prot · H20981 · 2015-04-07 00:00:00 — Och när man väl blir sjukskriven ska det finnas åtgärder från sjukvården och arbetsmarknaden när det gäller arbetsträning för att människor ska kunna komma tillbaka till arbetsmarknaden. Detta är inte minst viktigt för kvinnor. Den ökning av sjukskrivna som vi ser nu handlar till stor del om kvinnor som ofta blir sjukskrivna på grund av psykisk ohälsa. Det handlar, som socialförsäkringsministern är inne på, om aktiva insatser. Men det handlar också om att se till att vi inte tar tillbaka de gamla regler som vi hade tidigare som innebar att människor då, framför allt kvinnor, förtidspensionerades i onödan eller hamnade i passiva sjukskrivningar år . Det är viktigt att man som enskild människa får möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden, att man får möjlighet att arbetsträna, att man får möjlighet att få tillbaka en koppling till arbetsmarknaden och att inte, år , hamna i en passiv sjukskrivning. Min avslutande fråga till socialförsäkringsministern är återigen: På vilket sätt bidrar det till högre sysselsättning att ta bort den bortre parentesen i sjukförsäkringen? 103 (M): Jag känner att jag inte riktigt fick svar på min fråga om varför ministern inte inväntar remissinstansernas synpunkter innan hon bestämmer sig för att ta bort den bortre tidsgränsen utan att säkerställa att rehabilitering och arbetsträning verkligen finns på plats på ett effektivt och kvalitetsmässigt bra sätt. Precis som föredömligt har talat om präglades sjukskrivningarna innan sjukförsäkringsreformen genomfördes av att många människor fastnade i de långa, passiva sjukskrivningarna. Och tidsgränserna i rehabiliteringskedjan har varit och är av stor betydelse. Jag tycker ofta att debatten bara hamnar på en negativ nivå. Det finns många som har hört av sig och som är otroligt tacksamma för att någon faktiskt har brytt sig. Någon har sett till att man har fått arbetsträning. Man har kunnat gå tillbaka till arbetet på kanske . Man kan jobba för sin framtida pension, vilket också har varit en riktig kvinnofälla. Det kommer fram i debatten. Och jag tycker att vi måste balansera debatten på det sättet. Det viktiga är att man får tidigt stöd för återgång till arbete. Det måste vara det som gäller . Innan de olika tidsgränserna fanns var sjukdom ett tillstånd som skulle vara ända tills man gick i pension . Tack och lov ser det sällan ut på det sättet. Därför är min fråga igen: Varför inväntar inte ministern synpunkterna från remissinstanserna avseende den parlamentariska socialförsäkringsutredningen? 104 (S): Som verkligheten nu ser ut har vi en kvinnofälla i form av alla kvinnor som har utförsäkrats. Det finns också en kvinnofälla som består i att allt fler kvinnor självmant går i pension så tidigt som det går. De blir i praktiken förtidspensionärer eftersom de inte längre får vara sjukskrivna. De kan inte vänta tills ålderspensionen träder in, utan då blir de pensionärer så snabbt som det går. Det gäller kvinnor . Dessa kvinnor förlorar enormt mycket i pension, och det känns som ett dubbelt svek med tanke på att många av kvinnorna har blivit sjukskrivna på grund av dålig arbetsmiljö. De har verkligen jobbat och kämpat med låga löner i tunga jobb med väldigt mycket stress. När de sedan blir sjuka får de inte hjälp, och på kuppen blir de fattiga. Det är ju det som är den stora kvinnofällan och det som vi måste stoppa. Vi måste se till att fler kan arbeta hela sitt arbetsliv. Blir man sjuk ska man få ekonomisk ersättning , och självklart ska man få rehabilitering. Jag tycker att har varit väldigt tydlig med att resurser självklart ska sättas in . Det handlar om att förebygga sjukdom. De som ändå blir sjuka ska få tidiga insatser, i första hand rehabilitering. Det måste ändå vara det första steget. Det kan inte vara första steget att man ska gå till Arbetsförmedlingen när man för sjuk för att arbeta. Här krävs det insatser, och det vill ju också regeringen göra. ser vi massor med kvinnor – många unga – som