prot · H20967 · 2015-03-05 00:00:00 — Därmed ökar också behovet av barnomsorg , nätter och . De som främst är i behov av denna omsorg är barn till ensamstående föräldrar, inte sällan kvinnor som är anställda inom den offentliga sektorn. Kommunerna ska därför vara skyldiga att erbjuda förskole- och fritidsverksamhet på obekväm arbetstid om det finns barn i behov av omsorg. Barnomsorgens införande har varit en av de viktigaste reformerna för kvinnors oberoende och självständighet. Tillgången och rätten till en bra och flexibel barnomsorg har länge varit och är fortfarande en viktig feministisk fråga. Barnomsorgen har gett kvinnor möjlighet att försörja sig själva och vara oberoende av männen. är dock förskolan så mycket mer. Det handlar i första hand om en pedagogisk verksamhet som främjar barnens inlärning och utveckling, som jag nämnde tidigare. Det är i förskolan som barnen gör avstamp för det livslånga lärandet. Det har betydelse för vad våra barn lär sig, hur mycket de lär sig och hur de utvecklas. Verksamheten ska stimulera och utmana barnens utveckling och lärande. , då den fria etableringsrätten infördes, har vi sett att det har skett försämringar. Vi har sett hur kommuner har haft betydligt svårare att planera för sin barnomsorgsverksamhet. Vi har också sett att kvaliteten i många fall har sjunkit. Där vi ser att vinstintresset har tagit över har barnens behov tyvärr fått stå åt sidan. Därför är det glädjande att det finns en debatt och att fler och fler har börjat titta på denna fråga. Men man blir provocerad när man hör Alliansens företrädare tala om detta som en icke-fråga. stod en alliansföreträdare här och talade om att man ska sluta jaga friskolor. Man ska jaga skolorna i där problemen finns. Jag kan inte köpa den retoriken. Då har man inte insett vilka problemen egentligen är. För mig är det ett problem när barnen får knäckebröd och vatten i stället för näringsriktig mat för att ägarna ska kunna göra vinster. Det är ett problem, och det är någonting som det måste göras något åt. När jag åker runt och besöker många förskolor i landet, däribland i mitt eget hemlän , är personalen mycket oroad. De är oroade inte bara för att de har det mycket tufft och för att det är för lite personal utan för att det i sin tur påverkar hur de kan hjälpa barnen. Förskolans personal gör allt de kan för att se till att göra det som de ska göra inom förskolan och ta hand om barnen och lära dem saker och för att kunna upprätthålla den barnomsorg som behövs. Men de är mycket oroade över det som har hänt . Det behövs mer stabilitet inom svensk förskola. Om vi ska fortsätta ha en särställning i världen vad gäller svensk förskola gäller det att vi gör någonting åt detta. Slutligen vill jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på reservationerna. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 11 Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering betänkande 2014/15:AU3 Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering 101 (SD): Vi står här för att debattera jämställdhet och åtgärder mot diskriminering. I den bästa av världar hade vi givetvis inte behövt ta den här debatten, eftersom jag tror och hoppas att vi alla är överens om att ditt liv ska formas av dina personliga och fria livsval, inte av ditt kön, din bakgrund, vem du blir kär i eller hur din kropp fungerar. Kort sagt: Ditt livsöde ska inte vara bestämt redan den dag du föds. Tyvärr lever vi inte i den bästa av världar. Vi vet att våra liv ännu påverkas av olika på förhand bestämda förutsättningar. Vi vet att det finns hinder i verklighetens , hinder som påverkar vår livskvalitet. Det handlar om att kvinnor inte känner sig lika trygga i offentliga utrymmen som män, att deras yrkesval generellt leder till lägre lönenivåer och att det än förekommer uppfattningar om hur kvinnor ska bete sig för att förtjäna respekt. Det handlar om att män har det svårare att få vara de fäder de vill vara, att det våld som de utsätts för i nära relationer inte tas på allvar och att de inte bara hamnar i samhällets topp utan också på botten avseende allt från skolresultat till dödsolyckor på arbetsplatsen, självmord och kriminalitet. Vi vet att motsättningarna i samhället mellan grupper tar sig grova uttryck, där hat, hot och våld drabbar och slår åt alla håll. Vi vet att den som föds med det som klassas som funktionsnedsättningar – en god vän till mig föredrar ordet funktionsutmaningar – ofta får möta oförståelse inför sina behov för ett smidigt vardagsliv. Vi vet helt enkelt att vi ännu har en bra bit kvar till det där samhället som vi alla drömmer om. