sou · H3B322 · 2015-03-27 00:00:00 — I en rapport från Skolinspektionen (2012) sammanställer inspektionen i punktform ett koncentrat av framgångsfaktorer som poängterats i forskning om framgångsrika skolor och framgångsrikt ledarskap, som inspektionen bedömer fungerar ihop med den svenska skolans styrdokument. Inspektionen betonar att listan inte är uttömmande, men följande framgångsfaktorer listas: Rektor är aktiv pedagogisk ledare av verksamheten. Rektor är kunnig och kompetent och har lärarnas förtroende. Rektor är bärare av en utvecklingsidé och kommunicerar den i olika sammanhang både internt och externt. Rektors organisation av tid inriktas på att stödja utveckling och utvärdering av den pedagogiska verksamheten. Rektor är tydlig, demokratisk, lärande och kommunikativ samt fokuserar på såväl skolans sociala mål som kunskapsmålen. Rektor tar ansvar för både skolans struktur och kultur i syfte att bidra till högre grad av måluppfyllelse. Rektor deltar i diskussioner om vad som genererar framgångsrik undervisning och analyserar samband mellan undervisningsmönster och utveckling av kunskapsresultat. Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap Rektor engagerar sig i skolans kärnprocesser, undervisning och lärande samt uttrycker höga förväntningar på elevernas resultat. Rektor är förtrogen med verksamheten och den dagliga undervisningen samt ger återkoppling och bekräftelse till lärarna. Rektor och lärare har i sin kommunikation fokus på mål och lärande. Rektor kommunicerar med elever och föräldrar om undervisning och lärande. Rektor involverar medarbetarna och ger förutsättningar för delaktighet och inflytande. Rektor fördelar ansvar och befogenheter till arbetslag och team. Rektor har en ledarstrategi som fokuserar på att skapa en kultur med normer och värderingar som stimulerar och inspirerar medarbetarna till tydligare engagemang och vilja att utveckla sin kompetens. Rektor använder kompetensutveckling som en hävstång i skolans förbättringsarbete. Rektor tar ansvar för samverkan med andra skolor och ser skolsystemet som en helhet där den egna skolan är en del. Skolans ledarskap och förbättringsarbete präglas av såväl långsiktighet och uthållighet som delaktighet och inflytande samt öppenhet och samverkan. Förbättringsarbetet ställs i relation till resultat, övergripande mål och visioner med skolverksamheten. Skolledarrollen görs attraktiv genom stöd och bekräftelse. Rektorn har täta kontakter med andra rektorer, i ledningsteam eller i nätverk för att skapa egna professionella normer och stärka yrkesrollen. I en aktuell svensk studie har (2014) jämfört aspekter på rektorernas arbetsförutsättningar, förväntningar, prioriteringar med mera i kommuner som uppvisar olika nivåer vad gäller elevernas meritvärden. Den teoretiska utgångspunkten bygger på Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap Leithwoods (2010) sammanfattning av orsaker till att skolor och kommuner/distrikt underpresterar i , . Leithwood framhåller bland annat betydelsen av rektorernas och lärarnas utbildning och erfarenhet och betydelsen av höga förväntningar på eleverna. Vidare framhåller han betydelsen av elevernas psykosociala situation och familjesituation. Leithwood framhåller även betydelsen av att skolkulturen och skolans organisation, ledarskapet och förmågan att samverka. Det framhålls bland annat att ledarskapet inte ska vara ensidigt administrativt inriktat och att det är viktigt att undvika konflikter mellan huvudmannen och skolans professionella. Höög har jämfört kommuner som är underpresterande, medelpresterande respektive högpresterande med utgångspunkt från respektive kommunens så kallade SALSA-värde. SALSA är en statistisk modell som jämför kommuners och skolors betygsresultat i årskurs 9 efter att viss hänsyn tagits till elevsammansättningen. Det betyder att skolornas resultat räknas fram genom att de faktiska betygsresultaten sätts i relation till ett antal