prot · H209120 · 2015-06-23 00:00:00 — Då gäller det att få fram de här stråken. Återigen: Jag noterar att den ansvariga myndigheten har identifierat att det finns ett lagstiftningsbehov. Jag noterar att har identifierat samma typ av utmaningar med lagstiftningen och påtalat att PBL inte räcker till. Den tredje utredningen påpekar samma sak. Vi i måste lyssna på de synpunkter som finns, inte minst eftersom det finns många engagerade människor i samhället som jobbar hårt med att anlägga stråken. Några som också har identifierat problemen är de som anlägger turismstråken i syfte att locka besökare till . Besöksnäringen är en stor och viktig potential för , precis som för länderna på kontinenten. Men det förutsätter att dessa stråk finns. Med anledning av att det finns ett tillkännagivande från om att ta fram en nationell strategi vill jag fråga infrastrukturministern: Vad kommer en sådan strategi att innefatta? Är lagstiftning helt uteslutet i ett sådant arbete, mot bakgrund av att många aktörer har identifierat problemen med att anlägga stråken? I interpellationen har jag också nämnt två-plus-ett-vägarna och mycket annat som ställer till hinder. Det finns mer att göra, och det vore välkommet för alla cyklister som ska ut på vägarna att höra vilken ambitionsnivå som finns. Är infrastrukturministern beredd att även titta på anläggningslagen? 89 Statsrådet (S): Som jag sa i mitt förra inlägg är det inte aktuellt med någon lagändring på detta område. Regeringen har dock påbörjat arbetet med att ta fram en cykelstrategi, och jag vill i detta läge inte föregripa vad det arbetet kan komma att innehålla. Om det, som interpellanten säger, är ett stort problem antar jag att det kommer att aktualiseras på olika sätt i arbetet med att ta fram en cykelstrategi. Tanken är att detta arbete ska bedrivas i öppen form med kontakter med intresseorganisationer och inte minst i nära samverkan med SKL eftersom huvudansvaret för cykelbanor och cykelfrämjande åtgärder ligger på kommunerna. Om det i detta arbete kommer fram behov av en förändrad lagstiftning får vi ta det i beaktande då, men finns inga planer på att förändra lagstiftningen. Den bedömning som gjordes när lagen senast sågs över var att den lagstiftning som finns täcker behovet av att kunna få fram mark för att anlägga stråk av cykelbanor. Kommer man fram till en annan bedömning får lagen ändras, men finns som sagt inga sådana planer. 90 (FP): Det är bra att infrastrukturministern är tydlig med att anläggningslagen inte ska ändras. Låt mig påminna om att den rapport som togs fram 2002 blev en lagrådsremiss 2005. Det är alltså denna proposition förbereddes. är det 2015, så det har gått denna lagrådsremiss togs fram. kom , och 2013 kom den andra utredningen. Dessutom kom ett pm från Lantmäteriet . Vi som jobbar med dessa frågor har förstått att det är ett problem, och infrastrukturministern har kollegor som har lyft upp frågan i tidigare. Också utredningar och ansvarig myndighet har pekat på detta problem. Då är det anmärkningsvärt att infrastrukturministern så kategoriskt slår ifrån sig ansvaret att se över lagstiftningen. Det jag inte riktigt förstår är varför infrastrukturministern inte är beredd att titta på anläggningslagen. Vad är det som hindrar att man tittar på frågan? påpekade tydligt att för att anlägga stråk, för att se cykling som ett transportslag och för att underlätta för en klimatsmart transportform gäller det att ta ansvar nationellt, regionalt och lokalt. Nationellt kan man göra två saker. Det ena är att se över lagstiftning, och det andra är finansiering. Det är viktigt att fortsätta arbetet med att se över lagstiftningen. Jag tycker att man ska ta fram utredningarnas slutsatser än en gång. Jag hoppas att infrastrukturministern i kontakten med intresseorganisationer, cyklister och utredare kommer att ta till sig det underlag som finns och förhoppningsvis också se till att ändra lagen så att cykling möjliggörs och förbättras. 