sou · H3B355 · 2015-06-09 00:00:00 — Artikel 34 som handlar om att varje barn har rätt att skyddas mot sexuella övergrepp och mot att utnyttjas i prostitution och pornografi. Artikel 39 handlar om att barn som utsatts för övergrepp eller utnyttjande har rätt till rehabilitering och social återanpassning. är ett oberoende expertorgan som syftar till att övervaka hur länderna lever upp till . Staterna ska lämna en rapport om de framsteg som har gjorts för att förverkliga de rättigheter som anges i barn- konventionen. Kommittén sammanställer sedan sina kommentarer med rekommendationer om hur staten bör agera för att på ett bättre sätt förverkliga . granskade 2015 hur följer barnkonventionen.14 För del var detta den femte granskningen. Här nedan följer några exempel på områden där barnrättskommittén anser att be- höver förbättra sig för att leva upp till bestäm- melser: •Att blir svensk lag. •Att alla barn i skyddas mot diskriminering. •Att utreda barnets bästa i asylärenden och socialtjänstutred- ningar. •Att se till så att anmälningsplikten fungerar när barn far illa. •Att stärka skyddet mot sexuell exploatering av barn. 14 United Nations (2015). Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande bildades och är en europeisk sammanslutning av 47 stater. Syftet med rådet är att skydda och värna de mänskliga rättigheterna i . Politiska representanter från medlemslän- derna samlas regelbundet för att diskutera och utvärdera hur väl de mänskliga rättigheterna skyddas och respekteras i . har haft bekämpande av våld mot kvinnor som ett prioriterade område. har varit aktivt inom området och lämnat ett flertal rekommenda- tioner, bl.a. om brottsoffer m.fl. och riktlinjer om ett barnvänligt rättsväsende.15 tillsattes en expertgrupp för att arbeta fram ett underlag till en konvention inom området. antogs konvention om förebyg- gande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet, även kallad Istanbulkonventionen.16 undertecknade konven- tionen vid ett ministermöte i . Konventionen och de åtgärder som krävs för att ska leva upp till de åtaganden som en anslutning innebär, analyserades av regeringen i en promemoria 2012.17 I promemorian föreslås att ska tillträda konventionen. En svensk anslutning till kon- ventionen bedöms kräva lagändringar i några avseenden. När det gäller lagändringar som behövs för att uppfylla förpliktelser som avser tvångsäktenskap och fortsatt uppehållstillstånd i anknyt- ningsfall hänvisas till förslag som har lämnats i betänkandena Stärkt skydd mot tvångsäktenskap och barnäktenskap18 respektive Kvinnor och barn i rättens gränsland.19 ratificerade konventionen och den trädde i kraft i november 2014.20 I ingressen till Istanbulkonventionen framgår att medlemsstater och övriga stater som har undertecknat denna kon- vention: 15Recommendation R (06) 8 on assistance to crime victims. 16Europarådet (2011). 2013/14:208. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande •fördömer alla former av våld mot kvinnor och våld i hemmet, •anser att det för att förebygga våld mot kvinnor är av avgörande betydelse att uppnå såväl formell som reell jämställdhet mellan kvinnor och män, •anser att våld mot kvinnor är ett uttryck för historiskt ojämlika maktförhållanden mellan kvinnor och män och att det är dessa förhållanden som har lett till att män dominerar och diskrimine- rar kvinnor och som hindrar kvinnors utveckling, •konstaterar att våld mot kvinnor är könsrelaterat på strukturell nivå och att våldet mot kvinnor är en av de viktigaste orsakerna till att kvinnor är underordnade män, •med stor oro konstaterar att kvinnor och flickor ofta utsätts för allvarliga former av våld, såsom våld i hemmet, sexuella trakasse- rier, våldtäkt, tvångsäktenskap, hedersrelaterade brott och köns- stympning, vilket är en allvarlig kränkning av kvinnors och flickors mänskliga rättigheter och utgör ett stort hinder för att uppnå jämställdhet mellan kvinnor och män, •konstaterar att det i väpnade konflikter pågår brott mot de