prot · H20971 · 2015-03-12 00:00:00 — Det som är mest glädjande i detta är att kommun efter kommun väljer att ställa sig utanför denna experimentpolitik, där även partikamrater till mina socialdemokratiska och miljöpartistiska kolleger som sitter med i vår majoritet, väljer att rösta för och inte driva vidare denna fråga. De väljer att inte driva denna experimentella politik för eleverna. Jag yrkar bifall till två reservationer om fritidshemmen och om fler matematiktimmar. I övrigt yrkar jag bifall till utskottets förslag. 126 (M) replik: Låt mig först förtydliga mig lite kort när det gäller våra reservationer angående ett tionde grundskoleår. Det handlar alltså inte om att vi vill styra exakt hur insatserna ser ut för varje enskild elev, utan det handlar om var någonstans vi anser att huvudansvaret för att se till att eleven når sina mål ska ligga. Självfallet ska det fortfarande vara en individanpassad lösning, och självfallet ska det fortfarande vara så att det finns möjlighet att göra det här på det sätt som passar bäst. Jag tror att man ödmjukt och ärligt ska konstatera att det i vissa fall rör sig om ganska enkla åtgärder. Det kan handla om att man bara har missat i studiemotivation eller tid. I andra fall rör det sig om mycket mer avancerade åtgärder än så – åtgärder som är mer betungande för skolan att hantera. Det är många saker jag och inte är överens om, men jag tror att vi är överens om att bristen på likvärdighet i den svenska skolan är ett problem. Vi ser hur det spelar alldeles för stor roll vilken kommun man föds i. Det handlar alltså inte primärt vilken skola man väljer, skulle jag säga, för där har man ändå en valfrihet och en möjlighet att finna en annan väg. Det stora problemet är i stället att man beroende på vilken kommun man föds i har väldigt olika förutsättningar, och jag tror tyvärr att problemet skulle kvarstå även om man valde att förstatliga skolan. Vill vi ha en likvärdig skola och lösa den här typen av problem tror jag att det handlar om stödresurser via , en tydligare skolinspektion och att jobba aktivt med skolpengen lokalt för att se till att vikta den – även om man ska erkänna att det är någonting som är svårt. Det handlar också om att se till att vi över lag har bättre lärare och bättre stöd genom läxhjälp. Vi ser dock att vi i grund och botten har ett segregationsproblem som bottnar mycket i en bostadssegregation. För många elever blir därmed möjligheten att själv få välja skola, och att få välja en friskola, möjligheten att ta sig ur den segregationen. Är det ändå inte så att någonstans ser att ett fritt-val-system inom skolan och friskolor faktiskt kan hjälpa till att minska segregationen? 127 (V) replik: Jag tackar för frågan. När det gäller frågan om det fria skolvalet kommer vi att återkomma till det bland annat i betänkandet om skolväsendet, och därför valde jag att inte göra en längre utläggning om det. Jag kan dock förklara lite grann. För mig och handlar detta om att alla skolor ska vara bra skolor. Att säga att elever ska söka sig till en bättre skola betyder att vi har accepterat att det ska finnas dåliga skolor, och därmed har vi accepterat att en del barn ska gå i sämre skolor än andra. Det vi menar är att alla skolor ska vara bra skolor. Boendesegregationen är en följd av en arbetsmarknadspolitik som har fallerat, en ekonomisk politik som har fallerat och en bostadspolitik som har fallerat, och det har lett till denna segregation. Lösningen har dock inte varit det fria skolvalet. Tvärtom har det fria skolvalet enligt en hel del forskning lett till en ökning av segregationen. Såvitt jag vet är det nämligen inte eleverna från som har sökt sig till , och det är inte heller de svagaste eleverna med minst resurser i som har valt att söka sig till ett annat område och en ny skola. Det är i stället de elever som ändå har haft det relativt bra även i en skola i som har sökt sig bort. är ett exempel på ett socioekonomiskt utsatt område; det är därför jag nämner . Jag skulle vilja kalla det ett klassegregerat område. använder vi felaktigt begrepp som ”invandrartäta områden” etcetera. Det menar jag är ett felaktigt påstående, för det handlar om klass. Jag håller med dig om den första punkten du talade om, , alltså att vi är överens. Vi har samma mål. Frågan är dock hur vi ska nå målet, och jag menar att ni tvärtom har gjort så att skolan har blivit mindre likvärdig. 