prot · H20975 · 2015-03-19 00:00:00 — Detta grundläggande, att arbetsförmedlaren skaffar sig konkret överblick över arbetsmarknaden lokalt och över de arbetssökande med alla deras olikheter, hinns inte med. Det är ett ansvar som faller tungt på den borgerliga regeringen och därmed också på dem som vill fortsätta i samma spår och som i någon grad också har lyckats förlänga det spåret genom att rösta ned den rödgröna höstbudgeten. Det här är för övrigt ett problem som har lyfts fram en massa gånger , inte bara av oss som har utgjort politisk opposition utan också av dem som har suttit med själva jobbet. Det har varit en väldigt stark kritik från de fackliga organisationerna. vittnade om en stelbent byråkrati, ett alltmer komplicerat regelverk och allt krångligare administration. konstaterade att Arbetsförmedlingens uppdrag har blivit inte mindre än omöjligt. Vi har också sett hur sjukskrivningarna har ökat bland Arbetsförmedlingens personal. Det hade tveklöst varit ännu mer av öppen kritik från de anställda om inte den dåvarande generaldirektören, som statsminister triumfatoriskt förevisade för sina partivänner med hjälp av fräsiga Powerpointbilder, hade gjort sig känd för att skapa ett tillknäppt internt klimat för kritik. Den ideologiska enögdheten i styrningen av Arbetsförmedlingen har också haft en tragisk påverkan på arbetsmarknadspolitikens utformning i övrigt. Den svenska arbetsmarknadspolitiken har tidigare på många sätt varit världsledande, något som man i andra länder har sett upp till. Men sedan 90-talskrisen har mycket gått åt fel håll, och med högerstyre har delar av arbetsmarknadspolitiken misshandlats till oigenkännlighet. Till exempel pumpades de så kallade garantiprogrammen upp och började dominera helt, och vi har hela fas 3-fiaskot, som utbudet av yrkesinriktade utbildningar minskade som andel av Arbetsförmedlingens portfölj av åtgärder. Minst lika illa är det skandalösa slöseriet med skattepengar som har byggts in i till exempel systemet med etableringslotsar. Det är uppenbart att det var viktigare för borgerligheten att rigga ett system som lät privata bolag sänka sina sugrör ned i våra offentliga kassor än att garantera ändamålsenliga arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I det sammanhanget får vi inte heller glömma att det fiaskot är strukturellt. Precis som med bland annat utbyggnaden av systemet med jobbcoacher har detta varit en del av det stora borgerliga privatiseringsprojektet, och då har man blundat för varningstecken om allt från oseriösa till direkt kriminella inslag. Det vore orimligt att tro att Arbetsförmedlingens stopp för just lotskontrakten har löst alla problem. Det är tyvärr uppenbart att det finns mycket annat runt upphandlade tjänster och utbetalda anställningsstöd av olika slag som man behöver ordna upp i. Därför är det glädjande att den nuvarande regeringen har aviserat en del sådana åtgärder, både genom justitieministern tidigare och genom besked om uppdrag till Statskontoret. Men det är väldigt mycket arbete som återstår, och är det något som erfarenheterna från de här åren bör ha lärt oss är det att man visserligen kan göra en del akututryckningar mot oseriös eller kriminell hantering men att det finns stora systemproblem som inte kan få sin lösning på det sättet. Det är systemproblem som vi har talat om , vilken samhällelig uppgift som Arbetsförmedlingen ska ha och vilka intressen och incitament som man bygger in i Arbetsförmedlingens arbete. Blir då allt tipptopp med en ny regering? Det skulle vara oseriöst och ohederligt av mig att påstå att jag tror det. Det krävs en större tydlighet i viljeinriktningen än vad regeringen har visat – det kan säkert bli bättre. Det behövs helt enkelt att man gör upp ideologiskt med det borgerliga arvet, och sådant tar tid. Sådant tar tid också på annat sätt. Det förändringsarbete som Arbetsförmedlingen själv har startat pekar i rätt riktning på flera sätt. Men man måste vara medveten om att Arbetsförmedlingen är en myndighet i kris