får psykiska diagnoser. De har dålig arbetsmiljö och dubbelarbetar ofta. Därför är arbetet med bättre arbetsmiljö och jämställdhetspolitik så viktigt, och det jobbar regeringen också med. 105 (M): Jag hade inte planerat att gå upp i den här debatten, men jag tycker att den är så oerhört viktig. Det är också viktigt att man har rätt utgångspunkt när man diskuterar den här frågan. Jag har noterat att socialförsäkringsministern konsekvent använder just 2010 som startpunkten när hon ska redogöra för rehabiliteringskedjan och den bortre tidsgränsen. Som flera av mina kolleger har varit inne på var det året inte år noll, utan det finns också en historia här. Ganska många av de argument som vi nu hör mot den bortre tidsgränsen var ungefär samma argument som hördes från Socialdemokraterna när rehabiliteringskedjan en gång lades fast. Det har inte hänt så mycket. Rehabiliteringskedjan kom ju till av en anledning, och det var därför att människor på ett systematiskt sätt förpassades in i ett utanförskap, in i långa, passiva sjukskrivningar utan slut. Det har vi alla hört många exempel på, så dem behöver jag inte ta upp här. För det som alliansregeringen genomförde under den förra mandatperioden finns det också ett omfattande forskningsstöd. Socialförsäkringsministern och jag medverkade båda i ett tv-program ganska . Ett namn som nog inte är helt obekant i regeringskretsar är till exempel . Han var väldigt tydlig med att inte bara rehabiliteringskedjan i sig utan specifikt också den bortre tidsgränsen ökade incitamenten för människor att återkomma i arbete. Också har varit tydlig med att även om antalet sjukskrivna ökar igen – det sker ju fluktuationer över tidsperioderna – har rehabiliteringskedjan med den bortre tidsgränsen en dämpande effekt. Det är inte bara mina ord, utan det är också ord. tycker jag att det är positivt att socialförsäkringsministern inte stenhårt försvarar det som var regeringen eftermäle; det är bra. Men jag tror att det är viktigt att vi också drar lärdom av det – det är vad politiken handlar om. Återigen ökar sjukskrivningar, om än från en nivå som beskriver som en historiskt låg nivå. Då ställer i alla fall jag mig frågan: Vad kan vi i det läget tillföra för att människor ska komma tillbaka i arbete? Hur kan vi förkorta sjukskrivningarna? En bra utgångspunkt är vad vi kan tillföra. Det som gör mig lite orolig är att regeringens utgångspunkt snarare verkar var den rakt motsatta. Den enda konkreta besked som har gett om tidsgränserna är vad som ska tas bort. Sedan hör vi mycket prat om rehabilitering och sådant. Men i den här församlingen har vi att ta ställning till det som ligger på bord, och det som socialförsäkringsministern har varit tydlig med är vad som ska tas bort. Det tycker jag är en mycket olycklig utgångspunkt. Dessutom är detta område inte isolerat från allting annat. Vi har ju en regering som har aviserat en lång rad förslag som är negativa för människors etablering på arbetsmarknaden. Det handlar om minskade anslag till och . Det handlar om höjda skatter på arbete, företagande, investeringar och sparande. Jag är rädd för att allt detta sammantaget skapar mycket små möjligheter för att regeringen ska lyckas med det som jag ändå tror är ambitionen, nämligen att minska sjukskrivningarna och att minska utanförskapet. Med historien i bakhuvudet och regeringen bristande resultat är det svårt att frigöra sig från tanken: Vad händer om Socialdemokraterna tappar kontrollen över sjukskrivningarna? 