128 (M) replik: Jag förstår intentionen med en politisk slogan som ”alla skolor ska vara bra skolor”. Jag tror inte att du kan hitta en moderat, en vänsterpartist eller sverigedemokrat – du kan inte hitta någon någonstans – som inte tycker att alla skolor ska vara bra skolor, . Självfallet ska alla skolor vara bra skolor. Bra skolor kan dock fortfarande vara segregerade, kanske inte sett till skolresultat men på andra sätt och vis. Nej, detta är absolut inte per automatik en lösning. Om vi i område A har en dålig skola och i område B en bra skola får vi en skolsegregation om folk får välja. Men om vi bara har bra skolor – om vi ser till att vi får in rätt resurser och rätt stöd – kommer det att leda till att både skola A och B är bra. De kommer dock fortfarande att vara segregerade om det inte finns en möjlighet för eleverna i område A att välja skola B. Det är nämligen i bostadssegregationen vi i grund och botten har ett problem. Om du får igenom din politik, , och vi lyckas uppnå en situation där alla skolor är bra skolor – är det i sådana fall legitimt med friskolor och ett fritt-val-system? Är vi då även enligt framme vid och mogna för att ge elever och föräldrar den makten? Ska vi bryta bostadssegregationen måste människor nämligen röra sig. För att använda ditt eget exempel: Nej, det är absolut inte så att det är elever i som åker till . Men det ger möjligheten för elever i att åka till , och de tar den faktiskt. Det bryter segregation. Sedan finns det många grundläggande problem bakom hur det fria skolvalet har funkat. Informationen har varit dålig, och möjligheten att välja har därmed varit begränsad för den som inte är väl insatt i hur skolan funkar. Om nu alla skolor är bra skolor måste vi dock ha ett fritt-val-system för att bryta segregationen. 129 (V) replik: Jag vill betona att jag när jag pratar om skolor i socioekonomiskt utsatta områden inte menar att alla de skolorna per automatik behöver vara sämre. Så är nämligen inte fallet. Tvärtemot vad många rykten som sprids runt om i landet säger om vissa skolor i socioekonomiskt utsatta områden är de ofta väldigt bra skolor, men de behöver mer resurser. De behöver mer satsningar. Lärarna gör ett fantastiskt jobb men behöver mer stöd för att kunna utföra sitt arbete. När det gäller det fria skolvalet säger inte att det helt och hållet ska skrotas för , utan det vi säger är att närhetsprincipen ska vara det första som gäller. Har man sedan särskilda behov får man söka sig till en annan skola. Vill ens barn söka sig till en skola med musikinriktning går det bra, och vill ens barn söka sig till en grundskola med en annan slags inriktning får barnet göra det. Det blir dock väldigt svårt för kommunpolitiker och skolor att planera sin verksamhet, för man vet inte hur många barn som kommer att söka sig till en skola . Alla vi som har suttit i kommunpolitiken har sett hur budgeten helt plötsligt har diffat med för att det inte finns ett planerat system för hur eleverna ska komma in. Jag menar att vi måste göra något åt detta. Jag menar också, precis som jag sa i mitt anförande, att det inte funkar att använda skolpolitiken som ett slags fält där vi ska förändra allting. Att försöka förändra all bostadssegregation genom skolan kommer aldrig att fungera, och det är inte rätt att göra det. Det är inte därför våra barn går i skolan, alltså för att bryta bostadssegregationen. De är inte där för att deras föräldrar bor i segregerade områden. Vi måste se till att skapa en arbetsmarknad och en bostadsmarknad som inte är segregerade, som inte är rasistiska och som inte diskriminerar människor. Då kommer vi att se till att även den här segregationen försvinner. 