sou · H3B3109 · 2015-12-21 00:00:00 — får ta ut avgifter för att täcka kostnader i sam- band med planbesked, upprättande/ändring av detaljplan eller om- rådesbestämmelser, beslut om lov, tekniskt samråd, startbesked m.m. (se 12 kap. 8–9 §§ PBL). Avgiften som tas ut vid upprättande och ändring av detaljplaner eller områdesbestämmelser – s.k. planavgift – får täcka kostnader för planprogram samt åtgärder som krävs för att upprätta ett slut- ligt planförslag. Planavgifterna ska tas ut i samband med bygglovs- givningen och får bara tas ut om den fastighet som bygglovet avser har nytta av planen eller områdesbestämmelserna (12 kap. 9 § PBL). Avgift för planbesked, planavgift och avgift för lov m.m. får högst motsvara kommunens genomsnittliga kostnad för den typ av besked, handläggning eller beslut som avgiften avser. Grunderna för hur avgifterna ska beräknas ska anges i en taxa som beslutas av kommunfullmäktige (12 kap. 10 §). Avgiften ska betalas av den som är sökande eller har gjort anmälan i ärendet (12 kap. 11 § PBL). Vid bostadsbyggande hanteras kostnaderna för planläggning ofta genom exploateringsavtal eller markanvisningsavtal (se avsnitt 4.4 nedan). Kostnaderna för planläggning kan även hanteras i ett separat avtal. Om sådana avtal innebär att någon annan än kom- munen betalar kostnaderna kan kommunen inte ta ut någon plan- avgift. Bestämmelserna om planavgift ger emellertid den rättsliga grunden och ramen för avtalen.20 19Se Didón m.fl., (, Zeteo) kommentaren till 13 kap. 5 §. 20Se Didón m.fl., (, Zeteo) kommentaren till 12 kap. 9 §. 4.3Kopplingar mellan PBL och Som ovan framgått finns det ett antal kopplingar mellan PBL och . En sådan koppling är bestämmelserna om hushållning med mark- och vattenområden i 3 och 4 kap. . I 3 kap. finns grundläggande bestämmelser om hus- hållning med mark- och vattenområden som gäller för hela landet. Syftet med bestämmelserna är att dessa områden ska användas för de ändamål för vilka de är bäst lämpade (3 kap. 1 § ). I kapitlet räknas ett antal typer av områden upp, t.ex. områden som har höga natur- eller kulturvärden eller som är särskilt lämpliga för industriell produktion eller för kommunikationer. Dessa områden ska så långt som möjligt skyddas mot åtgärder som kan orsaka påtag- lig skada (3 kap. 5–9 §§ PBL). En del av dessa områden har ansetts vara särskilt värdefulla och har därför pekats ut som riksintressen av statens sektorsmyndig- heter. Sektorsmyndigheterna och deras uppgifter i fråga om riks- intressen regleras i förordningen (1998:896) om hushållning med mark- och vattenområden m.m. (hushållningsförordningen). De områden som har pekats ut som riksintressen ska skyddas mot åtgärder som kan orsaka påtaglig skada. Om ett område är av riksintresse för flera oförenliga ändamål ska företräde ges åt det eller de ändamål som bäst främjar en långsiktig hushållning med marken, vattnet och den fysiska miljön i övrigt. Försvarsintresset ges dock alltid företräde (3 kap. 10 § ). I 4 kap. finns en uppräkning av namngivna geogra- fiska områden med stora natur- och kulturvärden som är av riks- intresse och där exploatering bara får ske under vissa förutsättningar. Riksintresseområdena ska, med vissa undantag, skyddas mot åtgärder som påtagligt kan skada områdenas angivna värden, påtagligt för- svåra viss verksamhet eller utgöra hinder för vissa anläggningar. Undantagen i 4 kap. innebär bl.a. att de bestämmelser som rör om- råden av särskild betydelse för turism och friluftsliv inte utgör hinder för utvecklingen av befintliga tätorter eller det lokala näringslivet. (4 kap. 1 § andra stycket ).21 21 Se betänkande SOU 2014:59 s. 22 ff. för en mer ingående redo- görelse. I PBL finns även bestämmelser om att miljökvalitetsnormer som regleras i 5 kap. ska beaktas, se 2 kap. 10 § PBL. Dessa normer är rättsligt bindande föreskrifter om en viss lägsta miljö- kvalitet för mark, vatten, luft eller miljön i övrigt inom ett geogra- fiskt område. Regeringen får meddela