sou · H3B371 · 2015-08-04 00:00:00 — De konstaterar att barn vanligen inte omhändertas på grund av ställningstaganden om deras känslomässiga relation till föräldrarna utan på grund av föräldrarnas omsorgsförmåga och sociala missförhållanden i hemmet. Kontinu- erlig kontakt mellan barn i fosterhem och deras föräldrar under en placering är välgörande för barnens självkänsla och identitet. Den hjälper dem att handskas med sina känslor och gör att de kan se sina föräldrar mer realistiskt och att de kan relatera bättre till sina föräldrar.31 Alltmer uppmärksammas också det familjehems- placerade barnets behov av goda relationer till syskon, kamrater och andra vuxna, som i ett livslopp kan vara nog så viktiga som föräldrarelationer. Goda och kontinuerliga relationer bör enligt författarna ses som behov, om man med behov menar sådant som barn behöver för överlevnad, utveckling och välbefinnande. och konstaterar, med hänvisning till , att det placerade barnet behöver både varaktighet (trygg- het och stabilitet i kärlek, familjeliv, vardagsliv) och identitet (behålla viktiga relationer i det förflutna, ha kontakt med ursprungsfamiljen, integrera det nuvarande med det som varit, få vara den man är). Det gäller att upprätthålla balans i barnavårdsarbetet mellan varaktighet och identitet.32 I sin forskning har funnit en brist på denna balans. En del barn i familjehem hade blivit sina fosterföräldrars barn i ett stabilt familjehem men hade tappat alla kontakt med sin ursprungs- familj. Andra barn hade upplevt instabilitet i växlingar mellan 31Andersson G (1998) s. 20. 32Andersson G & (1996) s. 88 f. Tryggheten för långsiktigt placerade barn familjehem och hem. Några få barn hade behållit en relation till såväl familj som familjehem men det fanns också barn som lämnats i ett tomrum.33 Thoburn hävdar, utifrån sina brittiska erfarenheter, att juridisk status inte kan garantera att ett barn känner sig tryggt i en ny familj. Socialarbetarnas arbete och den dagliga kontakten med de vuxna som ersätter de biologiska föräldrarna spelar en viktig roll för barnets trygghet – kanske den viktigaste. Likväl behöver vissa barn den trygghet som ett juridiskt beslut ger, t.ex. känsliga barn som inte tryggt kan återgå till att bo med sina biologiska föräldrar. Vissa barn föredrar däremot ett lösare avtal än adoption, vårdnads- överflyttning el. dyl. Att få höra att det inte finns någon möjlighet överhuvudtaget för dem att återvända hem skulle vara förödande. För dem är den lämpliga juridiska statusen att få vara fosterbarn för . När föräldrar är villiga att samarbeta med myndig- heter för att trygga barnets långsiktiga välbefinnande behövs inget domstolsbeslut överhuvudtaget. Föräldrarna, tillsammans med social- arbetarna och fosterföräldrarna, försäkrar barnet om att han eller hon ska får vara kvar där han eller hon är så länge alla inblandade, inklusive barnet självt, känner att det är rätt. Thoburn hävdar att lagen och dess utövning måste vara till för barnets välbefinnande snarare än ett orubbligt statligt styrmedel.34 13.5.4Familjetillhörighet ur barnets perspektiv I den svenska fosterbarnsvården och även internationellt har studier uppmärksammats, vilka lyfter fram fosterbarns tillhörighet, framför allt barn med dubbla uppsätt- ningar föräldrar.35 Utifrån sina återkommande uppföljningar och intervjuer av en grupp med 26 barn som placerades utanför hemmet i 0–4-årsåldern36 konstaterar hon att bibehållen föräldrakontakt är något annat än bibehållen familjetillhörighet. Man kan tycka om sina föräldrar, ha en relation till dem och ändå välja att inte bo till- 33Andersson G (1998) s. 7. 34Thoburn J (1999) s. 5 f. 35Nordin H (2003) s. 75. 