106 Socialförsäkringsminister (S): finns det en hel del att svara på. Jag tänker börja med det som handlar om historien eftersom alla tre föregående talare nämnde den. Då tycker jag att vi ska vara lite noggranna med vad som var regeringen eftermäle. Regeringen hade att ta hand om den finansiella situationen i . Ekonomin sanerades och det skars ned mycket i den offentliga sektorn. Det ledde till en stor belastning på våra arbetsplatser, vilket gjorde att väldigt många kvinnor slogs ut från arbetsmarknaden på grund av en pressad situation. Många av dessa kvinnor var 55-plus. Det var stress och utmattningsdepression. Det var så det såg ut. Det var det som den dåvarande socialdemokratiska regeringen hade att ta hand om. Man agerade kraftfullt genom att bland annat införa ett halveringsmål när det gällde sjukskrivningarna. Man införde också ett elvapunktsprogram i förhållande till sjukskrivningar. Man tillsatte – som det refererades till tidigare – för att utreda frågan hur man kunde vidta ännu fler åtgärder för att få ned sjukskrivningarna. började sjukskrivningarna att gå ned – bara så att vi är lite noggranna med vad vi talar om. Det var alltså innan den så kallade rehabiliteringskedjan infördes. Sedan vill jag också vara väldigt tydlig med att jag naturligtvis ändå tycker, tror och står för att det är oerhört viktigt att människor ges så många chanser som det någonsin behövs vid en ohälsa för att komma tillbaka till arbetsmarknaden igen. Det är det som är klon här. Därmed kommer jag in på det som tog upp: Varför har vi remitterat förslaget redan nu? har det varit nästan 100 000 utförsäkringstillfällen. Av de som har utförsäkrats har kommit tillbaka i arbete. Det var ett av syftena när bortre tidsgränsen infördes att människor skulle komma tillbaka i arbete igen. Det är som har snurrat runt i försäkringen. Väldigt många är nu på väg att utförsäkras för tredje gången. Det innebär inte per definition att man har blivit friskare eller att en utförsäkring innebär att man kommer tillbaka till hälsa igen. Vi måste vara noga med detta. Dessa människor har blivit fattigare. Precis som den tidigare talaren från Socialdemokraterna sa ser vi en klar ökning. Många av dessa kvinnor väljer i stället att ta ut sin pension , vilket innebär att man livsvarigt får en betydligt lägre pension. Vi har också sett en ökning med nästan 100 miljoner i försörjningsstödet. Det vi vill är att människor ska komma tillbaka till hälsa och arbete, inte till utförsäkring, inte till försörjningsstöd, inte ta ut förtida pension, och då vet vi att vi måste förstärka de tidiga insatserna. Låt mig också, kvar av talartiden, komma in på det som tog upp i slutet av sitt inlägg. Det regeringen i det här fallet gjort är att vi har tagit emot en av de största utredningarna i modern tid på det här området. Utredningen är nu ute på remiss, och vi väntar på att få in svaren. pågår en beredning i avseende förstärkning av de delar som jag i den här debatten talat om. Vi kan inte fortsätta att se på när nästan 15 000 personer utförsäkras. Arbetsförmedlingen säger att resurserna används på ett felaktigt sätt. I stället kan vi använda dem på ett annat sätt. Därför har vi redan remitterat förslaget om ett borttagande av den bortre tidsgränsen. Den är ett misslyckande. Den har inte lett människor tillbaka till vare sig arbete eller hälsa. 107 (FP): Vad vill vi med det goda samhället? Det är egentligen den frågan vi diskuterar här . När en människa blir sjukskriven vill åtminstone jag ha ett samhälle som finns där för den enskilde och ger tidiga aktiva insatser så att man får möjlighet att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Så hade vi det inte i , när av befolkningen stod utanför arbetsmarknaden, i sjukskrivning eller förtidspension. Vi hade ett system där människor var i passiv sjukskrivning och hamnade i förtidspension i onödan. Hur ser vi som politiker till att vi inte bygger upp ett system som ger de dåliga effekter som vi hade , när av befolkningen stod utanför? är det , alltså en halvering. Dels handlar det om de aktiva och tidiga insatserna, dels om att ta lärdom av vad som fungerade i den förda politiken. Det som fungerade var när samhällets insatser och samhällets instanser vid upprepade tillfällen frågade den enskilde: Har du arbetsförmåga? Har du möjlighet att arbetsträna och komma tillbaka in på arbetsmarknaden? Där har den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen varit viktig eftersom den ställt krav på myndigheterna att göra