130 (MP) replik: Låt mig börja med att tacka . Vi är överens i ganska många frågor. Ni är överens med regeringen om tidiga insatser, och ni är överens med regeringen om satsningar på likvärdigheten. Ni är för jämlikhet i skolan, för satsningar på lärarkåren och så vidare. Det välkomnar vi från regeringens håll, säger jag som representant för ett av regeringspartierna. tog upp betygsfrågan. Anledningen till att inget av våra partier tog upp frågan just nu är att det kommer att diskuteras . Då har vi ett betänkande som diskuterar ganska många frågor, bland annat betygsfrågan. Det är därför få av oss har berört den. Men när nu berör den måste jag lämna några kommentarer och ställa en fråga. Vi visste att Allianspartierna med stöd av skulle få majoritet i utskottet för sin linje att tvinga alla skolor att sätta betyg från årskurs 4. Vill hellre ha betyg från årskurs 4 i alla skolor än i de max som vi har lyckats minimera det till? Opportunism är inte bra. Svara på detta, ! Är det bättre att alla 5 000 skolor får det eller som max 100 skolor? 131 (V) replik: Jag förstår att det är en svår fråga för att tala om, . Precis som vi har sett i nyhetsinslagen gick utbildningsminister ut och sa att han absolut inte tänkte gå med på detta för att ändra sig. Det stämmer att vi är överens i många frågor, men just i denna fråga är det inte jag som är opportunist. Det finns ett parti som har hållit fast vid sin uppfattning i betygsfrågan. Övriga partier, utom ett parti som jag inte tänker nämna, har valt att göra en överenskommelse. Överenskommelsen hade aldrig blivit av om det inte hade legat ett politiskt spel bakom. Låt oss vara ärliga med det, . Hade Alliansen kunnat få igenom sitt förslag i utskottet för att hela Alliansen var överens om att införa betyg från årskurs 4 för alla elever hade inte vänt sig till och sagt: Snälla, kan vi inte kompromissa så att jag får ett lite sämre utfall än jag hade kunnat få annars? Vi vet allihop att så inte hade varit fallet. Därför är det märkligt att tar upp detta till debatt här och , för det är ni som har gått ifrån era värderingar och gått med på en kompromiss. Ni har gått med på att experimentera – inte med alla elever men med några tusen. Jag menar att några tusen elever är några tusen för mycket, och jag kommer att göra allt jag kan via mina och kontakter för att så många kommuner som möjligt ska säga nej till detta experiment. 132 (MP) replik: Låt mig klart och tydligt deklarera uppfattning i betygsfrågan. Vi anser att det är fel att sätta betyg från årskurs 4. Det ansåg vi förut, det ansåg vi i går och det anser vi . Det är vår uppfattning. Men politik handlar om det möjligas konst. Om alla skolor riskerar att tvingas sätta betyg från årskurs 4 måste man som ansvarig ledamot och ansvarig regering agera och inte bara säga: Nej, vi tvingar hellre 5 000 skolor än låter 100 frivilliga göra det. Detta är ett test som regeringen har tvingats till för att rädda 5 000 skolor. Låt mig informera om att utan trycket från forskare, organisationer och opinionsbildning hade allianspartierna aldrig gått med på detta. Det är jag ganska säker på. Men trycket blev för mycket, och för att rädda ansiktet gick de med på denna uppgörelse. Vi anser fortfarande att det inte är rätt, men vi ser hellre att 100 skolor gör det frivilligt än att alla grundskolor tvingas göra det. 133 (V) replik: Låt mig återkomma till att det är en märklig gång. Vi har en före detta utbildningsminister som inte en eller två utan tjugo gånger har gått emot vad forskning och profession har sagt. Han har aldrig backat. Men gjorde han det för att trycket blev för stort från lärarfacken, forskarna och elevorganisationerna. Alla var emot det, och jag vet att grundinställning är att man inte vill införa det. Att det sker kompromisser inom politiken är inget konstigt. Vi har alla varit med om att göra kompromisser. Men det som inte svarade på och som inte ens har berört är hur det kom sig att före detta utbildningsminister och valde att vika ned sig bara för att det fanns en opinion mot det. Det har ju funnits en opinion mot många av de reformer som Alliansen har infört. Hur kom det sig att det var som tog initiativet till dessa samtal mellan partierna och inte Alliansen som grupp? Där blir också frågan mycket tydligare. Det finns betydligt viktigare frågor om skolan som vi bör fokusera på, till exempel om likvärdighet och resurser. Jag ser fram emot att ha fler sådana debatter och färre betygsdebatter. 