36Andersson G (2008). De två första uppföljningarna gjordes tre och efter den första uppföljningen. Därefter följdes barnen upp 5, 10, 15, 20 och efter den tidiga barnhemsvistelsen. Tryggheten för långsiktigt placerade barn sammans med dem. Man kan tillhöra två familjer och vilja ha båda för livet. Detta är också hennes slutsats av en särskild studie där familjehemsplacerade barn i 10–11-årsåldern intervjuades i frågor som rörde deras förhållande till såväl biologisk familj som foster- familj. I denna kunde två grupper urskiljas. Den ena hade sin familje- tillhörighet i fosterfamiljen och hade glesare kontakt med sina för- äldrar. Den andra gruppen hade tillhörighet både till fosterfamiljen och sin biologiska familj och rörde sig relativt fritt mellan de båda familjerna.37 Även om det utifrån studie inte går att dra slut- satser om samband mellan föräldrakontakt och utfall finns vissa tendenser. Barn som övergivits av sina föräldrar och hade fosterför- äldrarna som sina psykologiska föräldrar hade färre symtom på känslomässiga störningar men inte jämförelsevis högre självkänsla. De barn som hade sina biologiska föräldrar som psykologiska för- äldrar hade fler symtom och sämre självkänsla – eftersom de bio- logiska föräldrarnas situation kännetecknas av brister och missför- hållanden. De barn som hade både fosterföräldrarna och de bio- logiska föräldrarna som viktiga föräldragestalter hade färre symtom på känslomässiga svårigheter och högre självkänsla.38 13.6Instabilitet i vården av barn Motsatsen till stabilitet och varaktighet är instabilitet, vilket brukar kopplas till sammanbrott, dvs. när vården avbryts plötsligt och oplanerat. Instabilitet har betydelse för samhällsvårdens kvalitet. Det går däremot inte att använda som enda mått, då även en stabil placering kan vara bristfällig. Instabilitet har dock visat sig samverka med negativa upplevelser samt långsiktiga negativa konsekvenser för barn.39 Enligt finns mycket som talar för att oplan- erade avbrott eller sammanbrott i familjehemsplaceringar är en riskfaktor. För några barn i hennes undersökningsgrupp var det dock snarare ett skydd.40 Liknande exempel finns i 37Andersson G (1998) s. 3 och 20. 38Andersson G (1995) s. 166. 39Skoog V (2013) s. 14. 40Andersson G (2008) s. 116. Tryggheten för långsiktigt placerade barn studie som återges i det följande. En enskild omplacering eller åter- gång till hemmet kan vara positivt för barnet även om det sker oplanerat. Det kan vara slutet på en period när barnet har vantrivts. Det är också långtifrån säkert att barnen och har samma uppfattning om skälet till att en placering avslutas.41 Det finns omfattande internationell och även svensk forskning om sammanbrott inom samhällsvården. Risken för sammanbrott ökar om placeringen rör ungdomar med beteendeproblem. Att barnet har omplacerats har också visat sig vara en riskfaktor för sammanbrott.42 I ett flertal studier och litteraturöversikter redo- visas en minskad risk för instabilitet i släktingplaceringar men det finns också studier som visar att skillnaden är marginell eller att risken ökar. Att barn placeras i familjehem med yngre eller jämn- åriga biologiska barn till familjehemsföräldrar har visat sig vara en riskfaktor för sammanbrott. Även byte av socialsekreterare och ”finansiella restriktioner” inom ökar risken för sam- manbrott.43 Sammanbrott kan betyda omplacering eller återgång till hem- met. Inte sällan leder det till senare återplacering i vård. I en svensk registerstudie av barn i åldern 1–där vården upphört pla- cerades mellan (beroende på barnets ålder) åter- igen för vård utom hemmet inom två år.44 41Skoog V (2013a) s. 49. 42Vinnerljung m.fl. (2001) och m.fl. (2010). Dessa studier visar på en samman- brottsfrekvens på mellan 40–när det gäller de äldre barnen, vilket ligger i linje med internationell forskning. 43Skoog V (2013). 44Vinnerljung B m.fl. (2004) s. 154 ff. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.6.2Förekommer även då barn är yngre och långsiktigt placerade Enligt en senare studie,45 som genomfördes inom ramen för ett regeringsuppdrag till , är sammanbrott relativt van- ligt även bland långvarigt placerade barn och bland yngre familje- hemsplacerade barn. Med långvarigt placerade barn avsågs i studien barn som befann sig i familjehemsvård när de fyllde och som hade bott i samma familjehem under . Med yngre barn avsågs barn 0–som placerades i familjehem 1999–2005 och där placeringen varade . Bland de långvarigt placerade barnen i studien slutade i sammanbrott och bland de yngre barnen . I båda grupperna var det oftast familje- hemsföräldrarna som tog initiativ till sammanbrottet, men beträf- fande de yngre barnen var det också vanligt att de biologiska föräldrarna var initiativtagare.46 tog initiativet i av fallen när det gällde de långvarigt placerade barnen och i av fallen när det gällde de yngre barnen. Risken för sammanbrott minskade i båda grupperna då barnet placerats i tidig ålder (0–) eller hade föräldrar som avlidit eller övergivit barnet. Enligt rapporten föregicks sammanbrotten ofta av varningssignaler till . drog slutsatsen att barnet, familjehemmet och de biologiska föräldrarna behöver få mer stöd för att förhindra att konflikter uppkommer och i att lösa upp- komna konflikter. 13.6.3Planerade flyttningar bidrar också till instabilitet I en doktorsavhandling av har avslutade placeringar studerats i en vidare bemärkelse, som även inkluderar planerade vårdbyten. En central slutsats av studien var att barn i olika åldrar erfar olika typer av instabilitet. Det vanligaste skälet till instabilitet i vården för förskolebarn var planerade byten av vårdmiljöer och 45Socialstyrelsen (2012a). Studien omfattade tolv kommuner i ett län. B och M Sallnäs har analyserat data och svarar för en separat underlagsrapport som bifogas rapporten. 46Familjehemsföräldrarna tog initiativet i av fallen. De biologiska föräldrarna var initiativtagare till sammanbrottet i av fallen beträffande de yngre barnen. Tryggheten för långsiktigt placerade barn för tonåringar sammanbrott.47 En annan slutsats var att ur barnets perspektiv kan såväl sammanbrott som planerade vårdbyten, bero- ende på situationen, vara förknippade med svåra känslor.48 13.6.4Barns upplevelser av sammanbrott Kunskapen om hur barn upplever instabilitet är begränsad och handlar nästan uteslutande om tonåringars upplevelser. I Skoogs avhandling har tolv barn i åldern 8–med erfarenhet av sammanbrott djupintervjuats. Sammantaget upplevde barnen att sammanbrott främst orsakades av strukturella faktorer, dvs. bristande planering, information, matchning och kontroll av vårdmiljöer, brister hos vårdgivare (rigida strukturer eller missförhållanden) samt egna beteendeproblem. Dessa var enligt barnen en reaktion på de upplevda bristerna eller orsakades av samma beteende- problematik som föranledde deras placering. Barnen kände sig inte tagna på allvar när de inte trivdes i sina placeringar.49 Enligt bör diskussionen inte i första hand handla hur sammanbrott kan förhindras utan om hur matchningen mellan barn och vårdmiljö kan förbättras samt vikten av att upprätta en reserv- plan för vad som ska hända om barnet inte kan vara kvar. Studien indikerar, enligt , att barn behöver involveras i matchnings- processen och att bör undvika snabba placerings- förlopp och tillfälliga placeringar. 13.7Särskilt om de små barnens behov av stabilitet och har för utredningens räkning gjort en barnpsykologisk kunskapsöversikt50 om de yngsta barnens behov i situationer där brister i deras omvårdnad kräver samhällelig uppmärksamhet(se bilaga 4). Barn som tidigt i sitt liv placeras i familjehem har särskilt stora behov av att få en trygg bas och en familj för livet. 