prot · H20988 · 2015-04-17 00:00:00 — Jag vill bara understryka att jag förstår att är upprörd, och jag förstår varför hon har ställt de här interpellationerna. Jag är lika upprörd. Men jag vill bara i sak bemöta ett par saker. Det är hos mig ansvaret för frågorna ligger. Det är därför jag besvarar interpellationerna. Att de har slagits samman är, vad jag förstår, brukligt. Vi har ganska många interpellationer att besvara, och det är bättre att få en sammanhållen debatt om en så här viktig fråga. Varför det inte diskuteras i arbetsmarknadsutskottet är något för och respektive utskott att svara på. Jag kan bara understryka att jag tar detta på mycket stort allvar. Jag vill också betona att grunden handlar om kompetensförsörjning inom vården, som jag var inne på i mitt tidigare inlägg. Där vet vi att det finns stora problem. Kompetensförsörjning handlar inte bara om hur man ska få fler att vilja utbilda sig till vårdyrkena, utan det handlar naturligtvis också om kvaliteten på utbildningarna, fortbildningen man arbetar inom hälso- och sjukvården, vilken arbetsmiljö och vilken arbetssituation som man har och vilka insatser vi kan göra, inte minst för att locka tillbaka dem som av olika skäl har lämnat den svenska hälso- och sjukvården. Det är som sagt ett mycket stort och sammansatt problem som man behöver ta ett mycket tydligare grepp om på nationell nivå. Jag upplever att några av mina företrädare har varit duktiga på att lite grann skjuta ifrån sig ansvaret på det sätt som menar att den nuvarande regeringen gör. Jag menar att så inte är fallet utan menar att den här regeringen har varit tydlig och sagt: Detta är visserligen ett huvudansvar för landstingen, men vi kan inte bara överlämna till landstingen att prata om kompetensförsörjningen, när det uppenbarligen är en utmaning som finns i hela landet. Här måste staten engagera sig, inte minst eftersom staten äger viktiga verktyg, som utbildningsväsendet, men också en viss del av de ekonomiska resurserna, lagstiftning, riktlinjer och annat för att komma till rätta med detta. Därför är min planering att ett första steg ska vara att tillsammans med relevanta aktörer diskutera hur behoven ser ut på kort och på lång sikt för att sedan kunna komma in på en diskussion om vad respektive aktör behöver göra och vad vi kan göra tillsammans för att komma till rätta med de brister som vi har vad gäller kompetensförsörjningen. Detta är uppenbarligen ett läge när kompetensförsörjningen slår igenom. Jag skulle vilja säga att de brister som vi har när det gäller kompetensförsörjningen finns i hela vården och finns bakom många av de problem som vid en första anblick kan tyckas handla om något helt annat. Återigen: Vi tar detta på mycket stort allvar. Jag tror som sagt att det i första hand handlar om kompetensförsörjningen. Jag har både och tidigare varit tydlig med att regeringen kommer att engagera sig i detta. Men det är ett arbete som kräver samverkan mellan en lång rad aktörer, inte bara staten och landstingen utan också andra. 147 (M): Det känns tryggt att vi i alla fall i den här debatten tar problemet på allvar. Jag tror att man behöver titta mycket noga på vilka faktorer det handlar om. Jag är inte säker på att det handlar om kompetensförsörjningen. Det kanske är så att det är fel personer på fel ställe. Det kanske är så att den högsta kompetensen finns på ett ställe där den inte borde vara när den borde vara i första linjen och prioritera vården. Det kanske är så att medarbetarna på ett helt annat sätt skulle kunna vara med och lägga upp jobbet på ett bättre sätt, att använda kompetensen så. Det kanske också är så att olika landsting sköter uppdraget mycket olika – det vet vi inte heller. Vi ser att köerna till hälso- och sjukvården är olika regionalt. Det kanske är så att det här problemet också är en politisk ledningsfråga, att olika landsting inte fungerar lika bra. Då tycker jag att detta faktum måste upp på bordet. Vi behöver följa statistik om när man sätter ett sjukhus i stabsläge och varför det sker. Var det för att alla fick magsjuka? Var det för att alla slutade och åkte till ? Eller var det för att de inte trivdes på sin arbetsplats? Frågar man inte får man ingenting veta. Det här är för viktiga och för farliga saker för att vi ska behandla dem styvmoderligt. När det gäller vårdskadorna handlar det mycket om denna miljö. Det är säkert skrämmande siffror som kommer fram om man har modet att följa upp detta ordentligt. 