134 (FP): Det var underhållande att lyssna på debatten om betygen, och möjligen återuppstår den vid tillfälle. För en människa som är road av etymologi är debatten intressant ur perspektivet vad ordet grundskola betyder. Man skulle kunna tänka sig att det betyder att varje ungdom ska ha en god grund att stå på efter att ha lämnat . Vad är då denna grund? För min del är det en platå där man har skaffat sig en god start i livet och fått lite överblick och som man kan ha som utgångspunkt när man väljer väg vidare i livet, antingen genom gymnasiestudier eller något annat. Man kan också återkomma till denna platå senare i livet när man funderar på om man ska göra något helt annat. Förlängd skolplikt har diskuterats rätt mycket i debatten. får jag en känsla av att inte räknas, att de första nio tio åren i skolan inte är så viktiga utan att det är först på gymnasiet man har förmåga att välja vilket yrke man vill ha eller vilken utbildning man vill gå vidare till. Jag tror att det är ett feltänk. Jag tror att det är väldigt viktigt att erbjuder den grundutbildning man ska ha. Jag tror inte på att det är först när man har uppnått högskolebehörighet som man är en demokratisk människa med förmåga att fatta beslut om sin framtid. Jag vill att ska ge människan denna grund. Det är därför som jag inte bara av etymologiska utan också ideologiska skäl tycker att är så viktig. ska ge grunden och ge den enskilde en platå att gå vidare från. Förlängd skolplikt sätter press på . En rektor som är ansvarig på en grundskola ska se till att alla elever klarar kunskapskrav. Det innebär att man måste sätta in insatser . Att införa möjlighet till förlängd skolplikt i , några månader eller innebär inte att det kommer att användas, utan det innebär att man måste fundera på hur fler elever ska klara kunskapskrav och kunna gå vidare till gymnasiet eller någon annanstans. är det för många elever som inte klarar kunskapskrav och inte blir behöriga till de nationella gymnasieprogrammen. Det är viktigt att se till att fler klarar kraven, och just därför funderar vi på en hel del insatser på detta område. En av dem är att införa fler matematiklektioner. Inte minst för att många tappar i matematiken och inte blir behöriga är det centralt att göra så. I en sådan här debatt ska jag kanske erkänna att jag inte är lärare. Jag kan tänka mig att bli det. Jag har faktiskt haft ett företag där jag undervisade lärare. Det gick väl inte jättebra, men det var en trevlig erfarenhet. Jag har dock sett ganska många skolor. i debatten nämndes det studiebesök som några allianskolleger gjorde i går. Vi tittade mest på hur ny teknik kan används för att fler ska nå målen och lära sig att läsa, men det man slås av vid alla sådana studiebesök är hur viktigt det är med engagerade och behöriga lärare, ett tydligt pedagogiskt ledarskap och en tydlig pedagogisk idé. Då klarar man sig ganska långt, oavsett vilken teknik man har. Om man har engagerade och behöriga lärare, en genomtänkt idé och ett skickligt pedagogiskt ledarskap kommer man långt i skolan. Det finns en anledning till att det är stora skillnader i skolan. Den tidigare debatten om socioekonomiska faktorer handlade egentligen bara om att hitta förklaringar till varför det är som det är. Man måste inse att oavsett vilken socioekonomisk bakgrund som finns i bostadsområdet kan man nå olika långt. Här handlar det mycket om vilken styrning man har. Vi måste bli bättre på att ta till vara de goda