prot · H209114 · 2015-06-11 00:00:00 — Jag vill inte på något vis vara uppnosig eller elak. ((C): Det är bra!) Det tycker från är bra. Det tycker jag också. Men jag måste få säga att jag upplever att det här är någon typ av spel för gallerierna. Man tar upp gamla idéer och försöker lansera dem och få igenom ett tillkännagivande. Jag måste tyvärr säga att jag inte tror att det finns så många sakpolitiska skäl till det här. Men det kanske ingår i det politiska spelet som vi alla här i kammaren egentligen lite till mans avskyr. Vi vill ju ha resultat ute i verkligheten. agerande behöver man inte fundera över. De har ju sagt att oavsett regering ska de försöka fälla förslagen i och ställa till lite. Jag tror inte att det finns någon genomtänkt tanke hos . Eftersom det här förmodligen är mitt sista anförande här i kammaren , fru talman, vill jag passa på att önska fru talmannen, alla som sitter här och alla mina kamrater i utskottet en trevlig midsommar och en skön semester. Jag hoppas att och vi övriga får vila upp oss ordentligt och komma tillbaka för att ha riktigt roligt tillsammans. 172 (MP): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1. En central del av jobbpolitiken bör vara en effektiv förmedling av arbeten och insatser som möjliggör att människor kommer närmare arbetsmarknaden och slutligen blir en del av den. har de grupper som redan är inne på arbetsmarknaden och som omfattas av kollektivavtalens omställningsprogram genom trygghetsråd och trygghetsstiftelser en effektiv privat arbetsförmedling, medan de personer som står utanför eller har en svag förankring på arbetsmarknaden hänvisas till en ineffektiv offentlig arbetsförmedling. Detta drabbar i första hand utlandsfödda, nyanlända, unga och personer med funktionsnedsättning. anser att det är oacceptabelt att de som mest behöver en bra arbetsförmedling inte erbjuds bästa hjälpen av samhället. Nya branscher och yrken skapas som gamla yrkesroller och företag försvinner. Det medför allt snabbare omställningar på arbetsmarknaden. I takt med snabbare omställningar i arbetslivet dyker det ständigt upp nya utmaningar. Men förändringarna ställer också krav på vår förmåga att ställa om. Därför kommer allt fler människor att både frivilligt och ofrivilligt behöva söka nya jobb . Vissa personer har lätt att hitta och behålla jobb och klarar oftast själva att ta till sig de kunskaper och färdigheter som behövs. Den stora utmaningen är att försöka nå och hjälpa dem som har svårare att komma in på arbetsmarknaden. Det kan bero på många olika faktorer – bristande arbetslivserfarenhet, att man är född i ett annat land, funktionsnedsättning, begränsad utbildning eller något helt annat. Den omfattande långtidsarbetslösheten är ett av de allvarligaste problemen på arbetsmarknaden . För att stärka de långtidsarbetslösas möjligheter att få jobb kommer det att krävas många olika åtgärder, bland annat att införa så kallade extratjänster i välfärden. För att klara de utmaningar som Arbetsförmedlingen står inför behövs en grundlig analys av Arbetsförmedlingens arbete. Jag tycker att det är mycket positivt att Arbetsförmedlingen har påbörjat ett internt förbättringsarbete och att de även har vidtagit åtgärder för att förbättra sitt arbete vid varsel. menar att det behövs förändringar som garanterar alla människor i vårt samhälle trygghet – ett system som gör att människor vågar satsa, starta företag och byta jobb, ett system som gör att människor som drabbats av sjukdom eller ofrivillig arbetslöshet kan leva ett värdigt liv. vill införa ett och samma trygghetssystem, arbetslivstrygghet, för den som är sjuk eller arbetslös eller är i behov av försörjningsstöd. vill att människor ska slippa slussas runt mellan olika myndigheter och handläggare. Personer ska kunna veta vart de ska vända sig och vilken ersättning som är att vänta. Dessutom bör de personer som kommer i kontakt med Arbetsförmedlingen bemötas med stor respekt och värdighet. har Arbetsförmedlingen upphandlat etableringslotsar