148 Statsrådet (S): Jag kan bara konstatera att vi är överens om att detta är ett stort problem som vi måste ta på mycket stort allvar. Vi måste naturligtvis också följa utvecklingen. Jag ska kommentera några saker som berörde och som jag inte kommenterade i mitt senaste inlägg. Det gäller bland annat kommunernas ansvar för att ta emot patienter som är färdigbehandlade men där de inte tar detta ansvar i tillräckligt stor utsträckning. Dessa patienter bidrar därmed till att flödet på sjukhusen stoppas upp. Som jag inledde med att säga i mitt svar har en utredning om detta presenterats, och den är nu ute på remiss. Vi avvaktar remissinstansernas svar innan regeringen säger bu eller bä om de förslag som utredningen har kommit fram till. Men det är naturligtvis av stor vikt med ett ökat ansvar och att man pekar på att detta ansvar kanske ska skärpas, vilket utredningen också är ute efter. Det är naturligtvis viktigt att diskutera. När det gäller de problem som vi har, inte minst på våra akutmottagningar , vill jag återigen understryka att det har med kompetensförsörjningen att göra. Vi vet att en utmaning är att få sjuksköterskor som vill jobba på akutmottagningen. Det i sin tur har naturligtvis olika orsaker. Det kan handla om ledarskap, som tar upp. Det kan handla om förutfattade meningar kring akuten, om man inte har gjort praktik där . Det kan också finnas andra orsaker. Men att detta är en nyckelfaktor att komma till rätta med råder det inga tvivel om. Jag ser fram emot en fortsatt dialog och samtal kring dessa frågor med . Överläggningen var härmed avslutad. § 22 Svar på interpellation 2014/15:378 om tobaksdirektivet och det svenska snuset 149 Statsrådet (S): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkerställa att snuset undantas från tobaksproduktdirektivets förbud att hänvisa till smak, doft eller smaktillsatser, och om jag tagit initiativ till en analys för att granska vilka konsekvenser ett eventuellt smakmärkningsförbud skulle få för svensk snustillverkning och för konsumenterna. Bakgrunden till frågor är att Utredningen om genomförandet av EU:s tobaksproduktdirektiv lämnade ett delbetänkande . Betänkandet innehåller förslag på hur tobaksproduktdirektivet ska genomföras i . Ett av utredningens förslag innebär att det blir förbjudet att hänvisa till smak, doft eller smaktillsatser på tobaksvaror och tobaksförpackningar. Förbudet föreslås omfatta alla tobaksvaror och därmed även snus. Utredningens förslag har skickats på remiss. Syftet med att skicka ett utredningsförslag på remiss är framför allt att regeringen vill ha belyst vilka konsekvenser som förslaget kan få om det genomförs. Jag måste därför återkomma till de frågor har med anledning av utredningens förslag efter det att remissvaren analyserats och regeringen har bestämt hur man tänker gå vidare med förslagen. 150 (M): Jag minns att vi inför folkomröstningen om EU-medlemskap sa: Ja till EU, men inte utan min prilla. Det var en ofta förekommande slogan i då. Vi har även ett undantag när det gäller snuset i EU. Det svenska snuset är en gammal tradition i vårt land. är snuset den minst farliga tobaksprodukten men den enda som är förbjuden i EU. Svenskt snus består av vatten, tobak, salt och smaktillsatser. Man kan även tala om folkhälsoeffekterna när det gäller snus. De facto har munhålecancer minskat i , trots att snusandet har ökat. har lägst frekvens av lungcancer och KOL i hela EU. är också det första landet i med mindre än 20 procents andel rökare. Till stor del tror jag att vi kan tacka det svenska