exemplen. finns de i klassrummet eller i skolan bredvid, ibland i en annan kommun. Vi måste bli bättre på det kollegiala lärandet, som i internationell forskning ofta pekas ut som centralt för att lyfta skolresultat. Vi måste bli bättre på det pedagogiska ledarskapet. Vi måste ha en tydligare ledningsstruktur generellt sett i svensk skola. Vi ser ofta kritik från både och om att svensk skola har en väldigt otydlig struktur och en väldigt otydlig styrning. Det är en av anledningarna till att vill ha statligt huvudmannaskap. Det innebär inte att man löser allt med ett trollspö, men det är en av anledningarna. Det är sant att har genomgått stora förändringar. Jag tycker att det är väldigt intressant att lyssna på oppositionen, som skäller på en regering som har gjort många reformer. Det ena partiet kommer fram till slutsatsen att nu krävs det arbetsro, och ska vi inte göra så mycket. Det andra partiet kommer fram till slutsatsen att nu ska vi riva upp allting, för det var så dåligt. Frågan är vilken signal regeringen sänder när de två partierna har så olika inställningar. Antingen gjorde vi väldigt mycket dumt, och då vill man som riva upp det, eller så gjorde vi alldeles för mycket, och då vill man ha arbetsro, som sa. Reformerna har handlat mycket om att det behövs kunniga, behöriga lärare i skolan, att lyfta läraryrkets status, att se till att man får fortbildning, att man får en bättre utbildning från början och att ha höga ambitioner från varje elev. Just nu präglas debatten mycket av att det var många reformer, och det ska erkännas att många av dem hade implementeringsproblem. Vi grubblade en del över detaljerna – det är naturligt när man gör många stora reformer. Men när man tittar på reformperioden och ser tillbaka på vad som hände tror jag att man kommer att kunna identifiera några centrala linjer i reformpolitiken. Dessa handlar om att det ska vara behöriga lärare som undervisar i ämnena, att man ska lyfta läraryrkets status och att man ska lyfta ambitionerna för varje enskild elev så långt det bara är möjligt. Vi ska fortsätta att lyfta kunskapsresultaten i svensk skola. tycker att vi ska nå målet att bli ett av de tio bästa länderna i världen. Men jag tror inte att den kraften finns i våra 290 olika kommuner. Det är tydligt att ambitionen och engagemanget för skolan inte finns i samtliga kommuner. Om man tycker att det är viktigt att varje elev får en så god start som möjligt i är det nog viktigt att det blir ett statligt huvudmannaskap, eller åtminstone – låt oss gå så långt – en ökad statlig styrning av skolan. För att avsluta och återkomma till gårdagens studiebesök och egentligen alla studiebesök jag har gjort i skolan är det oerhört stimulerande och fantastiskt att se barn lära sig nya saker. När en sjuåring böjer sig över till den som sitter bredvid och frågar hur bläckfisk stavas och de sedan kommer fram till det tillsammans är det otroligt stimulerande. Och när man ser en sjunde- eller åttondeklassare äntligen förstå den där ekvationen som var så krånglig är det en fantastisk upplevelse också för en icke-lärare. Man ställer sig frågan varför läraryrket inte är det mest populära och varför kön till inte är mycket längre. Man ser nu att det finns tendenser till att det håller på att ändras. Fler med höga betyg från gymnasiet söker sig till , och det är viktigt. Jag ska inte ha det som ett löfte eftersom man inte ska lova mer än man kan hålla, men jag funderar på att bli lärare när jag har lämnat utbildningsutskottet. Med detta, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 6 om förlängd skolplikt. (TALMANNEN: Det gläder en gammal lärare som mig.) 135 (S) replik: Jag är också lärarutbildad. Även om timmen är sen hindrar det mig inte från att begära en liten replik för att korrigera den bild som försöker måla upp, nämligen att regeringspartierna ser väldigt olika på de åtta borgerliga åren. Det gäller framför allt den bild där jag själv apostroferades – att det mesta har varit bra men att vi nu behöver