som stöd för de nyanlända att komma snabbare in i samhället. Resultatet blev varken effektivt eller ändamålsenligt i jämförelse med avsikten med insatsen. Dessutom förekom en hel del fusk i systemet. har lämnat in en motion om jobbfixarpeng, som för mig låter väldigt likt systemet med etableringslotsarna med en aning annorlunda innehåll gällande ersättningar. Jag har letat men inte lyckats hitta mer detaljer om förslaget. Jag undrar hur det blir med kvalitetssäkring, kontrollfunktioner, uppföljning och resultat. Konkurrensen deformeras när seriösa företag tvingas tävla med oseriösa aktörer. Arbetsförmedlingen ska fortsätta upphandla kompletterande aktörer, och de företag som är duktiga på att leverera bra resultat kommer i fortsättningen att göra det inom ramen för upphandlingar som görs av myndigheten, även om det kommer att behövas mer kontrollmekanismer och uppföljningar med leverantörer. Det handlar ju om våra gemensamma skattemedel. 173 (C): Vad säger vi i dagens betänkande? Jo, vi säger att utskottet föreslår ett tillkännagivande om att regeringen bör återuppta arbetet med att genomföra en bred översyn av Arbetsförmedlingen, igen. inte fungerar är ingen nyhet. Sitt namn till trots klarar myndigheten inte uppgiften att förmedla arbete. I Förtroendebarometern säger av de tillfrågade att de har ganska eller mycket stort förtroende för Arbetsförmedlingen. Det är lägre än alla andra myndigheter, företag, organisationer eller massmedier i mätningen. Det låga förtroendet kommer inte av med ny regering. Det kommer inte ens av med alliansregering. Jag vill påminna om att inte alla älskade Arbetsförmedlingen 2006 heller. Det kommer av att man har haft ett omöjligt uppdrag: att sitta på alla stolar som går att sitta på, . Arbetsförmedlingen ska sköta arbetsmarknadens funktionssätt med matchning och vissa utbildningsinsatser. Man ska bygga förtroende med de arbetssökande och vara den myndighet som inte ger rätt till a-kassa. Man ska vara utförare av tjänster och upphandla konkurrenterna och dessutom bedöma sina konkurrenter. Man ska söka upp företagen och sälja in tjänster som ytterst få är nöjda med. Det är dags att dela upp ansvaret och renodla uppdraget för att Arbetsförmedlingen bättre ska kunna göra det som förväntas och det som svensk arbetsmarknad behöver. Alliansen förstod vidden av problemet och tillsatte en bred översyn av Arbetsförmedlingen. Man skulle titta på myndighetens organisation och vid behov föreslå förändringar för att verksamheten ska bedrivas mer effektivt. Det var ett stort och öppet uppdrag som skulle utföras av extern granskare. Det är något som vi i har drivit på för. konstaterar till och med att det finns flera systemfel på svensk arbetsmarknad. Röd flagg till Arbetsförmedlingen! Men när den rödgröna regeringen tog över stoppades den pågående utredningen och slängdes i papperskorgen. Att ändra direktiv och byta utredare hade inte varit konstigt, men det var mycket olyckligt att den inte fick fortsätta. Det resulterade också i att gjorde ett tillkännagivande till regeringen om att översynen av Arbetsförmedlingen skulle återupptas . Arbetsmarknadsministern ignorerade beslut med hänvisning till ett internt utvecklingsarbete. Det interna utvecklingsarbetet var det uppdrag som alliansregeringen gav Arbetsförmedlingens nya generaldirektör när han tillträdde. Det är ett utvecklingsarbete som ingen är emot. Det är bra, och det behövs. Och dessutom ett litet, smalt uppdrag till Statskontoret. Men eftersom regeringen så tydligt struntade i tillkännagivandet lämnade både och in en KU-anmälan mot ministern. För att ytterligare sätta press på regeringen kommer nu för att fatta ett beslut om att regeringen ska återuppta översynen av Arbetsförmedlingen. Det är mycket anmärkningsvärt att det ska behövas. Men får regeringen alltså en andra chans att respektera beslut. Det är lite intressant att fundera på regeringspartiernas ingång när det gäller Arbetsförmedlingen. var under förra mandatperioden en partner till . Vi