bakgrundsfaktorer. Det är föräldrarnas utbildningsnivå och fördelningen pojkar/flickor samt andelen nyinvandrade elever, dvs. andelen elever som kommit till , som utgör bakgrundsfaktorerna. Störst betydelse för resultaten i modellen har föräldrars utbildningsnivå. En kommun som ”över presterar” alternativt ”underpresterar” enligt SALSA är alltså en kommun där eleverna presterar bättre eller sämre studieresultat än vad som förväntas med hänsyn taget till ovan nämnda bakgrundsfaktorer gällande föräldrarnas och elevernas förutsättningar. Höög har beräknat ett medelvärde av SALSA-värden för respektive kommun –2012. Beräkningen avser både andel som når målen och meritvärden. Kommunerna har därefter delats in i tre grupper: underpresterande, mellanpresterande respektive överpresterande. Höög har på olika sätt operationaliserat och samlat in data på skolnivå och kommunnivå som belyser olika aspekter av de faktorer som Leithwood framhåller som väsentliga för att förklara resultatskillnader mellan skolor och skoldistrikt. Höög menar att de faktorer som Leithwood anför som viktiga i också visar sig viktiga för att förstå skillnader i skolresultat mellan kommuner i . Skillnaderna mellan kommuntyperna i Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap studien är inte stora vad gäller resultaten av Höögs analys av de enskilda orsakerna till skillnaderna i skolprestationer. Höög menar dock att när resultatet analyseras samlat, så framstår tydligt att rektorerna i de underpresterande kommunerna i jämförelse med de överpresterande, upplever större svårigheter och problem i strävan att skapa framgångsrika skolor. Resultaten i studien tyder på att rektorer i överpresterande kommuner har mer inflytande över den inre organisationen och det pedagogiska arbetet, ställer högre krav på sig själva när det gäller vetenskaplig grund, har större förtroende för sitt eget ledarskap och har bättre samarbete med sin huvudman. Det framgår bland annat att ekonomi- och juridikfunktionerna oftare är centraliserade i kommuner som underpresterar. Ett ömsesidigt lägre förtroende mellan rektor och huvudmän tycks prägla kommuner som inte når förväntade resultat. 3.5Huvudmannens uppgifter inom skolväsendet i relation till rektorns uppdrag Skolinspektionen har i en rapport med utgångspunkt från skollagstiftningen, allmänna råd (2012) och information på webbplats (2015) redogjort för huvudmannens uppgifter inom skolväsendet i relation till rektorns uppdrag (Skolinspektionen 2014). Inspektionens redogörelse refereras nedan. Rektorn ska leda och samordna det pedagogiska arbetet. Men det är huvudmannens ansvar att utbildningen uppfyller de centrala kraven i skolförfattningarna, främst skollagen, läroplanerna och skolförordningen. Huvudmannen skapar genom sitt agerande förutsättningar för rektorns ledarskap. Skolan på lokal nivå styrs genom en styrkedja där huvudman-rektor-lärare/annan personal ingår, och alla länkar i kedjan måste vara starka och fungera väl. Det är huvudmannens ansvar att utbildningen håller en jämn och hög kvalitet, så att alla elever ges förutsättningar att nå de nationella målen. Huvudmannen ska se till att alla elever får en likvärdig utbildning och bör därför planera och styra utbildningen så att den kompenserar för elevernas skiftande förutsättningar och behov. Ett viktigt verktyg för att se till att utbildningen är likvärdig är en behovsstyrd resursfördelning, så att såväl budget som andra Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap resurser fördelas mellan skolornas skiftande behov och förutsättningar. Huvudmannen ska också arbeta kontinuerligt och långsiktigt för att utveckla och förbättra utbildningen. I huvudmannens ansvar ingår att se till att centrala förutsättningar för elevers lärande och trygghet är uppfyllda. Exempelvis bör huvudmannen skapa nödvändiga förutsättningar för att rektorerna ska kunna fullgöra sitt ansvar som pedagogiska ledare. Ett av de mest centrala