91 Statsrådet (S): hävdar att jag är bestämd med att lagen inte ska ändras. Låt mig då igen säga att om detta under arbetet med en kommande cykelstrategi lyfts fram som ett problem från olika håll och man kommer fram till att det finns skäl att göra lagförändringar får vi givetvis ta det under beaktande. Det sa jag i mitt tidigare inlägg, och det säger jag igen. Låt mig bara påminna om hur det såg ut . beklagar sig över att inget hände , men jag tror att vi båda vet vilka regeringar som styrde under merparten av . Det var inte denna regering eller den S-regering som tog fram underlaget som kom 2005, utan det var borgerliga regeringar. Då borde rimligen ha haft god framgång med att driva sina frågor. Jag ser fram emot arbetet med cykelstrategin. Jag vet att det finns ett stort engagemang från såväl många kommuner som Cykelfrämjandet och andra organisationer. Regeringens ambition är att öka cyklandet som vi vill bevara den rimliga ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting. Det finns säkert mycket mer att göra som handlar om samordning och ambitionshöjning. Jag är övertygad om att vi kommer att komma fram till bra saker som ger bättre förutsättningar för människor som vill cykla. Överläggningen var härmed avslutad. § 19 Svar på interpellation 2014/15:587 om åtgärder för svagpresterande skolor 92 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vad jag avser att göra för att gå vidare och snabbt få på plats lösningar som gör att stat, kommun och skola kan samarbeta för att säkerställa att skolor med allvarliga ordningsproblem och återkommande kunskapsfall kommer på fötter och blir en trygg plats för lärande och kunskapsinhämtning. Skollagen är mycket tydlig med att utbildningen ska utformas på ett sådant sätt att alla elever tillförsäkras en skolmiljö som präglas av trygghet och studiero. Regeringen avser att vidta flera åtgärder för att skolor ska ges stöd i att skapa en sådan miljö som avses i skollagen. Det är grundläggande för alla barns och elevers kunskapsutveckling att de får stöd och stimulans från första början, redan från förskoleklass när så behövs. Tidiga insatser är ofta avgörande för att elever ska lyckas med sina studier och kan därigenom också bidra till en tryggare studiemiljö. Därför avser regeringen att införa en läsa-skriva-räkna-garanti som säkerställer att insatser sätts in så fort en lärare upptäcker att det finns ett behov. I regeringens lågstadielöfte ingår åtgärder som syftar till att öka antalet anställda så att lärare i lågstadiet kan ägna mer tid åt varje elev och klasserna kan bli mindre, vilket är en särskilt betydelsefull insats för trygghet och studiero. Det ingår också åtgärder för att öka tillgången till lärare med specialpedagogisk kompetens med huvudsakligt fokus på lågstadiet. För fler lärare i lågstadiet beräknar regeringen i vårpropositionen satsningen till . För att öka tillgången till lärare med specialpedagogisk kompetens beräknar regeringen i vårpropositionen . I vår budgetproposition fanns också en särskild satsning på nationella skolutvecklingsprogram med systematiska och långsiktiga insatser för att utveckla och förbättra skolor. Regeringen beräknar i vårpropositionen till dessa insatser. Jag kan konstatera att något motsvarande förslag inte återfanns i de borgerliga partiernas budgetförslag. har tagit fram stödmaterial till lärare inom en rad områden kopplade till skolans värdegrundsarbete. Det är material som är att betrakta som en del av de nationella skolutvecklingsprogrammen. Stödmaterialet utgör en del i en fortbildningsmodell som även använt sig av i syfte att lärare ska utveckla sin ämnesdidaktiska förmåga, exempelvis inom matematik- och läslyften. Modellen utgår utöver det kollegiala lärandet bland annat från rektors medverkan och ett systematiskt kvalitetsarbete. kommer inom ramen för samverkan för bästa skola att träffa överenskommelser med skolhuvudmän om insatser riktade till skolor med låga kunskapsresultat och tuffa förutsättningar. I dialog med varje berörd huvudman ska fatta