prot · H30924 · 2015-11-10 00:00:00 — Jag tror att Socialdemokraterna har en syn på detta som i grunden liknar , nämligen att medling bör vara målet och det första som händer i samband med en vårdnadstvist. Vårdnadstvister ska helst inte heller hamna i domstol så lätt som de gör . Detta handlar ju i grunden om att man vill bygga starka barn, så att säga. Barn som förlorar rätten till båda sina föräldrar kan på sitt sätt fara illa av det, tror jag, och många föräldrar far illa av att inte få möjlighet att träffa sina barn. Det finns grundläggande problem med sättet att se på vårdnadstvister , till exempel att domstolen om båda föräldrarna motsätter sig delad vårdnad inte kan utdöma delad vårdnad. Då måste domstolen i stället välja en av föräldrarna. Frågan är om det verkligen är för barnets bästa eller om det snarare ser till föräldrarnas bästa. Det finns en massa grundläggande fakta. Till exempel är barn mellan fyra och de som kanske mår sämst av tvister, enligt de enkätundersökningar som finns. Det är också så att tvisterna har ökat . har antalet vårdnadstvister i domstol fördubblats, som skilsmässorna bara har ökat marginellt i jämförelse. Det är alltså inte ett ökat antal skilsmässor som har gjort att vårdnadstvisterna har ökat, utan det måste vara någonting annat. Då kan man ju börja undra om det inte är dags att prova någonting nytt – typ det , vad jag har förstått, haft vissa framgångar med. Där tvingas det till medling innan målet går till domstol. 21 Justitie- och migrationsminister (S): Lite egendomligt är det att verkar så dåligt informerad om den utredning vi talar om i den här interpellationsdebatten, liksom bakgrunden till den. Det är märkligt eftersom han själv sitter i referensgruppen till just den här utredningen. Han vet mycket väl hur utredningen kom till. Han läser högt ur den socialdemokratiska motion som faktiskt är en del av bakgrunden till att utredningen nu finns, men han glömmer att läsa förslaget till själva uppdraget till regeringen. Uppdraget till regeringen skulle enligt denna socialdemokratiska motion vara följande: ”Mot denna bakgrund bör regeringen ges i uppdrag att följa upp den nya lagstiftningen och utvärdera hur lagskärpningen om riskbedömningarna fallit ut och utvärdera om mammor och pappor behandlas jämställt av rätten. Utgångspunkten för hela översynen av den nya lagstiftningen ska vara barnets bästa. Regeringen bör därefter komma med förslag på hur man ska komma till rätta med att så många fall går till domstol.” I motionen finns alltså ingen låsning kring det gärna vill läsa in, nämligen att det ska vara obligatorisk medling. Det uppdrag man i motionen ville ge regeringen var att utvärdera detta, följa upp och se vad man kan göra med det. Det var också precis det den dåvarande regeringen tog initiativ till, bland annat efter behandlingen av den motionen. Det är den utredning som sitter och som själv är med i. För mig som statsråd är det viktigt att säga att jag inte vill föregripa resultatet av den utredningen. Den ska i stället vara fri att inte bara göra själva uppföljningen utan också se på vilka vägar man skulle kunna ta för att förbättra situationen. Det kan finnas lite olika vägar att gå. I väntan på att vi får betänkandet har vi även tagit andra initiativ. Det gäller bland annat utvecklingen av de kommunala samarbetsavtalen – där ska göra en särskild utvärdering – och projektet med och samverkansteam i dessa situationer. I den situationen är vi alltså. Vår inriktning är att försöka se till att på ett bättre sätt hitta lösningar i de här situationerna, men jag vill inte och kan inte föregripa den utredning som som sagt själv är en del av. 22 (SD): Det stämmer alldeles utmärkt att jag sitter med i den utredning hänvisar till. Jag vill dock inte påstå att den utredningen är särskilt fri, för den är tyvärr ganska bakbunden. Den är bland annat bakbunden när det gäller delad vårdnad, vilket vi kommer att komma till i nästa interpellationsdebatt. Utredningen har alltså inte