prot · H20966 · 2015-03-04 00:00:00 — Men det gäller att hitta en balans, så att vi inte slår ut våra inhemska näringar och minskar vår svenska livsmedelsförsörjningsgrad. Slutligen vill jag tala om behovet av regelförenklingar, eftersom det finns regler som är krångliga . När det gäller till exempel fiskeredskap får man ha bara en typ av fiskeredskap. Detta gäller jättestora båtar, men det gäller även mindre båtar. Man kan säga att mindre båtar är i behov av att utföra blandfiske. Man borde kunna ha olika storlekar. Vidare krävs det vid vägning så kallade certifierade vågar som är mycket exakta. De är naturligtvis dyrare. Det är likadana vågar som man ska ha på jättefartyg och på mindre fartyg. Det skulle man också kunna titta på. Havs- och vattenmyndigheten fick i uppdrag att se över regelförenkling, och en rapport lämnades . Det är en bra början, men det måste göras mycket mer. Man har även fått ett nytt uppdrag av den nya regeringen . Vi är i mångt och mycket överens om hur vi ska få ett bra och hållbart fiske och skydda utrotningshotade djur. Men vi måste också se till att detta kan göras på många olika sätt – det behöver inte bara ske genom ett minskat fiskande – för att vi ska få en god miljö och en balans i naturen mellan olika djurarter, och jag tänker då på säl, ålakråkor med mera och inte minst på av människan anlagda anläggningar som kraftverk. Vi i står naturligtvis bakom våra motioner, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 2. 102 (SD): Jag inleder med att yrka bifall till reservation 4 om vattenbruk i miljö- och jordbruksutskottets betänkande 6 om fiskeripolitik. Vi står givetvis bakom samtliga våra reservationer, men jag väljer för tids vinnande att yrka bifall endast till denna reservation. Fisket innebar historiskt sett för kustbefolkningen skillnaden mellan liv och död. Men det innebar också död eftersom riskerna var stora. List mot list. Lif för lif. Så står det vid entrén till . Fisket är för en viktig näring. Vi har långa fiskrika kuststräckor som , och . fångas fisk och skaldjur, till exempel skarpsill, sill, torsk, makrill, räkor med mera, för . har sedan urminnes tider varit en nation med långtgående traditioner inom såväl jordbruk som fiske. Men utgångspunkten är densamma nu som då, och den handlar om att få en maximal hållbar avkastning från havet och om att ha en fiskepopulation på en nivå som gör att vi långsiktigt kan få goda fångster och inkomster och nyttja livsmedel från havet, floderna och sjöarna. Vi har stora arealer av brukbar mark, enorma kustlandskap och otaliga sjöar. Dock har vi aldrig haft ett omfattande vattenbruk, vilket är konstigt då vi är ett av de länder i världen som har goda förutsättningar för detta. Det är viktigt att framhålla vilken oerhörd resurs världshavens och sjöarnas enorma fisktillgångar utgör. Exempelvis är fisk en primär proteinkälla för ca 1 miljard människor. Det behövs samarbete och gemensamma regelverk när det gäller EU och världens hav. Fisket är ju en gemensam resurs som verkligen vandrar mellan hav och som drabbas av utfiskning om vi inte har nödvändiga begränsningar och regleringar. EU:s fiskeflotta omfattar 60 000–70 000 fartyg. har drygt 1 000. Antalet fiskefartyg minskar, eftersom kapaciteten är för stor i förhållande till bestånden. I arbetar ca 4 000 personer inom fisket eller fiskeindustrin. De fiskeföretagare som gör de viktiga insatserna lever i en tuff verklighet med pressad lönsamhet. När det gäller EU:s externa fiskeripolitik har ingen egen reservation i ämnet i just detta betänkande. Men jag tycker att det kan vara värt att nämna att vi konsekvent har avstyrkt EU:s fiskeavtal vid överläggningar inför ministerrådet. Det finns oftast en aspekt om mänskliga rättigheter, där EU helt enkelt förhandlar med stater som bryter mot dem. Dessutom ifrågasätter vi kostnadseffektiviteten i dessa avtal. Pengar från den svenska medlemsavgiften, alltså svenska skattepengar, går bland annat till att upprätthålla spanska och portugisiska