och har lång väg att gå. En del saker går inte heller att ändra på genom Arbetsförmedlingen. En del av problemen handlar helt enkelt om att arbetslösheten är för hög, och det kan man i grunden inte lösa genom arbetsmarknadspolitik, utan det måste ske genom en djärvare investeringspolitik för fler jobb. Men till och med starten av detta röstade som bekant och de borgerliga partierna ned. Det står i betänkandet: ”Utskottet” – som alltså delar vissa av de bedömningar som görs i motionen från Socialdemokraterna och – ”välkomnar en behövlig reformering av Arbetsförmedlingens verksamhet.” Det är bra. Men detta är en alltför viktig fråga för att vi i ska slå oss till ro med det. Vi skulle vilja ha tydligare signaler från denna kammare om en arbetsförmedling som präglas mindre av byråkrati, detaljreglering och kontroller av de arbetssökande och mer av frihet för arbetsförmedlare att göra det som bör vara deras jobb, att ägna tid åt att få överblick över och odla kontakter bland aktuella arbetsgivare och hitta rätt verktyg för varje arbetssökande. Därför vill jag yrka bifall till reservation 3. Men jag vill ta upp ytterligare en annan sak i mitt anförande. Det handlar om arbetsmarknaden för personer med funktionsnedsättning. Det är verkligen hög tid att öka aktiviteten och gå från ord till handling när det gäller ett tillgängligt arbetsliv. Det handlar i grund och botten om mänskliga rättigheter. Det handlar också om att de angelägna samhälleliga målen om lägre arbetslöshet och högre sysselsättningsgrad knappast kan nås utan att arbetsmarknaden anpassas till de funktionsvariationer som existerar i arbetskraften, alltså helt enkelt bland samhällsmedborgarna. Den så kallade , som överlämnade sitt betänkande till regeringen , kom med en rad förslag, som vi i likhet med stora delar av remissinstanserna tycker är viktiga och bra. Det handlar inte minst om en höjning av lönebidragstaket. underströk , efter en motion från , vikten av de här förslagen genom ett tillkännagivande till den dåvarande regeringen. Dåvarande regering gjorde ingenting. Den nuvarande regeringen sa i budgetpropositionen , som var förhandlad i samarbete med , att den skulle se över förutsättningarna för att förstärka möjligheterna till arbete och sysselsättning utifrån bl.a. förslag. Den blev som bekant nedröstad av och de borgerliga partierna. Vi har från motionerat om de här frågorna. Vi skriver nu i ett särskilt yttrande att vi förutsätter att regeringen senast i budgetpropositionen 2016 återkommer med relevanta förslag till . Det är något som vi kommer att bevaka och återkomma till. 5 (M) replik: har vi fått en lång vänsterideologisk exposé från om vad som är fel i det svenska samhället och framför allt vad som är fel på Alliansen och vad är emot. När vi läser betänkandet kan vi konstatera att är ungefär lika mycket emot regeringen som Alliansen, för det är lika många reservationer och lika många särskilda yttranden. Det är något som vore intressant att veta. Vi pratar om arbetsmarknadspolitik och pratar om jobb. Finns det något som är för? Finns det något som är för och som konkret leder till att fler människor kommer att gå från ett utanförskap utan arbete till att få ett arbete? Det fick vi inte höra något om, så det skulle jag gärna höra något om. 6 (V) replik: Jag tror att jag föredrar att även fortsättningsvis göra exposéer över saker som faktiskt har hänt och gäller i stället för att, som gör, göra exposéer över sådant som inte har hänt och inte har någon motsvarighet i verkligheten. Jag får samma fråga varje gång. Jag tror att det finns något slags internt mejl som har gått ut hos om vilka frågor man ska ställa till vänsterpartister. Det blir lite olyckligt, för om man inte lyssnar på vad som sägs blir frågan mer och mer märklig. Men jag ska gärna tala om för vilka saker är för och som och andra har röstat ned, eftersom de är emot dem. Vi hade bland annat en statsbudget som vi var med och förhandlade fram, där det fanns en rad förslag som skulle leda till fler