verktygen som en huvudman har för att styra sin verksamhet är uppföljning. Det är också tydligt reglerat i skollagen. Varje huvudman inom skolväsendet ska på huvudmannanivå systematiskt och kontinuerligt följa upp, analysera, planera och genomföra åtgärder för att utveckla verksamheten. Inriktningen ska vara att de nationella målen uppfylls. Såväl kunskapsresultatet som värdegrundsarbetet behöver följas upp. Det innebär att huvudmannen måste skaffa sig kunskap om nuläget vid skolor, systematiskt följa upp och analysera att skolorna har de nödvändiga förutsättningarna samt vidta nödvändiga förbättringsåtgärder. I arbetet ingår också att följa upp om de förutsättningar som huvudmannen ger skolor har avsedd effekt. 3.6Internationell utblick – rektorns ledarskap i olika länder har forskning kring skolans rektorer fått ett rejält uppsving inom EU området. Detta kapitel är tänkt att ge en internationell översikt över forskningsområdet – såväl dess innehåll, utformning och centrala upptäckter som våra slutsatser och rekommendationer för hur forskning om skolans rektorer bör utformas . Nedan undersöker vi vilka faktorer som har påverkat forskningen kring rektorer millenniumskiftet. För det första har länder inom EU, liksom många andra delar av världen, genomgått omfattande sociala, ekonomiska och politiska förändringar. För att ta itu med de överväldigande utmaningar som dessa förändringar utgör har beslutsfattare och medborgare i allt högre utsträckning börjat undersöka syften och mål med rådande utbildningssystem. Krafter såsom globalisering, ökad ekonomisk konkurrens, ökad in- och utvandring, sociala nätverk och Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap teknologiska framsteg, de dramatiska politiska förändringarna i , internationella jämförelser rörande elevers inlärning såsom och ökade krav på goda elevprestationer och frågor om vilket ansvar som ska läggas på ledarskapet vid skolorna har även skärpt kraven på yrkesverksamma inom utbildningssektorn, och då särskilt rektorerna. Dessa krav har lett till noggrann analys av hur rektorernas ledarskapsroll, ansvarsområde och arbete kan sättas i relation till hur effektivt de klarar av utmaningarna genom att bl.a. kontrollera, utvärdera och analysera den utbildningskvalitet som ska tillhandahållas i skolorna. Till skillnad från , och , där forskningen kring rektorer är väl etablerad på såväl universitet, forskningscentra som inom myndigheter på olika nivåer visar analyser av forskningsansatserna att vissa länder befinner sig i en inledningsfas som fortfarande definierar och utformar en samordnad agenda för forskning kring rektorers arbete. Europeiska forskare inom forskningsområdet har mycket att vinna på att samarbeta och dela med sig av sin forskning, hur stora de strukturella, kulturella, kontextuella och historiska skillnaderna på utbildningsområdet än må vara. I det följande görs ett försök att identifiera de återkommande teman som är gemensamma för rektorsforskningen i de länder som finns representerade dels i forskningsöversikt Rektor – en forskningsöversikt (2011), dels i en kommande Springer-publikation om Rektorsforskning i 24 länder (2015). Med dessa forskningssammanställningar som grund ges i det sista avsnittet i detta kapitel rekommendationer för hur rektorsforskningen inom ska kunna utvecklas. Förhoppningen är att redovisningen av forskningen rörande rektorer dels synliggör behovet av fortsatt excellent och välgrundad forskning, dels gynnar och påverkar den framtida utvecklingen inom detta forskningsområde och dels hjälper till i hanteringen av de enorma utmaningar som skolledningar, lärare, elever, beslutsfattare och lokalsamhällen står inför. Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap 3.7Rektorsforskning - återkommande teman De återkommande teman som är gemensamma för rektorsforskningen i olika nationella studier, kulturer och kontexter berör främst styrning, ledning och utbildningens kvalité men även frågor om ansvarighet. Är även om det finns stora skillnader i såväl forskningens fokus som resultaten mellan de olika länder vill jag här lyfta fram gemensamma drag där forskningsresultaten tyder på att forskare kan ha gemensamma intressen och således med fördel kan samarbeta i mellanstatliga forskningsprojekt under det kommande decenniet. Dessutom belyser den tvärvetenskapliga diskussionen dels styrkorna i dagens rektorsforskning, dels viktiga områden som ännu inte berörts och antyder härigenom vilken bana framtida forskningsansatser bör ta. Detta kan göras trots, eller kanske tack vare, skillnaderna mellan politiska system, skolsystem och formerna för hur skolsystemen styrs. 3.8Ett forskningsområde under utveckling har forskningen om rektor blivit märkbart mer frekvent förekommande inom EU området, vilket märks i ett ökat antal doktorsavhandlingar, forskningsrapporter och publikationer. Men även om forskning om rektor ökar i de olika länderna, så visar analyserna att detta är ett forskningsområde under utveckling. Trots att intresset har ökat för rektorers arbete och roll(er), är forskningen på området i de flesta länder tämligen begränsad. Forskning om rektor är utan tvivel ett relativt nytt forskningsområde på universiteten. Orsakerna till knappheten i forskningen varierar från land till land. Michalak () och () beskriver hur det politiska, sociala och utbildningsmässiga arvet från Sovjettiden resulterade i en uppdelning mellan ledarskap och rektorskap, i såväl teori som praktik. Ledarskap förknippades traditionellt med den auktoritära statsmaktens kontroll, och det fanns helt enkelt få iögonfallande frågor att forska kring (2011). Rektorer utsågs i regel med godkännande, varför partilojalitet ansågs väga tyngre som urvalskriterier än kvalitéer såsom ledaregenskaper och pedagogisk kompetens. I detta system fanns inget större intresse för forskning kring rektorer. Huber () konstaterar att det i de tysktalande länderna Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap (, , och ) historiskt sett inte har forskats särskilt mycket kring ledarskap på skolor. De studier som ändå har gjorts var i regel knutna till forskning kring utbildningspolitik och utvecklingsprojekt för skolor. Då huvudfokus har legat på andra frågor har undersökningen av rektorernas arbete och ledarskap på skolor (2011) hamnat i skymundan. Huber menar vidare att forskare måste kunna frambringa övertygande bevis för att skolledning och rektorernas arbete skiljer sig från exempelvis offentlig förvaltning om man vill att forskningsområdet ska vinna legitimitet inom universitetsvärlden. Dessa författare föreslår ett antal olika orsaker till det ökade forskningsintresset kring rektorer. Exempelvis förändringar i den nationella utbildningspolitiken, och då allt som oftast alltmer decentraliserade utbildningssystem, den strida strömmen av utbildningsreformer, allt tuffare skolmiljöer, globaliseringens verkningar och högre krav på ansvarsskyldighet har komplicerat arbetet och gjort vardagen mer utsatt för såväl rektorer som den personal de leder I , , och beskriver , Ärlestig & , Moos, Risku & Kanervio och effekten som yttre krafter har på skolor och rektorer, liksom hur den starka interna dynamiken i utbildningssystemen ställer nya krav på rektorerna 2011. I jämförelse med tidigare årtionden har forskare vid universitet och olika myndigheter mer noggrant börjat studera rektorers arbete och hur detta kan relateras till målen för den nationella skolpolitiken och deras ansvarsskyldighet för de studerandes prestationer, både vad gäller akademisk och social utveckling. I finns en längre tradition av forskning kring skolledning, och där grundades av . härleder det våg av rektorsforskning dels till kravet på förbättring och större effektivitet inom skolan, dels till att man inom utbildningssystemet har börjat inse vikten av social rättvisa och jämlikhet. I överlät ansvaret för