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering tog jag över rollen som jämställdhetspolitisk talesperson för . Det uppstod då ett visst intresse för det faktum att jag klassar mig själv som särartsfeminist. I dagens är detta nämligen en närmast utdöd gren av feminismen, åtminstone om man ser till medvetna beteckningar. Jag har fått försvara mig en del, bland annat mot dem som över huvud taget undrar varför jag väljer att kalla mig feminist, då den bild som tyvärr finns av feminismen huvudsakligen byggts av utspel om kvotering, genuscertifiering och separatistiska tankegångar där endast kvinnors problem synliggörs. Jag har också fått försvara mig mot dem som har velat anklaga mig för att definiera kvinnors och mäns respektive roller och stänga möjligheten för oss att göra fria val. Men i själva verket handlar det för mig endast om en grundinställning till vad jämställdhet egentligen innebär. Är det ett jämställt samhälle när statistiken ser rätt ut och när vi inte kan se några skillnader alls mellan män och kvinnor? Eller är det ett jämställt samhälle när vi alla respekteras för dem vi är, de preferenser vi har och de val vi gör alldeles oavsett om de följer eller bryter mot ? För mig är svaret det . För mig är vi jämställda först när vi över huvud taget inte bedöms efter vårt kön. För mig är det viktiga inte hur många män respektive kvinnor som gör vissa val utan att valmöjligheten finns och är reell – att en pojke ska kunna bli ballerina eller svetsare och att en flicka ska kunna göra samma val och inte dömas därefter. Om dessa fria val leder till att män och kvinnor fördelar sig ojämnt i samhället ser varken jag eller detta i sig som ett problem. Men det innebär på intet sätt att vi inte ser problem till följd av den ojämna fördelningen. Jag ska ge ett par exempel. lanserade vi breda satsningar inom den offentliga sektorn eftersom vi vet att en stor del av dem som arbetar inom vård och omsorg drabbas hårt av ofrivillig deltid, delade turer, stress och arbetsmiljörelaterade skador. Eftersom denna sektor är starkt kvinnodominerad innebär detta ett jämställdhetsproblem, då många kvinnors val därmed leder till hårda arbetsvillkor. Ett annat exempel är att vi, i likhet med Alliansens företrädare, med oro och förvåning har betraktat hur regeringen har velat minska möjligheten till eget företagande inom dessa områden. När de områden där i första hand kvinnor arbetar inte erbjuder samma möjligheter till karriär, företagande och löneutveckling som de områden där huvudsakligen män arbetar har vi nämligen ett jämställdhetsproblem. Första gången jag stod i den här talarstolen var under session . Jag reagerade då på en skrivning i det jämställdhetsprogram vi stod i begrepp att anta. Där hade man talat om just det faktum att kvinnor och män fördelar sig olika på arbetsmarknaden och att kvinnor därmed ofta får lägre löner än män. Lösningen på detta ansågs dock inte vara att värdera upp kvinnors arbete och satsa på de branscherna, utan lösningen var att få in fler män i de kvinnodominerade branscherna. Det var det enda sätt man såg som möjligt för att få upp lönerna. För mig är det en skymf mot tanken om jämställdhet att kvinnors arbete ska värderas högt först om män arbetar i samma bransch. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Det är ingen hemlighet att både jag och mitt parti är starkt emot kvotering. Vi är starkt emot positiv särbehandling i alla former. Vi är emot det dels för att – väldigt förenklat – all särbehandling även om den kallas positiv också är negativ för någon, dels på grund av det enkla faktum att vi när vi särbehandlar inte längre ser till individen. Då ser vi inte hennes egen kompetens utan reducerar henne till antingen ett kön, en etnicitet, en bakgrund eller vad det nu må vara vi väljer som grund för särbehandlingen. Jag har ofta sagt och brukar ofta poängtera att det för mig som kvinna finns två angreppspunkter och två anklagelser som är de mest förolämpande jag vet. Den ena är att jag har tagit sängvägen till mina positioner, vilket tyvärr alldeles för många kvinnor i offentligheten får höra. Den andra är att jag skulle vara inkvoterad, alltså att jag endast är där jag är på grund av att jag är kvinna och inte på grund av att jag är kompetent. Även om det skulle vara så att man temporärt, kortsiktigt och snabbt skulle kunna jämna ut fördelningen genom att använda kvotering skulle det inte ändra värderingarna på något sätt utan snarare förstärka dem. Vi skulle befästa synen att kvinnor inte kan ta sig någonstans för egen maskin utan måste få hjälp på traven. Det är något jag aldrig någonsin kommer att acceptera. Jag nämnde i min inledning att det även finns problem som drabbar män. Under sessionen i tog jag upp att exempelvis våld i nära relationer som drabbar män inte syns och knappt erkänns. Faktum var att jag då, under den sessionen, blev nästan utskrattad av en riksdagskollega för att jag över huvud taget lyfte fram problematiken att även män drabbas av såväl fysiskt som psykiskt våld i nära relationer. Så starka är vissa fördomar och synsätt att vi inte längre ser till de problem som faktiskt drabbar utan bara till strukturella problem. Vi ser bara på makronivå vad det är vi ska behandla och hur vi ska hjälpa. Därtill nämnde jag problemen med att framför allt pojkar hamnar långt efter i skolan, och jag nämnde att män hamnar inte bara i toppen utan också i botten av samhället. Jag hoppas innerligt att vi kan bredda jämställdhetsdebatten, starkt och seriöst. Vi ska inte bara ha kvinnojourer i kommande budgetdebatter utan även mansjourer. Detta för mig in på det faktum att många av jämställdhetssatsningar syns i andra betänkanden. En del har behandlats i budgeten. En del har vi klubbat igenom alldeles , exempelvis satsningar på hårdare straff för hedersrelaterat förtryck. Det är i allra högsta grad ett jämställdhets- och diskrimineringsproblem som i grund och botten bygger på en väldigt stark syn på hur kvinnor och män ska uppföra sig och vilka relationer som är godtagbara och vilka som inte är det. Detta är ett problem som tyvärr har fått fäste på nytt. Det var sedan vi hade sådana uppfattningar i vårt land – vi har lyckats ta oss ifrån dem – men vi ser hur de kommer tillbaka. Vi ser hur ungdomar inte får göra fria val och hur syskon tvingas bete sig illa mot varandra när de gör val som inte passar in i normerna. Alldeles klubbade riskdagen ned reservationer om att stärka möjligheten till kontaktförbud och skärpa straffen för dem som bryter mot kontaktförbud. Precis som jag nämnde i inledningen är det många kvinnor som känner sig osäkra och otrygga i samhället och som inte upplever att de får det stöd från samhället de borde få. Många av våra satsningar syns alltså på andra områden snarare än genom direkta stöd till kvinnoorganisationer, genom kvoteringssatsningar eller genom andra saker vi behandlar till viss del i detta betänkande. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Innan jag avslutar vill jag givetvis säga några ord om diskriminering. Även där har vi sett satsningar från som främst har behandlats i andra betänkanden. Det handlar till exempel om ett utökat lönebidrag som framför allt knyts till person, snarare än ett bidrag som söks efter att man har fått arbete. Det handlar om att göra det enkelt för människor att redan på förhand, när de väl söker sig ut i arbetslivet, kunna säga: ”Jag har med mig det här; du kan anställa mig och känna dig trygg.” Inom kulturområdet vet jag att vi har satsat mycket på att fokusera på sponsring av exempelvis utveckling av alternativ teknik, så att alla oavsett eventuella funktionsutmaningar ska kunna ta del av konst och kultur i livet. I just det här betänkandet har vi reservationer gällande det vi betecknar som svenskfientlighet. Jag kan där nämna mina egna erfarenheter. Jag har ju själv utländskt påbrå, och en av de frågor som har stört mig mest under min uppväxt och mitt liv är var jag kommer ifrån. Jag vet nämligen att det inte duger som svar om jag säger , utan först när jag berättar att mina föräldrar kom hit från har man accepterat att jag har svarat på frågan. Ofta har det följts av en attitydförändring: ”Ah, du är en av oss! Du är inte en sådan där .” Jag har vänner som bor i områden där det finns många med utländsk härkomst. Det är vänner som har talat om att de funderar på att färga sitt hår mörkt för att slippa trakasserier. Vi har sett rubriker om att det finns de som anser sig vara i krig mot , och så vidare. Ofta tolkas det faktum att vi lyfter fram svenskfientligheten som att det är det enda vi ser, men i själva verket är det tvärtom så att andra ser allt utom detta. Alldeles oavsett hur vi definierar rasism, alltså om det enbart skulle vara ett strukturellt och statligt förtryck, borde vi alla kunna vara överens och enas om att främlingsfientlighet och diskriminering faktiskt kan slå åt alla håll. Det slår också åt alla håll. Det bör alltid bekämpas, oavsett vilken grupp som utsätts för det och oavsett vilken etnicitet eller vilken grund som ligger bakom att någon annan anser dig vara mindre värd. Avslutningsvis vill jag säga att och jag givetvis står bakom alla våra reservationer. För tids vinnande yrkar jag dock bifall endast till reservationerna 1 och 19. 102 (C): Har ni hört? Vi har en feministisk regering. Från varje talarstol och i varje anförande basuneras det ut. Vi lär få höra det igen från talarstolen om . finns det ju inte med något förslag från den feministiska regeringen i det betänkande vi diskuterar här , för det har regeringen inte hunnit med. De har inte heller fått igenom sin egen budget. Trots det – i väntan på förslag – gör dock regeringen avtryck som är rätt intressanta att granska. har regeringen presenterat riktlinjer för hur man ska kunna begränsa möjligheterna att driva vissa företag. Företag inom sektorer som domineras av kvinnor ska sättas under lupp, inte för att granska kvaliteten eller utförandet – eller hur det kan säkerställas – utan för att se hur man kan begränsa möjligheten att faktiskt driva dem. Det är riktat mot kvinnors arbetsmarknad och värt ett eget kapitel, så jag kommer tillbaka till det sedan. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Men utöver riktlinjerna har den feministiska regeringen också utsett utredare till utredningen som ska begränsa kvinnors arbetsmarknad. Visst är det spännande? Vem kan det vara? Ja, ja, det kan ju inte alltid vara kvinnor som utses till alla viktiga uppdrag. Men hur var det nu med ? Det ska ju samordnas hur flygplatsen som servar hela landets inrikesflyg, mer eller mindre, ska flyttas eller stängas eller vad som ska göras. Vem kan få det uppdraget? Ja, ja, det kan ju inte alltid vara kvinnor som utses till alla viktiga uppdrag. Den feministiska regeringen får en chans till. Jobbet som direktör vid valutafondens huvudkontor i utlystes . Flera ansökningar av kompetenta kvinnor kom in . Många skulle säga att de var mycket kompetenta kvinnor med den erfarenhet som efterlystes. Den feministiska regeringen fattade sitt beslut, och vet ni vem som utsågs? Ja, ja, det kan ju inte alltid vara kvinnor som utses till alla viktiga uppdrag. Med en sådan feministisk regering förstår jag behovet av att och otid berätta att de är feminister, för det går inte att se det i deras handlingar. Det blir ju uppenbart att hotet om kvotering handlar om deras egna tillkortakommanden. För att använda ett gammalt ordspråk: Genom sig