möjlighet att helt fritt titta på området, vilket jag tycker är lite sorgligt. Det är dock fortfarande så att man i motionen skrev att den första instansen ska innebära medling. Det är inte det uppdraget vårdnadsutredningen har fått, även om den ska titta på olika former av medling. är det att skjuta detta , och jag undrar om det verkligen är barnens bästa att skjuta på saker . Jag tycker att man kunde ha visat mer handlingskraft och infört medling än så. 23 Justitie- och migrationsminister (S): Det kan man väl kanske förstå från ledamotens inställning, alltså att han vill ha det på det sättet. I sin interpellation antyder han dock att vi skulle ha ändrat någon politik. Vad jag säger är att den motion vi skrev handlar om att utvärdera och följa upp detta för att se vilka lösningar man kan hitta. Utredningen i den fråga vi nu diskuterar, det vill säga medling i vårdnadstvister, är inte på något sätt bakbunden. Tvärtom ser man där över bland annat frågeställningen om obligatorium eller något slags skyldighet. Då tycker jag att man i utredningen får väga för och emot i den situationen. När man har lämnat sitt betänkande och det har varit en remissrunda kommer regeringen att ta ställning till de förslag som kommer därifrån, precis som vi gör i alla andra lagstiftningsärenden. Men försök inte säga att vi på något sätt står för en annan politik nu än vad vi gjorde i opposition! Tvärtom är det vi nu gör en uppföljning av precis den motion vi lade fram 2013. 24 (SD): Det jag säger är väl snarare att regeringen är högst oklar när det gäller vad den står för . Man hänvisar i stort sett enbart till vårdnadsutredningen. Man har egentligen ingen klar linje utan avvaktar vad vårdnadsutredningen ska komma fram till. Jag hoppas att vårdnadsutredningen ska komma fram till att den norska modellen är någonting för att efterlikna. Den har nämligen fungerat bra i , och jag kan inte se varför den inte skulle kunna fungera även i . Enligt den norska modellen kallas alla vid en separation in till medling, och där kommer man överens om hur barnen ska vårdas framöver. Jag tror att det är ganska bra att någon utifrån lägger sig i föräldrarnas vårdnad i stort sett omgående i samband med att de är överens om att sära på sig. Det finns nämligen ofta starka känslor i rörelse när människor särar på sig, och då blir tyvärr barnen lätt slagträ i föräldrarnas separation. För att undvika det är det bra om det kommer in någon utifrån och klargör hur man kan göra med barnen. Då kommer man överens om någonting, och sedan kan man gå hem och slåss om bilen, bostaden, var man ska bo och så vidare. Men barnen är man åtminstone överens om, och dem har man kommit överens om inför en annan person. Jag hoppas att det blir någonting man kommer fram till, men om det verkligen blir så vet jag inte. 25 Justitie- och migrationsminister (S): Det låter på som att det inte finns något stöd alls i de här situationerna, men så är det ju inte. Vi har de kommunala samarbetssamtalen. En väg är att försöka vidareutveckla dem. Det finns en möjlighet för domstolen att försöka få föräldrarna att komma överens. Det finns också det projekt när det gäller samverkansteam. Sedan är då frågeställningen hur man ska kunna gå vidare med medlingsförfarandet. Det som skiljer mig och åt är att han har låst sig för en modell, nämligen den norska modellen, och den vill han ha igenom till varje pris. Jag har som statsråd tillsatt en utredning som ska se över lämpligheten med den modellen. Det är först efter det att en sådan process är färdig som regeringen kan ta ställning i den delen. Så fungerar det när vi stiftar lag i och när vi ger ett utredningsuppdrag på det här sättet. Jag skulle vilja säga att utredningen har fått ganska fria tyglar att se på vilka olika modeller man skulle kunna använda sig av. Det gemensamma intresset är förstås att försöka underlätta för både barn och föräldrar som är i en sådan här situation, som är en av livets mer jobbiga situationer att ställas inför. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2015/16:96 om delad vårdnad som norm 26 Justitie- och migrationsminister (S): har frågat mig varför regeringen motsätter sig att införa gemensam vårdnad som norm och om jag avser att på annat sätt värna ett litet barns rätt till båda sina föräldrar. Vid alla beslut som rör barn ska det finnas ett tydligt barnperspektiv. Att barnets bästa ska vara avgörande för beslut om vårdnad framgår uttryckligen av lagstiftningen. När en domstol bedömer vad som är bäst för barnet ska barnets behov av en nära och god kontakt med båda föräldrarna beaktas särskilt. I lagstiftningen understryks alltså att båda föräldrarna har betydelse för barnets välbefinnande och utveckling. gällde en ordning som i praktiken innebar en presumtion för gemensam vårdnad. Denna presumtion kom senare att ifrågasättas. infördes därför en bestämmelse om att domstolen särskilt ska beakta föräldrarnas förmåga att samarbeta i frågor som rör barnet vid bedömningen av om vårdnaden ska vara gemensam. Det har gjorts gällande att detta riskerar att leda till en ökad konfliktnivå mellan föräldrarna. Gemensam vårdnad är i de allra flesta fall en ur barnets synvinkel mycket bra vårdnadsform. Det är för barnets skull viktigt att båda föräldrarna är delaktiga i barnets förhållanden och tar ansvar för barnet, vilket även ger uttryck för. Målsättningen bör vara att föräldrarna ska ha gemensam vårdnad i samtliga fall där detta är bäst för barnet. Om en förälder motsätter sig gemensam vårdnad, är det viktigt att en prövning alltid görs av de skäl föräldern framför. Det pågår arbete med att se över reglerna om vårdnad, boende och umgänge. vårdnadsutredning har i uppdrag att kartlägga och analysera hur reglerna om gemensam vårdnad tillämpas och ta ställning till om reglerna behöver ändras eller andra åtgärder bör vidtas för att stärka barnrättsperspektivet. Utredningen ska redovisa sitt uppdrag . Som uttalas i utredningens direktiv bör det inte ske en återgång till den tidigare ordningen som innebar en presumtion för gemensam vårdnad. Som har uttalat så sent som är det då inte heller aktuellt att se över frågan om gemensam vårdnad för ogifta föräldrar från barnets födelse. Regeringens fokus ligger på att förbättra de befintliga reglerna om vårdnad, boende och umgänge. Jag ser fram emot att ta del av vårdnadsutredningens betänkande och kommer därefter att ta ställning till hur vi bör gå vidare. 27 (SD): Tack, för svaret! Varför egentligen gick man in och styrde utredningen så att utredningen inte ens får titta närmare på om det skulle vara bra med en presumtion för gemensam vårdnad. Jag kan undra om det inte är lite väl mycket partipolitik i det och lite tänk på barnen i sig. När jag i övrigt lyssnar på svar kan jag ifrågasätta sådant som att om en förälder motsätter sig gemensam vårdnad kan man fortfarande döma till gemensam vårdnad. Men om båda föräldrarna gör det kan man inte döma till gemensam vårdnad. Det är givetvis också en sak som vårdnadsutredningen ska titta närmare på. Men det är fortfarande en sak som är väldigt märklig, för varför kan man tvinga den ena föräldern till något som den själv egentligen inte vill när man inte kan tvinga båda föräldrarna? Jag tror att skrivningen att båda föräldrarna inte ska tvingas kan göra att vårdnadstvisterna ökar, att den förälder som bedömer sig ha störst möjlighet att få egen vårdnad definitivt motsätter sig gemensam vårdnad med anledning av att man då tror att man har större chans att få egen vårdnad om barnen. Barn är så att säga en färskvara. Barn växer upp och blir äldre. Det betyder att när man skjuter upp saker med en utredning är det vissa barn som aldrig kommer att få någon nytta av utredningen, eftersom de blir äldre och helt enkelt inte längre kommer att vara barn när utredningen väl är klar. Tyvärr är det ofta så, när politiken ska göra något, att man först ska utreda, sedan lägga fram propositioner, därefter ska det diskuteras, skickas på remiss och så vidare. Man