mänskliga rättigheterna som drabbar civilbefolkningen, framför allt kvinnor som utsätts för utbredda och systematiska över- grepp i form av våldtäkter och sexuellt våld och att det finns en risk för att det könsrelaterade våldet ökar både under och efter konflikter, •konstaterar att kvinnor och flickor riskerar att utsättas för köns- relaterat våld i större utsträckning än män, •konstaterar att våld i hemmet drabbar kvinnor oproportionerligt och att även män kan utsättas för våld i hemmet, •konstaterar att barn är offer för våld i hemmet, inbegripet som vittnen till våld i familjen, •önskar skapa ett där det inte förekommer något våld mot kvinnor eller våld i hemmet. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande Istanbulkonventionens syfte, artiklar och kapitel I kapitel I framkommer konventionens syfte: Syftet med denna konvention är: a)att skydda kvinnor mot alla former av våld och att förebygga, lagföra och avskaffa våld mot kvinnor och våld i hemmet, b)att bidra till att avskaffa alla former av diskriminering av kvinnor och att främja faktisk jämställdhet mellan kvinnor och män, bland annat genom att stärka kvinnors ställning, c)att utarbeta ett omfattande system, principer och åtgärder för att skydda och hjälpa alla kvinnor som utsätts för våld och alla som utsätts för våld i hemmet, d)att främja internationellt samarbete som syftar till att avskaffa våld mot kvinnor och våld i hemmet, e)att organisationer och brottsbekämpande myndigheter ska få stöd och hjälp så att de kan samarbeta effektivt och ta ett hel- hetsgrepp för att få ett slut på våldet mot kvinnor och våldet i hemmet. Nedan följer några utdrag ur Istanbulkonventionens olika kapitel och artiklar: •I konventionens artikel 4 beskrivs att statsparterna ska vidta nödvändiga lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder för att främja och skydda alla människors, särskilt kvinnors, rätt att leva utan att behöva utsättas för våld vare sig offentligt eller privat och att all form av diskriminering av kvinnor fördöms. •Parterna ska enligt artikel 6 anlägga ett genusperspektiv då de införlivar och utvärderar konsekvenserna av bestämmelserna i konventionen. •I artikel 7 framgår att parterna åtar sig att anta och genomföra en effektiv, omfattande och samordnad nationell politik för att förebygga och bekämpa alla former av våld mot kvinnor och våld i hemmet. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande •I artikel 8 framgår att parterna ska anslå lämpliga ekonomiska resurser för detta. •I artikel 9 framgår att parterna på alla nivåer ska erkänna, upp- muntra och stödja det arbete som berörda frivilligorganisationer och det civila samhället utför för att bekämpa våld mot kvinnor och skapa ett effektivt samarbete med dessa organisationer. •Vidare ska enligt artikel 10 ett eller flera offentliga organ inrättas för att samordna, utvärdera, bevaka och utvärdera politiken och åtgärderna för att förebygga och bekämpa det våld som konven- tionen omfattar. •I konventionen artiklar 14 och 15 finns olika bestämmelser om utbildning för yrkesgrupper m.m. •I artikel 16 framgår parternas ansvar för förebyggande arbete i form av behandlingsprogram för våldsutövare. •Brottsoffers rätt till information framgår av artikel 19. •I konventionens artiklar 19, 20, 22, 23 24, 25 finns vidare be- stämmelser om brottsoffers rätt till olika stödinsatser om t.ex. skyddat boende, specialiserade stödtjänster, stöd till personer utsatt för sexuellt våld och hjälptelefon. •I konventionens kapitel fem, artiklarna 29–48, framgår olika åtgärder som parterna ska vidta inom rättsväsendet. •I kapitel sex, artiklarna 49–56, framgår vidare parternas ansvar för utredning, lagföring, processrätt och skyddsåtgärder inom rättsväsendet. Europeiska unionens råd antog ett direktiv om miniminormer för brottsoffers rättigheter samt stöd till och skydd av brottsoffer.21 Direktivet ersätter rådets rambeslut om brottsoff- rets ställning i straffrättsliga förfaranden . 