rektorsutbildningen till tio utvalda länsorganisationer , en andra gång 1993/94 då antalet minskades till sex nationella regioner. Därefter utökades utbildningsanordnarna till åtta universitet och Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap en fjärde förändring skedde 2009 då Myndigheten för skolutveckling gav uppdraget till sex universitet. Detta gäller även och framåt om än med två nya anordnare. Vid varje organisatorisk förändring har också en justering av uppdraget ägt rum. som man uppförde olika centrum för skolledarutveckling utökades också antalet utbildare, varav några var forskarstuderande. I dessa fall fullbordades ett antal forskningsprojekt, artiklar, uppsatser och doktorsavhandlingar. Men det finns behov av mer forskning vid de olika universiteten och forskningscentra för skolledarutveckling. 3.9Intensifieringen av rektorernas arbete spred sig skolreformerna som ringar på vatten över en rad länder, som makt och ansvar flyttades över till lokala myndigheter och skolor. En annan stor förändring som åtföljde dessa reformer vara att utbildning och fortbildning för rektorer förflyttades från nationella myndigheter till utvecklingscentrum vid universitet. Tillsammans med förändringar i den nationella skolpolitiken hördes ökade krav på ansvarsskyldighet (engelskans accountability) för mätbara inlärningsresultat mot bakgrund av allt mer konkurrensutsatta studiemiljöer. Samtliga av dessa krav orsakades av de studerandes allt mer skiftande grupptillhörighet, ökade sociala konflikter i skolan och i samhället, förändringar i läroplanen som kräver ny teknologi och krav på en ny sorts kunskaper och färdigheter som framtidens medborgare anses behöva. Tillsammans har dessa krav på förändringar och förbättringar av verksamheten ökat arbetsbelastningen för rektorer och väckt frågor kring den framtida effektiviteten i ett traditionellt utbildningssystem. Arbetsbeskrivningar för rektorer har i allmänhet varit luddiga och vagt formulerade i lagar och policydokument. Med tanke på den historiska bristen på forskning kring rektorers arbete, samt de kvalitéer, strategier och kompetenser som alla rektorer behöver för att kunna ta på sig ansvaret för att möta den mängd utbildningsmässiga utmaningar som väntar, så är knappast förvånande att beslutsfattare, forskare och rektorerna själva såg mycket allvarligt på såväl oklarheterna som bristen på forskningsresultat. Till följd av denna större tonvikt vid Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap rektorernas roll i uppfyllandet av dessa krav stimulerades framväxten av forskning om rektor, som de policy-relaterade kraven på rektorerna ökade. 3.10Hinder för rektorernas pedagogiska ledarskap Även om det finns undantag, så är den inrapporterade forskningen kring rektorer som pedagogiska ledare ytterst begränsad. Forskningsöversikterna ger flera förklaringar till detta. För det första råder ännu ingen konsensus bland forskare kring vad pedagogiskt ledarskap egentligen innebär. Det diskuteras, definieras och analyseras alltjämt olika beroende på forskaren; detta gäller även på väletablerade ledarskapsprogram och forskningscentra vid nordamerikanska och australiensiska universitet. I deskriptiva studier av rektorernas arbete har de flesta som innehar en ledarroll inom skolan lärarerfarenhet och har med sig denna pedagogiska kompetens i det nya jobbet. Trots detta får, som förklarar i sin översikt av forskning i , begreppet kring pedagogiskt ledarskap väldigt lite uppmärksamhet. Hon visar att rektorer i inte ser det som en huvuduppgift att lägga sig i vad som händer i klassrummen. Denna diskussion är relevant även i . Detta står i skarp kontrast mot den vikt man i , och lägger vid olika former av ansvarsskyldighet där rektorer får allt större krav på sig för att övervaka verksamheten och skapa meritbaserade belöningar för lärarprestationer och studieresultat. Det finns tendenser till förändringar. I en studie från redovisas