själv känner man andra. När kvinnor kom ut på arbetsmarknaden blev de ofta hänvisade till yrken inom offentlig sektor, för det var där behoven var störst. Arbetet organiserades i deltider för att passa arbetsgivarna men också kvinnorna, som ju fortfarande hade huvudansvaret för hem och barn. På de villkoren och utan konkurrens kunde lönerna dessutom hållas nere. I takt med att offentlig sektor öppnats för privata aktörer har det nu blivit möjligt för anställda inom kvinnodominerade sektorer att välja bland fler arbetsgivare. Det innebär ökad konkurrens om arbetskraft, vilket ger vårdpersonal och andra offentligt anställda möjlighet att driva upp sina löner, ökad möjlighet att påverka och ökad trivsel. Detta visas i undersökningar som görs. SCB visar att inom hälso- och sjukvård ligger lönenivån högre i privata företag än i offentlig sektor. Fri etableringsrätt och valfrihetssystem inom offentlig sektor främjar även kvinnors företagande. Sex av tio företag inom vård och omsorg drivs av kvinnor, vilket är en mer än dubbelt så hög andel jämfört med övriga Företagarsverige. Sju av tio nystartade vård- och omsorgsföretag har kvinnor i ledningen. Fyra av tio av har en kvinna som vd. Bland alla är den andelen . Det är dessa företags förutsättningar som ska utreda. Inom RUT-företagen står kvinnors företagande för . Införandet av har också lett till att svarta arbeten blivit vita. Det är många äldre, ofta ensamma kvinnor, som med denna möjlighet klarar sig själva hemma. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Men dessa argument väger lätt för den feministiska regeringen. De vill halvera RUT-avdraget men låter självklart ROT-avdraget vara orört. Det är i grund och botten en fråga om vad som är fint och fult och som har sin udd mot kvinnors företagande, inte mot mäns motsvarighet. Att leva i frihet från hot och våld borde vara en självklarhet. Men så är det inte för alla. Förföljelse, hot, slag, våldtäkt och även mord som sker inom hemmets fyra väggar, där man förutsätts vara trygg, är vardag för alltför många kvinnor. Hedersrelaterat förtryck sker även utanför hemmet där främst flickor begränsas i sin skolgång, i sin fritid och i sitt umgänge med andra jämnåriga. För att tidigt fånga upp signalerna om utsatthet är mötet med vården viktigt. Ofta har personer som är utsatta för våld hälsoproblem och söker vård. Att då med rätt frågor tidigt kunna upptäcka hoten kan minska lidandet och tiden i utsatthet. Nationellt centrum för kvinnofrid är ett kunskaps- och resurscentrum vid som arbetar på regeringens uppdrag. De har bland annat vidareutvecklat metoder och utbildningsmaterial för att inkludera frågor om våld i hälso- och sjukvården. Många landsting runt om har redan implementerat frågor om våld i sina rutiner, men det måste nå ut till alla enheter. NCK driver också en mycket viktig nationell stödtelefon. Till Kvinnofridslinjen kan du ringa om du vill tala med någon om dina upplevelser eller om det är något du vill fråga om. Numret är 020-505050. Deras uppgift är att lyssna och ge professionellt stöd. En av de mest utsatta grupperna är de kvinnor som utsätts för våld efter att de har beviljats uppehållstillstånd i på grund av anknytning. Enligt uppgift från svenska kvinnojourer möter de uppskattningsvis 500 kvinnor som utsatts för så kallad fruimport. I utlänningslagen står att om ett anknytningsförhållande brustit på grund av våld i relationen kan utlänningen få stanna kvar i . Men måste kvinnan kunna bevisa upprepat och grovt våld för att få möjlighet att stanna i om anknytningen bryts. Det är fruktansvärt allvarligt. Nolltolerans måste gälla för alla kvinnor i . Exempel på åtgärder som bör vidtas för att få slut på våldet är att prioritera behandlingsforskning inom området relationsvåld och utarbeta riktlinjer för behandling. Vidare bör arbetet med unga killar stärkas för att bryta kopplingen mellan normer för manlighet och våldsutövande. Även samordningen mellan ansvariga myndigheter, såsom länsstyrelser, , polisen, kommuner, landsting