anställda inom olika sektorer. De skulle leda till fler anställda där behoven uppenbart är mycket stora, inom äldreomsorgen och sjukvården, riktiga jobb för att göra viktiga saker. Det röstades ned. Vi har förslag på investeringar i banunderhåll och annat som röstades ned och som naturligtvis skulle ge fler arbete. Det kommer att behövas investeringar i infrastrukturen i för att bygga om det här landet och klimatanpassa det, för att det ska byggas fler bostäder, där er politik har varit ett monumentalt misslyckande. Allt detta kommer att behövas. Det kommer att behövas det som föreslogs i budgetpropositionen som ni röstade ned och mycket mer därtill. Det, , är jobbpolitik. Det betänkande som vi diskuterar nu är arbetsmarknadspolitik. Vi diskuterar inte minst era misslyckanden . Jag förstår att du vill springa bort från det. Men du gör det inte genom en dålig fråga ställd till mig. 7 (M) replik: Rätt hanterad hänger arbetsmarknadspolitik ihop med att det blir jobb någonstans. Till skillnad från tror jag att det finns mer än den offentliga sektorn. I alla de delar som nämnde blev det ganska stort fokus på den offentliga sektorn. Den är inte alls obetydlig och oväsentlig utan är en bidragande del, men vi vet också att de flesta jobben kommer i små och medelstora företag. Där ska vi nog vara glada över att vi har den budget som vi har och inte någon budget som har stått bakom. Jag hinner inte ta upp allt om det. Men i mitt inledningsanförande tog jag upp vad jag ansåg vara positivt och vad jag ansåg inte var positivt när det gäller våra olika budgetförslag. Jag kan inte se hur man skulle kunna få fler jobb genom att chockhöja kostnaderna för att anställa unga. Om jag inte har fel är det även så att och hans parti är emot exempelvis hela RUT-avdraget som har skapat många nya företag och många nya arbetstillfällen, inte minst för kvinnor och för personer som är nyanlända i . Det finns en lång åtgärder som vi har vidtagit, som har varit framgångsrika och som jag tycker att man inte ska förringa. Sedan är det inte så att det skickas ut några mejl från det moderata partikansliet om hur man ska ställa frågor. Men eftersom ideologiska framställningar har låtit likadant under ganska många decennier är de ganska förutsägbara, och vi kan ställa ungefär samma frågor eftersom vi inte får riktigt de svar som vi vill ha. 8 (V) replik: Ni kanske borde börja med det. Då kanske ni skulle kunna ställa bättre frågor än de frågor som ni ställer . Jag hade en tvåminutersreplik. Ändå misslyckades med att höra något av innehållet i det. Jag talade bland annat om att det är viktigt med investeringar inom bostadsbyggande, inom klimatomställning och när det gäller att förbättra banunderhåll och så vidare. Självklart kommer många av dem som ska göra den typen av arbete att vara personer som arbetar inom privata företag. En hel del av dessa företag kan säkert också vara små eller medelstora. Men det som är poängen här är att man behöver göra saker i den ekonomiska politiken för att det ska bli fler jobb. Sedan är det så, precis som jag var inne på i mitt långa anförande, att arbetsmarknadspolitiken är mycket viktig för att minska friktionen på arbetsmarknaden och viktig för att rusta människor som har blivit arbetslösa, så att de blir i bättre stånd för att ta nya jobb. Den är också viktig för att folk ska få en värdig tillvaro när de eventuellt är arbetslösa. Allt detta har ni monterat ned, så att vi har fått en sämre arbetsmarknadspolitik i . Det är detta problem som vi diskuterar . Sedan talade du om chockhöjningar av saker hit och dit. Arbetsgivaravgiften för unga, som är den stora frågan som vi talar om här, har varit ett misslyckande. Det har inte blivit en större andel ungdomar som har blivit anställda i de branscher som ni talar om. Det är ett problem som ni har att handskas med. Vi talar om att man kan använda offentliga medel på olika sätt. Självklart kan man då, genom att ta in pengar i skatt och använda dem på ett annat sätt än att exempelvis subventionera tjänster hos bättre bemedlade personer, få fler att komma i arbete. Det är vår åsikt. 