prot · H30946 · 2015-12-15 00:00:00 — Det har utförts attacker i såväl landets södra och östra delar som, inte minst, i . Den försämrade säkerhetssituationen visar att det militära stödet fortfarande behövs. Det vore i det här läget förödande att lämna . De afghanska säkerhetsstyrkorna behöver fortsatt stöd, och det är det utbildnings- och rådgivningsinsatsen RSM handlar om. Det vi ska besluta om, fru talman, är om ska medge att en svensk väpnad styrka om högst 50 personer ska få fortsätta delta i utbildnings- och rådgivningsinsatsen – ett mandat som föreslås sträcka sig fram till utgången av 2016. I mandatet ingår också en möjlighet till förstärkning och evakuering. Jag yrkar bifall till utskottets förslag om att det här ska få fortsätta. Jag vill avsluta med att påminna om att uppdraget inte är utan risker. Det ska vi alltid vara medvetna om när vi fattar den här typen av beslut i riksdag. Jag vill också tacka alla de svenska kvinnor och män som tjänstgjort och tjänstgör i fredens tjänst. 108 (V) replik: Jag uppfattade det som att sa att detta är det största militära och civila engagemang någonsin har haft. Det fick mig att fundera lite grann över språkbruket. Det har nämligen blivit så – och jag syndar själv där – att ”engagemang” numera kan betyda att föra krig. Det åberopas solidaritetklausuler som innebär att föra krig. Till och med det fina ordet ”radikalisering” betyder nu motsatsen, nämligen religiöst reaktionära grupper som sägs vara radikaliserade. Som gammal radikal tycker jag att det är lite jobbigt. Är det verkligen så att det är bättre nu? Vi ser ett ökat antal dödsoffer och ökat våld mot kvinnor, enligt den afghanska oberoende kommissionen för mänskliga rättigheter. Opiumodlingarna slår rekord; av den globala produktionen av opium kommer från , liksom av den globala produktionen av heroin. Det är lite intressant, för alla är inblandade i detta – krigsherrar, talibaner och myndigheter, alltså de myndigheter vi försöker bygga upp. Den humanitära situationen förvärras. Vi märker en svag återklang av det i genom alla ensamkommande framför allt pojkar från . De kommer visserligen närmast via och , men det tyder inte på att det blir bättre. Vi bombar civila och sjukhus. Ja, inte vi precis, men vi är med om det. Afghanska säkerhetsstyrkor begår enligt Human Rights Watch grova övergrepp mot mänskliga rättigheter. Den afghanska polisen som vi försöker hjälpa och utbilda kränker mänskliga rättigheter grovt. Avrättningar utan rättegång förekommer. Detta sker engagemang. Med vad ska detta sluta och när? 109 (M) replik: Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Det var mycket medvetet som jag inledde mitt anförande med att beskriva hur stort både engagemanget och åtagandet har varit och är för landet . För mig framstår det som oansvarigt att därför att vi med förenade krafter inte har lyckats skapa ett perfekt land ska vi därmed dra oss tillbaka och sluta att göra det vi håller på med. Vi ska självklart rannsaka oss själva. Vi ska utvärdera insatserna. Men detta är ett exempel på hur svårt det är att försöka bringa fram fred, stabilitet och utveckling i ett land som under så många årtionden varit präglat av krig och konflikter. Det är ett land av människor som har plågats av krig och fattigdom i mer än tre decennier. Då blir inte mitt svar detsamma som , det vill säga att lämna landet och överlåta det åt sitt öde. Nej, precis tvärtom! Vi ska fortsätta att stödja landet på det sätt vi tror är mest effektivt. Det är fråga om en kombination av att fortsätta att stödja säkerhetssektorn, det vill säga försvarsmakten, de väpnade styrkorna och polisen, att stödja institutionella reformer, att stödja humanitärt och ställa krav på en regering som inte är utan konflikter och rymmer en hel del problem. För mig är det inte fråga om att använda lösning utan snarare att fortsätta på den inslagna vägen. Vi visste redan innan att det skulle förmodligen bli en tillbakagång när det gäller