens omfatt- 8 39 § säkerhetsskyddsförordningen återspeglar inte de justeringar i ansvarsområdena för departementen som gäller enligt ändring i förordningen (1996:1515) med instruktion för , SFS 2014:1466. 9Med myndighet avses i säkerhetsskyddsförordningen, om inte annat sägs, också kommuner och landsting (se 3 § säkerhetsskyddsförordningen). Av 39 § säkerhetsskyddsförordningen kan därför utläsas att Säkerhetspolisens tillsynsansvar omfattar kommuner och landsting. 10Se kapitel 20. Tillsyn, föreskrifter och rapportering ning av att lagen utsträcks till att gälla säkerhetsskydd till följd av internationella säkerhetsskyddsåtaganden. Säkerhetspolisens och Försvarsmaktens tillsyn kan avse även bl.a. kommunala bolag11 eller en leverantör till t.ex. en myndighet i fråga om en upphandlad verksamhet som omfattas av ett säkerhets- skyddsavtal.12 Vidare får Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ut- föra tillsyn av sådana bolag, föreningar och stiftelser som en säkerhetsskyddsstödjande myndigheten har i uppgift att kontrol- lera säkerhetsskyddet vid.13 Sammantaget innebär regleringen i säkerhetsskyddsförordningen att Säkerhetspolisen och Försvars- makten har rätt att utöva tillsyn i alla slag av verksamheter som säkerhetsskyddslagen gäller för.14 Säkerhetspolisens och Försvarsmaktens övergripande ansvar för säkerhetsskyddet bör rimligen innefatta att ha kunskap om de för nationen mest säkerhetskänsliga verksamheterna och skyddet av dessa samt att följa utvecklingen på säkerhetsskyddsområdet i dess helhet och genom bl.a. föreskrifter verka för att säkerhetsskyddet har den omfattning som behövs. Det innebär också ett ansvar för att förmedla information om aktuella hot till de verksamheter som omfattas av säkerhetsskyddslagen. Vidare bör det också medföra en ledande roll vad gäller metodutveckling inom säkerhetsskyddet, t.ex. i fråga om hur säkerhetsskyddsanalys och säkerhetsprövning ska genomföras samt att åtminstone på en övergripande nivå lämna råd och stöd till alla slags verksamheter som berörs av säkerhets- skyddslagen. Ansvaret medför också enligt 48 § säkerhetsskydds- förordningen en rapporteringsskyldighet i förhållande till regeringen för det fall att det vid utövandet av tillsynen över säkerhetsskyddet konstateras brister som trots påpekanden inte rättas till. Säkerhetspolisens och Försvarsmaktens ansvar förut- sätter att erfarenheter om säkerhetsskyddet effektivt kan hämtas in från olika slag av verksamheter. Det kan i sammanhanget noteras att när säkerhetsskyddslagen infördes tyngdpunkten i säkerhetsskyddet låg vid myndigheters bolag, föreningar och stiftelser som avses i 1 § 2 säkerhetsskyddslagen. enskilda som avses i 8 § säkerhetsskyddslagen. enskilda enligt 1 § 3 säkerhetsskyddslagen. 14Dock med undantag för , och dess myndigheter. Till dessa verksamheter ska i stället Säkerhetspolisen på begäran lämna råd (47 § säkerhetsskydds- förordningen). Tillsyn, föreskrifter och rapportering verksamhet och avsåg i hög grad behovet av att skydda hemliga uppgifter från att röjas. Säkerhetsskydd är i större utsträckning än tidigare en angelägenhet för enskilda verksamheter inte minst på grund av beroendet av it för grundläggande samhällsfunktioner. Den utvecklingen ställer krav på att särskilt Säkerhetspolisens till- syn över enskilda verksamheter kan utföras på ett effektivt sätt vilket, som vi nu kommer in på, föranleder vissa ändringar av den nuvarande ordningen. Ett förtydligande i fråga om tillsynens omfattning Tillsyn av en myndighets säkerhetsskydd bör kunna innefatta också säkerhetsskyddet hos leverantörer som myndigheten har anlitat i fråga om säkerhetskänslig verksamhet, dvs. verksamhet där säkerhetsskyddet bestämts genom ett säkerhetsskyddsavtal. Det förekommer också att säkerhetskänslig verksamhet bedrivs hos bolag, föreningar och stiftelser som är knutna till myndigheten. Tillsynen av en myndighet bör i förekommande fall kunna avse även sådan verksamhet. Motsvarande gäller vid tillsyn av kommuner och landsting. Ett förtydligande om tillsynens omfattning bör tas in i säkerhetsskyddsförordningen. Det bör tilläggas att tillsynen av kommuner och landsting utförs av Säkerhetspolisen. Vi föreslår dock i det följande avsnittet att den uppgiften flyttas över till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Det föreslagna