aktiva insatser och därmed möjliggöra för människor att komma tillbaka till arbetsmarknaden. För alla människor fungerar inte det, och det har ministern mycket riktigt framfört. Jag är den förste att medge att för alla människor fungerar det inte. För en del människor innebär ohälsan att man måste fortsätta i sjukskrivning, men för en hel del människor har det inneburit en möjlighet att komma tillbaka. Det är den möjligheten vi som politiker behöver slå vakt om. En viktig del i det är att se helheten. Det behövs tidiga insatser och möjlighet till arbetsträning för att komma tillbaka. Men det handlar också om att inte föra samma politik som fördes och som innebar att av befolkningen hamnade i långvarigt utanförskap. Det gäller att lära av historien och göra rätt, inte att göra fel. 108 (M): I mitt förra inlägg berömde jag socialförsäkringsministern för att hon kritiserade den dåvarande regeringen . Efter statsrådets senaste inlägg får jag nog tyvärr ta tillbaka det lite grann. Det som den regeringen gjorde var att systematiskt gömma och glömma människor i utanförskap. Man använde det aktivt för att frisera arbetslöshetssiffrorna. Vid hade de till och med mål för hur många sjukskrivningar de skulle avsluta. Det gällde varje anställd som arbetade med dessa frågor, , . Det var inte en bra politik. Det är oroväckande att statsrådet väljer att delvis försvara den politiken. Det låter lite illavarslande, inte minst mot bakgrund av de förslag som väljer att avisera. Vi vill att människor ska komma tillbaka, säger . Det är en jättebra ambition. Jag delar den till . Men den måste följas av rätt politik, annars blir det bara en ambition. Där tycker jag att de förslag som regeringen nu aviserar är problematiska. I stället för att utveckla det som haft effekt men som kanske inte fungerat hundraprocentigt bra – all politik måste utvecklas och förbättras – väljer regeringen att dra tillbaka det. Det riskerar att bli en återgång till just den politik som gömde och glömde människor. Dessutom kommer en lång rad andra förslag som sammantaget gör det svårare för människor att etablera sig på arbetsmarknaden, att få arbete, att få sysselsättning, samt att få fler företag som väljer att investera i det här landet. Jag är orolig för att den utveckling vi hade under alliansregeringen, där 230 000 personer lämnade sjukskrivning eller förtidspension, kommer att brytas framöver om regeringen väljer att fortsätta med den förda politiken. 109 Socialförsäkringsminister (S): Tack för en bra debatt! Jag kan konstatera att vi i alla fall är överens om en gemensam ambition, nämligen tron på tidiga insatser och att det möjliggör för människor att snabbt komma tillbaka till hälsa och arbete. Den ambitionen delar jag till fullo. Sedan måste jag få kommentera det som säger i slutet av sitt inlägg. Om man ska lära av historien, vilket har framförts under debatten, kan man inte bara ta till sig väl valda delar, utan man måste se kontexten i vilken det skedde . Man måste se det som själv nämnde tidigare, nämligen att vi har haft fluktuationer i sjukskrivningarna under betydligt än så och att kvinnor i den statistiken tyvärr varit överrepresenterade. När det gäller den analysen behöver vi fundera djupare på vad det står för. Om vi ska få en låg och stabil sjukfrånvaro , vilket är ett mål som den nuvarande regeringen har och som den tidigare regeringen hade, handlar det om att våga ta till sig hela historien. Jag delar uppfattningen att det var olyckligt att förtidspensionera bort människor. Det får man inte lov att göra. Människor ska naturligtvis få de insatser de behöver för att ta sig tillbaka till arbetsmarknaden. Men de som är i en ohälsa och har behov av att få förtidspension ska kunna få det. Jag tackar för en bra debatt och ser fram emot fortsatta samtal. Sjukskrivningarna är ett samhällsproblem som vi behöver lösa inte bara på kort utan också på lång sikt. Överläggningen var härmed avslutad. § 21 Svar på interpellation 2014/15:355 om mer jämställda pensioner