säkerhetssituationen under övergången från ISAF med trupptillbakadraganden till den nya ordning vi nu har med RSM. Jag vill gärna höra vad alternativ skulle vara. 110 (V) replik: Vad som är oansvarigt och vem av oss som är oansvarig, som vill fortsätta på en väg som går åt fel håll, kan man verkligen diskutera. Ingen har väl förväntat sig att det perfekta landet skulle skapas och inte heller krävt det. Men när utvecklingen går åt fel håll borde man ha modet att ifrågasätta om man ska fortsätta. har definitivt aldrig sagt att vi ska sluta med att ge stöd till befolkning, att vi ska dra oss ur och sitta på våra kammare. Däremot skulle det behövas en radikal omfördelning. I väntan på den vitbok som väl aldrig blir av har tagit fram en vitbok. Där framgår proportionerna mellan det militära och det civila stödet. Det är ingen exakt vetenskap. Med reservation för att vi antagligen inte får några bättre siffror beräknas den totala svenska insatsen – allt inräknat – till 28,2 miljarder. Det civila stödet beräknas till 6,9 miljarder. Det är en stor diskrepans mellan det militära och det civila. Det är verkligen dags att försöka bli återtågets hjältar genom att säga: Nej, vi ville väl, men det blev fel. Det är dags att avbryta insatsen, och helst göra det med ett beslut eller senast . 111 (M) replik: Det är helt klart att vi har olika uppfattningar om vad som är verkningsfullt. För mig och mitt parti, och när vi var ansvariga i alliansregeringen, har det varit tydligt att det inte går att ha enbart en av komponenterna. Det har sagts förut, och jag kommer att säga det igen, att utan säkerhet går det inte att få en utveckling. Det blir inte heller säkerhet utan utveckling. Men att överge och säga att de får klara av uppbyggnaden av polis och väpnade styrkor på egen hand är oansvarigt. Jag hör inget alternativ från sida. Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Vårt engagemang ska vara långsiktigt och det ska omfatta alla sektorer. Det har också varit tydligt under de år jag har träffat poliser, soldater, chefer, parlamentsledamöter och senast presidenten att stödet, som också handlar om att stödja ANDSF, är välkommet – de är tacksamma. 112 (MP): Det är viktigt att det internationella samfundet, inklusive , fortsätter att stödja och bistå den afghanska regeringen. ansåg att det var riktigt att sända svensk trupp med FN-mandat till –2002 eftersom säkerhetsläget initialt krävde just en militär insats. Vi såg dock snart att någon militär lösning på konflikten inte fanns. Det var en insikt som senare delades av både FN och . Därför i förlängningen krävde 2010 en tydlig exitstrategi för . Det var en strategi som också blev verklighet 2014 i och med ISAF:s tillbakadragande och infasningen av RSM, som vi diskuterar en förlängning av . Tyvärr kan vi konstatera att utvecklingen på marken i inte har gått i den riktning vi helst hade velat se. Därför är det viktigt att fortsätta med vår insats och att vi ger stöd och råd så att landets säkerhetsstyrkor stärker sin förmåga att i längden självständigt hantera säkerheten i landet. Det afghanska folket har av krig fått utstå stora umbäranden. Det är ett av världens allra fattigaste länder. Trots den massiva internationella militära närvaron med över 100 000 soldater på plats för att garantera säkerheten i landet är fortfarande ett mycket fattigt och farligt land att leva i. Krigen i , och är tre exempel på hur man inte löser konflikter genom att kriga sig till fred. Därför är det så viktigt att de svenska insatserna i är långsiktiga och att de är politiska, diplomatiska, polisiära, militära, biståndsinriktade och att de omfattar såväl det humanitära stödet som ett utvecklingssamarbete. är en av de största mottagarna av svenskt bistånd. har aviserat ett bistånd om för perioden –2024. En betydande del av vårt bistånd fokuserar på de mest utsatta, det vill säga kvinnor och barn. Det är glädjande att den nu har undertecknat ett samarbetsavtal om biståndet. Det skedde när