snuset för det som har varit framgångsrikt när det gäller rökavvänjning. Det finns snus som man kan köpa på apotek för att sluta röka, och då är det klassat som läkemedel. Sedan finns det snus som man kan köpa i affärer. Vad är skillnaden mellan den dosa som jag köper på och den som jag köper i affären? Den enda skillnaden är att det läggs punktskatt på det snus som jag köper i affären. Allt annat är likadant. Det smakmärkningsförbud som diskuteras kan vara ett misstag som man inte har rättat till, i paritet med ett feltryck. I är de inte så vana vid snus, och när de tänker på tobak går tankarna givetvis till rökning. När det gäller det svenska snuset är det svenska myndigheter som ska reglera ingredienserna och inte EU. Eventuellt kan ett förslag om att införa neutrala tobaksförpackningar komma i direkt konflikt med tryckfrihetsregleringen. Är det inte rimligt att seriösa företag som säljer en laglig produkt får tala om vilken smak det är på snuset? Om detta går igenom kommer det att slå hårt mot svenska jobb ute i landsbygden och göra att rökare kanske går miste om den mest effektiva produkten när det gäller att sluta röka. Då är min fråga: Vad tänker statsrådet göra för att det ska vara möjligt att skriva på snusdosan vilken smak det är på snuset? I detta anförande instämde (M). 151 (M): Jag är själv inte snusare. Däremot är jag vän av sunt förnuft och rimliga principer. Statsrådet säger i sitt svar att man har skickat detta på remiss för att ta reda på effekterna av ett sådant förslag. Om man fattar beslut om att man inte ska få redogöra för smaken kommer en av effekterna rimligtvis att bli att man inte får skriva på snusdosan vad det är för smak. Jag tror, men jag är inte säker, att statsrådet liksom jag är en vän av det europeiska samarbetet. Då är det viktigt att vi ser till att det europeiska samarbetet sysslar med rätt saker och att vi i är ett land som markerar när den gränsen tangeras. Jag tror också att statsrådet i grunden kan hålla med om att det är viktigt att man vet vad man köper i butiken. Min fråga till statsrådet blir: Kan statsrådet kosta på sig en åsikt om huruvida det ens är rimligt att man inte ska veta vilken smak det är på det snus man köper? Vi talar om innehållsförteckningar i en rad andra situationer. Men även om förslaget är ute på remiss vore det väl ganska rimligt att redan nu kunna säga att man självfallet ska veta vad man köper? 152 Statsrådet (S): Jag vill understryka en sak utifrån inlägg. Han tar upp att snus kan ha effekter när det gäller till exempel rökavvänjning. Då är det ändå viktigt att påpeka att vi inte vet så mycket om det. Exempelvis rekommenderar inte snus som en rökavvänjningsprodukt, eftersom man menar att det saknas vetenskapligt underlag för att bedöma de eventuella effekterna. Därför tycker jag att det är viktigt att hålla sig till principen om vetenskap och beprövad erfarenhet i detta fall. När det gäller frågorna i övrigt är, precis som jag säger i mitt svar, den första delen av utredningen ute på remiss. Jag tycker att remissomgången i sig ger möjlighet till en fördjupad analys i och med att det förmodligen kommer att vara ett antal olika instanser, såväl privatpersoner som juridiska personer, som skickar in sina remissvar. Det bidrar till att hjälpa regeringen i dess överväganden. När det gäller neutrala tobaksförpackningar är det än så länge bara ett direktiv till utredningen. Vi vet inte vad utredningen kommer att säga om detta och än mindre om den kommer att skickas på remiss och vad remissinstanserna i så fall säger. Jag kan dock kosta på mig så mycket som att säga att utgångspunkten för regeringens politik när det gäller tobaksprodukter är att följa de tobakspolitiska mål som har satts upp inte minst i den här kammaren och som handlar om att minska allt tobaksbruk och förhindra att ungdomar börjar använda tobak. I det syftet har regeringen lagt fram inte minst tilläggsdirektiven till tobaksproduktsutredningen, och det är också med den målsättningen regeringen