9 (C) replik: Jag ska börja med att bemöta det som sade i sin inledning när han beskrev hur allianspartierna ser på arbete. Jag saknade mycket i den beskrivningen, förutom att det var rätt stora felaktigheter. Förutsättningarna för och möjligheterna att försörja sig själv och kunna stå på egna ben och inte vara beroende av någon annan har varit en viktig drivkraft i vårt arbete med att stärka arbetsmarknaden och se till att fler får arbete. Det finns – helt klart – en skillnad mellan och . Det är ett konstaterande, och det tror jag inte att vi har olika uppfattningar om. Men jag tror också att det är viktigt att fundera på andra saker. När beskriver dessa saker finns det en underton i värderingar som han inte lyfter fram på samma sätt som han försöker göra när det gäller vad som skulle ligga bakom våra värderingar. Det handlar om frågan om det finns fina och fula jobb. Är jobb som man har och gör bra, oavsett i vilken bransch det är, bra jobb? Eller finns det i värld fina och fula jobb? 10 (V) replik: Vi som har en bakgrund i och känner en stor närhet till arbetarrörelsen tar det kanske lite för givet att alla förstår att arbete är någonting viktigt därför att man får möjlighet till egen försörjning och så vidare. tycker tydligen att man ska säga det explicit för att man ska få med sig det. Jag ska försöka tänka på det till nästa gång. Just för att arbetet är en så oerhört viktig del av människors liv är det en tragedi att vi har en massarbetslöshet och att vi har en arbetsmarknadspolitik som så hårt har misshandlats av den regering som du har stött. Det är alltså helt riktigt att arbete är oerhört viktigt. Finns det fula och fina jobb? Det är en fantastisk fråga att få. Det som är helt uppenbart är att det finns fulare och finare arbetsvillkor. Den rörelse och det parti som jag företräder har sedan tillkomsten arbetat för bättre villkor, större värdighet, högre löner och större trygghet för människor som arbetar. Det är någonting som inte alltid har varit starka motståndare till men har blivit det alltmer . Det ses till exempel som ett stort problem i samhället att man har goda arbetsvillkor. Alla idéer som handlar om hur man ska få till exempel fler i arbete handlar om att de som arbetar ska få det sämre, medan de som är arbetsgivare gärna ska gödas med en eller annan subvention. Det är där som skillnaden mellan oss finns. Ja, det finns också i arbetsvillkor som är alltför dåliga, och vi kommer att kämpa för att göra dem bättre. 11 (C) replik: Jag kan konstatera att jag på affärsgolvet har inom arbetarrörelsen och känner den rörelsen och den verkligheten väl. Jag vet inte hur har på arbetsgolvet. Men försöker du, , slingra dig ur detta, eller också har du glömt eller ångrar en del av det som du sa i valrörelsen. Han gjorde nämligen en tydlig nedvärdering av ett antal arbeten. låter det som om det är bara arbetsvillkoren som diskuteras. Återigen ställer jag frågan: Tycker att det finns fula och fina jobb på svensk arbetsmarknad? 12 (V) replik: Återigen upprepar jag att det finns fula och fina arbetsvillkor och att det finns stora problem på den svenska arbetsmarknaden på många ställen med dåliga arbetsvillkor som öppnar upp för att utnyttja människor, för att människor ska vara otrygga och för att människor inte ska få ha den värdighet som de ska ha när de går till sitt jobb. Det som tar upp från valrörelsen tror jag handlar om att vi i har tyckt och fortfarande tycker att det inte är en rimlig prioritering av skattemedel att ge pengar till företrädesvis välavlönade människor för att det ska bli ännu billigare för dem att anställa någon som ska städa deras hem. Det tycker vi att de kan betala själva och inte ska få statliga subventioner för. Jag har inte haft någon som helst anledning att ändra min åsikt i den frågan, snarare tvärtom. Det är någonting som vi bör fundera över i när exempelvis en massa företag inom industrin har svårigheter