21 och rådets direktiv /29/EU av om fast- ställande av miniminormer för brottsoffers rättigheter och för stöd till och skydd av dem. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande Det nya direktivet innebär att medlemsländerna måste införliva miniminormerna i sin nationella rätt. Det ska göras . Syftet med direktivet är att säkerställa att brottsoffer får infor- mation, stöd och skydd och att de får medverka i straffrättsliga förfaranden. Brottsoffer ska erkännas och behandlas på ett respekt- fullt, hänsynsfullt, individuellt, professionellt och icke-diskrimine- rande sätt. När brottsoffret är ett barn ska medlemsstaterna säker- ställa att barnets bästa kommer i främsta rummet och bedöms individuellt. Rätten till information inkluderar enligt direktivet bland annat rätt till tolkning och översättning. Rätten att delta i det straffrätts- liga förfarandet innebär bland annat rätten att delta i rättegångar, höras och lägga fram bevisning. Direktivet nämner brottsoffer med särskilda behov, t.ex. barn, och understryker deras särskilda behov av stöd och skydd. Enligt direktivet har brottsoffer också rätt till kostnadsfri och konfidentiell hjälp från offentliga eller ideella stödverksamheter för brottsoffer. Direktivet tar vidare upp att utbildning av polis och domstolspersonal ska vara obligatorisk i medlemsländerna och att utbildning för domare, åklagare och advo- kater ska finnas tillgänglig. När det gäller verksamheter för stöd till brottsoffer och verksamheter för reparativ rättvisa ska staterna uppmuntra till utbildning. Medlemsländerna bör också samarbeta med varandra, t.ex. genom utbyte av god praxis och samråd i individuella fall. Underlag togs fram i en promemoria för bedömningen av vilka åtgärder som krävs för att ska leva upp till sina åtaganden enligt direktivet.22 Där konstateras att det i finns ett starkt stöd och ett väl fungerande skydd för brottsoffer. EU:s direktiv innebär att brottsoffers rättigheter i unionen stärks ytterligare. I en proposition lämnades sedan förslag på de lagändringar som krävs för att genomföra brottsofferdirektivet i Sverige.23 För att direktivet ska uppfyllas ändras bland annat reglerna om tolkning och översättning åt målsägande i brottmål. Om en måls- ägande inte behärskar svenska ska en tolk anlitas vid sammanträden inför rätten. Domstolen ska också på begäran översätta en handling eller de viktigaste delarna av den, om en översättning är av väsentlig 2014/15:77. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande betydelse för att målsäganden ska kunna ta till vara sin rätt. Dess- utom stärks rätten till information genom att målsäganden alltid kan begära att bli underrättad om tidpunkt och plats för samman- träden inför rätten. Lagändringarna föreslås träda i kraft . 6.6Internationell utblick över arbete med att bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck i ett internationellt och nordiskt perspektiv ligger på många sätt långt framme när det handlar om politiska insatser för att bekämpa mäns våld mot kvinnor och hedersrelaterat våld och förtryck. Som nämnts i tidigare kapitel har internationella åtagan- den varit centrala för arbetet i . FN:s deklara- tion om avskaffande av våld mot kvinnor har haft stor betydelse och 2014 tillträdde konvention om förebygg- ande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet.24 Både integreringen av frågan om våld mot kvinnor i jämställdhets- politiken och kvinnofridsreformen 1998 var viktiga steg mot en mer sammanhållen och effektiv politik. Såväl lagstiftningsreformer som andra insatser med syfte att effektivisera kampen mot mäns våld mot kvinnor har genomförts . Detta inte minst –2010 då mäns våld mot kvinnor var det område inom jämställdhets- politiken som prioriterades främst, sett till både resurser och upp- drag.25 Även insatser som den nationella samordnaren mot våld i nära relationer, vilken lämnade sitt slutbetänkande i juni 2014,26 och denna utredning, som ska utarbeta en samlad nationell strategi, kan ses som tecken på att har en förhållandevis väl utveck- lad politik på området. Något som ytterligare bidrar till den bilden är det faktum att det förutom lagstiftning och ett antal konkreta och tidsmässigt avgränsade åtgärder inom ramen för handlingspla- ner och andra uppdrag också har skapats nya och mer permanenta 24Europarådets konvention om förebyggande och bekämpning av våld mot kvinnor och våld i hemmet (fördragsserie nr 210), se även Prop. 2013/14:208. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande former för stöd till utveckling av kunskap och praktik när det gäller mäns våld mot kvinnor. Exempelvis ombildades det dåvarande Rikskvinnocentrum i till Nationellt centrum för kvinno- frid (NCK) 2006,27 och en rad olika myndigheter har sam- ordningsuppdrag respektive uppdrag att arbeta med kunskaps- och/eller metodutveckling inom området.28 Allt detta ligger i stort i linje med exempelvis de rekommendationer som lämnas i den handlingsplaner som tagits fram inom ramen för FN:s generalsekreterares kampanj för att stoppa mäns våld mot kvinnor (UNiTE), både när det gäller att utveckla en sammanhållen politik på nationell nivå och att integrera den med jämställdhetspolitiken.29 kan man konstatera att sett ur ett internationellt perspektiv har den svenska politiken haft en viss inriktning på straffrättslig hantering av våldsproblemet, och det finns områden som inte uppmärksammats i lika hög utsträckning som i en del andra länder. Det gäller bland annat det förebyggande arbetet, stöd till kvinnor utsatta för sexuellt våld, kvalitetssäkring av arbetet med våldsutövande män samt forskning och utveckling av evidensbaserad praktik på det här området generellt. 6.7Politik, nationella strategier och handlingsplaner i andra länder Internationellt sett används termen ”strategi” oftast synonymt med politik (policy), handlingsplan och liknande, varför det inte alltid är möjligt att mer precist urskilja nationell strategi i den mening som begreppet används i den här utredningen. Det finns dock en hel del skrivet om nationell politik och nationella handlingsplaner. Upp- följningarna av implementeringen av rekommendation Rec (2002) 5 om skydd mot våld mot kvinnor i medlemsländer ger en hel del kunskap om situationen i och . Detta inte minst eftersom de tre övergripande indikatorerna på framgång är 1) etableringen av en nationell handlingsplan som omfattar samtliga våldsformer, 2) att det finns en statlig samordnande organisation med ansvar för implementering och utvärdering, och 3) att det 28Se SOU 2014:49; SOU 2014:71. 29UN Women (2012). Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande finns medel avsatta specifikt för arbete med att bekämpa och före- bygga våld mot kvinnor. I den senaste uppföljningen av Rec (2002) 5 som kartlade situationen 2013 i 46 av rådets 47 medlemsländer, rapporterade samtliga att det finns nationella handlingsplaner som omfattar några eller alla av de nio våldsformer som omfattas av Istanbulkonventionen. I fall handlar det inte om samtliga, då politiken inte omfattat konflikt och post-konfliktsituationer eller underlåtenhet att respektera valfrihet när det gäller repro- duktion.30 I kartläggningen framstår politiken i som relativt väl utvecklad utom på vissa områden, som exempelvis möjligheter till skyddat boende för våldsutsatta kvinnor. Av rapporten framgår att , till skillnad från vissa andra länder, endast rapporterat om insatser som ges i regi och inte om de frivillig- organisationer (som kvinno- och brottsofferjourer) som i prakti- ken står för en stor del av skyddet till våldsutsatta kvinnor. Att rap- porteringen till ser ut som den gör kan vara ett uttryck för ett mer genomgående mönster när det handlar om såväl stödinsatsers som frivilligorganisationers plats i den nationella poli- tiken. Exempelvis pekar en forskningsstudie om statens respons på våld mot kvinnor och barn i olika europeiska länder på att frivillig- organisationer varit betydligt närmare involverade i utarbetandet av nationella handlingsplaner i bland annat och Tysk- land, än vad som varit fallet i Sverige.31 I brist på officiella uppgifter förlitar sig på den europeiska kvinnojours- organisationen /års- rapport,32 och att döma av denna ligger efter exempelvis och när det gäller tillgängliga platser i skyddade boenden i förhållande till folkmängd.33 30se (2014), tabell 2 b. 31Kelly et al. (2011). 