förtydligandet i fråga om bl.a. upp- handlad verksamhet bör utformas så att det gäller för samtliga myndigheter som utför tillsyn. Kravet på samråd behöver lättas upp För annan tillsyn än den som avser myndigheter, kommuner och landsting ska tillsynen utföras i samråd med de myndigheter som ska kontrollera säkerhetsskyddet vid sådana verksamheter (42 § säkerhetsskyddsförordningen). Det har framförts att samråds- skyldigheten i vissa fall kan försena och försvåra tillsynen. Som framgått är det också av principiell betydelse att Säkerhetspolisens och Försvarsmaktens tillsyn på ett ändamålsenligt sätt kan avse såväl säkerhetskänslig verksamhet vid myndigheter och annan Tillsyn, föreskrifter och rapportering allmän verksamhet som hos bolag och andra verksamhetsformer i enskild regi. Samrådsskyldigheten vid tillsyn, som den är utformad , kan konkret innebära att, om t.ex. Säkerhetspolisen vill utföra tillsyn av ett bolag vars verksamhet avser elektronisk kommunikation, så måste sådan tillsyn utföras i samråd med . Samrådsskyldigheten är i regel inget problem utan tillsynen utförs av de båda myndigheterna tillsammans och den samlade kompen- kan på så sätt användas på ett ändamålsenligt sätt. Det kan dock finnas situationer där behovet av tillsyn är av sådan karaktär att Säkerhetspolisen eller Försvarsmakten bör kunna agera utan att först samråda med den säkerhetsskyddsstödjande myndigheten. Det kan gälla såväl i en rådgivningssituation som när behov finns av att relativt omgående kunna utföra en kontroll av t.ex. ett bolag som bedriver en verksamhet som är av stor betydelse för säkerhet. En annan situation är när tillsynen avser områden där det är olämpligt att den säkerhetsskyddsstödjande myndigheten utför tillsynen. En säkerhetsskyddsstödjande myndighet har också för enskilda verksamheter inom sitt ansvarsområde i uppgift att besluta om placering av anställningar i säkerhetsklass och, enligt vårt för- slag i kapitel 19, att teckna säkerhetsskyddsavtal för sådana verk- samheter. I de avseendena bör Säkerhetspolisen kunna utöva tillsyn utan krav på samråd. Av de skäl som anförts bör samråd med annan som ska utföra tillsyn av bolag, föreningar, stiftelser och enskilda näringsidkare inte vara ett absolut krav. Det kan i förordnings- bestämmelsen uttryckas på så sätt att tillsynen, om inte särskilda skäl talar emot det, ska utföras i samråd. Leverantörer vars verksamhet är av stor betydelse för säkerhet En situation där samrådsskyldigheten kan vålla betydligt större problem är om tillsynen avser ett bolag som omfattats av säkerhets- skyddsavtal och som är leverantör till ett flertal myndigheter inom olika samhällssektorer. Samrådsskyldigheten som den är utformad innebär då att Säkerhetspolisen behöver samråda med samtliga myndigheter som har ett säkerhetsskyddsavtal med det aktuella bolaget innan tillsyn kan utföras. Det kan i vissa fall röra sig om ett avsevärt antal myndigheter. En leverantörs uppdrag till de olika Tillsyn, föreskrifter och rapportering myndigheterna kan sammantaget innebära en betydande insyn i och möjlighet att påverka säkerhetskänslig verksamhet av olika slag och inom skilda samhällssektorer. Så kan t.ex. vara fallet i fråga om vissa leverantörer av it- och kommunikationslösningar. Säkerhets- polisen har påtalat att samrådsskyldigheten i praktiken hindrar en effektiv tillsyn av leverantörer som kan vara särskilt angelägna att utföra tillsyn över. En mer ändamålsenlig ordning är att Säkerhets- polisen får till uppgift att utföra tillsyn av sådana leverantörer. Något krav på samråd med myndigheter som har anlitat leverantö- ren bör inte föreskrivas för de fallen. Säkerhetspolisen ska på begäran lämna råd om säkerhetsskydd till , och dess myndigheter samt till Justitiekanslern (47 § säkerhetsskyddsförordningen). Det före- kommer också att Försvarsmakten på begäran lämnar sådana råd till , framför allt till Försvarsdepartementet men också avseende kryptografiska funktioner. Ett genomförande av vårt förslag att Försvarsmakten ska ha rollen som nationell säkerhetsmyndighet kan antas medföra att råd från Försvarsmakten efterfrågas också i t.ex. frågor som rör säkerhetsintyg. Mot den bakgrunden bör också Försvarsmakten nämnas i den aktuella förordningsbestämmelsen (se avsnitt 20.3). bör bestäm- melsen kompletteras på så sätt att det framgår att