pratar framåt. Det finns ju för- och nackdelar med det, för är våra barn förhoppningsvis inte några försökskaniner. Man ska ju inte testa något som man inte tror fungerar eller i alla fall som man inte har belägg för att det fungerar. Det brukar ganska ofta heta att man ska se till det bästa för barnet, men egentligen ser man snarare till det bästa för föräldrarna. vet jag att Socialdemokraterna ofta framhåller att barnet ska ha, om möjligt, mycket att säga till om när det gäller sin egen vårdnad. Frågan är om man verkligen ska lägga det på en fem- eller sexåring att välja förälder, mamma eller pappa, och att det någonstans ska bedömas vilken förälder som är bäst. Jag tycker att det blir horribelt och att det vore bättre att ha en presumtion för delad vårdnad så länge inte någon av föräldrarna visar sig direkt olämplig som förälder. Om någon är olämplig som förälder – kriminell, uppvisar alltför aggressivt beteende eller liknande – kan jag förstå att man måste gå ifrån det här. Men så länge en förälder inte gjort sig omöjlig som förälder bör den ändå ha en möjlighet att få agera som förälder. Vi kan inte alltid ta exempel utifrån den tid man varit förälder. Att man som förälder kanske har spenderat väldigt lite tid med barnen betyder ju inte att man gör det också efter skilsmässan eller vårdnadstvisten. Det kan faktiskt bli så att föräldern skärper till sig och spenderar mer tid med sina barn efter en vårdnadstvist. Därför tycker jag att det är lite olyckligt att Socialdemokraterna absolut motsätter sig en presumtion för delad vårdnad. 28 Justitie- och migrationsminister (S): Barn är varken några färskvaror eller försökskaniner, utan barn är individer med egna rättigheter. Lagstiftningens och statsmakternas uppfattning måste vara att när man ska lösa de här situationerna måste det vara inte så mycket föräldrarnas utan barnens intresse som står i fokus. Som jag tolkar ingång skiljer vi oss åt på den punkten. utgår inte bara från föräldrarna generellt utan snarare från mannens bästa i den här situationen, eftersom det är det som det handlar om när man diskuterar detta. Ni har till exempel ett resonemang i interpellationen om att statistiskt sett är männen missgynnade i de här situationerna. Det kan ju vara så att verkligheten ser sådan ut att män betydligt oftare utsätter kvinnor för till exempel våld och övergrepp än tvärtom. Och det kan vara så att det i ett antal fall är bakgrunden till en del av de tvister som vi talar om. Det kanske åtminstone till en del kan förklara att männen i mindre utsträckning får vårdnaden i sådana här tvister. Den verkligheten måste man ha klart för sig. Ett av förslagen som tar upp i interpellationen är gemensam vårdnad av barnen från födseln, också för de ogifta. Det skulle fungera i de allra flesta fall; det tror jag också. Men det finns situationer där det faktiskt blir orimligt, till exempel när barnet har tillkommit i samband med ett sexuellt övergrepp eller om kvinnan lämnat mannen under graviditeten därför att hon utsatts för våld. Då är det väl ändå inte rimligt att de ska ha gemensam vårdnad, eller tycker det? Det är en del av argumentationen för varför man inte har det som utgångspunkt i de här situationerna. Barnets bästa ska vara i centrum. Det gäller också för det andra förslag som tar upp, där han vill gå tillbaka till ordningen . Erfarenheterna av den lagstiftningen var att om man till varje pris försökte tvinga fram en gemensam vårdnad trots att föräldrarna inte kunde samarbeta alls gick det i slutänden ut över barnet. Att leva i en starkt konfliktfylld miljö är påfrestande för alla, särskilt för ett litet barn. Därför är en återgång till denna ordning inte aktuell, och därför står det också på det sättet i utredningsdirektivet. Vi ser givetvis över andra möjligheter för att förbättra denna situation inom ramen vårdnadsutredning. Men återigen: Det är barnets bästa som står i centrum, inte pappans bästa – eller mammans bästa för den delen heller. 