bedriver sin övriga folkhälsopolitik. Vi vet nämligen att tobak, i första hand rökning, leder till ökad ohälsa. I rökningens fall är det definitivt belagt att ungefär 100 000 svenskar har avlidit till följd av rökning . Vi står alltså inför ett stort hot mot folkhälsan. Det är ett hot mot enskilda individer, och det innebär enorma samhällskostnader. Det råder det inga tvivel om. 153 (M): Frågan man kan ställa sig är varför man ger ett direktiv om man inte tycker att det är en bra eller en dålig idé. Jag kan hålla med statsrådet om att vi ska se till att våra barn och ungdomar inte ska börja med tobak, men är det de facto så att vi har en del som röker. Många av dem som röker slutar röka, och vi har färre rökare i jämfört med övriga EU-länder. Mycket av det har vi snuset att tacka för. avråder från att snusa. De avråder mig säkert från att göra mycket annat också, givetvis. Grunden till förbudet när det gäller var dock att EU ville förbjuda mentolcigaretter. Syftet var aldrig att förbjuda snuset eller innehållsförteckningen på det, utan man ville komma åt just mentolcigarretterna eftersom de med största sannolikhet är en anledning till att yngre börjar röka. Snus är undantaget från förbudet om smaksättning och smakmärkning. I stället för att regeringen vill ta bort innehållsförteckningen och tala om vad det är för smak på snuset undrar jag hur en konsument, om det blir som statsrådet vill, ska kunna välja vilket snus han vill köpa. Det är ju även en konsumentfråga. 154 (M): Jag noterar att statsrådet är väldigt noga med att hålla öppet för möjligheten att vi inte kommer att kunna ha märkning av smak på snusdosor. Han vill absolut inte stänga den dörren. Det är väldigt tydligt i den här debatten, och det tycker jag är tråkigt. Jag snusar som sagt inte själv, så mig personligen rör det inte särskilt mycket. Men jag tycker ändå att vanligt sunt förnuft bör gå att tillämpa även på den här frågan. Jag tror att det är många snuskonsumenter som tycker att det är märkligt att statsrådet inte kan vara tydlig med sin ambition i frågan, att man ska kunna veta vad det är man köper i butik. 155 Statsrådet (S): Jag vet inte hur mycket längre vi kommer i debatten. Vi har en debatt som har att göra med att vi har att förhålla oss till det direktiv som beslutats i EU, trots det anför om att det aldrig skulle ha varit intentionen från dem som ställde upp på direktivet – de som var ansvariga från sida när det här slöts. Det är ändå ett direktiv vi har att förhålla oss till. Utredningen har utgått från det direktivet när den sedan har tagit fram förslag på hur direktivet ska införas i . Just nu är utredningen på remiss, och vi får se vad remissinstanserna säger. Sedan får vi återkomma till de specifika frågorna när regeringen utifrån remissinstansernas synpunkter har bestämt sig för sin linje. hade argumentet att vi borde låta vanligt sunt förnuft gälla. Det är väl ett argument man brukar ta till när argumenten i övrigt tryter. Mina frågor tillbaka till både och är: Vad är er syn på snus? Är det en hälsoskadlig produkt eller inte? Är det önskvärt att minska snusanvändandet eller inte? Om man tycker att det är önskvärt, vilka åtgärder föreslår och att man borde vidta för att minska bruket av tobaksvaror i stället för det utredningen har kommit fram till och de direktiv regeringen har lämnat till utredningen? Det är några frågor jag skulle vilja ha svar på från de båda Erikarna. 156 (M): Det här är ett dåligt förslag som är ett misstag. Det kan bli svensk lag, vilket kan strida mot tryckfrihetslagen och kommer att försvåra för konsumenterna. Sedan är det de facto så om man jämför snus och rökning att snus såklart är mindre skadligt. Det är därför vi har så positiva siffror när det gäller hälsotalen i . Men vi vill givetvis inte att någon ska bruka dåliga produkter. Här talar vi dock om smakmärkningen på snusdosan och om man ska förbjuda det eller inte. Jag anser att det bara skulle försvåra för konsumenterna om man gjorde det. I övrigt vill jag tacka folkhälsoministern för en bra debatt. 