sådan rådgivning samordnas av Säkerhetspolisen. De myndigheter vi valt att benämna säkerhetsskyddsstödjande myndigheter har uppgifter som innebär att de för vissa enskilda verksamheters räkning ska besluta om placering av anställningar och annat deltagande i säkerhetsklass och ansvara för ansökan till Säkerhetspolisen om registerkontroll till följd av sådana beslut. I vissa fall har de även det slutliga avgörandet i fråga om säkerhets- Tillsyn, föreskrifter och rapportering prövningen.15 Till dessa uppgifter kommer att myndigheterna enligt den gällande säkerhetsskyddsförordningen har till uppgift att kontrollera säkerhetsskyddet hos bolag, föreningar och stiftelser som avses i 1 § 2 säkerhetsskyddslagen samt hos enskilda som avses i 1 § 3 säkerhetsskyddslagen (40 § säkerhetsskyddsförordningen). De myndigheter det är fråga om har ofta även till följd av annan reglering tillsynsuppgifter inom det angivna ansvarsområdet.16 De säkerhetsskyddsstödjande myndigheterna bör utföra tillsyn i samma omfattning som enligt gällande ordning. På samma sätt som för Säkerhetspolisen och Försvarsmakten påverkas tillsynens om- fattning formellt sett av att lagen utsträcks till att gälla säkerhets- skydd till följd av internationella säkerhetsskyddsåtaganden. Därut- över ser vi behov av att de säkerhetsskyddsstödjande myndigheter- nas roll i fråga om rådgivning uttryckligen framgår av författ- ningstext. I avsnitt 14.1 har vi tagit upp att de säkerhetsskydds- stödjande myndigheterna bör kunna vägleda enskilda verksamheter i fråga om säkerhetsskyddslagens tillämplighet. Sådan vägledning kan innebära framtagande av manualer eller liknande som kan vara ett stöd för att kunna identifiera vad som inom det aktuella områ- det (elförsörjning, elektronisk kommunikation etc.), utgör säkerhetskänslig verksamhet. Det kan också innebära att i samråd med Säkerhetspolisen och Försvarsmakten ta fram underlag i fråga om vilka hot som säkerhetsskyddet inom det berörda området behöver vara dimensionerat för. Råd av det slag som här i fråga är viktigt för att säkerställa ett för nationen tillräckligt säkerhets- skydd.17 Vad som sagts gäller också och landstings- verksamhet. Rådgivning av sådant slag bör också kunna bidra till att sådana för enskilda ingripande åtgärder som säkerhets- prövning med registerkontroll inte används när det inte är 15Se vidare avsnitt 18.11. Enligt vårt förslag i kapitel 19 ska de även teckna säkerhetsskydds- avtal för enskilda verksamheters räkning. 16Se vidare redovisningen av närliggande reglering i kapitel 5 och redovisningen av myndig- heterna i avsnitt 7.2. 17En sådan ordning är i linje med förarbetsuttalanden till nuvarande säkerhetsskyddslag där det framhålls att den beredskapsansvariga myndigheten bör i förekommande fall kunna erinra ett företag om att det omfattas av säkerhetsskyddslagen (Prop. 1995/96:129 Säkerhetsskydd, s. 37). Tillsyn, föreskrifter och rapportering motiverat och att säkerhetsskyddet utformas på ett kostnads- effektivt sätt. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap bör få uppgifter i fråga om säkerhetsskyddet hos bl.a. kommuner En fråga som inte tas upp i våra direktiv utan som har aktualiseras på annat sätt är om det finns anledning att göra förändringar i fråga om de utsedda säkerhetsskyddsstödjande myndigheterna och deras respektive ansvarsområden. I det sammanhanget har också frågan om vilken myndighet som ska ansvara för rådgivning och tillsyn över verksamhet aktualiserats. I en rapport från om skydd av kärn- tekniska anläggningar och transporter av kärnämnen mot antago- nistiska hot18 föreslås att ska tilldelas bl.a. tillsynsansvar avseende kärntekniska anläggningar som enligt säkerhetsskyddsförordningen ska utövas av respektive länsstyrelsen.19 Vidare har i kontakter med utredningen framfört att det finns behov av att myndigheten i fråga om säkerhetsskydd tilldelas föreskriftsrätt och tillsynsansvar avseende olje-, drivmedels-, naturgas- samt fjärr- värme- och fjärrkylaförsörjningen. En grundläggande fråga är om det är ändamålsenligt att utöka antalet säkerhetsskyddsstödjande myndigheter. Frågan handlar inte enbart om och . Det finns anledning att anta att det kan finnas fler myndigheter som, på samma sätt som , och Transportstyrelsen skulle kunna komma i fråga för motsvarande föreskriftsrätt och tillsynsansvar.