och när vi ser hur utvecklingen på arbetsmarknaden gör att tekniktunga bolag kanske drar sig för att vara kvar i . Har det varit riktigt att så ensidigt som den regering som du stödde gjorde satsa på att ge mer subventioner till tjänstesektorn för att skapa fler jobb där på bekostnad av arbeten som har ett högre förädlingsvärde? Det handlar inte om fina jobb och fula jobb. Det handlar om vad man har för vision för och inte minst vad man har för vision för de människor som finns på arbetsmarknaden. Där står jag, har stått och kommer att fortsätta stå på de arbetandes sida för goda villkor och för ett värdigt arbetsliv. 13 (FP): I det avslutade replikskiftet noterade jag att hänvisar till att partiet ända sedan rörelsens tillkomst har arbetat för drägligare villkor för arbetarkollektivet. Rörelsens tillkomst var ju när Socialdemokraterna körde ut en fraktion som ville införa diktatur i . Det var det som var rörelsens tillkomst. Därefter var denna rörelse en del av Komintern, den kommunistiska internationalen. Därmed ville man införa de arbetsvillkor i som fanns österut i . Sedan kan man diskutera huruvida dessa villkor var drägliga eller inte. Men vill man gå till botten med detta är det väl rimligt att slå en signal till någon historiker på som kan förklara hur facket såg på arbete för drägligare villkor för den arbetande befolkningen ända sedan rörelsens tillkomst. Vi har att diskutera arbetsmarknadsutskottets betänkande nr 5 Arbetsmarknadspolitik. I betänkandet behandlas ett drygt 50-tal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden om arbetsmarknadspolitiska frågor. Jag ska i huvudsak hålla mig till tre punkter: det som rör sysselsättningsmål, hur vi kan minska trösklarna så att fler, inte minst ungdomar, kommer in på arbetsmarknaden och nödvändigheten av utbildningsinsatser för dem som står längst bort från arbetsmarknaden. Om man sätter upp ett mål för jobben, det vill säga hur många jobb som ska skapas, då kan också antalet jobb växa till. Det är jobb och ökad sysselsättning som ska vara målet för politiken, det menar i alla fall vi i och Alliansen. Problemet är att Socialdemokraterna har en lång tradition, i alla fall i nutid, att i stället sätta mål för arbetslösheten. Bekymret med det är att det då kan hända i stort sett vad som helst, beroende på hur man tricksar med statistiken. Det har vi tyvärr sett exempel på. När man lägger ned kraft på att slussa människor bort från jobbsökande för att statistiken ska se bättre ut i stället för att lägga ned kraft på att människor ska kunna komma in på arbetsmarknaden och få ett jobb blir det samma situation på arbetsmarknaden som när vi i allianspartierna tog över regeringsmakten efter valet . Då var det 550 000 människor i som var förtidspensionerade. förtidspensionerades 140 personer. Det var denna linje som vi bröt med. Ungefär 200 000 människor har fått hjälp ut ur förtidspension. Det gjorde vi genom att sätta upp mål, men inte mål för arbetslösheten, utan mål för att minska det sammantagna utanförskapet och öka den sammantagna tillväxten. Vi från allianspartierna menade att det var utifrån tillväxten av riktiga jobb som vi skulle utvärderas, inte huruvida vi var väldigt effektiva eller lite mindre effektiva på att flytta människor mellan olika försäkringssystem. Tyvärr ser vi nu en risk för en återgång till den politik som slussade människor bort från möjligheten till arbete och in i utanförskap och bidragsberoende. Det är därför som det är så viktigt att vi återför fokus på hur många människor som arbetar och hur många nya jobb som vår ekonomi skapar. För att öka möjligheten att komma in på arbetsmarknaden måste vi minska trösklarna. Den stora ojämlikheten i är inte mellan dem som tjänar mer och dem som tjänar mindre, utan mellan dem som har ett jobb och dem som inte har ett jobb. Det finns flera olika sätt att sänka trösklarna in på arbetsmarknaden. På kostnadssidan kan man sänka kostnaderna för arbetsgivarna, till exempel genom nedsättning av arbetsgivaravgiften