fiskeflottor. har en unik möjlighet att utvidga sitt vattenbruk. Vi har en utmärkt geografi för att bedriva små och stora vattenbruk i hav, sjöar och andra vattendrag. vill därför utreda vilka insjöar som kan lämpa sig för fiskodling. Vi vill också sänka kostnaderna för näringsidkare i branschen. Vi ser också en möjlighet i landbaserad fiskodling där man kan ta till vara de gödningsämnen som fiskodlingen ger upphov till. uppdrog regeringen till en särskild utredare att analysera förutsättningarna för hur vattenbruket kan utvecklas i . avlämnades en färdig sammanställning som hette Det växande vattenbrukslandet. Efter att utredningen lades på regeringens bord har det gått ungefär , och även om frågan i viss mån har rört sig framåt är det förvånansvärt tyst om vattenbruket. En större tydlighet från regeringen i frågan vore önskvärd. Jag tror att man skulle kunna nå långt bara genom att ha en tydlig signalpolitik, givetvis i kombination med regelförenklingar, forskning och andra åtgärder. Detta är kanske på gång . Men kan vi se att den svenska andelen är försvinnande liten. Medan vårt grannland står för av hela världsproduktionen av odlad fisk är andel så liten att den inte ens kan uttryckas i hela promille. Den är ca . Världens befolkning växer så det knakar, och i takt med befolkningsökningen och att så många människor sakta men säkert tar sig ur fattigdomens bedrövelser ökar efterfrågan på animaliska produkter. De resurs- och miljömässiga fördelarna med fiskodling är avsevärda, då fiskodling har en av de lägsta foderomvandlingsfaktorerna för någon animalisk produkt. Med andra ord krävs det mycket lite foder för att producera fisk jämfört med köttprodukter som fläsk och nöt. Nästan hälften av den fisk som konsumeras i världen är odlad. Vi menar att denna andel går att öka. Vi vill utreda möjligheten att få till stånd fler musselodlingar på . Musselodlingar har visat sig ha en gynnsam effekt på miljön genom att de binder fosfor och kväve. Musslor är också ett utmärkt odlingsalternativ, som dessutom bidrar till att rena vattendrag på närsalter som kan vara en eventuell bieffekt av till exempel fiskodling. Musselodling är också ett verktyg för att kompensera för eventuella utsläpp av närsalter och utgör i sig ett strategiskt medel för att höja kvaliteten i våra sjöar och hav. Det är viktigt att bevara våra vattendrag, hav och sjöar. Men vi måste också stimulera utkomstmöjligheter för människor som bor i dessa områden. Som ett led i detta vill vi uppmuntra fiskutsättning, till exempel genom att undersöka möjligheterna till ett mer varierat utsläpp av ål och andra lämpliga arter. Sammantaget är vattenbruk ett bra sätt att producera näringsrik, resurseffektiv och miljövänlig mat, och har bättre förutsättningar än de flesta andra att bygga upp en sådan verksamhet och skapa nya arbetstillfällen. Den blygsamma produktion som bedrivs i omsätter bara drygt 100 helårsarbeten. Hade den varit som i hade vi haft tusentals arbetstillfällen. Man kan i sammanhanget nämna att fiskodlingen i genererar exportinkomster på . Som jag nämnde tidigare släpptes utredningen Det växande vattenbrukslandet . Där redogjordes för en rad åtgärder för att nå en expansion av vattenbruket i . Om man skulle följa utredningen och om det skulle leda till ökad produktion på , jämfört med ungefär 12 000 , skulle det innebära ungefär 11 000 nya arbetstillfällen till en kostnad av ca 60 miljoner . Det är en ganska blygsam insats i förhållande till de enorma resurser vi lägger ned på sysselsättningspolitik. Arbetstillfällen i form av kringverksamheter är inte medräknade, och det skulle givetvis växa ju mer fisk vi odlade. Allt detta förutsätter dock att det sker en rad förändringar i statens och samhällets sätt att se på vattenbruket. För statens del gäller det att undanröja och förenkla framför allt de byråkratiska hindren. När en näringsidkare ska starta upp ett vattenbruk krävs det att han har kontakt med flera olika myndigheter för att få det lagstadgade