29 (SD): målar upp män som potentiella våldsverkare. Det är en bild jag inte delar, men visst finns det män, och även kvinnor, som begår våldshandlingar. Givetvis ska män som har förgripit sig sexuellt på kvinnor inte ha delad vårdnad om de barn som tillkommit genom sexuella övergrepp. Det säger sig självt att man då har förbrukat sin rätt att vara förälder. Detsamma gäller om det finns våld i relationen. Men i en relation där det inte förekommer våld och kvinnan väljer att lämna mannen innan barnet föds kan kvinnan under hela sin livstid frånhålla barnet rätten till sin pappa bara för att hon vill det. Det är ett ojämställt sätt att se på föräldraskapet, kan jag tycka. Vi borde vara mer jämställda än så. Det blir direkt vidrigt när man tar upp exempel som sexuella övergrepp. Då har man gått lite över gränsen för vad som är rimligt. Jag håller givetvis med om att barn är individer. Men barns intressen kan vara svåra att se. Hur vet man vad en sexåring är intresserad av? Är det uppfattning att en sexåring ska välja mellan mamma och pappa? Tänk om barnet vid 18 säger: Ni tog ifrån mig min pappa under hela min uppväxt. Ska vi då svara: Skyll dig själv! Du valde ju mamma framför pappa. Det är också ett felaktigt sätt att behandla barn. Det är näst intill barnmisshandel att tvinga barn att välja på det sättet. Jag undrar fortfarande varför man bakbinder utredningen. Att man inte ska ta med det på grund av det här med sexuella övergrepp är rent ut sagt trams. Man bakbinder utredningen och låter den inte ens titta på om det skulle kunna vara bra att ha delad vårdnad som norm. Man låter inte utredningen ens undersöka vilka förutsättningar som finns. Här delar sig våra åsikter. Utredningen borde obehindrat och fritt få titta på alla möjligheter. 30 Justitie- och migrationsminister (S): Det är två frågor som interpellanten har ställt till mig och som vi diskuterar. Den ena handlar om gemensam vårdnad från barnets födsel. Här pekar jag på ett par orimliga fall som man kan ställas inför då utgångspunkten inte ska vara gemensam vårdnad. I de allra flesta fall är det okomplicerat, men som lagstiftare måste vi också se till de fall som ligger utanför ramarna. Det var därför jag tog upp dessa två exempel. Den andra frågan handlar om gemensam vårdnad som norm. borde vara glad över utvecklingen i . I realiteten är gemensam vårdnad numera norm på ett helt annat sätt än vad det var tidigare. , , var det endast i av fallen som det var gemensam vårdnad efter en separation. I över hälften av fallen var det mamman som fick enskild vårdnad. var det gemensam vårdnad efter en separation i av fallen. Det är mer än en fördubbling av andelen fall som leder till gemensam vårdnad och en stor förändring. Det var betydligt vanligare förr att fäderna försvann från barnens tillvaro efter en separation än vad det är . tar pappor generellt sett del av barnens tillvaro på ett helt annat sätt än vad de gjorde för sedan, och det sker på ett mer normalt sätt. Jag tror att det finns två förklaringar till detta. Den ena är att man har avdramatiserat separationer. Det är förstås en svår situation, men det finns strukturer för att klara av den. Det är också mer vanligt. Den andra handlar om en förändring i jämställdheten. Vi klarar av dessa situationer på ett annat sätt. I realiteten är det vanligaste, det absolut dominerande, gemensam vårdnad. Men vad händer i de fall som ligger lite utanför det normala, i de fall föräldrarna absolut inte kan samarbeta? Då visar erfarenheterna av den lagstiftning vi hade att det förr eller senare går ut över barnen. Därför ska domstolarna väga in också föräldrarnas möjlighet att samarbeta när de tar ställning i vårdnadstvister. Återigen: Det är barnets bästa, det vill säga barnets rätt till en god uppväxt och möjligheter till lugn och ro och utveckling, som ska stå i centrum. Den linjen kommer vi att fortsätta att hålla. Det är därför som en återgång till den gamla situationen inte är aktuell för vår del. 31 (SD): Jag ser positivt på att delad