prot · H30932 · 2015-11-24 00:00:00 — Det är det man behöver göra en ordentlig översyn av. Jag tackar för att man ändå lovar att göra en översyn, för det handlar verkligen om det. De parametrar som finns handlar just om det här. Hur ser det ut i Rafahövergången? Den kanske är öppen två, tre, . Det är en ganska smal gång man ska igenom i sådana fall. Det är ofta köer. Och det är lika svårt att komma ut ur som in i . senast var det som visade hur en svensk familj sitter fast och inte kommer ut. Det finns ett antal olika parametrar som man faktiskt måste kunna föra in i det här. Då handlar det verkligen i slutändan om att vi politiker på något sätt måste garantera en rättssäker behandling av de människor som kommer till och söker asyl – vi är positiva till att de ska göra det och få en behandling. Värsta exemplet är nog den man som har väntat . Jag tycker verkligen att det blir problematiskt när man hamnar i situationen gång på gång på gång. Man gör allt som krävs av en. eller förrgår var det en person som hämtades av polis, skickades till , fick nej till visum och sedan skickades tillbaka. Hur länge kommer han att få vänta på nästa besked? Det finns en person som jag skriver om i interpellationen som väntat på ett besked från och som påpekat det för men ändå inte får något svar. Många möten med handläggare ligger framme . Det finns på något sätt en tröghet i det här och något slags systemfel som gör att det blir en oändlig väntan på ingenting. Jag tycker inte att vi kan behandla människor så, oavsett när de kommer eller var de kommer från. De måste behandlas på ett rättssäkert sätt. Det finns ett exempel på en man som har lämnat in sitt id-kort från FN – han har alltså flyktingstatus, enligt FN. Det ska ganska starkt påverka hur man hanterar en sådan person. Han har väntat på ett besked över huvud taget. Han har varit i . Jag kan rada upp exempel på exempel från listan på hur det fungerar. Den springande punkten handlar om hur man gör översynen och vilka fel som är systematiska. I enskilda fall kan det handla om att man gör fel, men det blir uppenbart att det är många som hamnar i den här situationen och som inte får en prövning som är både rättssäker och rättvis. I de exempel som jag har fått i svaret finns också en grund i det som står i utlänningslagen, som migrationsministern har medgivit. Det är det som egentligen ska gälla. När det inte fungerar ifrågasätter jag ändå svaret från migrationsministern om att det är ett rättssäkert system. Det måste finnas någonting man kan göra åt bristerna i själva systemet. Det är det jag är ute efter. På läktaren sitter ett antal av dessa personer. De är desperata. De säger själva: Jag kan lika gärna dö här som i . 34 (V): Många av de här palestinierna har försökt medverka till avvisningen, men man har ändå inte kunnat verkställa den. Jag tycker att det är uppenbart att det finns ett problem med ministerns svar. På något sätt måste vi också tydliggöra tidsaspekten. Hur ska man behöva vänta i den här situationen när det inte går att verkställa avvisning? Jag förstår att inte kan lägga sig i enskilda ärenden, men precis som vill jag peka på de systematiska fel som uppenbarligen finns i den här frågan. Utöver den lista med ett sjuttiotal personer som har finns det en lista med 150 personer i . Frågan blir då: Vad kan regeringen göra? Jag välkomnar den översyn som aviserar. Jag skulle vilja höra lite mer vad den konkret innebär. Vilka direktiv finns? När kommer översynen att göras, och när förväntas den vara klar? Jag vill också uppmana regeringen att arbeta mer proaktivt och faktiskt se till att undersöka och ta fram rapporter om läget i . Det handlar till exempel om möjligheten att korsa gränsen vid Rafah, som är öppen ibland, där studenter och sjuka kan passera men också om behandling av statslösa palestiniers förfrågningar om till exempel transitvisum. Genom rapporter som UD, ambassaden, generalkonsulatet i med flera bör kunna ta fram bör den kunna komma fram till en ståndpunkt i frågan. Jag är övertygad om att ett sådant arbete kommer att visa på det omöjliga för att fortsätta fatta beslut om avvisning av statslösa palestinier till . Alla har vi ett behov av grundläggande mänskliga rättigheter. Det gäller även statslösa palestinska flyktingar. När kan vi räkna med att den vidtar nödvändiga åtgärder för att rätta till det systemfel som verkar finnas i hanteringen? 