tillståndet till vattenbruk. Ofta är kontakterna mellan dessa myndigheter dåliga, vilket resulterar i långa handläggningstider. Även utbildningen bland regionala och kommunala tillsynsmän och kontaktpersoner är ofta undermålig. Vidare går denna verksamhet in under olika lagstiftningar och reglementen, vilket gör det snårigt för den enskilde företagaren att sätta sig in i desamma. Handläggningstiderna kan som jag nämnde tidigare variera, och på sina ställen kan det kanske ta att komma igenom det byråkratiska maskineriet. I finns goda förutsättningar för vattenbruksnäringen att utvecklas, både på land och i vatten. Det finns plats för fler företag som kan producera bra mat och sättfisk för fisketurism och beståndsvård. kan vattenbruket skapa sysselsättning framför allt på landsbygden och erbjuda vissa miljötjänster, såsom vattenrening. har tillsammans med branschen, forskare, intresseorganisationer och andra myndigheter tagit fram en strategi och en handlingsplan för svenskt vattenbruk. Strategin blev klar och innehåller en vision och 13 mål. Handlingsplanen beräknas bli klar och kommer att innehålla åtgärder för hur målen ska nås. Från sida följer vi med spänning hur visionen och handlingsplanen ska utformas. Den strategi man säger sig ha för att svenskt vattenbruk ska vara en växande, lönsam och hållbar bransch med en etisk produktion är någonting vi i kan ställa oss fullt bakom. I detta anförande instämde och (båda SD). 103 (C): Jag tycker att det är otroligt glädjande att vi under den tidigare alliansregeringens ledning kunde bidra med att få på plats en stor fiskereform på EU-nivå. För mig var det otroligt angeläget eftersom vi sett en utveckling i EU:s vatten där överfisket äventyrade inte bara en hel bransch utan också möjligheten till jobb och sysselsättning för många människor. Därtill är överfisket ett betydande hot mot den så viktiga biologiska mångfalden. Jag är glad att vi lyckades få reformen på plats, men jag tycker också att det är otroligt viktigt att den nya, rödgröna regeringen i vårt land ser till att alla medlemsländer i unionen är med och implementerar – det vill säga genomför – det nya regelverket. Kärnan i en hållbar fiskeripolitik är som jag ser det att ha långsiktiga, fleråriga förvaltningsplaner för att ekosystemen och fiskarterna ska återhämta sig och hållas livskraftiga. För fiskerinäringens fortlevnad och utveckling behövs starka fiskbestånd i haven, och de behövs även för att vi som vanliga konsumenter ska kunna njuta av fisk på våra tallrikar. Det är viktigt att regelförenklingsarbetet fortsätter även på detta område. Vi diskuterade tidigare vikten av regelförenklingar när vi debatterade betänkandet om landsbygdspolitik, och samma sak gäller givetvis på detta område. När vi har en ny fiskeripolitik på EU-nivå som ska genomföras tycker jag framför allt att det är viktigt att det sker på ett så enkelt sätt som bara är möjligt. Regeringen ska vara aktiv i arbetet och bevaka så att genomförandet inte resulterar i ett ökat regelkrångel. Jag tycker att det är otroligt viktigt att regeringen fortsätter det förenklingsarbete som alltid var närvarande i alliansregeringens arbete. Det handlar om att fortsatt eftersträva regelverk som är enkla och lättbegripliga. som kontakten med myndigheterna och de administrativa rutinerna görs så enkla som möjligt är det viktigt att vi stärker fiskets konkurrenskraft, för att därtill kunna bidra till att bibehålla det småskaliga, kustnära fisket. Det gläder mig att vi numera ser något mer ål i våra vatten. Enligt den senaste rapport från Ices jag har kunnat ta del av – den är – ser vi nu att ålen ökar både i och i i övrigt. Vi måste dock fortsätta arbetet med att säkerställa ålens fortlevnad, så att bestånden fortsätter att växa till sig. Den ålförvaltningsplan som gäller är på många sätt bra för att vi ska kunna hantera och kontrollera tillväxten av ålbestånden. Bland annat har vi som bekant ett generellt ålfiskeförbud i . De som är undantagna från