beslut om insatser för att höja kunskapsresultaten i dessa skolor. För att vara så effektiva som möjligt ska insatserna vara väl utformade efter huvudmännens olika förutsättningar och behov. Inom ramen för satsningen Samverkan för bästa skola avsätts därför , och därefter beräknas . För att stärka elevhälsan och bland annat förebygga ungas psykiska ohälsa vill regeringen förstärka och förlänga nuvarande satsning på elevhälsan. För detta beräknar regeringen i vårpropositionen . De åtgärder som jag och regeringen avser att vidta visar att vi vill stärka kvaliteten i undervisningen och höja kunskapsnivån i skolan. 93 (M): Jag vill börja med att tacka statsrådet för svaret på denna brännande och viktiga fråga. Alltför länge har vi blundat för att svagpresterande skolor har kunnat överleva år utan att någon tar ansvar för att vända utvecklingen. Resultatet av att ingen har vågat eller kunnat ta ansvar ser vi kanske inte direkt, men vi ser det senare i form av utanförskap, brottslighet och, inte minst, krossade drömmar. Så borde det inte vara i ett land som . Nej, här borde vi ge alla barn och elever rätt till en god utbildning som rustar dem väl inför framtida livsval. Men situationen på exempelvis i vittnar tyvärr om någonting helt annat. Nya och Alliansen prioriterade skolan och genomförde stora reformer med målet att fler elever ska komma till sin rätt. Vi har nya läroplaner, en ny lärarutbildning och helt nya karriärvägar för lärarna, för att nämna några. I flertalet komptensutvecklingssatsningar har lärarna fått fler och bättre verktyg för att kunna utveckla sina förmågor att lära ut. Detta har varit stora landvinningar för ett stärkt läraryrke och därmed också för att fler elever ska få möjlighet att nå sina drömmar genom en utbildning av god kvalitet. Jag håller därför med utbildningsministern om att det är grundläggande att alla barn och elever har rätt till rätt stöd och stimulans redan från första början. Ingen ska behöva vänta till tredje, fjärde eller i absolut värsta fall till nionde klass innan skolan kommer på att elever har gått miste om mycket av undervisningen på grund av att skolan inte har förmått hjälpa eleven . Jag är därför glad att regeringen nu har påbörjat arbetet med att rulla ut obligatoriska bedömningsstöd från årskurs 1. Detta var en av flera hjärtefrågor för Nya i betygsöverenskommelsen. Att detta kommer på plats kommer att få stor betydelse, särskilt för de elever som tidigt riskerar att halka efter i skolan. I detta sammanhang vill jag också passa på att fråga utbildningsministern vad han egentligen har emot att ge fler elever rätt till ännu bättre stöd, ännu tidigare. har vi från den moderata gruppen debatterat tioårig grundskola tillsammans med statsrådet här i kammaren. Trots det har vi fortfarande inte fått några direkt konkreta förklaringar från statsrådet om varför han inte vill att eleverna ska få början skolan och därigenom få tillgång till skolan redan . Jag konstaterar också att statsrådet lyfter fram Matematiklyftet och Läslyftet som viktiga delar i lärarnas kompetensutveckling. Det är lite gulligt att man lyfter upp Läslyftet som ett sådant exempel, men jag konstaterar att man skär bort för att bygga ut det. Det är att tala med kluven tunga. Hur resonerar statsrådet där? Å ena sidan säger man i svaret att en kompetensutvecklingssatsning är viktig, men å andra sidan väljer man att montera ned den. 94 Utbildningsminister (MP): Jag tackar för interpellationen och inlägget. Om man skalar bort de obligatoriska ”Allt gott har vi åstadkommit, och det som inte är lika bra är ert fel”, som hör den politiska debatten till – jag har säkert ägnat mig åt det också, kanske till och med i interpellationssvaret – håller jag med om allt som framförde. Vi delar synen på de prioriteringar som måste göras. Jag ska därför gladeligen svara på frågorna. Först vill jag bara ta upp en av de insatser som nämns i interpellationssvaret och som jag tror kan ha allra störst betydelse för de skolor som