arbetsro. Jag vill inte säga att det mesta har varit bra och att vi behöver arbetsro. Jag vill heller inte säga att det mesta har varit dåligt, men det har utan tvekan funnits en hel del problematiska reformer som har påverkat skolan i negativ riktning. Som känner väl till är det inte så lätt att ta bort en reform som man inte gillar eller göra om den på ett bättre sätt. Ett exempel är lärarlegitimationen. Den ska absolut inte bort, men den var inte så lyckad eller genomtänkt. Det blev lite för många komma-tillbaka-situationer. Förstelärarreformen var inte feltänkt som ett sätt att höja lönerna, men detta stora tillskott användes inte till att verkligen få skolutveckling. I stället ser vi en enorm diversifiering runt om i landet i hur det används. Det som hade kunnat vara en fantastisk möjlighet har blivit det på vissa håll, men på andra famlar man fortfarande. Det är olyckligt. Jag tycker att det finns anledning att också lyfta fram fritidshemmen. Där måste vi fundera och inte bara slåss om vem som har mest pengar i budgeten framöver. Det gäller synen på fritidshemmen. Jag hade med det i mitt inledningsanförande. Under Alliansens och tid hade fritidspedagoger inte möjlighet att vara förstelärare eller få en sådan legitimation, och dessutom förkortades deras utbildning. Det är väldigt olyckliga signaler att rikta till en hel lärarkategori som kan spela en stor roll för all den tid som eleverna tillbringar på fritis. 136 (FP) replik: En representant för regeringspartierna lovade i debatten ett stort batteri med reformer strax efter att ha sagt att det hände för mycket . kritiserar enstaka inslag. Jag skulle snarare säga att det fanns en implementeringsproblematik i de reformer vi gjorde. Det vore bra med en gemensam inställning till historien. Det rimligt att vara ödmjuk, men min bild är att när man gör så stora reformer som behövdes – de största – är klart att det ibland kan bli implementeringsproblem. Ett problem, inte minst när det gäller lärarlegitimationen, var att lärarna i den svenska skolan kommer från väldigt olika lärarutbildningar. Det var svårt att översätta dem till en och samma legitimation. Det är inte så konstigt att man då kommer tillbaka till och föreslår ändringar. Så tycker jag att en regering ska göra. Det vore väldigt dumt om man inte gjorde det utan höll fast vid en reform som inte går att hantera i verkligheten. Jag är beredd att ompröva förstelärarreformen, men man ska inte ta bort förstelärarna. Jag tycker snarare att man ska ha många fler. Men man bör fundera på om det inte bör ställas krav på att föresteläraren ska vara en pedagogisk person och att försteläraren ska vara ute i den pedagogiska verksamheten och inte bli administratör, så som ibland har skett. Man kan fundera på att ställa krav på att kommunerna och huvudmännen ska ha villkor för vem som ska bli förstelärare och inte göra det slumpmässigt. Exakt hur sådana villkor ska se ut tycker jag inte att staten behöver lägga sig i, men det är rimligt att de finns. Man kommer tillbaka till vad staten ska göra och inte göra. Vi har kommunalt huvudmannaskap. Jag vill skifta det. Jag tror att vi skulle få en mycket tydligare styrning om det var staten som fastställde vad vi ska nå och hur man ska nå det och gav resurser till detta. 137 (S) replik: Jag drar nog en lättnadens suck så länge kammaren inte har en majoritet för att förstatliga, för det är att göra något mycket enklare än vad det är. Det är en lång historia, som vi alla känner. Vi har aldrig haft en statlig skola, och att gå tillbaka till en statlig skola där besluten fattas någonstans på andra sidan vattnet låter som att man hamnar väldigt långt från lärare, elever, rektorer och verksamhet. Den argumentationen kan vi. Jag tycker att det är intressant att lyssna till och hans sätt att resonera kring förstelärartjänsterna. Jag tror att de kommer att vara viktiga, för de är kvar, och de kommer att bli fler. Frågan är på vilket sätt de blir fler, så att vi gör det så klokt som möjligt.