157 Statsrådet (S): Jag vill tacka för en bra debatt. Jag fick inte riktigt svar på mina avslutande frågor, men jag förmodar att vi har anledning att komma tillbaka till den här frågan inte minst när remissinstanserna har lämnat sina svar och regeringen har beslutat sig för en slutgiltig linje. Avslutningsvis kan jag säga att regeringen i det här fallet har att arbeta efter de mål inte minst har ställt upp för det folkhälsopolitiska arbetet. Det handlar om att minska tobakskonsumtionen eftersom tobaksvaror är hälsoskadliga. Det gäller såväl cigaretter som snus, även om rökningen naturligtvis skördar betydligt fler offer när det gäller både antal dödsfall och antal insjuknade. Som folkhälsominister är det mitt ansvar att leda regeringens folkhälsopolitik, och jag kan konstatera att vi i regeringsställning bland annat har lagt fram ett antal tilläggsdirektiv till den utredning som sitter och tittar på tobaksproduktsdirektivet. Det är tilläggsdirektiv jag tror kan vara väldigt spännande att titta på inte minst när det handlar om att minska konsumtionen av tobaksvaror och, som sagt, förbättra den svenska folkhälsan. Det tycker jag är positivt. Tack för en bra debatt! Överläggningen var härmed avslutad. § 23 Svar på interpellation 2014/15:395 om endometrios 158 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att utreda möjligheten att klassa endometrios som en folksjukdom och ta fram nationella riktlinjer för diagnos och behandling av sjukdomen. har vidare frågat mig vilka initiativ jag avser att ta för att kvinnor med svåra besvär ska kunna ha möjlighet till sjukskrivning och få sina läkemedel täckta av högkostnadsskyddet samt för att motverka barnlöshet hos de drabbade kvinnorna. Inledningsvis vill jag säga att endometrios innebär stora besvär för de drabbade kvinnorna, såväl fysiskt som psykiskt. Trots det vittnar många kvinnor om att det ofta är svårt att få förståelse för sjukdomen och adekvat behandling inom hälso- och sjukvården. Det är självklart inte acceptabelt. Alla patienter, kvinnor och män, ska bli bemötta på ett respektfullt sätt och få del av hälso- och sjukvården på jämlika villkor. Kvinnors hälsa är ett angeläget område för regeringen. I den budget som regeringen lade fram satsar regeringen på att förbättra förlossningsvården och kvinnors hälsa. Åren 2016–2019 uppgår satsningen till . vill att jag ska verka för att endometrios klassificeras som en folksjukdom. Det finns inte någon sådan formell klassificering av folksjukdomar. Det ska inte heller vara nödvändigt för att erbjudas god vård. När det gäller nationella riktlinjer för endometrios vill jag i första hand hänvisa till att redan har regeringens uppdrag att utarbeta nationella riktlinjer för god vård för långvariga sjukdomar som berör många människor eller andra allvarliga sjukdomar där vården tar stora resurser i anspråk. Nationella riktlinjer finns för huvuddelen av dessa sjukdomar, till exempel diabetes, rörelseorganens sjukdomar, hjärt- och kärlsjukdomar, demens och depression. Nationella riktlinjer är dock bara ett av flera nationella kunskapsstöd som tas fram för att driva på utvecklingen av hälso- och sjukvården. Jag vill också lyfta fram att hälso- och sjukvård ska ges med utgångspunkt från vetenskap och beprövad erfarenhet även om det inte finns nationella riktlinjer på området. Inom ramen för regeringens satsning på vården för personer med kroniska sjukdomar har ett arbete inletts för att stimulera framtagande av kunskapsstöd på flera områden där det saknas nationella kunskapsstöd. Till exempel beslutade regeringen om ett uppdrag till om . Uppdraget innebär att ska undersöka behovet av att utveckla nationella riktlinjer eller andra former av kunskapsstöd för flera kroniska sjukdomar. Uppdraget ska genomföras som en förstudie med syfte att identifiera kroniska sjukdomar där behovet av kunskapsstöd är som störst. När det gäller frågan om vilka initiativ jag avser att ta för att läkemedel för behandling