prot · H20971 · 2015-03-12 00:00:00 — Alliansregeringen lyckades dämpa ungdomsarbetslösheten medan den ökade mer än dubbelt så mycket i övriga EU efter finanskrisen . Det är effekten av offensiv politik för att skapa jobb till unga. Men vi inser att det finns utmaningar kvar. Kostnaderna för att anställa unga och för ett starkt anställningsskydd leder till att unga har en svagare ställning än den etablerade arbetskraften. Hårdast drabbas de ungdomar som inte har en avslutad utbildning. Att sänka kostnaderna för och osäkerheten i att anställa unga med begränsad erfarenhet minskar arbetsgivarens risktagande. Vi vill därför förlänga provanställningstiden från för att ge dem med mindre erfarenhet tid att komma in i arbetet innan arbetsgivaren ska besluta om fast anställning. Dagens turordningsregler skapar trösklar som stänger ute framför allt unga och utrikes födda. Många fast anställda, oftast äldre, vågar inte byta jobb eftersom den ekonomiska tryggheten är knuten till en tillsvidareanställning. vill i stället skapa en trygg flexibilitet på arbetsmarknaden med rättvisa turordningsregler baserade på kompetens. I kombination med förstärkt stöd till snabb omställning uppmuntrar det fler att byta jobb, och fler företag vågar fastanställa. På så sätt gynnas hela arbetsmarknaden. Tillämpningen av lex utreds just . Jag kan konstatera att det finns krafter som på olika sätt vill stänga gränserna. Man skanderar inte längre ”Go home!” offentligt, men tonen känns igen. Men arbetstagarnas och företagens rörlighet över gränserna är något mycket positivt som skapar möjligheter för många, både människor och företag, att utvecklas. möjlighet till utveckling växer med en öppnare arbetsmarknad, både inom unionen och här hemma, inte minst med tanke på den åldrande befolkningen. Farhågorna om social dumpning och så kallad social turism som gav uttryck för i samband med EU:s utvidgningar –2007 visade sig vara felaktiga. Jag tror att vi lugnt kan konstatera att många av farhågorna även nu kommer att visa sig vara överdrivna. Jag avslutar mitt anförande med att be om ursäkt till mina debattkolleger för att jag inte kommer att vara kvar i kammaren hela debatten. Jag bokade nämligen in ett besök här i riksdag med 50 elever från Alströmergymnasiet hemma i under den turbulenta månad då statsministern lovade att utlysa nyval. Till skillnad från statsministern håller jag mina löften. 4 (V): Dagens debatt handlar om arbetsrätt. Det är ett viktigt tema, ett tema som man kan säga i grund och botten rör villkoren för frihet och värdighet i hela vårt samhälle. Arbetsrätten handlar om rätten till skydd från godtycke i en relation som i utgångspunkten är ojämlik till den arbetandes nackdel. Arbetsgivaren har ju som bekant rätt att som det heter leda och fördela arbetet. Arbetssituationen är en oerhört viktig del av de flesta människors liv. I ett samhälle som önskar präglas av individens självständighet och av respektfulla relationer mellan människor är det inte acceptabelt att den som jobbar behandlas godtyckligt. Därför är det viktigt med lagar och regler som handlar om att arbetsgivare inte på vilka grunder som helst ska kunna säga upp personer. Därför måste man motverka godtycke när det kommer till löner för och villkor på samma arbete. Därför är det också viktigt med skydd mot att enskilda arbetstagare ställs mot varandra – det är en otrygghet som de allra flesta förlorar på. Mer positivt uttryckt handlar arbetsrätten om hur vi kan se till att få ramar för arbetsmarknaden som gör att människors förmågor bäst kan tas till vara i praktiken. Trygga människor vågar mer i ord och handling. Den som inte behöver oroa sig kan fördjupa sina kunskaper och färdigheter, samarbeta bättre med andra och inte minst lättare komma hem från jobbet som en hel människa och samhällsmedborgare. Detta är stora ord, men det är viktigt att påminna om vad det är för storheter som vi faktiskt laborerar med när vi talar om arbetsrätten och om behovet av förbättringar av regelverket. Den