detta är en mycket begränsad skara yrkesfiskare som kan få tillstånd från Havs- och vattenmyndigheten. Tillstånd att fiska ål kan bara fås om man har haft ålfisketillstånd. När tillstånden beslutades grundades de på hur stora fångster olika fiskare har fått. Det innebär att det är omöjligt för unga att ta över företag eller verksamheter längs kusten, där ålfiske varit en naturlig del av kulturen och försörjningen. Unga som kanske har varit på utbildning eller arbetat deltid i ett familjeföretag i avvaktan på att kunna ta över har hamnat i en total återvändsgränd, på grund av beslut där reglerna för ålfisketillstånd grundas på historiska fångster. Mer naturligt hade varit att fatta beslut mot bakgrund av kunskap, företagens roll i skärgårdsutvecklingen eller företagens roll i den lokala infrastrukturen, i kombination med historisk fångststorlek. Utformningen av reglerna för ålfisketillstånd saknar motstycke. Självklart finns det motiv för att i många samhällssektorer begränsa verksamheten med avseende på miljöhänsyn, men att utforma dessa så att generationsskiften omöjliggörs är faktiskt unikt i vårt land. Generationsskiften i företag är aldrig enkla, men när det gäller kustnära fiske innebär nationella fiskeregler att sådana helt enkelt omöjliggörs. Kustnära fiske är också mer hållbart och skonsamt, eftersom det bygger på lokal förvaltning av kända bestånd. Ändrade regler som gav möjlighet till generationsskifte i småskaligt fiske skulle ge framtidstro och bevara kunskap. Jag ser att vi i denna fråga måste klara att hålla två bollar i luften . Därför menar jag att vi framöver behöver titta mer på frågan hur generationsskiften i fisket, och då bland annat ålfisket, kan ske utan att vi för den skull äventyrar ålens återhämtning. Jag är övertygad om att vi klarar båda delarna. Den reform av EU:s fiskeripolitik vi nu har är en bra grund för att vi ska kunna få bättre och mer uthålliga fiskbestånd i våra vatten. Det är en grundförutsättning för att vi ska kunna ha ett lönsamt fiske även i fortsättningen. Tillsammans med detta viktiga arbete måste vi se över regler och ekonomiska förutsättningar för dessa företagare. Vi måste också se över reglerna när det gäller generationsskiftet så att unga ska kunna ta över och våga satsa på denna verksamhet. Jag yrkar bifall till reservation 2. För tids vinnande avstår jag från att yrka bifall till fler av våra reservationer. I detta anförande instämde (C). 104 (V): Som har nämnts tidigare i denna debatt är ålen akut hotad – detta trots att det finns ett förbud mot att fiska ål i och trots att vi har en förvaltningsplan för ålens återhämtning. Man är dock frikostig med att göra undantag från förbudet. Drygt 200 undantag har gjorts för att yrkesfiskare ska få fiska ål. Enligt de senaste siffrorna fiskades det 2013 upp ål i . från och från talade tidigare om den hotade ålen. De lät förhoppningsfulla inför att ålen ska återhämta sig. pekade på att fler verksamheter än fisket hotar ålen, till exempel vattenkraften, och det är helt rätt. Vi måste göra allt vi kan för att se till att ålen inte försvinner helt ur våra svenska vatten. Då är det enda raka att ha ett totalförbud mot ålfiske och att inte ge några undantag förrän vi får bestånd som är säkra. Då kan vi självklart öppna för fiske igen. Men fortsätter vi att bevilja hundratals tillstånd är jag rädd för att ålen kommer att vara akut hotad framöver. Det är inte till gagn för fiskarna heller, så därför måste vi ta detta gemensamma ansvar. Jag yrkar härmed bifall till reservation nr 6 om totalförbud mot ålfiske. Jag ska också ta upp frågan om bottentrålning. Som det står i betänkandet finns det ett stort engagemang för detta i miljö- och jordbruksutskottet, och det är bra. Vi är relativt överens om att bottentrålning är dåligt för de ekosystemen. Det är inte bra med tunga fiskeredskap som släpar längs botten och ödelägger en stor del av livet där. Med denna form av negativ bottentrålning frigörs också fosfor från bottnarna. Därmed