interpellationen handlar om, nämligen Samverkan för bästa skola. Jag vet att också i sitt utvecklingsarbete har börjat jobba med liknande idéer om överenskommelser mellan staten och huvudmannen om insatser på enskilda skolor. Jag är positiv till att vi nu kan börja rulla ut detta och att får mandat att göra det. Vi har haft många statliga insatser som varit generella och lika för alla, men vi har saknat insatser som kan gå ned och jobba med de enskilda skolor där man inte har förutsättningar att ge alla elever de kunskaper och verktyg de behöver för livet. Jag kan konstatera att ett sådant myndighetsuppdrag går att ge helt utan ändringar i dagens lagstiftning. Det finns alltså möjlighet att göra det inom ramen för dagens system. Efter oerhört med debatter om ansvarsfördelningen, som flera i kammaren har varit delaktiga i, känns det någonstans lite tråkigt att vi inte har gett det myndighetsuppdrag som handlar om att ta ett gemensamt ansvar och kraftsamla runt de skolor som behöver det allra mest. Jag är glad att vi nu kan göra detta i brett samförstånd. Två frågor lyftes upp, och den första gällde Läslyftet. Läslyftet har fått de pengar som har gjort bedömningen att man har möjlighet att på ett bra sätt och med hög kvalitet använda . De pengarna tillfördes. Det var mer än vad som låg i regeringens ursprungliga budget. Om jag kan siffrorna rätt innebär det att av ansökningarna har kunnat bifallas. Det är vad man bedömer att man kan göra nu med en hög kvalitet. ligger ytterligare 140 miljoner för skolutvecklingsprogram. Läslyftet har formen av just ett sådant skolutvecklingsprogram som vi vill bygga vidare på. Den andra frågan som ställde löd så här, om jag antecknade rätt: Varför vill ministern inte att ännu fler elever ännu tidigare ska få det stöd de behöver? Jo, det vill ministern, och det vill regeringen. Vi är överens över partigränserna i denna kammare om att alla sexåringar ska gå i en obligatorisk skolform och att den skolform och den verksamhet som sexåringar möter ska vara likvärdig över landet. Vi ska stärka inslagen av inlärning av läsning, skrivning och räkning, och det ska finnas möjligheter och mandat att ge varje elev som behöver det extra stöd redan i förskoleklassen. Detta är vi överens om. Sedan har vi haft och har kanske fortfarande olika uppfattningar om förskollärarnas roll i verksamheten för sexåringar. Just nu sitter , som ska lämna sitt slutbetänkande , och tittar på möjligheten att göra förskoleklassen i dess nuvarande form obligatorisk för alla. Man tittar också på möjligheten att inkludera förskoleklassen i . Vi har också tillsatt en utredning om läsa-skriva-räkna-garantin, som kan ge stöd till eleverna och stärka möjligheterna till stöd och i förskoleklassen. För att inga missförstånd ska råda utifrån denna debatt måste jag som minister i sammanhanget påpeka att lagstiftningen ger huvudmannen ansvar för att sätta in stöd i förskoleklassen när det behövs. Men lagstiftningen måste uppenbarligen skärpas. 95 (M): Jag kan inledningsvis bara beklaga att jag, även om man sträcker ut en hand och menar allvar med att man vill föra samtal med oppositionen, blir bekymrad över att ministern inte har velat hörsamma det vi ser som oerhört viktigt att gå vidare med, nämligen en verksamhet för sexåringarna, som vi möjligen kan komma överens om. Den innefattar för oss den oerhört viktiga delen att vi måste veta och kunna säkerställa att de lärare som undervisar där kan ge barnen det stöd och den hjälp de behöver. Därför behöver rätt kompetens utredas, och därför önskar vi att detta ska återinföras i . Det kan jag bara framföra en gång till och än så länge bara beklaga att ministern inte har velat hörsamma. För att återgå till den del som handlar om skolor som är jag glad att regeringen har närmat sig Nya syn på att man behöver arbeta med svagpresterande skolor, som år inte förmår att lyfta resultaten, på ett specifikt sätt. Vi vill att Skolinspektionen ska få ett nytt uppdrag att genomföra sina granskningar utifrån