biståndsminister träffade president under hans besök i i början av månaden. Det är första gången som undertecknar ett sådant avtal med . Avtalet bekräftar svenska biståndsåtaganden och fördjupar ländernas relationer. Det är bra. Ljusglimtarna i utvecklingen har till stor del stått för. Att miljoner afghanska flickor och pojkar har fått skolgång är en stor framgång som verkligen kräver sin uppmärksamhet. gör en betydande insats som har lyckats verka under först rysk ockupation, sedan inbördeskrig och sedan under talibanväldet. goda rykte i beror mycket på det arbete som har bedrivit . Exempelvis har en fjärdedel av skolorna i byggts upp av kommittén. Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Jag vill lyfta upp FN:s resolution , som syftar till konkreta åtgärder för kvinnor och flickor i konflikt. Genom att svenska kvinnor och män i allt större utsträckning deltar i fredsbevarande operationer möter soldaterna kvinnor som har blivit utsatta för sexuellt våld. För att på ett bra och rättssäkert sätt kunna skydda och stödja kvinnor som har utsatts på detta sätt krävs en gedigen utbildning och förberedelser samt kunskap om kvinnors brist på makt, inflytande, rörelsefrihet samt sexuell och reproduktiv hälsa. Att kunna delta på lika villkor som medborgare i ett samhälle är en fråga om demokrati. Betydande resurser måste därför satsas på de behov av skydd och stöd som kvinnor och flickor har under en konflikt, då kvinnorna ofta tvingas ta över männens arbetsuppgifter, och efter en konflikt, då det civila samhället måste byggas upp igen. Betydande resurser måste även satsas på utbildning i genusfrågor för dem som ska tjänstgöra utomlands i konflikter. Kvinnors avgörande uppgifter och roll i fredsprocessen och krishantering kan inte nog understrykas. Det är därför viktigt att agerar nationellt och internationellt för att förbättra arbetet med FN:s resolution om kvinnor, fred och säkerhet – resolution – och FN:s resolution om sexuellt våld i konflikter – resolution . Trots att FN:s resolution varit i bruk är bristen på kvinnor i fredsfrämjande och konfliktlösande arbete påtaglig. Andelen kvinnor i fredsfrämjande insatser har ökat något, men det finns alltför få kvinnor i beslutande positioner. Det gäller hela samhället. Här behöver göra en insats. Med detta yrkar jag bifall till utskottets hemställan med anledning av regeringens proposition om svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i . 113 (V) replik: Det är mest av personlig nyfikenhet som jag vill ställa två frågor. Jag noterade att ville att alla trupper skulle vara tillbakadragna . är det ändå slutet på 2015. Vilket bäst-före-datum hade detta beslut? , som då var utrikespolitisk talesperson, sa med anledning av RSM att det var mycket viktigt med ett tydligt FN-mandat. Anser och att det finns ett tydligt FN-mandat för RSM? 114 (MP) replik: Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Den syn som vi har är förstås att man ska kunna dra tillbaka den militära närvaron. Men vi har också följt utvecklingen på marken i och utvecklingen i landet och sett att det inte har gått framåt på det sätt som man hade önskat. Däremot har vi drivit på för en exitstrategi och med det också fått till RSM. ISAF har fasats ut, och RSM har i stället kommit till. Vi tycker att det är fortsatt viktigt att man finns på plats för att stödja den afghanska säkerhetsorganisationen. 115 (V) replik: Sedan var det frågan om ett tydligt FN-mandat. Såvitt jag begriper saknar RSM detta, till skillnad från ISAF. Man har inget mandat från . Då undrar jag om ni har förändrat er ståndpunkt att det är så viktigt med ett tydligt FN-mandat för denna typ av insatser. Det är i så fall lite oroväckande, kan jag tycka, för att uttrycka mig lite försiktigt. 