vid äktenskapsskillnad 110 Socialförsäkringsminister (S): har frågat mig om konsekvenserna vid skilsmässa av att avdragsrätten för privat pensionsförsäkring avvecklas. Bakgrunden är att privat pensionsförsäkring räknas in i det gemensamma giftorättsgodset och att en avveckling av avdragsrätten därför kan medföra att en ökad andel av förmögenhetsbildningen ligger utanför det gemensamma boet. Avdragsrätten för privat pensionssparande är gynnsam för den som vid inbetalningstillfället har en högre skatt än när pensionen betalas ut. Typiskt sett är det höginkomsttagare, och det är därför främst en skattesubvention för dem med högre inkomster. Personer med lägre inkomster kan till och med möta en högre skatt efter pension och därmed förlora på detta. Det är inte i första hand höginkomsttagare som är i behov av en skattesubvention för sparande, och det finns därför fördelningsskäl att slopa den. Eftersom även den förra regeringen hade för avsikt att slopa avdragsrätten är vi uppenbarligen överens om detta. Vi vet alltför väl att det finns inkomstskillnader mellan könen och att en subvention som gynnar dem med högre inkomster också i första hand gynnar män framför kvinnor. Det finns således även jämställdhetsskäl för att slopa avdragsrätten, och jag tror därför vi kan vara överens om att åtgärden som sådan är riktig. Även när avdragsrätten har upphört torde behovet av att spara till ålderdomen finnas kvar, och sparandet kan därför flyttas till annan sparandeform. Det finns många sätt att spara på, och långt ifrån alla sparar i en utpräglad pensionsprodukt. Det kan till exempel vara i form av kapitalförsäkring, investeringssparkonto, fondsparande eller genom att amortera på bostaden, och då påverkas normalt inte förmögenhetsbildningen. Det skulle också kunna leda till en ökad grad av löneväxling, och i det fallet påverkas den gemensamma förmögenhetsbildningen. Vilka behov som finns och vilka beslut kvinnor och män tar om förändrat sparande vet vi dock inte . Frågor om behovet av privat pensionssparande och om det finns behov av skattesubvention kommer dock regeringen att återkomma till inför slopandet av avdraget . Frågan om en jämställd pension är mycket viktig för mig. står jag starkt bakom livsinkomstprincipen. Det innebär att det inte är effekterna av arbetslivet som ska rättas till under pensionslivet eller vid en skilsmässa. Vårt fokus är att försöka förändra vid källan, under yrkeslivet. Att ge sig på effekterna kan vara av betydelse på kortare sikt men riskerar också att leda till att en förändring av den verkliga ojämställdheten fördröjs. 111 (FP): Tack, socialförsäkringsministern, för svaret! Precis som ministern säger är vi överens om att det är bra att ta bort avdragsrätten vid pensionssparande, och precis som ministern står jag fast vid livsinkomstprincipen i pensionssystemet. Jag delar uppfattningen att det är insatserna i arbetslivet som ska avgöra hur pensionen ser ut. Men jag törs tro att socialförsäkringsministern och jag också är överens om giftorättsprincipen, den princip som säger att när två personer beslutar sig för att leva i ekonomisk gemenskap i ett äktenskap ska de också vid en eventuell skilsmässa dela på frukterna av det samarbetet eller äktenskapet. Vi säger inte när två människor skiljer sig att han som hade av inkomsterna ska ha av bostaden, av en eventuell bil och av alla de sparprodukter som socialförsäkringsministern nämnde. Oavsett om det handlar om att man har betalat tillbaka på sina bostadslån eller sparat i andra typer av kapitalförsäkringar tycker vi att det är självklart att man ska dela detta lika om man väljer att gå skilda vägar. Men när det gäller den förmögenhetsbildning som man gör i den allmänna pensionen och i de allra flesta fall i tjänstepensionen, då ska man inte dela på det. Då säger vi att här gäller inte giftorättsprincipen längre. Jag har svårt att förstå att detta inte ska gå att diskutera, för det leder till att tiotusentals kvinnor – jag skulle säga hundratusentals – som är pensionärer och frånskilda lever med en mycket lägre ekonomisk standard än de gjorde när de var yrkesverksamma och när de levde i sitt äktenskap. Det leder dessutom till att många kvinnor – jag törs också här gissa på tiotusentals – lever kvar i relationer som de vill lämna men inte har råd att lämna eftersom de har levt i ett långt äktenskap där en stor del av förmögenhetsuppbyggnaden har skett i allmän pension och i tjänstepension. Som livslång feminist och bevakare av alla viktiga feministiska principer har jag stor förståelse för att detta inte är en enkel fråga. Jag ser att man skickar ut en signal när man pratar om det här som kan tolkas som att kvinnor inte behöver jobba – de kan sitta hemma och ta mannens pension. Men så enkelt är det ju inte. som jämställdhetsminister upprördes jag först över det jag fick lära mig om de kvarvarande mycket stora löneskillnaderna mellan män och kvinnor. Sedan förstod jag att de är ännu större när man går i pension. När vi gjorde ett nytt och fint, robust och bra pensionssystem byggde vi det för en rättvis värld. Men vi har inte lyckats skapa, vare sig på det privata eller det politiska planet, något som ens är i närheten av en jämställd värld. Jag skulle verkligen vilja fråga socialförsäkringsministern: vi inte titta på detta i en utredning? 112 Socialförsäkringsminister (S): Jag vill tacka dig, , för den här interpellationen. Jag vet ju att det engagemang som ligger bakom att du lyfter fram det här är livslångt, precis som du säger, och att du också har djup kunskap i de här frågorna. Jag delar uppfattningen att det här inte är lätt. Jag vet att i samband med att pensionssystemet som vi har kom till gjordes en utredning av detta som landade i att man valde att konstruera det på det här viset. I slutänden landade man i den lilla del som har varit föremål för det här. Det privata pensionssparandet handlar ju bara om kanske av den totala pensionen. Man landade efter utredningen i någon form av kompromiss som gjorde att just premiepensionen var möjlig att dela med sig av men inte tjänstepensionen och inte den allmänna pensionen i övrigt. Jag tycker att det är svårt, för någonstans är jag naturligtvis också orolig för att detta skulle kunna bli ytterligare en ursäkt för att inte vidta de åtgärder som behövs för att åtgärda det här problemet vid källan, det vill säga där ojämställdheten under livet faktiskt uppstår – till exempel när man sitter hemma vid köksbordet och ska komma överens om vem som ska vara hemma med barnen. Apropå : Det är alltjämt kvinnan som tar ut av föräldraledigheten, och under barnets två första år är det kvinnorna som tar ut av föräldraledigheten. Vi vet också att det är då som kvinnors karriärer avstannar. Det är då som löneskillnaderna mellan män och kvinnor ökar. Det är efter familjebildningen som väldigt många fler kvinnor väljer att gå ned på deltid. Det är också då som vi ser att kvinnors ohälsa ökar markant, framför allt efter andra barnet, och sedan tenderar att ligga högre. Så kvinnor betalar för familjebildningen på många plan – slutligen också i pensionen, där kvinnor får ut av mäns tjänstepensioner och mindre av den totala pensionen än vad en man har i genomsnitt. Vi ska inte lämna några stenar ovända i detta. Det här är också en fråga som är aktualiserad för fortsatt diskussion i Pensionsgruppen via en motion som antogs här i . Det är en diskussion som vi kommer att fortsätta att föra. Jag hoppas också att vet att det är en av den här regeringens absolut största ambitioner att ta betydande steg som en feministisk regering när det gäller att åstadkomma en jämnare fördelning av till exempel föräldraledighetsdagarna. Vi vill nu vika och skulle gärna föra en diskussion om att ta ytterligare steg om så vore möjligt. 113 (FP): Jag tänker att vilken regering som är feministisk och inte ska vi utvärdera när vi har sett lite resultat, socialförsäkringsministern. Det tycker jag delvis kan bedömas utifrån hur man orkar och vågar ta i den här frågan.