förvärras övergödningen, inte minst i . De fiskar som lever långt ned i våra hav har en särskilt långsam reproduktions- och tillväxttakt. När de hotas av bottentrålning tar det för bestånden att återhämta sig. Det finns alltså många aspekter på bottentrålning och många skäl till att borde verka internationellt för ett totalförbud mot bottentrålning och stoppa bottentrålning i de svenska vatten där det fortfarande förekommer. Detta tar upp i reservation nr 3. Låt mig avslutningsvis ta upp frågan om EU:s gemensamma fiskeripolitik. En del av den gemensamma fiskeripolitiken som inte är särskilt smickrande är EU:s fiskeavtal med tredjeland. I detta fall talar jag om fiskeavtal med ett femtontal utvecklingsländer vid , och . Det är före detta kolonier såsom , , , , . Utgångspunkten för EU:s fiskeavtal är inte att man ska hjälpa dessa före detta kolonier att utveckla ett lokalt och hållbart fiske, utan utgångspunkten är att våra europeiska fiskevatten har fiskats ut så att bland andra de spanska och portugisiska fiskeflottorna måste hitta nya vatten där de kan fiska. Då har man tecknat dessa avtal som möjliggör för sydeuropeiska storskaliga, miljöförstörande fiskeflottor att tömma haven på fisk. Detta kostar oss skattebetalare stora pengar. Det belastar EU:s budget med . Det är av fiskeribudgeten. Det är väldigt mycket pengar. anser att dessa fiskeavtal är en kolonial rest som borde överges. I stället borde pengarna som används till fiskeavtalen användas för att utveckla lokalt och hållbart fiske i dessa länder. Det här är länder som har stort behov av att själva kunna förädla sina naturresurser på ett hållbart sätt. De behöver bygga upp en förädlingsindustri, kunna säkerställa att den egna befolkningen får äta sig mätt och förhoppningsvis också kunna exportera en del av sitt överskott så att de får en del intäkter. nämnde reformen av EU:s gemensamma fiskeripolitik. Jag kan hålla med om att en del steg har tagits i rätt riktning. Vad gäller fiskeavtalen säger man numera att fiskarna endast får fiska på överskott och att de fiskeriföretag som ingår avtalen ska få betala mer från egen ficka och få lite mindre från oss skattebetalare. Vidare ska man ha bättre övervakning och socioekonomiska utvärderingar för att se till att avtalen följs. Det är steg i rätt riktning, men det löser inte grundproblemet att det här är nykoloniala avtal som värnar EU-ländernas intressen och inte utvecklingsländernas intressen. Det är också svårt att säkerställa de fina intentioner som har kommit med den nya fiskeripolitiken. Hur ska man bevaka och följa upp att det verkligen blir så här? Man kan inte ha videokameror på varenda fiskebåt, och det är enorma arealer ute på haven som vi talar om. Det kommer att vara omöjligt att se till att det blir så som man har beslutat. Därför är det enda raka enligt att avskaffa dessa fiskeavtal helt och hållet och omvandla dem till biståndsprojekt för lokalt och hållbart fiske. Detta tar vi upp i reservation nr 1. För tids vinnande yrkar jag dock bifall bara till reservation nr 6. 105 (FP): För att koppla till det sista som från tog upp är det nog ingen i denna kammare som tycker att partnerskapsavtalen är jättebra. Diskussionen har gällt hur man ska kunna påverka dem till det bättre, och den diskussionen har vi tagit tidigare. Som sagt tror jag inte att något parti tycker att partnerskapsavtalen är särskilt lyckade, utan de bör förändras. Jag yrkar bifall till reservation nr 2, som och övriga allianspartier står bakom. Det handlar om regelförenklingar och minskade administrativa bördor på fiskets område och med största fokus på det småskaliga och kustnära fisket. Jag yrkar avslag på övriga reservationer. EU:s gemensamma fiskeripolitik är nu reformerad och beslutad. Utgångspunkten har egentligen inte förändrats, utan den är fortfarande precis vad drev under reformeringen: att uppnå maximal hållbar avkastning, det vill säga att vi har fiskpopulationer på en nivå som gör att vi har goda fångster år . Den uppgiften