och kvinnojourer bör utvecklas och förbättras för att ingen ska utsättas för övergrepp eller falla mellan stolarna. Den feministiska regeringen, som bara utnämner män, har signalerat att lönekartläggning i stället för ska återinföras och det även hos mindre företag. Det låter ju handlingskraftigt. Tyvärr blir det mer plakat än resultat. Lönekartläggning är ett viktigt instrument i det aktiva jämställdhetsarbete som ska bedrivas på arbetsplatserna. Eftersom det är processen i sig som är avgörande för resultatet är det primära att arbetsgivaren aktivt använder lönekartläggning i sitt jämställdhetsarbete, inte att göra en revidering . Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering Dagens reglering om kartläggningar skapar goda förutsättningar för arbetsgivare att kartlägga och analysera löneskillnader, planera långsiktigt och bedöma vad åtgärderna resulterat i. Det blir ett systematiskt och strukturerat arbete. Av Medlingsinstitutets årsrapport framgår det att löneskillnaden mellan kvinnor och män –2013 minskade inom samtliga sektorer. Det finns en resa kvar att göra, men det fortsätter att minska. Om lönekartläggningen vore svaret på alla böner om jämställda löner borde minskningen ha avstannat eller löneskillnaden ökat när vi ändrade till . Men det har det inte gjort utan tvärtom fortsatt att minska. Fru talman – som vi för övrigt saknar i utskottet! Ojämställdhet finns i alla delar av samhället. De kostnader och den outnyttjade potential som är relaterade till ojämställdheten finns det inte siffror på. För att snabbare kunna åstadkomma förändringar är det viktigt att frågan får en grundlig belysning ur ett nationalekonomiskt perspektiv. En utredning av vad ojämställdheten kostar för staten, samhället och individen relaterat till de mål som finns för jämställdhetspolitiken borde därför tillsättas. Jag står bakom alla reservationer och särskilda yttranden, men yrkar för tids vinnande inte bifall till någon reservation. 103 (V): Det finns något djupt tragiskt i att vi 2015 debatterar saker som borde vara självklara, såsom att kvinnor och män fortfarande inte får lika lön för likvärdigt arbete. De tjejer som går ut på arbetsmarknaden kommer som det ser ut inte att uppleva jämställda löner under sin arbetsföra tid. Kvinnor arbetar gratis och . stoltserar med att löneskillnaderna minskar, men de gör det extremt långsamt. I den takt som de minskar och har gjort det kommer det att ta närmare innan vi uppnår jämställda löner. Det är oerhört tydligt att detta inte är något som marknaden löser av sig själv, utan det behövs en aktiv och medveten politik. Det är väldigt lätt att stå här och raljera över att regeringen kallar sig feministisk. Men ärligt talat, , har ni inte mycket att hänga i julgranen när det gäller jämställdhetsområdet efter era . Tvärtom backade vi när det gäller jämställdhet. vi hade en borgerlig regeringen backade från en förstaplacering till en fjärdeplacering. Klyftorna mellan män och kvinnor ökade dramatiskt, och det från ett redan dåligt utgångsläge. Den förra borgerliga regeringen urholkade ett viktigt verktyg för att synliggöra strukturell lönediskriminering när man begränsade lönekartläggningarna till i stället . Kartläggningarna skulle dessutom omfatta färre arbetsgivare. Till skillnad från vad försöker fantisera ihop har privatiseringarna inom välfärden försämrat kvinnors arbetssituation i form av färre arbetskamrater och sämre villkor. Den budget som regeringen lade fram tillsammans med skulle ha inneburit fler förbättringar genom de satsningar vi gjorde på bland annat äldreomsorgen och förlossningsvården. Men som vi alla vet satte den borgerliga oppositionen tillsammans med stopp för detta. Därför klingar det lite falskt när vill ge sken av att de vill ha personalförstärkningar inom vård och omsorg. Nej, det röstade de aktivt emot. Jämställdhet och åtgärder mot diskriminering är ett parti i opposition, och vi är ett vänsteralternativ. Därför finns det en hel del att säga till regeringen.