116 (MP) replik: Det är alltid viktigt med ett folkrättsligt mandat, . Det anser vi är uppfyllt i detta fall. 117 (C): Vägen till fred och demokrati känns lång för oss som kan stå vid sidan om. Hur lång måste då inte vägen upplevas för dem som bor i , lever på flykt i landet eller har flytt landet? Vi har som nation ett långsiktigt ansvar och ett omfattande åtagande när det gäller att delta aktivt i arbetet med att stödja och bistå den afghanska regeringen i dess strävan efter ett stabilt och säkert samhälle. har fortfarande behov av internationell hjälp och vårt militära stöd för utvecklingen av de afghanska säkerhetsstyrkornas förmåga och landets institutioner att hantera den nationella säkerheten. Vi i är måna om att , som har ett starkt och historiskt engagemang för genom diplomatisk närvaro, ett omfattande bistånd, ISAF-insatsen och nuvarande RSM-insats, ska fortsätta att ge långsiktigt stöd. Efter mer än tre decennier av konflikt har vi inte råd att tänka kortsiktigt. Det handlar om att skapa framtidstro i ett mycket svårt läge. Vi vet att afghaner tillhör den största gruppen asylsökande till . Vi vet att många afghaner väljer att fly på grund av säkerhetsläget i hemlandet, men också på grund av att villkoren för dem som flytt exempelvis till kraftigt har försämrats. har plågats av krig och förtryck i mer än tre decennier. Den minst sagt bräckliga återuppbyggnadsprocessen i landet påverkar i hög grad den övriga världen, däribland oss här i . ISAF-styrkorna lämnade , och säkerhetsläget är fortsatt en mycket stor utmaning. Landets ekonomi är under press och försämras. Talibanerna har inlett offensiva operationer och gjort framsteg . Även Daish har etablerat sig i vissa provinser. Rådgivningsinsatsen har ett tydligt folkrättsligt mandat och omfattar en icke stridande insats för utbildning och rådgivning. Att 42 länder arbetar tillsammans med drygt 13 000 personer på plats visar på det breda och starka engagemang som finns för landet och regionen. Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Detta är en insats med olika faser, där de lokala förutsättningarna på plats får avgöra den exakta tidpunkten för när den nu föreslagna förlängda insatsen i norra landet ska avslutas och nästa fas ska kunna påbörjas. Det är bra att tidigare insatser utvärderas och analyseras för att man ska förvalta och lära av erfarenheter inför eventuella kommande uppdrag. Våra civila insatser har blivit alltmer viktiga i takt med att ansvaret för säkerheten har överlämnats till de afghanska myndigheterna. välkomnar därför att stärkt det civila engagemanget i , som bland annat inriktas på kvinnors och flickors situation. får nästan i svenskt bistånd och är därmed största biståndsland. Biståndet ska gå till att skapa arbetstillfällen, få fler barn i skolan, stärka kvinnors rättigheter, bekämpa korruption och stärka demokratiska institutioner. Vår svenska strategi att stödja egen förmåga, lokalt ägarskap, landsbygdsutveckling, utbildning och sysselsättning är viktig i ett land som har stora intäkter från narkotikahandel. Att stärka den privata sektorn och den ekonomiska integrationen är grundläggande förutsättningar för att långsiktigt kunna få en stabilare situation. Den ekonomiska konsekvensen av att förlänga denna insats i och även i blir att de nu budgeterade medel som finns till förfogande verksamhet i praktiken blir förbrukade. Med tanke på det förändrade säkerhetsläget i omvärlden kan ytterligare insatser internationellt med svenskt militärt bistånd komma att behövas. Regeringen måste därför ta ansvar för och säkerställa att det finns ekonomiska medel för eventuella nya insatser, så att beviljade insatser inte tar resurser i anspråk från vårt nationella försvar och urholkar vår nationella försvarsförmåga. står vi här i kammaren, och vi står inför ett val. Vi kan välja att avslå detta förslag eller att rösta för utskottets förslag. Båda vägvalen får konsekvenser. hållning är tydlig. Vi ska fortsätta och fullfölja vår insats på ett ansvarsfullt och hållbart sätt. Det är vi skyldiga den afghanska befolkningen, våra svenska trupper och övriga nationer som har bidragit och bidrar till större säkerhet i . Det är vi också skyldiga alla dem som redan har gjort personliga uppoffringar för fred och säkerhet i landet. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 118 (L): Som flera tidigare talare har varit inne på är ISAF-insatsen, assistansstyrkan i , en avslutad insats. Men man ska nog vara på det klara med att denna insats belastades med ett antal felgrepp under det dryga decennium som den pågick. För min personliga del misstänker jag att de civila insatser som skulle införas parallellt med den militära insatsen i var för små och kom alltför sent. Det internationella samfundet misslyckades också med att ena alla de ”regional stakeholders” som finns i det här området. Grannländer till – , , , , och så vidare – fortsatte alla att spela spelet efter sina egna privata agendor. Det var ett misslyckande för den internationella politiken. Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i kan man fråga sig om det någonsin var realistiskt att i ett av världens mest splittrade länder – splittrat såväl geografiskt som etniskt och religiöst – var möjligt att införa eller implementera ett så starkt centralstyre som blev fallet. Men det är viktigt att understryka att det nog inte var några militära misslyckanden som präglade ISAF-insatsen. Svensk personal gjorde allt den kunde. Jag delar den uppfattning som försvarsministern gett uttryck för här i talarstolen: Deras insats innebar också att de gjorde skillnad. En del svenska soldater har fått betala det yttersta priset under den här insatsen. Det är , det är , det är , det är och det är . Det är också två av anställda lokala tolkar. Mot denna bakgrund, fru talman, tror jag att det är viktigt att nu gör en utredning av denna långa och både ekonomiskt och humanitärt kostsamma insats. Jag ser fram emot de slutsatser som kommer. betonar att det är de civila insatserna, biståndsutvecklingsinsatserna, som har möjliggjort en utbyggd hälso- och sjukvård i landet, att fler flickor får gå i skolan och så vidare. I likhet med försvarsministern anser jag att den uppbyggnaden inte hade varit möjlig i ett kanske långt sämre säkerhetsläge än det som råder i . Jag upphör inte att förvånas över det faktum att under alla år varit emot den svenska närvaron i . Jag trodde att det även för var uppenbart att det finns ett samband mellan säkerhetsläget i olika delar av vår värld och det migrationstryck som också utsätts för. När den internationella närvaron i minskade med nära nog var det naturligt att vi fick ett sämre säkerhetsläge i hela landet. Men förr eller senare måste varje land som varit föremål för internationella fredsfrämjande insatser pröva att stå på egna ben. Det är det som vi just nu genomgår. strider inte längre i . Och, fru talman, det är min uppfattning att om ska stå på egna ben och röra sig framåt är det svenska stödet, tillsammans med det från alla andra länder som ingick i ISAF, fortsatt viktigt för landets utveckling. Med det yrkar jag bifall till utskottets förslag. 119 (V) replik: Jag hade tänkt att jag skulle lugna mig ett tag, men blir man apostroferad rycker det ju till i knappfingret. säger att han välkomnar utredningen som ska värdera insatser. Jag skulle bara vilja fråga , som jag tycker på ett förtjänstfullt sätt är stringent och klok i sådana här sammanhang: Är det verkligen lämpligt att man i praktiken utreder sig själv, det vill säga att en som har ansvar för en del av besluten är den som gör utredningen? Man brukar i vissa sammanhang tala om att man inte ska sätta bocken till örtagårdsmästare. Det här kanske är ett sådant fall, eller vad säger ? Sedan har vi detta med det civila biståndet och dess förutsättningar. Jag kan konstatera att de siffror jag har visar på att det militära engagemanget som det heter – det är ett fint ord – är på 28,2 miljarder kontra bistånd på 6,9 miljarder. De proportionerna kan man verkligen diskutera. Men det ena kanske är en förutsättning för det andra, som är inne på. Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Jag har tittat lite på vad hjälporganisationerna själva anser. De borde ju rimligen ha tolkningsföreträde. Enligt är det många oberoende hjälporganisationer som distanserar sig från den USA-ledda koalitionen och i stället försöker forma lokala säkerhetsöverenskommelser. Läkare representant påpekar att när gränsen mellan soldater och biståndsarbetare suddas ut blir det svårt. Det går inte att bekämpa talibaner och bygga skolor . Krig fungerar inte så. Svenska Afghanistankommitténs inställning och erfarenhet är klar: Samverkan med militären i har inneburit stora risker för dess anställda. Därför finns det nog skäl att ifrågasätta den självklarhet med vilken man säger att när vi bygger säkerhet med militär närvaro gynnar det biståndsorganisationernas arbete. Det är inte deras uppfattning. 120 (L) replik: När det gäller valet av utredare kan jag bara konstatera efter att ha haft förmånen att under tjänstgöra tillsammans med i försvarsutskottet att hon som utredare har alla de egenskaper i termer av insikt, kunskap och integritet som krävs för uppdraget. Likväl kanske jag själv om jag varit försvarsminister hade valt någon mer utomstående i sammanhanget, just för att stärka tilltron till de slutsatser som ska komma ur utredningen. pekar på ett viktigt problem under hela den internationella närvaron i , nämligen den obalans som finns mellan militära insatser och civila utvecklingsinsatser. Jag tror, fru talman, att för varje krona man satsade på det civila satsade man på den militära insatsen – sett som genomsnitt. gjorde dock bättre ifrån sig och försökte balansera det kontinuerligt. De bästa åren tror jag att vi låg närmare fifty-fifty, det vill säga lika mycket på den civila sidan som på den militära. Men det är uppenbart att det kom för sent och var för lite. Hur förhåller det sig nu med säkerhetsläge och utveckling? Ja, alla var överens om att i kunde det inte bli någon utveckling utan säkerhet. Utan säkerhet skulle det heller inte bli någon utveckling. Min tro är att soldater inte ska stå nära biståndsarbetare. Det ska vara klara gränsdragningar. Men om ISAF inte hade funnits är det min bedömning, fru talman, att säkerhetsläget hade varit oändligt mycket sämre än vad vi ser . Det hade också på allvar försvårat de framsteg som har skett i termer av bättre välfärd. 121 (V) replik: Jag har självklart inte diskuterat personliga moral eller kvalifikationer, utan det handlar om principen att man inte utreder sig själv. Jag tycker att det är glädjande att till viss del håller med om det. Fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats RSM i Sedan har vi problemet med säkerhetsläget. Ta bara drönarattackerna, där av offren är civila. Då tänker jag inte bara på när man flygbombar sjukhus som driver utan på alla drönarattacker. av offren anses vara civila. För varje terrorist man utrotar är det nog ganska tydligt att man får fram tio nya. Det kan inte vara någon särskilt effektiv metod att förbättra säkerhetsläget. 122 (L) replik: Jag vet inte varifrån får sin statistik. Men en röd tråd, ursäkta uttrycket, genom anföranden här har varit att han med visst eftertryck har kritiserat allt vad den internationella närvaron har gjort i och mycket lite uppehållit sig vid de lidanden för den civila befolkningen som talibanerna och också Daish utsätter landet för. Jag hade gärna sett att emellanåt också talade om den andra sidan av myntet. När det gäller förhållandet mellan säkerhet och bistånd tror jag att man kanske ska försöka vara lite mer konkret. Det finns förbindelsevägar i , ursprungligen uppbyggda av under ockupationen , som medger förbindelser mellan stora centralorter. Hade de förbindelserna inte i mer än vaktats av ISAF tror jag inte att väldigt mycket av det utvecklingsarbete som ändå har skett hade kunnat genomföras. Det hoppas jag att också beaktar. 123 (KD): debatterar vi fortsatt svenskt deltagande i Natos utbildnings- och rådgivningsinsats i . Det rör sig om 50 personer från som deltar där.