arrangerade gemensamma seminarier där vi tittade just på möjligheten att reformera Arbetsförmedlingen. Vart har ni tagit vägen i den frågan? Varför låter ni arbetsmarknadsministern köra över er och lägga ned utredningen? Jag tror att det är dags att även regeringen inser att det behövs en bred översyn av hela verksamheten, även om det måste svida att vara sist på bollen. Vilken riktning vill gå i är ingen hemlighet, inte heller att vi har drivit på för att få till stånd utredningen om en bred översyn av Arbetsförmedlingen. Många länder har haft liknande strukturer som fortfarande har, men de har valt att reformera – i olika omfattning och på olika sätt. Vi föreslår att en jobbfixarpeng införs i stället för att man ska gå till Arbetsförmedlingen. Jobbfixarpengen ska följa den arbetssökande till den förmedling som sökanden och Arbetsförmedlingen finner bäst lämpad att hjälpa sökanden att komma i varaktigt jobb. Den ska fungera ungefär som skolpengen. Pengen ska dock, till skillnad från skolpengen, vara i huvudsak prestationsbaserad. Genom en jobbfixarpeng får arbetssökande möjlighet att välja arbetsförmedlare. Arbetsförmedlingen ansvarar för att certifiera de fristående arbetsförmedlarna. Modellen med jobbfixarpeng har prövats med stor framgång i . Arbetsförmedlingens roll blir att helt sluta med förmedling och i stället jobba med certifiering, kontroll och resultatinriktad styrning av fristående arbetsförmedlare. Den blir en av de två stolarna i stället för båda. Tanken är att de fristående arbetsförmedlarna ska utvärderas kontinuerligt och redovisas i en offentlig rating, så att arbetssökande och arbetsgivare kan välja och, än viktigare, också välja bort. De bästa blir kvar. vill förbereda denna reform genom att inrätta ett regionalt pilotprojekt med jobbfixarpeng i . Det är en region där Arbetsförmedlingen har svårt att klara sitt uppdrag . bör jobbfixarpengen helt ersätta Arbetsförmedlingens egna förmedlingsinsatser. Så uttryckte jag det, och många med mig, när utredningen som skulle se över AF:s uppdrag och verksamhet tillsattes. Det var ett initiativ som då hyllades av alla. och hade länge försökt få utredningen på plats, och slutligen hade våra argument landat även hos våra allianskollegor. Att allt inte skulle få fortsätta orört efter regeringsskiftet förvånade ingen. Men att översynen – som när den tillsattes hyllades av både Socialdemokraterna och – lades ned är upprörande. Uppdraget som Arbetsförmedlingen har är komplext. Arbetsmarknaden förändras allt snabbare, och det skiljer mellan regioner och mellan branscher. De som behöver Arbetsförmedlingens tjänster – arbetsplatser och arbetssökande – lever i den verkligheten och behöver ett snabbfotat, flexibelt och professionellt stöd, vilket AF inte motsvarar . Utredningens uppdrag var att lyfta på alla stenar, organisation och styrning men också de arbetsmarknadspolitiska insatserna. Utredningen skulle också se över hur andra aktörer kan bidra. sa jag här i kammaren: ”Därför är det med glädje som utskottet och kan ge regeringen en bakläxa: att återuppta utredningen . Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande AU6.” Jag kan uppdatera det lite och konstatera att vi nu ger regeringen bakläxa, igen. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkande AU11 och till vårt tillkännagivande. Jag står självklart bakom reservation 2 men yrkar för tids vinnande inte bifall till den. har Arbetsförmedlingen inte granskats på det sätt som vi här föreslår. 