47Skoog V (2013) s. 33 f. 48Skoog V (2013a) s. 49 f. 49Skoog V (2013) s. 35 f. 50Risholm Mothander P & (2015), bilaga 4 till betänkandet. Tryggheten för långsiktigt placerade barn spädbarn och små barn bör initialt och oftast även långsiktigt riktas gemensamt till förälder och barn med målsättningen att barnet inte ska behöva separeras från sina föräldrar. Om barnet och föräldern måste skiljas åt ska barnet placeras så att en tät kontakt kan upprätthållas mellan dem till dess att slutligt beslut fattas. Om socialnämnden beslutar om familjehemsplacering måste familje- hemsföräldrar uppmuntras att välkomna barnet i sitt hem fullt ut och engagera sig långsiktigt. Det kräver särskilt väl fungerande familjehem, en långsiktig planering och en stödjande organisation för familjehemmen. Hänsyn till placerade barns ålder måste, enligt Risholm Mothander och tas i varje enskilt fall. Barn som varit två av sina första i ett familjehem har t.ex. i de allra flesta fall utvecklat en starkare förankring i familjehemmet jämfört med äldre barn som varit där tre av . Yngre barns behov av sina familjehems- föräldrar kan därför se annorlunda ut än äldres. När ett litet barn vistats mer än i ett välfungerande familjehem har det med stor sannolikhet utvecklat en anknytning till minst en av familjehemsföräldrarna. Därmed är grunden lagd för nya utvecklingsuppgifter: att utveckla relationer till jämnåriga, andra vuxna och att lära känna den fysiska världen som omger bostaden. Det är summan av dessa uppgifter som, enligt kunskaps- översikten, är innebörden i att barnets rotat sig och alltså känner sig trygg inte bara med sina anknytningsrelationer utan i en större social och fysisk miljö. I de fall grunden för samhällsvård, i form av förälderns oför- måga att ta hand om sitt barn, har upphört måste barnens anknyt- ning och behov av omvårdnadsmässig stabilitet vägas in vid beslut om vårdens upphörande. Risken för barnets utveckling, genom att ryckas upp ur den miljö som barnet rotat sig i och flytta från de familjehemsföräldrar som barnet upplever som sina riktiga föräld- rar måste, enligt kunskapsöversikten, nogsamt vägas mot de bio- logiska föräldrarnas berättigade önskan att återfå sitt barn. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.8Lagbestämmelser som berör långvarigt placerade barn Nedan behandlas de lagbestämmelser som utredningen anser ha störst relevans när det gäller barn som är eller bedöms bli långvarigt placerade. Det handlar om reglerna om vårdplan, övervägande av vården, vårdens upphörande, flyttningsförbud och vårdnadsöver- flyttning. Dessutom behandlas adoption som barnavårdsinsats, vilket är ett oreglerat område men som i direktiven lyfts fram som en fråga att uppmärksamma mer. I detta sammanhang ska också erinras om bestämmelsen om att socialnämnden ska lämna vårdnadshavarna och föräldrarna råd, stöd och annan hjälp som de behöver under placeringen (6 kap. 7 § 4 SoL). Stödet till föräld- rarna har stor betydelse för frågor om stabilitet. Det har behandlats i kapitel 12. Bestämmelser som nämns behöver både ses var för sig och i ett sammanhang. Utredningen har haft en dialog om långsiktighet med utgångs- punkt från de aktuella bestämmelserna med en referensgrupp bestående av erfarna socionomer från tio kommuner samt en repre- sentant från Föreningen inom (). Möten har också förekommet kring dessa och andra frågor i utredningens uppdrag med de regionala utvecklingsledarna inom barn- och ungdomsvården och på Kommuner och Landsting (SKL) som består av IFO-chefer och chefer inom familjehemsvården. Därutöver har kontakter före- kommit med (BBIC-ansvariga m.fl.), juridiska avdelningen inom , chefer inom individ- och familje- omsorgen, advokat och domare inom en region m.fl. grupper. Se redovisade synpunkter under respektive avsnitt. 13.9Vårdplanen och dess roll Enligt 11 kap. 3 § första stycket SoL ska en vårdplan upprättas när någon behöver vårdas i ett HVB eller ett familjehem. För barn och unga som placeras ska, enligt andra stycket, därtill upprättas en genomförandeplan. Enligt bestämmelsens tredje stycke ska såväl vårdplanen som genomförandeplanen uppta åtgärder och insatser som andra huvudmän ansvarar för. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Sedan lagens tillkomst har vårdplanen varit ett obligatoriskt doku- ment vid en ansökan om vård enligt LVU. Vårdplanen är i LVU- sammanhanget ett underlag för att bedöma samtycket till vården. utvidgades kravet på vårdplan till alla placeringar av barn med motiveringen att det är ett rättssäkerhetskrav att det finns en vårdplan vid en så pass ingripande åtgärd som en placering utanför det egna hemmet. måste på ett lättfattligt sätt kunna visa vilka syften placeringen har och hur man ämnar uppnå dessa. Enligt förarbetena kan vårdplanen underlätta tydlighet och kommunikation mellan socialnämnden och barnet och dess vårdnadshavare. Vårdplanen kan också skapa tydlighet mellan olika huvudmäns ansvar.51 utvidgades kravet på vårdplan till vård av vuxna och infördes krav på att en kompletterande genomförandeplan ska upprättas när barn och unga vårdas i familjehem eller HVB. Innehållet i vårdplanen respektive genomförandeplanen framgår av 5 kap. 1 a § socialtjänstförordningen (2001:453, SoF). Förenklat uttryckt ska vårdplanen fokusera på vad som behöver göras, medan genomförandeplanen beskriver hur det ska gå till. Genomförande- planen ska tydliggöra ansvar och roller mellan den som ger vården, vårdnadshavaren, och eventuellt andra verksam- heter.52 har utfärdat föreskrifter om att genom- förandeplanen ska omfatta, vilka åtgärder som krävs när det gäller det placerade barnets utbildning, behov av hälso- och sjukvård och umgänge med föräldrarna.53 Innehållet i vårdplanen regleras i 5 kap. 1 a § SoF. En vårdplan ska, om det inte möter särskilda hinder, beskriva 2000/01:80 s. 105. 52Socialstyrelsen (2012d) s. 186. 537 kap. 3 § SOSFS 2012:11. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 1.de särskilda insatser som behövs, 2.det sätt på vilket den unges umgänge med föräldrar, vårdnads- havare och andra närstående ska ordnas, 3.målet med vården, och 4.den vårdbehövandes och, i fråga om barn, även hans eller hennes vårdnadshavares syn på den planerade vården. Enligt allmänna råd om tillämpningen av LVU bör vårdplanen innehålla uppgifter om vilken vårdform som är plane- rad, dvs. familjehem eller HVB, vårdens huvudsakliga inriktning och under vilka premisser socialnämnden anser att vården bör kunna upphöra. Ett visst tidsperspektiv bör kunna anges vid LVU- vård, t.ex. om vården är avsedd att vara långvarig.54 13.9.3Samtycke till vårdplanen – en förutsättning för frivillig vård Utgångspunkten är att den vård som socialnämnden anser behövs i första hand ska bygga på frivillighet. Den behövliga vården ska beskrivas i vårdplanen och vårdnadshavaren och den unge som har fyllt ska ta ställning till om de samtycker eller inte. Om samtycke lämnas till vårdplanen i sin helhet kan vården ske med stöd av SoL. Förutom att det måste finns en tydlighet kring vad vårdnadshavare och barn samtycker till måste det klargöras att samtycket kan återkallas.55 Samtycke ska som regel respekteras men det kan finnas skäl att tillämpa LVU även vid lämnat samtycke till vårdplanen. Särskilda skäl att tillämpa LVU trots lämnat samtycke kan exempelvis vara att det finns risk att samtycket återkallas, att det är begränsat eller till en viss placeringsform, att vårdnadshavaren befaras ingripa i vården på ett störande sätt eller att barnets behov av trygghet motiverar LVU-vård och umgänget kan behöva regleras.56 Se vidare utredningens förslag i kapitel 7 om att det tydligare ska framgå av den nya LVU att det finns ett visst utrymme att tillämpa lagen trots ett lämnat samtycke. 54SOSFS 1997:15 s. 38. 55Socialstyrelsen (2012d) s. 160. 56SOSFS 1997:15 s. 18 f. och (2012d) s. 160 f. Tryggheten för långsiktigt placerade barn Av lagen framgår inte att vårdplanen ska följas upp och vid behov förändras. Däremot uttalas i förarbetena att det är viktigt att vårdplanen är realistisk och att den följs upp. Den ska vara underlag för uppföljning och utvärdering i kommunikationen med barnet och vårdnadshavaren.57 Enligt allmänna råd måste ändringar få göras i vårdplanen under pågående vård. Sådana ändringar ska ske i samråd med vårdnadshavaren och den unge liksom vid den ursprungliga vårdplaneringen.58 I samband med förändringen av övervägandebestämmelsen 2013 uttalade regeringen att frågan om barnets framtida boende regel- bundet ska föras på tal så snart det