miljökvalitetsnormer för vissa områden eller för hela landet för att skydda människors hälsa eller miljön. finns det bl.a. miljökvalitetsnormer för buller och luftföroreningar. Om genomförandet av en detaljplan kan antas medföra en bety- dande miljöpåverkan ska en miljöbedömning göras av planen (6 kap. 11 § ). Inom ramen för miljöbedömningen ska en miljö- konsekvensbeskrivning upprättas där planens förväntade miljöpå- verkan identifieras, beskrivs och bedöms (4 kap. 34 § PBL samt 6 kap. 12–18 §§ )22. Miljökonsekvensbeskrivningen möjlig- gör en samlad bedömning av verksamhetens effekter på miljön och på människors hälsa (6 kap. 3 § ). Av 6 kap. 14 § miljö- balken följer att miljökonsekvensbeskrivningen ska bli föremål för samråd. I en detaljplaneprocess sker detta genom att miljökon- sekvensbeskrivningen infogas i planbeskrivningen (4 kap. 33 § första stycket 4 samt 34 § första stycket PBL). Begreppet plangenomförande syftar på alla de åtgärder som vidtas för att den markanvändning som anges i en antagen detaljplan ska bli verklighet. I praktiken handlar det t.ex. om att bygga gator och anordningar för vatten och avlopp. Det kan även handla om att genomföra fastighetsrättsliga åtgärder som fastighetsbildning och att inrätta gemensamhetsanläggningar m.m. I 6 kap. PBL finns bl.a. bestämmelser om genomförande av detalj- planens allmänna platser när kommunen är huvudman. Där regleras t.ex. ordnande och underhåll av allmänna platser samt ansvar för de kostnader som uppstår i samband därmed. Av de s.k. gatukostnads- bestämmelserna i 6 kap. PBL framgår att kommunen får besluta att fastighetsägarna i ett område ska betala kommunens kostnader för att anlägga eller förbättra en gata eller annan allmän plats eller vidta 22 Se även förordningen (1998:905) om miljökonsekvensbeskrivningar (MKB-förordningen). en annan åtgärd som syftar till att tillgodose områdets behov (6 kap. 24och 25 §§ PBL). Vid större exploateringar ingår byggherren och kommunen i regel ett s.k. genomförandeavtal som preciserar parternas rättigheter och skyldigheter gentemot varandra. Dessa avtal brukar ges olika be- nämningar beroende på om byggherren eller kommunen äger marken när exploateringen initieras. Detta ska kort belysas i det följande. 4.4.1Byggherreägd mark – exploateringsavtal I PBL definieras exploateringsavtal som ”ett avtal om genom- förande av en detaljplan mellan en kommun och en byggherre eller en fastighetsägare avseende mark som inte ägs av kommunen”.23 Av- talet är en överenskommelse mellan kommunen och byggherren om hur en exploatering ska genomföras. I exploateringsavtalet behandlas dels vem som ska ansvara för utförande av olika åtgärder, dels vem som ska finansiera åtgärderna. Vanligen ingås avtalet planantagandet, med villkor om att avtalet blir giltigt under förutsättning att planen vinner laga kraft. I samband med att planprocessen inleds tecknas normalt ett s.k. föravtal, med principer för planarbetet, planens utformning m.m. Kommunen ska ha förutbestämda riktlinjer, utgångspunkter och mål för avtalen. Syftet är att en byggherre i förväg – innan detalj- planearbetet startar – ska kunna förutse vilka krav som kommunen kommer att ställa på planeringen och plangenomförandet. Av rikt- linjerna bör bl.a. framgå övergripande principer för vilka åtgärder och kostnader som kommunen avser att få täckning för.24 PBL ställer också upp regler för exploateringsavtalens innehåll. Avtalen får reglera åtagande för en byggherre att vidta eller finan- siera åtgärder för anläggande av gator, vägar och andra allmänna platser, va-anläggningar för vattenförsörjning och avlopp samt andra åtgärder. För att ett sådant åtagande ska vara tillåtet måste följande förutsättningar vara uppfyllda.25 23Se 1 kap. 4 § PBL där det även framgår att definitionen inte omfattar avtal mellan en kom- mun och staten om utbyggnad av statlig transportinfrastruktur. 24Se 6 kap. 39 § PBL och prop. 2013/14:126, s. 150. 25Se 6 kap. 40–42 §§ PBL samt prop. 2013/14:126 s. 156 f. 1.