för ungdomar. Man kan sänka kostnaderna för konsumenterna, till exempel genom avdrag för hushållsnära tjänster eller lägre moms. Vår uppfattning i är att den sortens reformer i grund och botten är bra. De måste designas rätt och nå de rätta grupperna, men i grund och botten är det bra att på olika sätt kunna införa sådana lättnader för att nå grupper som står längre bort från arbetsmarknaden eller grupper av unga eller nyanlända för att de ska kunna komma in på arbetsmarknaden. Låt oss ta avdrag för hushållsnära tjänster som exempel, RUT-avdraget. Enligt de utvärderingar som har gjorts har RUT-avdraget skapat 20 000 jobb, varav två tredjedelar är heltidsanställningar. Av dem som arbetar i RUT-företagen var tidigare arbetslösa. Hälften av dem som arbetar i den här sektorn är utrikes födda. Det handlar om 20 000 nya jobb i en bransch som innan reformen helt dominerades av svartarbete. Många av de anställda är också kvinnor. Är inte det bra? Det är väl jättebra? Nej, tydligen inte för vänsterpartierna. Tvärtom har Socialdemokraterna och ägnat de senaste sex sju åren av sin vakna tid i arbetsmarknadsfrågorna till att i praktiken försöka döda den här branschen och den här marknaden, vilket är obegripligt med tanke på att detta är en väg in på arbetsmarknaden för många människor som är utrikesfödda, som är kvinnor, som har varit arbetslösa eller jobbat svart och inte har kunnat ta del av några rättigheter. Det slår mig att i andra sammanhang är det ett väldigt starkt fokus från Socialdemokraterna och på arbetstagare. Hela poängen med att vara ett arbetarparti är att man ska stå upp för arbetstagarna, men just när det gäller avdrag för hushållsnära tjänster fokuserar man över huvud taget inte på arbetstagaren, utan man fokuserar bara på konsumenterna. Sedan målar man upp en nidbild och säger att dessa konsumenter tjänar för mycket pengar. De bor i för stora villor i och , vilket är i grund och botten fel eftersom det för det första finns många andra som använder RUT-tjänsterna. För det andra är det ett djupt problematiskt resonemang därför att man sviker ju de människor som har kunnat gå från att jobba svart till att jobba vitt, till att omfattas av pensionspoäng och rättigheter på arbetsmarknaden och så vidare. Det är ett svek mot dessa människor, menar jag. Om vi vill minska trösklarna för att komma in på arbetsmarknaden och bryta utanförskapet finns det en stor grupp, inte minst ungdomar, som vi ändå inte kommer att nå genom att sänka tröskarna. Det har att göra med den ganska stora grupp i som inte har någon gymnasieutbildning alls. Om vi ska vara uppriktiga spelar det i många fall inte så stor roll om en arbetsgivare för att anställa en person betalar 13 000, 15 000 eller eftersom arbetsgivarna tackar nej till dessa personer även om de erbjuds denna arbetskraft i stort sett gratis inom ramen för någon typ av åtgärd eller annat. Det finns helt enkelt en grupp som har väldigt svårt att över huvud taget komma in på arbetsmarknaden. Därför är det viktigt att det skapas möjligheter att avsluta en gymnasieutbildning för dem som har hoppat av. Jag vill hävda att den kommunala vuxenutbildningen inte är alternativet för alla i den här gruppen, dels för att det är mycket självstudier på komvux, dels för att komvux i grund och brotten är ganska lik den gymnasieutbildning som de här personerna har hoppat av. Det som snarare behövs är att man hittar former för en mer individanpassad utbildning, sannolikt med betydligt mer lärarledd undervisning varvat med till exempel praktik. Snarare är folkhögskolor och sådana delar av utbildningsväsendet kanske bäst lämpade för att hjälpa dessa personer att fullgöra en gymnasieutbildning och sedan kunna få jobb. Att nå dem som står längst bort från arbetsmarknaden som saknar grundläggande utbildningskvalifikationer är en av arbetsmarknadspolitikens och utbildningspolitikens viktigaste uppgifter. Vi från både vänster och höger måste vara ödmjuka inför detta och inför det faktum att vi inte har lyckats.