står klart att barnet behöver stanna kvar i familjehemmet. Denna dialog ska ha sin utgångspunkt i den aktuella individuella vårdplanen och genomförandeplanen.59 I utredningens kontakter har framkommit att vårdplanen i miljöfallen generellt sett inte används som ett verktyg för att tydliggöra om planeringen är inriktad på återförening eller inte. Vårdplanen beskriver i regel bara hur barnets behov ska tillgodoses genom placeringen och hur kontakten med föräldrarna ska se ut. Det är ovanligt att det finns en planering för hur föräldrarna ska förändra hemsituationen och sitt föräldraskap för att barnen ska kunna flytta hem eller vilken hjälp de erbjuds. Vissa kommuner reviderar vårdplanen vid behov, andra inte. En allmän uppfattning är att dokumentet glöms bort i och med att man fortlöpande arbetar med genomförandeplanen. En bild som också förmedlas är att handläggare, särskilt vid frivilliga placeringar, är osäkra på om de trots en längre tids familjehemsplacering har rätt att ge uttryck för sin bedömning att barnet behöver få vara kvar i familjehemmet. Även om återföre- ningsprincipen således är starkt förankrad i uppges stödet till föräldrarna vara bristfälligt. 2000/01:80 s.105. 58SOSFS 1997:15 s. 39. 2012/13:10 s. 82. Tryggheten för långsiktigt placerade barn gruppen menar att det är svårt att få gehör för ett arbetssätt som innebär reellt stöd till föräldrarna för att de ska kunna ta hem sina barn eller få en bättre kvalitet i kontakten. I enskilda ärenden finns ibland olika uppfattningar bland tjänstemännen, barnets social- sekreterare, familjehemssekreterare och chefer, om inriktningen i arbetet vid familjehemsplacering. Det är inte ovanligt att vårdplanen upprättas i ett akut läge och ibland i en förhandlingssituation med vårdnadshavaren. Ofta har man inte fullt ut klart för sig barnets behov utifrån vad de varit med om, men i familjehem blir barnets behov tydligare. Även föräldrarnas förmåga att förändra sin situation visar sig först . Mot denna bakgrund ansågs det motiverat att införa ett krav på att vårdplanen ska revideras . Det förutsågs emellertid att samarbetet med föräldrarna i vissa fall kunde försämras om är tydlig med sin bedömning att barnet måste få bo kvar i familjehemmet. Det skulle indirekt kunna påverka barn och familjehem på ett olyckligt sätt. ansågs denna tydlighet vara nödvändig för att förbättra förutsägbarheten för barnet. 13.10 Överväganden av vården är skyldig att minst en gång var sjätte månad överväga om vård i ett annat hem än det egna, som ges med stöd av SoL eller 2 § LVU, fortfarande behövs och hur vården bör inriktas och utformas (6 kap. 8 § första stycket SoL och 13 § första stycket LVU). Bestämmelsen i SoL gäller samtliga frivilliga placeringar, oavsett placeringsform och även vid s.k. privatplacering. Bestäm- melsen i LVU gäller endast miljöfallen. Om vården ges med stöd av 3 § LVU på grund av den unges beteende ska vården i stället omprövas varje halvår, vilket innebär att ett nytt beslut fattas om vården ska bestå eller inte. Bestämmelserna i och LVU om regelbundna överväganden respektive prövningar av om vården fortfarande behövs anses vara det främsta uttrycket i lagen för återföreningsprincipen. Tryggheten för långsiktigt placerade barn 13.10.1 Bakgrund och syfte I förarbetena till LVU förutsågs en längre vårdtid när vården orsakas av brister i omsorgen jämfört med i de s.k. beteendefallen. Vårdtiden längd bör därför i dessa fall inte fast- ställas från början. Det bör emellertid åligga nämnden att kontinu- erligt följa vården så att den inte pågår längre än nödvändigt. För att underlätta denna kontroll bör den tjänsteman som har det direkta ansvaret för barnet vara skyldig att anmäla för nämnden hur vården bedrivs och hur den unges och föräldrarnas förhållanden utvecklat sig. Nämnden kan efter en sådan anmälan ta upp ärendet till prövning. Om vården på ett betryggande sätt kan fortsätta i frivilliga former, ska nämnden besluta att vård med stöd av LVU ska upphöra.