Åtgärderna måste vara nödvändiga för att detaljplanen ska kunna genomföras. 2.Byggherrens åtaganden måste stå i rimligt förhållande till den nytta han/hon har av planen. I de fall det skrivs exploaterings- avtal med flera byggherrar inom detaljplanen måste det således ske en rimlig kostnadsfördelning mellan dessa. 3.Ett exploateringsavtal får inte innehålla åtaganden om att helt eller delvis bekosta anläggningar som avser ”social infrastruktur” såsom vård, utbildning eller omsorg som kommunen har en lag- stadgad skyldighet att tillhandahålla. 4.Exploateringsavtalet får inte reglera ersättning för åtgärder som redan har utförts, såvida inte den aktuella detaljplanen är ett led i en etapputbyggnad med flera detaljplaner. I exploateringsavtalen får kommunen inte ställa krav på byggnaders tekniska egenskaper som går utöver det som är reglerat i PBL, plan- och byggförordningen och föreskrifter (se 8 kap. 4 a § PBL). 4.4.2Kommunägd mark – markanvisning I 1 § andra stycket lagen (2014:899) om riktlinjer för kommunala markanvisningar definieras begreppet markanvisning enligt följande. ”Med markanvisning avses i denna lag en överenskommelse mellan en kommun och en byggherre som ger byggherren ensamrätt att och under givna villkor förhandla med kom- munen om överlåtelse eller upplåtelse av ett visst av kommunen ägt markområde för bebyggande.” 26 Genom markanvisningsavtalet accepterar byggherren de villkor som kommunen ställt upp för markanvisningen. I samband med att detaljplanen antas sker sedan en definitiv överlåtelse av den kommunala marken till byggherren, 26 I prop. 2014/15:122 föreslås att definitionen på begreppet markanvisning ska tas in i PBL samt att reglerna om hur markanvisningar och exploateringsavtal ska redovisas under detalj- planeprocessen ska samordnas. Detta innebär att en kommuns avsikt att genomföra en detaljplan med markanvisningar ska redovisas i planbeskrivningen och under samrådet. Lagändringarna föreslås träda i kraft . som ett slutligt avtal om plangenomförande ingås mellan kommu- nen och byggherren. Beträffande själva plangenomförandet hante- rar ett sådant avtal ofta samma frågor som ett exploateringsavtal, t.ex. vem som ska ansvara för och finansiera åtgärderna. I markanvisningsavtal får kommunen, liksom i exploaterings- avtal, inte ställa egna krav på byggnaders tekniska egenskaper som går utöver det som är reglerat i PBL, plan- och byggförordningen och föreskrifter (se 8 kap. 4 a § PBL).27 Enligt lagen (2014:899) om riktlinjer för kommunala mark- anvisningar måste kommunen även ha en markanvisningspolicy. Där ska framgå kommunens utgångspunkter och mål med markanvis- ningsverksamheten, hur markanvisningarna ska genomföras samt principer för markprissättningen. 27 Se prop. 2013/14:126 s. 219–222 samt s. 306. 5Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande Enligt direktiven ska utredningen analysera kommunernas skilda förutsättningar för bostadsbyggande och utreda om det finns gene- rella, eller för vissa delar av landet särskilda, hinder kring planlägg- ningen för att uppnå ett ökat bostadsbyggande. Vi ska även utreda varför ambitionen när det gäller bostadsplanering kan skilja stort mellan kommuner med likvärdiga förhållanden och reflektera kring vilka olika skäl, strategier och handlingsmöjligheter som kan finnas för att planlägga för bostäder respektive att inte göra det. Vi ska analysera ett relevant och representativt urval av kom- muner över hela landet med å ena sidan vitt skilda demografiska och ekonomiska förutsättningar, å andra sidan likartade förutsättningar, men med olika ambitioner när det gäller planering för bostäder. 