viktiga skillnader mellan äldre och yngre rektorer. I studien såg man hur nya rektorer tog på sig ansvarsskyldighet för studieresultat och såg diskursen kring verksamhetens utförande som en viktig del av sitt ledarskap. Äldre rektorer (och uppåt) ansåg sig snarare ansvara för en mer administrativ aspekt av skolans verksamhet och effektiviteten i skolans organisation. En annan orsak till att begreppet kring pedagogiskt ledarskapet har fått begränsat fäste inom forskningen och i rektorernas arbetsliv står att finna i de starka normer som råder kring rektorers och lärares yrkesmässiga självständighet. Rektorer anser att det är lärarnas ansvar att stå för den pedagogiska expertisen och på så sätt Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap skapa en god lärandemiljö i klassrummen där alla elever kan lyckas eller nå så långt som möjligt. Trots de ansatser som har gjorts bland rektorer för att förbättra undervisningskvaliteten i sina respektive skolor, så hindrar starka normer kring professionell autonomi rektorerna från att få inblick i vad som händer i klassrummen och från att påverka pedagogiska beslut och praxis. 3.11Arvets inflytande på undervisningen och rektorernas arbete Varje enskilt land har en unik historia, struktur, policymiljö och kontext beträffande det offentliga skolsystemet, vilket naturligtvis har påverkat rektorernas roll. Forskning kring rektorer speglar följaktligen detta arv. Även om det finns mycket att lära från studier som sträcker sig över nationsgränserna, så fyller ändå rektorsstudier inom den nationella, regionala och lokala kontexten en viktig funktion på forskningsområdet. Vi kan dra lärdomar från internationella studier, men att bara översätta, applicera och flytta över forskningsupplägg, undersökningsinstrument och forskningsresultat kring rektorer från ett sammanhang till ett annat är varken tillräckligt eller ens lämpligt. Kontexten spelar roll och skriver: Det finns uppenbara kontextuella skillnader beträffande ledarskap, såsom graden av självbestämmande som skolledare har i skolsystemet och vilka urvalskriterier de anställs på, medan mindre uppenbara kulturella skillnader gör det än mindre lämpligt att blott importera resultat från en kontext till en annan utan åtminstone viss bearbetning. (min översättning). Exempelvis , där offentlig utbildning enligt konstitutionen faller under delstatsmyndigheternas ansvar, ett decentraliserat offentligt utbildningssystem med en lång tradition av starkt lokalt inflytande, står i skarp kontextuell kontrast till europeiska länder där nationella utbildningsmyndigheter dominerar. Som tidigare konstaterats har dessutom beslutsfattare och skolpersonal i länder som tidigare stod under kontroll (och ) försökt nysta upp arvet från de strukturer och den politik som formade den offentliga utbildningen och rektorernas arbete . Forskningen om framgångsfaktorer för rektorernas ledarskap Michalak () och och () redogör börjar en forskning om hur dessa dramatiska förändringar i makt-, lednings- och kontrollstrukturer påverkat rektorer att växa fram. Resultaten kommer förhoppningsvis att kunna sprida förståelse kring de transitionsprocesser som äger rum när poliska styrningssystem förändras radikalt. Forskningen kring rektorer är företrädelsevis kvalitativ och deskriptiv. Fallstudier, undersökningsstudier (intervjuer och frågeformulär/enkäter), levnadshistorier, aktionsforskning och observationsstudier är de vanligaste metodologiska strategierna. Deskriptiva studier med fokus på rektorer är viktiga eftersom de skapar en taxonomisk baslinje och klassifikationssystem som kan utgöra en språngbräda vid utvecklingen av forskningsplaner och projekt som undersöker rektorers arbete. Dessa studier möjliggör utformningen av undersökningsprotokoll för större studier och projekt där man tillämpat s.k. ”mixed methods” eller flermetod ansatser och frambringar hypoteser som kan prövas med hjälp av kvantitativa metoder.