svenska arbetsrätten är i hög grad baserad på kollektivavtal mellan arbetsmarknadens parter. Det är någonting mycket bra. Med avtalslösningar mellan välorganiserade parter kan man få till villkor som är anpassade till det faktum att arbetsmarknaden är väldigt mångfasetterad och väldigt föränderlig. Kollektivavtalen utgår från lagstiftningen, och det är klart att lagstiftaren måste kunna hänga med när verkligheten förändras så att kollektivavtal kan tecknas på en ny och bättre grund. Det är just detta, alltså att lagarna måste anpassas till växande problem och förändrade förhållanden på arbetsmarknaden, som är temat för många yrkanden i det här betänkandet. Det har resulterat i elva reservationer. Jag måste säga att det känns lite trist. Jag har varit i den här kammaren och debatterat arbetsrätt före valet, då vi hade en borgerlig regering vars hållning i arbetsrättsrättsliga frågor kunde sägas täcka ett spektrum mellan starkt ointresse och aktiv arbetarfientlighet. har vi glädjande nog en annan regering. Men regeringspartierna har varit passiva och undfallande i de här frågorna, tycker jag. Det visar sig också i det här betänkandet, där man inte ställer sig bakom ett antal angelägna förslag som skulle förbättra situationen på arbetsmarknaden. Det beklagar jag. Jag menar att vi måste ta vårt ansvar som lagstiftare när vi ser otryggheten breda ut sig i delar av arbetsmarknaden och när vi har kunskap om hur stressande det kan vara att behöva vakta sin mobiltelefon för att jaga arbetstimmar och om hur allvarligt det är när arbetstagare i får oacceptabla löner, arbetsvillkor eller säkerhetsförhållanden bara för att de är födda i ett annat land. Ett av de viktigaste problemen på dagens arbetsmarknad är otrygga anställningar. Det är en grundbult i svensk arbetsrätt att tillsvidareanställning ska vara norm. Problemet är att inom vissa områden på arbetsmarknaden och för vissa grupper är det snarare tvärtom – det är otryggheten som är norm. Det här är ett problem för de individer som går långa tider med ständig stress utan att få fast ekonomisk mark under fötterna. Men det är också ett problem för samhällsekonomin och hela samhället. Den som går långa perioder utan fast anställning får också en svagare anknytning till socialförsäkringssystemen, längre steg till facklig organisering och generellt sett svårare att räkna in sig själv i det som vi med rätta och med viss stolthet har kallat den svenska modellen. Det är viktigt att konstatera att de otrygga anställningarna inte är slumpmässigt utspridda på arbetsmarknaden. Det är vanligare med tidsbegränsade anställningar i LO-grupperna än bland tjänstemän och akademiker. Det är vanligare bland kvinnor än bland män. Det är vanligare bland unga än bland äldre. Och det är vanligare med otrygga anställningar i sektorer som också i övrigt präglas av låga löner och lösliga förhållanden som till exempel hotell och restaurang, lokalvård och detaljhandel. över har de tidsbegränsade anställningarna ökat. Men framför allt har otryggheten fördjupats, det vill säga att de icke fasta anställningar som finns i många fall har blivit mer otrygga. Det handlar om behovs- och timanställningar, sms-anställningar och andra arrangemang som gör livet inflexibelt för dem som jobbar. har vi anställningsformen allmän visstid som öppnar upp för en systematisk osäkerhet, ja, ett systematiskt godtycke. Det menar vi i är orimligt. Självklart kan det och kommer det att behövas flexibla anställningsförhållanden på den svenska arbetsmarknaden. Det kan handla om provanställningar, vikariat och även andra typer av tidsbegränsade anställningar som parterna kan reglera i kollektivavtal. Men problemet med allmän visstid som anställningsform är ju att den fråntar arbetsgivaren ansvaret för att motivera varför man inte anställer tills vidare. Det sanktionerar godtycke, och det är hög tid att det ordnas upp i lagen om anställningsskydd. Jag beklagar starkt att övriga partier, inklusive regeringspartierna, inte är beredda