33Council of Europe 2014:26. Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande 6.7.1Två exempel på nationella strategier – och När det gäller frågan om hur omfattande, genomarbetade, systema- tiska och effektiva olika nationella strategier eller handlingsplaner är finns än så länge framförallt den typen av rapporter som citeras ovan, men inte så stort vetenskapligt underlag i övrigt. I några befintliga studier, exempelvis en global kartläggning av nationell politik när det gäller våldtäkt,34 en ny rapport från det europeiska om lovande erfarenheter i att förebygga våld mot kvinnor i nära relationer35 och en Daphne-finansierad studie om statens respons på våld mot kvinnor och barn i olika Europeiska länder,36 pekas bl.a. och ut som länder med en relativt väl utvecklad och lovande politik. Dessa skisseras nedan som två exempel på hur nationella strategier kan läggas upp. 6.7.2Australien – National plan to reduce violence against women and their children 2010–2022 Den nuvarande australiska nationella handlingsplanen för att minska våld mot kvinnor och deras barn löper och är den första planen för samordning av insatser mellan den nationella regeringen (Commonwealth government) och sex delstater och två territorier. Den presenteras även som att det är den första planen som har ett starkt fokus på prevention, lång- siktighet, respektfulla relationer och ökad jämställdhet som ett sätt att förebygga våld. Den är också den första som sätter fokus på att hålla våldsutövare ansvariga och förmå dem att upphöra med våld.37 Vidare bygger den på kunskap från ny forskning och omfattande konsultation med olika aktörer. I fokus står huvudsakligen två former av våld: våld i nära relationer och i familjen, samt sexuellt våld. Termen våld i familjen är den vanligaste termen för ur- sprungsbefolkningens erfarenheter, då termen definieras som att den inkluderar ett brett spektrum av familje- och släktskapsrela- 34SVRI (2011). 35EIGE (2015). 36Kelly et al. (2011). 37COAG (2010). Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande tioner där det kan förekomma våld. Den nationella planen har ut- vecklats för att stödja alla kvinnor och deras barn. Planen utgör ett ramverk för att utveckla arbetet mot våld och den implementeras genom fyra treårspla- ner. På så sätt skisseras ett utvecklingsarbete i fyra faser där den första (2010–2013, a ) ska lägga grun- den för det fortsatta arbetet och den andra (2013–2016, Moving Ahead) ska utgå från vad som fungerat väl och stärka kunskapsbasen inför det fortsatta arbetet. Vid den tredje fasen (2016–2019, Promising Results) förväntas tydliga resultat av det tidigare arbetet, och vid den fjärde fasen (2019–2022, Turning the Corner) ska de övergripande målen ha uppnåtts: minskad om- fattning av våld, minskad omfattning av barn som upplever våld mot en förälder eller omsorgsperson och en ökad andel kvinnor som känner sig trygga i sina samhällen. Varje treårsplan stöds av olika insatser för att stärka det praktiska arbetet mot våld, integrera olika system och öka informationsutbyte mellan myndigheter och organisationer, förbättra kunskapsbasen om vad som fungerar och uppföljning av implementeringen av planen genom indikatorer för olika målområden och delmål. Arbetet är organiserat runt sex nationella målområden, vilka i sin tur är organiserade utifrån centrala strategier för att åstad- komma förändring och förbättrade insatser, samt en organisation med ansvarsfördelning och så vidare. Så är exempelvis arbetet med det första målområdet – ”Samhällen som är trygga och fria från våld” – organiserat utifrån de tre nyckelstrategierna att öka civil- samhällets engagemang, att