elevernas resultat och att granskningarna ska bli tydligare och följa en betygsskala så att det blir väldigt tydligt hur man genomför undervisningen på skolan och resultaten. Vi vill att ska erbjuda skolor som inte når kunskapskraven ett särskilt kunskapskontrakt med nationella resurser kopplade till vissa åtgärder som forskningen visar stärker kunskapsresultaten. Och slutligen vill vi att Skolinspektionen ska ges möjlighet att låta staten överta huvudmannaskapet för svagpresterande skolor. Jag tycker att det är vällovligt att regeringen nu har närmat sig våra förslag för att lyfta resultaten i svagpresterande skolor. Om vi ska kunna lyfta resultaten i alla våra skolor måste vi förse våra skolmyndigheter med vassare verktyg. I statsrådets svar finns spår av liknande tankar, och det tycker jag är mycket positivt. Speciellt i S-styrda , där har haft omfattande problem , har oroligheter och våldsamheter blossat upp i flera omgångar utan tillräckligt stävjande eller förebyggande insatser. Därför är jag orolig över att regeringen inte verkar se allvaret i hur det ser ut i några av våra skolor runt om i landet. Jag vill därför fråga statsrådet om han tycker att det ska behöva gå så långt att vi tvingas stänga skolor. Är detta att stänga skolor ett alternativ? Vore det inte bättre om det statliga ansvaret och mandatet blir än tydligare, så att skolorna snabbare kan komma på fötter? Jag är orolig för att det förslag som statsrådet framför inte är tillräckligt långtgående och inte tillräckligt effektivt. I en skola som kan vi prata om långsiktiga och vällovliga insatser, men där är situationen akut. Hur anser statsrådet att vi ska agera i de skolor där situationen är så akut? 96 Utbildningsminister (MP): Självklart är det, precis som kommun också har uttryckt det, ett misslyckande när man hamnar i en situation där man måste stänga en skola på grund av arbetsmiljöproblem. Den situationen ska man aldrig hamna i som skola. Det ska aldrig gå så långt. Sedan är det också min uppgift att säga – och jag tror att man i kammaren kan intyga att jag gör detsamma även när det diskuteras skolor som ligger i borgerliga kommuner: Det finns andra skolor i som man kan uppmärksamma som exempel på en god skolutveckling, att också har lyckats kraftsamla runt ett par skolor som har haft eller har tuffa förutsättningar. Det visar att det finns en kraft. Den kraften ska givetvis också komma till del, och det vet jag att kommunledning har uttryckt. Det ska aldrig få gå så här långt. Det är anledningen till att vi i situationen med skolor som inte lyckas ge alla elever de kunskaper och verktyg som de behöver för livet måste lämna en situation där stat och kommun skyller ansvaret på varandra och i stället kraftsamla tillsammans för att utifrån de erfarenheter som vi har, där vi har lyckats vända resultaten och där vi har lyckats göra verkningsfulla insatser, gå in i en skola och se till att implementera dem där. Det är det som finns inom ramen för Samverkan för bästa skola. Vi säger att man ska sluta utvecklingsavtal. Jag hör att nu använder termen ”kunskapskontrakt”. Jag kan konstatera att skillnaden mellan ett utvecklingsavtal och ett kunskapskontrakt nog inte är så stor. Det ska innehålla precis de insatser som vi – från forskning eller erfarenheter från andra delar av landet eller för den delen internationellt – vet kan göra skillnad för en skola som har de problem som man har identifierat på just den skolan. Vi är överens om att detta ska göras. Vi kan diskutera länge vem det är som har närmat sig vem. Jag hade förmånen att i ett utvecklingsarbete tillsammans med skriva en debattartikel om behovet av just den här typen av avtal och att ändra statens relation till huvudmannen så att den inte stannar vid inspektion och kritik. Jag är glad att detta är en insikt som finns brett i det politiska livet och glad att det finns en uppslutning bakom det. Sedan behöver jag också, herr talman, än en gång förklara hur vi tänker runt utredningsdirektiven för