att modernisera lagstiftningen på den här punkten. Jag noterar under den här punkten att de borgerliga partierna i stället har enats om att föreslå en utvidgning av utrymmet för godtycke genom en förlängd provanställningsperiod från . Det kan tyckas vara en märklig syn på arbetsgivares kompetens att man tror att de fortfarande efter inte lyckats klura ut om en person är lämplig för det arbete hon eller han har rekryterats för. Men oavsett detta skulle en sådan ändring ge en ännu otryggare arbetsmarknad. Det är ännu ett utslag av de borgerligas bakåtsträvande syn på arbete och ekonomi. vill till och med utvidga undantagen i lagen om anställningsskydd när det gäller vilka man kan plocka bort från turordningslistorna. företrädare hade väldigt hög profil här och skulle jaga folk hit och dit med blåslampa. Det är möjligt att det är ett steg framåt från järnrör, men fortfarande innebär politik sammantaget att man går i denna bakåtsträvande riktning och gör arbetsmarknaden otryggare för många människor. Ett annat uttryck för förändrade maktförhållanden på arbetsmarknaden till de arbetandes nackdel är användandet av bemanningsföretag, särskilt i situationer där det är uppenbart att arbetskraftsbehovet är långsiktigt. I grunden är detta en fråga om hur vi vill se på arbete och på arbetsplatser. Ska det läggas till rätta för solidaritet och samhörighet, eller ska arbetsgivaren systematiskt kunna organisera för motsatsen? Det är rent konkret svårare för fackliga organisationer att skydda arbetstagarens anställnings- och arbetsvillkor och undvika att det förekommer godtycke i behandlingen av dem som jobbar. Det är också svårare för anställda i bemanningsföretag att få det inflytande i arbetslivet som de har rätt till. De har, i likhet med den som har ett osäkert anställningsförhållande, ofta mindre möjlighet att ta del av till exempel kompetensutveckling. Detta var inte något som lagstiftaren fördjupade sig i när man öppnade upp för inhyrning 1993. är det hög tid att lagen moderniseras och anpassas till den faktiska utvecklingen på arbetsmarknaden. Därför behövs det en lagändring som stänger för användning av inhyrning för att tillgodose ett långvarigt arbetskraftsbehov. Behöver man folk tills vidare så bör man anställa dem själv, tills vidare. En annan nyckelfråga för att upprätthålla en modern och välfungerande arbetsmarknad är att det råder ordning och reda, så att kollektivavtal kan tecknas och faktiskt efterlevas. Här åkte den svenska modellen på ett bakslag i och med den så kallade Lavaldomen i . I stället för att kämpa för att värna kollektivavtalsmodellen passade den dåvarande borgerliga regeringen på att gå ännu längre än domen krävde och inskränka konflikträtten på viktiga områden. Det här har varit en stridsfråga ända . har också både och kommit med skarpa invändningar mot den svenska lagen. Jag är medveten om att det finns ett pågående utredningsarbete i den så kallade utstationeringskommittén, som försöker hantera frågor runt det här temat. Men jag menar att frågan är av en sådan dignitet att det vore önskvärt med en tydlig signal från den här om att Lavallagen ska rivas upp. Det finns också andra förslag som berör samma utvecklingstendenser, som har presenterat inför behandlingen av det här betänkandet. Det gäller tydliggörande av entreprenörsansvar, så att inte ansvaret för avtalsenliga löner och arbetsvillkor kan smulas bort hos underleverantörer. Det gäller anmälningsskyldighet för utländska företag, så att det blir svårare för oseriösa aktörer att operera på svensk arbetsmarknad. Och det gäller krav på att utstationerade företag ska ha en företrädare som är behörig att förhandla om och underteckna kollektivavtal. Jag är fullt medveten om att vi inte kommer att få bort all överexploatering och alla skojare med de här förslagen, men det vore viktiga steg framåt. Jag vill avslutningsvis ta upp en fråga som rör arbetstagares rättigheter och villkor i samband med upphandling. För drygt en månad sedan var jag med och