35 Justitie- och migrationsminister (S): Jag har sagt i mitt interpellationssvar att vi kommer att genomföra en sådan översyn. Jag tänker inte gå in i detaljer nu i fråga om vad den kommer att ta sikte på. Men det är klart att vi måste begära in mer information om situationen vad gäller gränsövergången men också, naturligtvis, om situationen för de människor som vi talar om här. Att det tar i och att man får vänta på att få besked är kanske inte så konstigt mot bakgrund av att det bara är ungefär 140 000 asylsökande som har kommit och att vi har en bra bit över 100 000 i våra asylsystem. De människor som kommer in kommer att få vänta i ungefär innan deras ansökningar över huvud taget kommer att bli prövade. Så är situationen i , beroende på att läget i omvärlden är som det är. Men vi kommer som sagt att titta närmare på själva frågan. Det är det som sägs i stycket om den här översynen. Grundbulten i politiken måste ändå vara att har du fått avslag ska du lämna landet. Du ska också medverka till att lämna landet. Har du tillstånd att stanna får du helt enkelt stanna. Det måste vara det grundläggande. Men, som sagt, vi kommer att titta närmare på själva frågan inom ramen för en sådan översyn. 36 (V): Jag förstår naturligtvis att detta är en sak som måste hanteras . Jag noterar ändå att migrationsministern på något sätt har en positiv attityd till översynen. Han ser problematiken i det här. Vi måste hantera den och göra någonting åt den. Vi har alltså en grupp som har hungerstrejkat . Det gör man inte som något nöje eller som en lek. Det är riktigt allvar. När det går så långt är det desperation. Det är också en faktor som läggs till det här. Jag tror att det är oerhört väsentligt med översynen och tidsaspekten, hur fort det går, inte minst för att de syriska flyktingar som är i inte ska hamna i samma desperata situation där de inte vet vart de ska ta vägen. Man avvisar personer, och man gör allt man kan, trots att man vet att de åker tillbaka till det helvete de flydde ifrån. Det är naturligtvis ytterligare en faktor som måste påverka hur hanterar de här sakerna. Vi måste ha en human flyktingpolitik. Asylsökande måste hanteras på ett rättssäkert sätt, och det måste finnas en tidsaspekt, i sådana fall med tillräckligt mycket resurser för . tillförs det en massa på grund av flyktingströmmar, men jag menar att man kanske hade kunnat titta över det här innan också, just med tanke på palestinierna. Jag vet att det finns exempel historiskt där man faktiskt gett amnesti på något sätt. var det ett antal palestinier – jag tror att det var 250 personer – som i ett svep fick amnesti och uppehållstillstånd allihop tillsammans i grupp, därför att man förstod att det här inte gick att göra någonting åt. Så ska naturligtvis inte saker och ting hanteras, men blir det desperation förstår jag att man faktiskt gör det, därför att det är det mest medmänskliga vi kan göra för att rädda dessa människor från en limbosituation. 37 Justitie- och migrationsminister (S): Det finns inte mycket mer att säga. Jag har sagt att vi kommer att göra en översyn för att se hur situationen ser ut för de här människorna och om man kan hitta någon form av lösning på problemet. Återigen: Grundbulten måste vara att får du ett avslag ska du medverka till att åka hem igen. Säger vi inte det riskerar vi att legitimiteten i systemet undergrävs, och det är ändå ganska viktigt att hålla på den. Jag föregriper naturligtvis inte domstolsprocesser och hur de bedömer den här situationen, utan det måste vara upp till domstolsväsendet att göra. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2015/16:77 om ensamkommande barn som försvinner 38 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag gör just nu och på lång sikt för att förebygga att barn försvinner. Hon har också frågat mig vad jag gör för att försvunna barn ska hittas. Slutligen har hon frågat vad jag gör för att återfunna barn ska följas upp. Jag delar oro kring ensamkommande barn som försvinner. befinner sig just nu i den svåraste flyktingsituationen i modern tid. har ca 123 000 personer sökt asyl i . Av dessa är över 30 000 ensamkommande barn. Av dem är pojkar och flickor. Det har uppmärksammats av bland annat att ensamkommande barn försvinner under asylprocessen i . Det är ett problem som även förekommer i andra länder i EU. Det är naturligtvis oacceptabelt att ensamkommande barn försvinner. Ett välfungerande mottagande är en grundläggande förutsättning för att motverka sådana försvinnanden. Regeringen har vidtagit en rad olika åtgärder för att underlätta för myndigheter och kommuner att hantera det ökande antalet asylsökande på både kort och lång sikt. Här följer några exempel:  Myndigheten för samhällsskydd och beredskap (MSB) har fått i uppdrag att på nationell nivå samordna ansvariga aktörers hantering av flyktingsituationen.  