5.1.1Utredningens enkäter och intervjuer Till grund för vår analys av kommunernas skilda förutsättningar för bostadsbyggande och eventuella hinder vid planläggningen har vi genomfört en enkätundersökning som har riktat sig till 155 av landets 290 kommuner. Vi har dessutom genomfört en mer begränsad enkätundersökning som har riktats till mark- eller exploateringschefer i landets 35 största kommuner. Härutöver har vi även genomfört djupintervjuer med 16 kommuner och med Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande företrädare för SmåKom1 som är ett nätverk för kommuner med få invånare. Såväl enkätundersökningar som intervjuer beskrivs närmare i avsnitt 2.2.1. Kapitlet inleds med en övergripande redogörelse för tre faktorer som har betydelse för bostadsbyggande och planläggning; marknads- förutsättningar, incitament avseende bostadsbyggande samt kommu- nernas markinnehav. I samband härmed behandlas även bostadsmarknadsenkät. Därefter redovisar vi de hinder som vår enkät visar att kommunerna upplever vid planläggning. Avslutningsvis kommenterar vi enkätresultatet och kommunernas allmänna förut- sättningar för planering och bostadsbyggande. Kommunernas planberedskap och planeringsberedskap behand- las i kapitel 6 och omfattas därför inte av våra redogörelser och slutsatser i det nu aktuella kapitlet. Marknadens efterfrågan/betalningsvilja för nyproduktion av bostä- der varierar mycket mellan landets kommuner. Det kan illustereras med beräkningar av det s.k. ”Tobins q”, dvs. kvoten mellan marknadsvärde och produktionskostnad. Ju högre värde på Tobins q desto mer lönsamt är det att bygga. Vid värdet 1 är kost- naden för en nyproducerad bostad densamma som för en begagnad bostad.2 hade 202 kommuner, av landets 290 kommuner, värden på Tobins q under 0,8, se Figur 5.1. 1SmåKom består av 66 kommuner (). Kommunerna har i regel 11 000 invånare eller färre. 2Se (2014) indikatorer. Analys av utvecklingen av bygg- och bostads- marknaden med byggprognos. I undersökning visar ”Tobins q” för- hållandet mellan priset på ett begagnat småhus och produktionspriset för ett nytt småhus med liknande standard. Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande Figur 5.1 Förutsättningar 2012 (Tobins q) Källa: indikatorer. Analys av utvecklingen av bygg- och bostadsmarknaden med byggprognos, . Pris och betalningsvilja har stigit men faktum kvarstår att många delar av landet har starkt begränsade marknadsmässiga förutsättningar för nyproduktion av bostäder. Det ligger dock utan- Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande för utredningens uppdrag att diskutera dessa övergripande mark- nadsförutsättningar för bostadsbyggande. Även i kommuner med lågt Tobins q finns det ofta vissa attrak- tiva lägen där det finns goda förutsättningar för nyproduktion. Som konstaterar så begränsas dock potentiellt attraktiva lägen av olika regelverk.3 PBL och med flera lagar ställer krav som måste uppfyllas för att bostadsbebyggelse ska tillåtas. Det gäller riksintressen, hälsa- och säkerhet (buller, översvämning, olycksrisker, förorenad mark m.m.), strandskydd m.m. Fler invånare som betalar skatt kan leda till en bättre ekonomi för kommunen som resulterar i bättre social service.4 När det byggs nytt kan det också tillskapas resurser för att renovera gator, vägar och andra allmänna platser. En ökad befolkning gynnar dessutom det lokala näringslivet och den kommersiella servicen i kommunen.5 Även om det finns många fördelar med en ökad befolkning och ett ökat bostadsbyggande finns det även vissa problem. Professor beskriver i Ökat bostadsbyggande – en översikt av tänk- bara incitamentsproblem, Bilaga 3, ett antal faktorer som kan med- föra att det inte byggs bostäder. Nedan beskrivs några av dessa möjliga faktorer. •NIMBY-argumentet (”not in my back yard”), dvs. även om det behöver byggas bostäder så ska det inte ske i närheten av mig. Det kan t.ex. handla om att ett grönområde bebyggs och/eller att utsikt och liknande påverkas negativt. •Ett projekt med ökat byggande riskerar att pressa ner bostads- priserna eller prisökningstakten i kommunen. Då kan medborgare i kommunen vara emot projektet även om det inte tar värdefull mark i anspråk. 