174 (V): Och alla som sitter klistrade framför datorskärmarna för att följa debatten ! Vi debatterar alltså betänkande AU11 om Arbetsförmedlingen. Det finns mycket att säga om Arbetsförmedlingen och om arbetsmarknadspolitiken som Arbetsförmedlingen har en central roll i. Tyvärr har de tidigare regeringspartierna i flera omgångar försökt blanda bort korten i den viktiga diskussionen, genom en ganska märklig process om en utredning som de tillsatte före valet. De kunde då inte presentera några initiativ för att möta de stora och växande problemen inom arbetsmarknadspolitiken i allmänhet och myndigheten i synnerhet. Jag ska återkomma kort till den processen. Men det är ändå glädjande att det dyker upp sådana här tillfällen i kammaren att diskutera kontrasterna mellan den förra regeringens misslyckanden i jobbpolitiken och det förändringsarbete som – dessvärre starkt försenat på grund av budgetstrulet – genomförs och måste fortsätta. I den här finns det alltså stora skillnader i synen på arbetsmarknadspolitiken. Det är viktigt att påminna om det. Högerpartierna vill oftast inte vara så öppna med det. Det är skillnader som grundar sig i synen på orsakerna till arbetslösheten och på samhällsekonomin. Alliansregeringens politik byggde på att behandla arbetslösheten som i huvudsak ett individuellt misslyckande hos den arbetslöse. Den ekonomiska politiken var enkelspårigt inriktad på att skapa större inkomstskillnader särskilt genom att, ekonomiskt och i hög grad socialt, pressa och bestraffa den som av olika skäl hamnat utanför arbetsmarknaden. De förändringar i arbetsmarknadspolitiken som drevs igenom låg helt i linje med den synen. I stället för att satsa på att se de arbetslösas behov och försöka lyfta dem har idén snarare varit att stegvis trycka ned de arbetslösas anspråk och förväntningar. I praktiken blir det ett sätt att trycka ned självkänsla och framtidstro. Det här är principiella skillnader som har utspelat sig i väldigt konkreta termer. Vid sidan av dramatiskt växande inkomstklyftor – så stora att lyfter fram som anmärkningsvärt i sammanhanget och då inte på ett bra sätt – vid sidan av kraftigt sjunkande täckningsgrad för breda samhälleliga försäkringar och i det spåret sjunkande förtroende för de här systemen, vid sidan av åratal av oansvarig underinvestering i framtid, i välfärden, infrastrukturen och likvärdig skola, vid sidan av allt detta har vi det flagranta misslyckandet i jobbpolitiken. Det är ett misslyckande om målet har varit att minska arbetslösheten och göra den svenska arbetsmarknaden mer rörlig, mer kvalificerad och bättre fungerande. Vi vet resultatet. Arbetslösheten blev högre. Arbetslöshetstiderna blev längre. Matchningen blev sämre. Kvaliteten i flera av de arbetsmarknadspolitiska programmen blev lägre. Och mitt i detta har Arbetsförmedlingen stått. Det är en myndighet som styrdes hårdhänt men ryckigt, som tvingades till märkliga och dyra upphandlingar, som ständigt har fått nya byråkratiska pålagor så att handläggarna steg för steg har förlorat möjligheten att göra det som borde vara deras jobb – att möta de arbetslösa och potentiella arbetsgivare där de finns. Det är inte svårt att förstå varför Arbetsförmedlingen är en så impopulär myndighet . Det hade för övrigt även från fått med sig. Det var en av få saker i hennes anförande som jag kan säga stämde. Att återupprätta jobbpolitiken och förbättra Arbetsförmedlingens verktygslåda är en stor och svår uppgift. Men det är glädjande att ett sådant arbete redan är igång och att det kommer mer i samband med vårändringsbudgeten som ska klubbas i . Det finns en betydligt bättre fungerande idé om vad Arbetsförmedlingen ska syssla med, alltså att rusta de arbetslösa bättre på en föränderlig arbetsmarknad och att matcha jobb och arbetslösa genom att ta mer tid för den faktiska arbetsmarknaden. I direktiven till den utredning som alliansregeringen tillsatte, några månader före valet av hårdhänt knådande av myndigheten, kan man inte se någon insikt om de grundläggande problemen. Där är fokus på sådant som incitament för andra aktörer och ytterligare möjligheter till konkurrensutsättning. Det är som om man ingenting lärt av fiaskot med jobbcoacher eller av den katastrof som många hade pekat på redan då men som senare skulle bli mer känd via medierna, nämligen etableringslotsarna. Det är som om man inte alls lyssnat på personalen på , som på olika sätt signalerat sin frustration över att inte få möjlighet att göra sitt jobb utan i stället alltmer få rollen att vara statens kontrollant