sexåringarnas obligatoriska skolstart. Där har vi tillsatt en utredning som ska titta på vilken kompetensutveckling som lärarna – såväl förskollärare som andra lärare som är verksamma i förskoleklassen – behöver för att man ska kunna uppfylla en läsa-skriva-räkna-garanti. Utredningen ska också titta på den kompetensutveckling som behövs i lågstadiet i övrigt. Jag tror att alla lärare – för att man verkligen ska bryta den kultur som har funnits i svensk skola av att problem riskerar att växa och skjutas upp till nästa årskurs och nästa stadium – kan behöva en kompetensutveckling. Precis det ligger i direktivet till utredningen om läsa-skriva-räkna-garanti. Vi ser det som mindre lämpligt att två utredningar ska ha i uppgift att utreda exakt samma sak, så därför har vi lagt det pedagogiska innehållet i utredningen från förskoleklass till årkurs 3, medan har fokus på det juridiska ramverket för att stärka pedagogiken och den pedagogiska verksamheten. 97 (M): För Nya spelar det mindre roll varifrån man kommer. För oss är det viktigare vart man är på väg. Den fråga som vi diskuterar – som jag är tacksam för att vi har möjlighet att diskutera, jag och statsrådet – är en fråga som skär igenom hela vårt samhälle. Skolan är och ska vara den plats som säkerställer att barn och unga får goda kunskaper och möjligheter till en trygg framtid. Vi ser också det som händer runt omkring i , där har vi stora brister. De förslag som vi ser från regeringen är långt ifrån tillräckliga. Vi moderater fortsätter att göra skolbesök. Vi bjuder in till seminarier, vi besöker konferenser, och framför allt omprövar vi vår politik och förnyar den. I det ligger också att se över och utveckla våra skolmyndigheter och ge dem ett skarpare mandat i att vara just skolmyndigheter, bland annat med bättre och tydligare granskningar. Jag skulle vilja att statsrådet berättar hur han ser på den sortens insatser, och jag vill upprepa den fråga som jag inte upplevde att jag fick svar på: Vad anser statsrådet är statens uppgift i en sådan akut situation som uppstår? och är ju tyvärr bara ett exempel. Det sker oerhört mycket positiv verksamhet där – jag har varit på studiebesök och fått se fantastiska exempel på hur skolor har vänt sina resultat och jobbar mycket målmedvetet för att lyfta alla sina elever. Detta skulle kunna vara ett exempel. I det S‑styrda ser vi liknande situationer. Men staden och kommunen är egentligen mindre intressant. Jag vill veta: När det blir så här akuta situationer, vad är då statens roll? 98 Utbildningsminister (MP): I den akuta situationen – som aldrig ska uppstå men uppenbarligen har uppstått – har staten en roll. Skolan stängdes ju på grundval av statliga lagar, stiftade i den här kammaren och slutligen övervakade av , en statlig myndighet, om jag kan den lagstiftningen rätt. Det är klart att staten har en roll i det läget. Problemet har varit att staten inte har haft en roll mellan inspektion och kritik – har ju som huvudman fått det vid ett flertal tillfällen – och utvecklingsarbetet innan man hamnar i den situation som den skola som här nämns hamnar i eller för den delen efteråt, när skolan skulle öppna igen. Av den information som jag har fått vet jag att man har kommit igång med en kraftsamling. Man har gjort flera saker för att se till att man inte hamnar i den här situationen igen på . Men statens stöd och statens möjligheter att gå in med skräddarsytt – om vi använder det ordet– stöd för insatser på en enskild skola har varit begränsat, för ingen myndighet har haft det i sin instruktion eller i sitt regleringsbrev. Det är det vi har ändrat genom uppdraget Samverkan för bättre skola. Det är den största förändringen i statens relation till enskilda skolhuvudmän sedan inrättandet av Skolinspektionen. Jag tycker att inrättandet av Skolinspektionen var bra, och det var viktigt. Precis som har understrukits i många interpellationsdebatter har det inneburit en kraftig kvalitetsförbättring och tydligare fokus för många skolhuvudmän.