3Se (2015), Markpriser, markbrist och byggande, Marknadsrapport 2015 s. 23 f. 4Det kommunala skatteutjämningssystemet komplicerar bilden något. Utjämningssystemet syftar till att skapa ekonomiska förutsättningar för att alla kommuner och landsting ska kunna tillhandahålla en likvärdig service för sina invånare. 5Se t.ex. (2015), Tillväxt – ett medvetet och politiskt val, , . Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande •Motståndet kan förstärkas om byggande av nya bostäder vänder sig till grupper med lägre inkomster. Hushållen kan då vara rädda för negativa spridningseffekter på fastighetsvärden och bostads- priser. Fler hushåll med lägre inkomster kan även leda till högre kostnader och högre skatt för kommunen. •Kommunens direkta investeringskostnader i anslutning till pro- jektet kan ibland vara mycket höga, t.ex. i områden som kräver omfattande marksaneringar eller infrastrukturinvesteringar •Kommunens övriga följdkostnader för t.ex. skola, barnomsorg och annan social verksamhet kan bli omfattande. Av betydelse är då om bostadsbyggandet sker för personer som redan bor i kom- munen (och där kommunen redan bär dessa kostnader) eller om det sker för personer som flyttar till kommunen. I en rapport konstaterar att kom- munerna har ett betydande markinnehav.6 Denna bild bekräftas av våra enkätundersökningar. I enkätundersökningen till 155 kom- muner uppger i princip samtliga kommuner att de har fastigheter eller obebyggda områden som är lämpliga för framtida bostadsbyggan- de. Av kommunernas kommentarer till enkätfrågan framgår dock att vissa kommuner anser att de äger för lite mark och/eller mark i fel lägen. Den kommunala markens betydelse för det framtida bostads- byggandet kan belysas med Figur 5.2, som visar hur stor andel av byggandet som bedöms ske på kommunens mark. 6 Se (2015), Byggbar mark? En nyckelresurs vid byggande, Rapport 2015:5 s. 33. Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande SOU 2015:109 Figur 5.2 Andelen bostadsbyggande på mark Enkätsvar på frågan: ”Hur stor ungefärlig andel av bostadsbyggandet bedöms ske på kommunens mark?” Enligt vår enkätundersökning till 155 kommuner bedriver merparten av kommunerna () en aktiv markpolitik (förvärv av mark för bostadsbyggande) i syfte att säkerställa ett framtida byggande. Av kommentarerna framgår att vissa kommuner har satsat på en mer aktiv markpolitik . I den mindre enkätundersökningen som riktade sig till mark- och exploateringschefer i de 35 största kommunerna uppger 29 kom- muner att de bedriver en aktiv markpolitik i syfte att underlätta och säkerställa framtida byggande. Kommunernas markpolitik behandlas även i kapitel 12. I bostadsmarknadsenkät skulle kommunerna bl.a. lista de tre främsta faktorerna som begränsar bostadsbyggandet i kommunen. Vidare skulle kommunerna ange i vilken omfattning kommunen kan påverka dessa hinder. Vi har tagit del av enkätsvaren och kan konstatera att höga pro- duktionskostnader i förhållande till konsumenternas betalningsför- måga/betalningsvilja uppges vara den främsta faktor som begränsar Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande bostadsbyggandet (jfr avsnitt 5.3 ovan). Många kommuner uppger även olika former av statliga regelverk som ett hinder för bostads- byggande. Av svaren framgår att kommunerna anser sig ha små möjligheter att påverka dessa faktorer. Av enkätsvaren i bostadsmarknadsenkäten kan vidare utläsas att mycket få kommuner uppger brist på ekonomiska resurser som ett hinder för bostadsbyggandet. I utredningens enkät till 155 kommuner frågade vi vilka hinder som finns för att ta fram detaljplaner för bostadsbyggande. I anslutning till svaren har kommunerna också lämnat ett stort antal kommen- tarer som redovisas i Bilaga 4. Figur 5.3 Hinder för planläggning Enkätsvar på frågan: ”Finns det några påtagliga hinder/svårigheter för att ta fram detaljplaner för bostadsbyggande?” Flera svarsalternativ var möjliga. De svar som kommunerna lämnat ger en bild av upplevda hinder och problem som kan försvåra detaljplaneläggning. Däremot är det inte möjligt att göra en bedömning av hur stora hindren är. Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande följer våra kommentarer till enkätresultatet och kommunernas all- männa förutsättningar för planering och bostadsbyggande. En förutsättning för detaljplaneläggning är att någon vill bygga det som planeras. Av bostadsmarknadsenkäten framgår att det främsta hindret för bostadsbyggandet är höga produktionskostnader i för- hållande till konsumenternas betalningsförmåga/betalningsvilja. I många fall saknas det alltså grundläggande förutsättningar för att planering och byggande ska komma till stånd. Vid våra intervjuer har vi fått bilden att själva planläggningen för bostäder inte tycks vara något egentligt problem i kommuner med låg efterfrågan på nyproduktion. Det främsta hindret är i stället problem med finansieringen. En klar majoritet av kommunerna vi har intervjuat har en uttrycklig politisk ambition att öka befolkningen och bygga bostäder. Det manifesteras genom högt satta politiska mål för bostadsbyggandet. Många av kommunerna har konkret tillfört resurser till plansidan i syfte att kunna planlägga mer och snabbare. Detta kan vara en förklaring till att planeringsaktiviteten i har ökat.7 Att det finns en stark ambition att öka befolkningen verifieras även av en enkätundersökning som har gjort. I enkäten uppger samtliga kommuner att de vill öka sin befolkning.8 Generellt finns alltså en vilja att planlägga för bostads- antogs 1770 detaljplaner och , 1 839 detaljplaner. Antalet antagna detaljplaner har följt en svag årlig ökning då en nedåtgående trend bröts. Trots ökningen är det totala antalet antagna detaljplaner fortfarande lägre än det var mellan –2010. 8Se (2015) Byggbar mark? En nyckelresurs vid byggande, Rapport 2015:5 s. 68. Enkäten skickades ut till kommunstyrelsens ordförande och kommunchefen i 45 kom- muner med stor befolkning (närmare hälften av befolkning bor i de utvalda kom- munerna). Förutsättningar för kommunernas detaljplaneläggning och bostadsbyggande Det finns dock ett fåtal kommuner med en stark efterfrågan på bostäder där den politiska viljan att bygga är begränsad. Som fram- går av Hans Lindhs PM (se avsnitt 5.4) kan det finnas flera förkla- ringar till detta. Bristande politisk vilja är naturligtvis ett hinder i sammanhanget. Om det saknas vilja att bygga bostäder kommer det heller inte att planläggas för bostadsbebyggelse i någon större om- fattning. 5.8.3Statliga bestämmelser, riktlinjer och målsättningar Utifrån svarsalternativen i vår enkät uppgav flest kommuner att statliga bestämmelser och riktlinjer är hinder för detaljplanelägg- ning. För att åskådliggöra vad som upplevs som hinder återges nedan några av kommunernas kommentarer i denna del.9 Under en följd av år har framförallt staten via nya bestämmelser och lagstiftning fört på nya restriktioner. Dessa sammantaget gör det alltmer komplicerat att planlägga. Inte minst naturvård, rödlistade arter mm, strandskydd och bullerbestämmelser väger mycket tungt. Det är inte de enskilda svårigheterna som är problemet utan att allt fler frågor med allt större precision förväntas utredas och avgöras i plan- skedet. Det är då svårt att genomföra planeringen så snabbt som mark- naden behöver. Domstolarnas olika tolkningar av gör att det råder osäker- het om exempelvis när en miljökonsekvensbeskrivning ska tas fram. Detta kan sedan bli grund för överklagande av detaljplanen. Kommunen är ofta oenig med om hur detaljerade utred- ningar som behöver göras för att ska släppa igenom planerna, t.ex. säkerhet, trafik, buller, arkeologi etc. Miljökvalitetsnormer (särskilt för vatten) är särskilt problematiskt, då det är en förbudslagstiftning som inte kan vägas mot andra allmänna intressen. Upplever att kraven i många sektorer (energi, vatten, natur, kultur- miljö, klimat, trafik etc.) har ökat och att många har önskemål om att detta ska lösas med samhällsplanering. 9 Vissa av kommentarerna har genomgått en smärre redigering för att öka läsbarheten.