och bestraffare. I direktiven möts i stället nyliberalism och uttröttade väntan på att reformer skulle börja verka på något sätt – bara snart, snart och om ytterligare några månader. Låt mig förresten göra en avstickare här och uppmärksamma att det i betänkandet finns ett glatt yrkande från om en jobbfixarpeng. Vad betyder det? Jo, vill alltså utvidga de väldokumenterade och djupgående problem som finns med check- och pengsystem inom andra pseudomarknader, till Arbetsförmedlingens område. Det skulle i princip garantera en sämre samhällelig resursanvändning på det området. Ett sådant system vore ju helt upplagt för att privata aktörer ska plocka ut pengar genom att hitta personer som ändå får jobb, och därmed försvårar man ytterligare för en klok användning av befintliga resurser på bästa, mest individanpassade sätt. Upphandling av tjänster har ju alltid skett hos Arbetsförmedlingen, med varierande resultat, ska tilläggas. Men att avveckla själva tjänsten arbetsförmedling och hoppas att det blir bra genom något slags magiska marknadsmekanismer, det handlar mer om en rundvandring i den nyliberala fantasivärlden än omtanke för de arbetslösa och för arbetsmarknadspolitikens effektivitet. är ensamt om att föreslå detta. Men det säger ändå något om vilka idéer som låg bakom den utredning som de borgerliga tillsatte – i den mån som man kunde hitta några idéer alls. Nåväl, man kunde ju tro att allianspartierna, åtminstone de som inte är , hade dragit en lättnadens suck när utredningen lades i malpåse. Då kunde man kanske lättare dra ett streck över sina tidigare misslyckanden och i stället försöka tänka och agera lite framåtsyftande och politiskt. Men nej, här ska det i stället spelas ett parlamentariskt spel. Det är viktigare att vinna en votering än att säga eller göra något meningsfullt när det gäller Arbetsförmedlingens stora och viktiga utmaningar. Förut krävde man att det skulle vara precis samma direktiv, trots att man vet att utformningen av utredningsdirektiv är regeringens prerogativ. handlar det såvitt jag kan förstå mer allmänt om en ”bred översyn”, trots att man vet att sådana översyner pågår. Dessutom och därigenom bidrar man också till att hand i hand med underminera tillkännagivandeinstrumentet. För oss som tycker att roll ska vara stark – gärna ännu starkare än – är detta ytterligare ett olyckligt moment. Det finns verkligen gott om saker att ta tag i när det gäller arbetsmarknadspolitiken och Arbetsförmedlingen. Det handlar om utmaningar som har funnits länge och också om sådant som har förvärrats eller skapats under de borgerliga regeringsåren, inte bara dock. Det finns massor av utmaningar som har funnits . Det gäller attityder gentemot de arbetssökande, styrningen såväl funktionellt som geografiskt, uppföljning av missbruket av subventionerade anställningar. Det har funnits omfattande problem som den så kallade etableringsreformen skapar i Arbetsförmedlingens arbete. En annan utmaning är hur man organiserar specialkompetens, som till exempel kunskaper om de särskilda stöd som finns för personer med funktionsnedsättningar. Det här är problem och utmaningar som delvis redan är under luppen och som delvis måste finna sin lösning genom att Arbetsförmedlingen får ett rimligt andrum och bättre direktiv om prioriteringar. Det är förresten intressant att nämnde . kom med en analys av Arbetsförmedlingen i . Deras breda översyn pekar i huvudsak på det som vi redan har vetat. Det har varit för mycket detaljstyrning och för mycket fokus på de egna Och de rekommendationer som kommer fram därifrån är påfallande lika just de ändringar som den nuvarande regeringen redan har genomfört eller har aviserat, inte minst när det gäller arbetet med ungdomar, där det behövs en större flexibilitet i samarbetet mellan stat och kommuner. Det är ju det som arbetsmarknadsministern har ägnat sig åt . Det handlar också om balansen och utbildning inom dessa åtgärder. Men de fem högerpartierna visar ju inget intresse för sakfrågan eller för att vara självkritiska och konstruktiva när det gäller det pågående arbetet. Det är beklagligt. I ett längre historiskt perspektiv är jag övertygad om att förstörelsen – så illa är det – av Arbetsförmedlingen och arbetsmarknadspolitiken kommer att höra till de mest synliga fläckarna på alliansregeringens redan solkiga betygsdokument. Men det viktiga , tycker jag, är att gå vidare. Det gör regeringen och det gör Arbetsförmedlingen. Det skulle nog också högerpartierna göra, om de månade mer om de arbetslösa och om Arbetsförmedlingens verksamhet. Jag yrkar alltså bifall till reservation 1. 