besökte busschaufförer som kör för Region . Som på många andra ställen upphandlar man där trafiken med jämna mellanrum. Det som sker i praktiken är att om en ny utförare vinner anbudet måste de anställda söka sina egna jobb igen. Då uppstår stor osäkerhet. Man vet inte om man får behålla jobbet, upparbetade rättigheter kan försvinna, och kanske blir det bara ofrivillig deltid för den som har jobbat heltid. Det betyder alltså permanent visstidsanställning på grund av offentlig upphandling. Dessutom kanske man blir osäker på om fackliga uppdrag kan ligga en i fatet när det blir dags att söka om samma jobb. Det blir en massa sådana problem. När det här sätts i system blir det också svårt eller kanske till och med omöjligt att vinna anbud i rad. Upparbetade rättigheter hos erfaren personal blir en konkurrensnackdel när man ska komma med ett lågt anbud. Det här är inte bra. Det är inte bra för dem som arbetar inom kollektivtrafiken, och det är inte bra för kvaliteten i kollektivtrafiken. menar att offentlig upphandling, alltså gemensamma skattepengar, inte ska kunna användas på det här sättet. Det är möjligt att ställa krav om att personalen ska följa med och att det ska ske med bibehållna villkor. Men det är inte alltid de kraven ställs. har stridit om detta i avtalsförhandlingar och haft en del framgångar, men återigen: Här är det fråga om att lagstiftningen ska hänga med i utvecklingen. Offentliga medel ska inte kunna användas för att främja villkorsdumpning. Jag konstaterar tyvärr att detta är en fråga som regeringspartierna före valet gav signaler om att de var beredda att ordna, men i det här betänkandet är ensamt om att reservera sig. Det går förstås fortfarande att ändra sig fram till voteringen. Vi i kommer att fortsätta driva detta. Det är fråga om att skydda arbetstagare mot godtycke. Det finns mycket mer att säga om det här betänkandet och våra olika motioner, men jag stannar där. Jag vill bara understryka att jag står bakom samtliga elva reservationer och vårt särskilda yttrande, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 3 och reservation 16. 5 (M) replik: Det är intressant att lyssna på . synpunkter på arbetsrätten verkar handla om att man är emot det mesta. Det låter väl på många sätt: Ni säger er vara det goda partiet som vill ha vällovliga regler för arbetstagare, och ni står alltid på arbetstagarens sida och ställer upp för regler. Men i själva verket – i verkligheten – skulle hundratusentals jobb tas bort om era regler skulle gälla på svensk arbetsmarknad. Ni bygger upp hinder. Ni gör det svårare för arbetsgivare och företag i stort sett på alla sätt och vis. Jag tror till och med att det skulle riskera företags existens. Ni vill inte ha någon visstid, ingen inhyrning och ingen bemanning – bara arbetsgivare med kollektivavtal. Allt som möjligtvis kan göra det flexiblare på svensk arbetsmarknad är ni emot. Min fråga är: Ser något gott med att man har ett jobb, oavsett vilken anställningsformen är, jämfört med att inte ha något jobb alls? Att få ett jobb under ett eller , är det bättre eller sämre än att vara arbetslös? talar om systematiskt godtycke när det gäller allmän visstid. Det finns inte ett enda bevis för det. Annars har vi helt missat det. Är det något som bara vet om? Jag skulle gärna vilja veta: Varför vill ni ta bort allting som kan ge flexibilitet och nya jobb och göra det lättare på svensk arbetsmarknad? 