vårdnad ökar. Jag tror att det till stor del beror på att pappor överlag vill ta mer ansvar än vad de har gjort tidigare. Dock ökar även antalet tvister, och det kan kanske till en del förklaras med att pappor vill ta mer ansvar men inte tillåts ta ansvar. Den utredning som kom 1999 om gemensam vårdnad för ogifta föräldrar är i grunden positiv till gemensam vårdnad. Denna utredning används nu som en anledning till att det inte ska vara gemensam vårdnad för ogifta, och man anser att man inte behöver utreda det igen. I denna utredning hänvisas det till att det för ogifta föräldrar inte finns någon registrerad fader när barnet föds. Men efter att en majoritet i civilutskottet ställde sig bakom att faderskapet ska få registreras före födseln – något som även Socialdemokraterna hakade på eftersom de annars hade blivit överkörda av utskottet – finns det problemet som utredaren tog upp 1999. Eftersom man som ogift kan registrera faderskapet före barnets födsel borde man också kunna få delad vårdnad från födseln. Det gamla skälet faller alltså. Ändå vill man inte göra om utredningen och se över möjligheterna till delad vårdnad som norm. Jag tycker att det är fel. 32 Justitie- och migrationsminister (S): Gemensam vårdnad är det absolut mest övervägande och förekommer i av fallen efter en separation. Det har som sagt skett en kraftig ökning . säger att man även i de sammanhang där föräldrarna inte kan samarbeta ska gå in för gemensam vårdnad. Så var det , och det gick ut över barnen. Därför måste den rimliga ordningen vara att domstolen får slita tvisten om vem som ska ha vårdnaden. Vi kan inte ha en situation där tusentals barn växer upp under starkt konfliktfyllda former. Jag tror att det är oerhört skadligt för barnen på . Domstolen får ta ansvaret och säga: Så här ser situationen ut, och därför måste vi döma efter barnens bästa. Jag ser fram emot vårdnadsutredningen och de förslag den kan komma att lägga fram för att till exempel förebygga att konflikterna blir långvariga och djupa. Det är den inriktningen som är vägen framåt – att det blir färre fall där man hamnar i en total låsning. Jag tror att det vore mycket olyckligt att gå års ordning. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2015/16:56 om krav på matimporten 33 Statsrådet (S): har frågat mig om jag är beredd att verka för att ställa krav på att den mat som exporteras till ska leva upp till svenska lagar, i synnerhet de som rör miljö och djurskydd. Den svenska animalieproduktionen kännetecknas i internationell jämförelse av en hög djurskyddsnivå och en mycket god djurhälsa, vilket ger högkvalitativa livsmedel som konsumenterna kan känna förtroende för. En prioriterad uppgift för regeringen är att skapa förutsättningar för en växande livsmedelsproduktion, särskilt vad gäller primärproduktionen. Här vill jag gärna peka på vårt arbete med att ge stöd till kommuner och landsting när det gäller att ställa relevanta krav vid offentlig upphandling. Även näringen har tagit viktiga initiativ, till exempel vad gäller frivillig ursprungsmärkning. Jag måste dock vara tydlig med att inte har möjlighet att ensidigt stoppa införsel av livsmedel som uppfyller de krav som gäller inom EU med hänvisning till att de generellt sett inte lever upp till svenska lagar. Då skulle vi bryta mot den princip som gäller inom unionen. Vi kan inte heller ställa sådana krav på tredjeland vid import med mindre än att dessa överenskommits i ett bilateralt avtal eller en internationell överenskommelse. nämner artikel 36 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, och här vill jag förtydliga att den artikeln inte kan åberopas om åtgärdens verkliga syfte är att skydda den inhemska marknaden, även om motivet till detta är att värna den höga svenska skyddsnivån för djur och miljö. Att det skulle gynna svensk livsmedelsproduktion är inte ett legitimt skäl för att införa handelshindrande åtgärder. Djurskyddet för djur inom animalieproduktionen måste öka, såväl inom EU som globalt.