fokusera på primärprevention och att öka jämställdheten.38 De övriga fem nationella målområdena är ”Respektfulla relationer”, ”Stärkta ursprungsbefolkningar”, ”Insat- ser som möter behoven hos kvinnor och barn som bevittnar våld”, ”Ett effektivt rättsväsende”, samt ”Våldsutövare upphör med våld och hålls ansvariga”. En central fråga i den nationella planen är att bygga upp en kun- skapsbas, särskilt genom etableringen av ett nationellt kunskaps- centrum () som ska sammanföra redan existerande forskning med ny forskning inom ramen för en nationell forskningsagenda. Här finns en klar agenda att stödja forsk- 38 COAG (2010). Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande ning som svarar upp mot politikens och praktikens kunskapsbehov. Den nationella forskningsplanen ska fylla kunskapsluckor och bidra till förståelsen av tvärsektoriella frågor, som berör exempelvis hälsa, rätt, utbildning och hemlöshet och bostadsfrågor. Utöver forskning byggs en kunskapsbas om våld i nära relationer och sexu- ellt våld upp genom förbättrad nationell datainsamling och rappor- tering inom olika sektorer, ett system som ska vara på plats . 6.7.3Storbritannien – Together we can end violence against women and girls: a strategy lanserades den nationella strategin för att stoppa mäns våld mot kvinnor och barn i och den har följts upp av årliga nationella handlingsplaner med rapporter från tidigare period och insatser under det kommande året.39 När den lanserades var strategin strukturerad utifrån våldsområdets tre ”P:n”40: Prevention (förebygga), Provision (stöd till utsatta) och Protection (skydd och ett effektivt rättsväsende), samt ett fjärde område som handlar om politiskt ansvarstagande för att strategin blir så framgångsrik som det är tänkt. Det förebyggande arbetet och förändrade attityder – prevention – lägger grunden genom medvetandegörande kampanjer, insatser för att skydda och utbilda barn och unga, samt utbildning och insatser för att främja tidiga insatser. Hjälp till kvinnor och flickor att fortsätta leva sina liv – provision – bygger på effektivt tillhandahållande av insatser, råd och stöd, akutinsatser och skyddade boenden, och en effektiv straffrättslig hantering – protection – omfattar såväl utredning och åtal som brottsofferstöd och skydd, liksom program för förövare. Strategin bygger vidare på tidigare arbete med nationella hand- lingsplaner och utvecklingen av en infrastruktur för att bekämpa våld, såsom de domstolar specialiserade på våld i nära relationer som lanserades 2005 (Specialist /SDVCs), samverkanskonferenser för riskbedömning i högriskärenden (Multi- Agency Risk Assessment Conferences/MARACs, se vidare nedan) vilka utvecklats gradvis , oberoende rådgivning vid våld i 39Home Office (2010), Home Office (2014). 40Jfr : ”protection” (skydd), ”provision” (resurser) och participation (delaktighet). Mäns våld mot kvinnor – samhällets ansvar och åtagande nära relationer (Independent Domestic Violence Advisors/IDVAs) som funnits och också är inriktade på kvinnor med hög risk för utsatthet för våld, samt våldtäktsmottagningar ((SVRCs), vilka utvecklats gradvis och erbjuder både medicinskt och psykosocialt omhändertagande vid sexuellt våld. Strategin samlar insatser mot samtliga former av våld mot kvinnor och barn. Den är med andra ord bredare i sitt fokus än exempelvis den australiensiska. Strategin utvecklades i en bred konsultationsprocess där syn- punkter inhämtades från ett brett spektrum av intressenter och ett stort antal berörda, däribland över 300 personer själva utsatta för våld och 700 första linjens experter på våld, det vill säga personer som arbetar med frågorna.41 Den innehåller en rad aktiviteter, i många fall i samarbete med det civila samhället och frivilligorgani- sationer, vilka genomförs med hjälp av en struktur för samordning på såväl nationell som lokal nivå. Även denna strategi är nära kopp- lad till forskning och utvärdering, exempelvis genom nationella centra med fokus på ”vad fungerar” (what works).