6 (V) replik: Jag tror att har fått ganska mycket om bakfoten. Låt mig börja med hennes påstående att vi skulle vara emot saker. är det ju vi som har presenterat ett femtontal förslag bara i det här betänkandet för olika förbättringar och förändringar av arbetsrätten. Dem har ni röstat emot. Det är alltså tvärtemot vad du just sa, , och det är ju tråkigt. Sedan hävdar att hundratusentals jobb skulle försvinna för att man får bättre villkor på arbetsmarknaden. Det är ett fantasifullt inlägg, men det är inget som har mycket till grund i vare sig nutiden eller historien. Om goda arbetsvillkor och trygghet på arbetet verkligen skulle medföra att massvis med jobb försvann borde det finnas en rad länder i världen – de allra flesta – som då skulle ha i det närmaste full sysselsättning, för där har man jättedåliga villkor för dem som arbetar och inga rättigheter alls. I verkligheten funkar det inte på det sättet. Det blir alltså inte fler jobb för att arbetsgivare får större möjligheter att behandla arbetstagare godtyckligt. Tvärtom visar de samband som vi ser i verkligheten att det fungerar snarare på motsatt sätt. Sedan är det intressant att befinner sig i en verklighet där hon inte har noterat att det finns några problem med visstider. Ett tips är att tala med några som har visstider och som har jobbat med otrygga anställningar . Ett annat tips kan vara att ta del av till exempel den forskning och de undersökningar som finns. Det finns massvis med exempel på att det blir svårare att ta del av till exempel kompetensutveckling om man har en otrygg anställning. Det kom en rapport som visade att sexuella trakasserier är vanligare bland dem som har visstidsanställningar och så vidare. 7 (M) replik: säger att förändringar är förbättringar. Men jag menar att de förändringar som ni har föreslagit i arbetsrätten är försämringar. Det är försämringar för jobben i . De skulle säkert vara bra för dem som redan finns på arbetsmarknaden och har jobb. Det skulle bli ännu tryggare med dessa regler. Men det är inte så enkelt det fungerar. Finns det något land som känner till som har bättre arbetsvillkor än vad vi har i ? Jag blir lite ledsen när jag hör denna svartmålning om godtycke och detta misstänkliggörande av alla arbetsgivare. Jag kan konstatera att det under Alliansens tid tillkom mer än 300 000 nya jobb, trots den djupa krisen och lågkonjunkturen, som inte alls hade att göra med att befolkningen ökade. Vi kan jämföra oss med , där befolkningen också ökade, men de fick inga nya jobb. Alltså tillkom många av dessa nya jobb därför att vi tillförde nya anställningsformer och ökade flexibiliteten. Det är ett sätt att skapa fler och nya jobb. Vilka förslag har ni för att få nya jobb och inte bara låsa in de människor som redan finns på arbetsmarknaden? Hur ska den som står utanför lyckas få in en fot på arbetsmarknaden på något sätt i ? 8 (V) replik: Jag förstår att tycker att förändringar inte är förbättringar. Det är något slags definition på en konservativ hållning i politiken. Vi föreslår en del förändringar som vi menar är förbättringar. Jag har inte svartmålat den svenska arbetsmarknaden eller påstått att är sämst i världen. Som framgick av mitt anförande och min tidigare replik menar jag att har goda villkor på många sätt för många som arbetar, och det tycker jag är bra. Det verkar finnas en motsättning där mellan mig och , att jag tycker att det är bra att har trygga arbetsvillkor för många. Det är inte ett problem att det finns länder som har sämre villkor och som vi skulle kunna anpassa oss efter. Däremot konstaterar jag att det har hänt en massa saker på den svenska arbetsmarknaden som det är viktigt att lagstiftaren följer och anpassar sig till. Det gäller till exempel den ökade otryggheten inom vissa branscher för vissa grupper som är ett mycket stort problem för dem som drabbas och för samhällsekonomin som sådan. Man kan tycka att det finns ett problem där som vi som lagstiftare bör se över och försöka göra någonting åt. Där har vi tydligen också olika åsikter, det vill säga om hur man bör se på problem i verkligheten och om man bör anpassa lagar och regler efter det eller inte. Sedan var frågan hur vi vill skapa nya jobb. anser inte att man får nya jobb genom att ändra i den arbetsrättsliga lagstiftningen utan att man får nya jobb genom en ekonomisk politik där man investerar i forskning och utveckling och i att folk som gör saker som det finns behov av inom den offentliga sektorn faktiskt också blir anställda och där man faktiskt satsar på att man får en förnyad och förbättrad näringsstruktur i . Det