kvarstår alltså. De två viktiga verktyg vi har att jobba med är de fleråriga flerartsförvaltningsplanerna. Jag vill betona flerart, för det fanns en tendens i planerna att vi lade det art för art. Vi har sett att det inte fungerar, speciellt inte när man anknyter till det som är aktuellt, nämligen utkastförbudet eller landningsskyldigheten, som började införas successivt från . Sett ur ett internationellt perspektiv är det svenska fisket inte speciellt stort volymmässigt, men vi får inte glömma bort att fisket har en stor betydelse för många orter i , kanske främst längs våra kuster. Det finns även insjöfiske som har betydelse för vissa lokala samhällen. Det handlar om att förse konsumenter och industri med närfiskade produkter av hög kvalitet. Utöver detta har fisket en stor – ja, nästan avgörande – betydelse för sysselsättningen i kringverksamhet kopplad till fisket, inte minst utvecklingen av besöksnäringen. Lokalt producerad mat, som vi väl ändå får säga att det svenska fisket förser vårt samhälle med, har fått allt större betydelse när det gäller själva besöksanledningen. Det är den som gör att man åker till en viss ort. Inte minst det arbete som inleddes av den förra ministern genom Matlandet har visat på detta. Där har även fisk- och skaldjursprodukter varit inblandade. Vi måste uppmärksamma att det finns en nedre kritisk gräns för hur litet fisket får bli. Det är viktigt att ha det med sig i en sådan här diskussion. Det måste ha en viss omfattning för att säkra kringverksamheten. Om den börjar svikta får vi ett moment 22. Man rycker undan förutsättningarna för fortsatt fiske och så vidare, och då får man bara en nedåtgående spiral. Risken är att vi är ganska nära den punkten. Som har sagts tidigare här styrs en stor del av fisket av EU:s gemensamma fiskeripolitik, men det betyder inte att vi inte ska jobba nationellt med frågan. Det finns ett nationellt utrymme att jobba med. En av de grundläggande förutsättningarna är att vi kan skapa bra samarbetsmodeller där man har en dialog mellan fiskerinäringen, lokala och nationella politiker, forskare och myndigheter. Jag tror att alla måste förstå varandra och dra åt samma håll. Detta fungerar bra på många ställen, men när det inte fungerar får man motsättningar som egentligen är helt onödiga och som oftast bygger på missförstånd för att man har pratat förbi varandra. Jag har personligen vid ett flertal tillfällen upplevt att man, när man börjar prata med varandra och talar om var man står, brukar kunna lösa många problem. Vi har sett, inte minst hemma i , att det har fungerat väldigt bra. Det finns till exempel något som heter . Där har man verkligen kunnat ha en dialog och fått bra lösningar. För att återkomma till bottentrålning är det kanske just därför man faktiskt kan bottentråla även i en marin nationalpark. För att återgå till utkastförbudet eller landningsskyldigheten, som gäller från , är en av de avgörande faktorerna att vi fortsätter arbetet med att utveckla selektiva fiskeredskap, att man gör det på många sätt och att man provar många metoder. Som det står i betänkandet har det i en interpellationsdebatt hänvisats till , men vi får poängtera att det var de som alliansregeringen avsatte för åren 2014–2017. De har varit avgörande för att många projekt har kunnat komma igång och jobba vidare. Som jag uppfattar det kommer ingen att ändra på detta, utan pengarna ligger på plats även framöver. Det är bra, för det krävs mycket arbete för att förfina selektiviteten. Man kan aldrig nå , men jag har en känsla av att man kan nå ganska långt. Det finns många hoppingivande projekt. Vi har fått inriktningen på Europeiska havs- och fiskerifonden. Man torde kunna få ganska mycket stöd därifrån om man lägger saker och ting rätt. Det är viktigt att se om satsningen ger tillräckliga resultat. Vi har en skyldighet att få utkastförbudet att fungera. Då är selektiva redskap en av de absoluta huvudinriktningarna så att det inte blir så mycket fisk som man inte vill ha.