175 (C) replik: Det är spännande att lyssna på . Jag kan lugnt konstatera – och där tror jag att han håller med mig – att vi inte heller på detta område delar uppfattning. Det finns en tro på och bild av att innan alliansregeringen kom till makten var allt ändå bra. Det var rätt fint, och alla var nöjda med Arbetsförmedlingen. Alla fick jobb, och man tyckte att den var så effektiv och fungerande så bra. Jag vet inte riktigt vilken värld som du har hämtat den bilden från, för det är inte den bild som jag och många med mig har. Vi kan konstatera att man så här långt inte kan skylla på regeringen under dess halvår vid makten. Vi kan inte heller skylla allt på alliansregeringens . Vi behöver se tillbaka . Uppdraget till Arbetsförmedlingen i en föränderlig värld har inte har följt med utvecklingen. Det är grunden för den kritik som jag framförde. Det handlar inte om enskilda personer eller enskilda kontor, utan jag kritiserar systemet som sådant och strukturen som sådan. Vi har sett oss runt omkring i världen. Det är ju inte bara som har bekymmer på det här området, utan det är rätt många länder som har konstaterat att systemet med arbetsförmedling, som det har sett ut , behöver reformeras och förändras. Många andra länder har prövat andra modeller. Det som vi har sett har fungerat väl och som har reformerats under resans gång är arbetsförmedlingen i . Där har man varit duktig på att se till att de som står långt från arbetsmarknaden har kommit in på den. 176 (V) replik: Det är spännande att debattera med . Men jag tror att det är mest spännande för . Hon polemiserar ju mot sin egen föreställning om vad jag sa. Alldeles sa jag någonting helt annat än vad hävdade att jag sa. Jag var väldigt tydlig med att det här inte är ett problem som enbart alliansregeringen har skapat. Det fanns problem innan, och det finns djupgående problem som behöver hanteras. Det var så jag sa alldeles . Så det blir svårt att debattera mot just den delen av det som hävdade att jag sa, fast jag inte sa det. Detta med är intressant. Jag har ju också tittat på en del utvärderingar av det som skedde i . Det gäller ju inte bara , utan även bland annat och som också har genomfört förändringar utifrån samma typ av resonemang. Resultaten är inte alls entydiga, som hävdade. Tvärtom finns det studier som tydligt visar att en del besparingar gjordes på de enskilda företagen. I stället fick samhället stora kostnader genom att man måste ha större kontrollapparater. Slutsatserna innebar inte alls att det hade skett någon bättre resursallokering utan möjligen sämre. Byråkratin är det som har vuxit, och det har också gjort att man bland annat i fick göra en ytterligare översyn och rulla tillbaka en hel del. Det som sker i flera av dessa fall är ju precis det som jag sa i mitt anförande, nämligen att de vinstdrivande aktörerna försöker tjäna pengar genom att hitta de personer som ändå kan få jobb och på så sätt kan de casha ut pengen. Det betyder att det blir sämre resursanvändning. Målet på samhällelig nivå är att använda pengar och resurser på ett så riktigt sätt som möjligt. Så det är inte en särskilt bra lösning. 177 (C) replik: Det som är intressant med är ju att det systemet har tillämpats . Man har reformerat det under resans gång. De saker som man inte har önskat har man kunnat justera inom systemet. I början hade man till exempel problem med att marknaden skummades, precis som beskriver.