av endometrios ska omfattas av högkostnadsskyddet kan jag konstatera att ingår läkemedel som används för behandling av endometrios i högkostnadsskyddet. Det är som fattar beslut om vilka läkemedel som ska ingå i högkostnadsskyddet. Beslut fattas utifrån kriterier som anges i lagen om läkemedelsförmåner och bygger på tre grundläggande principer: behovs- och solidaritetsprincipen, människovärdesprincipen och kostnadseffektivitetsprincipen. Det är det företag som har marknadsföringstillstånd för ett läkemedel som ansöker om att ett läkemedel ska ingå i förmånerna och som ska visa att läkemedlet uppfyller kraven för subvention i lagstiftningen. Då dessa beslut är att betrakta som myndighetsbeslut är jag som statsråd förhindrad att ha synpunkter på dem. När det gäller frågan om sjukpenning vill jag framhålla att enligt socialförsäkringsbalken har man rätt till sjukpenning vid nedsatt arbetsförmåga på grund av sjukdom. Det gäller oavsett sjukdomstillstånd. Som säkert känner till finns det vård och behandling som hälso- och sjukvården kan erbjuda vid ofrivillig barnlöshet. Även kvinnor som drabbats av endometrios ska självklart kunna få ta del av denna vård. Avslutningsvis vill jag på nytt understryka att hälso- och sjukvården ska ge vård efter behov och på lika villkor. Det framgår av hälso- och sjukvårdslagens portalparagraf och gäller självklart även kvinnor med endometrios. 159 (KD): Jag tackar ministern för svaret, även om jag naturligtvis inte är helt nöjd med allt som ministern sa. Man kan undra varför man i en sådan här debatt i ska ta upp en sjukdom. Jag förstår att sjukvårdsministern inte här kan debattera alla sjukdomar och vad läkekonsten ska göra för att hjälpa alla de här personerna. Men när det gäller vissa sjukdomar som är så vanligt förekommande som endometrios finns det stora brister. Jag tycker själv att det är nästan skrämmande att jag först efter att jag fyllt fått kunskap om en sjukdom som drabbar var tionde kvinna. Jag har själv börjat sätta mig in i och förstå vilken stor problematik sjukdomen innebär för många och att mycket av ofrivillig barnlöshet, som drabbar många, också har en bärighet på denna sjukdom. Eftersom det är så pass många som var tionde kvinna som drabbas är det, som jag ser det, en folksjukdom. Endometrios ger av de drabbade kvinnorna oerhört svåra symtom. Svåra smärtor och många svåra medicinska komplikationer påverkar både den fysiska och psykiska hälsan allvarligt. Sjukskrivning, vård och medicinering måste då fungera, men vården av och informationen till de drabbade är under all kritik. Många får varken diagnos eller behandling. Ofta får man fel diagnos. Den samhällsekonomiska kostnaden blir därför hög, något som också berör oss politiker. Ministern säger att kvinnors hälsa är en angelägen fråga för regeringen. Det är jättebra, och det är bra att det tillförs resurser till det. Men tycker jag att svaret visar att man inte har tagit de här kvinnorna som försöker driva frågan via namninsamlingar och sina föreningar på allvar. Okej, om endometrios inte kan klassas som en folksjukdom måste den ändå börja benämnas som en folksjukdom. skriver att patienten ofta får fel diagnos och fel behandling och att man kan få en ökad kronisk smärta om man inte får behandling . Ofta är det kostnader för den enskilde för p-piller, östrogen, hormonbehandling, operationer, smärtlindrande mediciner, samtalsstöd och IVF-behandlingar. IVF-behandlingar är det begränsad tillgång till; det får man inte hur ofta som helst. Det blir alltså en kostnad för de här personerna. Vad skulle man då kunna göra? Ministern tycker inte att det vare sig behövs nationella riktlinjer eller att sjukdomen ska klassas som en folksjukdom. Han säger att alla som behöver bli sjukskrivna får bli det och att alla som vill ha IVF-behandling skulle få det – det är alltså inget problem. Men finns det inte något initiativ som ministern här skulle kunna ange att han vill ta när både läkare och patienter säger att det är hög tid att göra något?