var förslag som fanns bland annat i den budget som vi förhandlade om tillsammans med regeringen och som och de borgerliga partierna tillsammans med röstade ned. 9 (FP): Vi ska nu debattera arbetsmarknadsutskottets betänkande 4, Arbetsrätt. Jag börjar med att yrka bifall till reservation 2 från allianspartierna om tidsbegränsade anställningar och till reservation 20 om LAS och turordningsregler. Detta betänkande rör yrkanden från riksdagsledamöter under den allmänna motionstiden om bland annat anställningsformer, arbetstid, arbetsrättsliga regelverk, turordningsregler, utstationeringsdirektiv, som handlar om när människor från andra EU-länder kommer hit och arbetar, med mera. Vår arbetsmarknadspolitik och den modell som vi har i för vår arbetsmarknad har tjänat vårt land väl. har under långa perioder, , varit ett av de länder som har haft den högsta tillväxten i världen. Vi har höga sysselsättningstal, en hög produktivitet och ett stort arbetskraftsdeltagande bland kvinnor i jämförelse med de allra flesta länder i världen. är vår arbetslöshet relativt sett låg, även om vi tycker att den är för hög. Våra ersättningssystem är förmånliga och fungerar också förhållandevis väl. Tack vare ansvarsfulla parter – fackförbund och arbetsgivare – har vi kunnat bibehålla denna ordning och kunnat utveckla den i stället för att alla problem ska tas upp här i kammaren för att vi ska lagstifta om allting. Men i takt med att vår värld utvecklas i och med globalisering, förändrade villkor för produktion, en fördjupad inre marknad i Europeiska unionen, nya och växande marknader runt om i världen, stora tekniksprång, innovationer och annat behöver vi genomföra reformer även i för jobb, tillväxt och ökad flexibilitet på arbetsmarknaden. Det bästa sättet för oss att värna den modell som vi har är att kontinuerligt reformera den, så att vi möter framtidens utmaningar och stärker vår konkurrenskraft, så att vi klarar matchningen på arbetsmarknaden bättre mellan arbetsgivare och dem som söker jobb, så att vi förbättrar etableringen av nyanlända flyktingar och invandrare och så att vi ökar möjligheterna inte minst för ungdomar att komma in på arbetsmarknaden och få ett jobb. Att skapa fler jobb innebär också att fler människor åtnjuter ekonomisk trygghet och att fler människor får rättigheter på arbetsplatser. Arbetsrätten handlar alltså inte bara om rättigheterna för dem som har jobb utan hänger intimt samman med arbetet att öka sysselsättningen och skapa nya jobb. Om däremot inte genomför viktiga liberala reformer för jobb och tillväxt kommer vi att få svårare att möta de stora utmaningar som vi står inför med en tuffare global konkurrens, en åldrande befolkning, välfärdens finansiering på och integrationen av allt fler människor som kommer till för att söka en ny framtid här. Vi upplever att den nya regeringen och inte har svaret på de utmaningar som står inför. I stället föreslår de skattehöjningar för att anställa ungdomar, vilket vi menar är en dålig idé. De föreslår ytterligare regleringar för företag. Det kommer krav från en del håll runt om i landet och från olika partier på sex timmars arbetsdag med bibehållen lön, på mindre flexibilitet för näringslivet och på förändringar som riskerar att minska arbetskraftsutbudet och återigen driva stora grupper invånare i vårt land in i bidragsberoende. Ju mer vi får se av den politiken, desto större problem kommer vi att få på arbetsmarknaden och desto svårare kommer det att bli att klara välfärdens långsiktiga finansiering. I detta betänkande finns det en del förslag om reformer för en mer flexibel arbetsmarknad, till exempel en alliansreservation om provanställning där vi föreslår att provanställningar ska kunna pågå upp till . Vi i liberalerna har en reservation om turordningsreglerna, där vi vill att kompetens snarare än när man blev anställd ska styra vid uppsägningar till följd av arbetsbrist. Det bör dock framhävas och tydliggöras att det stora reformbehovet i även gäller en rad andra områden.