har fått i uppdrag att inrätta en svarsfunktion med uppgift att besvara frågor från och ge stöd till kommuner och socialtjänst med koppling till den rådande flyktingsituationen.  Regeringen har överlämnat en proposition till med förslag om en ny placeringsform i socialtjänstlagen för barn och unga i åldern 16–, så kallat stödboende.  Inspektionen för vård och omsorg har fått i uppdrag att vidta åtgärder som stärker kapaciteten i myndigheternas verksamhet med prövning av tillstånd rörande hem för vård eller boende – HVB – för barn och unga och för den kommande nya placeringsformen stödboende.  har vidare fått i uppdrag att utreda förutsättningarna för myndigheten att iordningställa och tillhandahålla minst 1 000 platser i stödboende och hem för vård eller boende – HVB – för barn och unga.  Därutöver har regeringen beslutat att tillsätta en utredning som ska se över mottagande och bosättning av asylsökande och nyanlända samt anvisningar av ensamkommande barn. Som exempel på andra och mer långsiktiga åtgärder för att stärka barns rättigheter och skydda barn från att utsättas för övergrepp kan till exempel nämnas att det pågår en uppdatering av den handlingsplan som finns för skydd av barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp. Regeringen har också påbörjat arbetet med att göra till svensk lag. När det gäller åtgärder för att försvunna barn ska hittas är det, i likhet med andra försvinnanden, en uppgift för polisen. Motsvarande gäller för barn som återfinns eller själva återvänder: I de fallen är det som ansvarar för att följa upp och se till att barnen får det stöd och den hjälp som de behöver. Avslutningsvis vill jag framhålla att kunskapen om ensamkommande barn som försvinner direkt efter ankomsten till , innan de har registrerats hos , är bristfällig. Det är således oklart hur många barn det rör sig om. Det finns en fara i att anekdotiska uppgifter får stor spridning och att man drar felaktiga slutsatser. Av den anledningen är det viktigt att göra en analys av läget och klarlägga fakta. Jag kommer därför att fortsätta följa utvecklingen på området noga och planerar också ett uppdrag till lämplig myndighet för att göra så. 39 (L): Jag vill tacka ministern för svaret. Anledningen till att jag ställde mina frågor just till statsrådet är att hon som barnminister har barnrättsfrågorna i sin portfölj. I svaret tar ministern upp den oerhört svåra situation som världen befinner sig i och som naturligtvis påverkar . Många människor är på flykt, och många av dem är barn. Att problemet är akut råder det inga som helst tvivel om. Jag delar också ministerns åsikt om vikten av att inte dra felaktiga slutsatser utan att se till att ha ordentligt på fötterna innan vi börjar prata om saker. Vi vet helt enkelt inte hur många barn som försvinner eftersom många av dem försvinner innan de är registrerade. Här finns mycket att göra. Problemet, fru talman, är dock att det här med barn som försvinner inte är någonting nytt. Tänk er ett vanligt klassrum med 30 elever. Tänk er att en elev försvinner helt spårlöst utan att någon vet vart hen har tagit vägen. Tänk er sedan att det försvinner ytterligare en, och tänk er sedan att det försvinner lite drygt 300 elever. Lite drygt tio klassrum töms på elever . Visst skulle vi undra, bli oroliga, fråga och fundera på vad som hänt? Vi skulle ju också räkna med att skola, polis och alla andra gjorde allt de kunde för att hitta barnen. Om vi nu tänker oss att allt det här händer utan att det egentligen sker speciellt mycket, då känns scenariot lite grann som taget ur en dålig tv-serie, The Twilight eller liknande. Det är lite för otroligt för att bli en riktigt bra film, utan det är mer som en B-film med usla skådisar. Problemet är att det inte är en film, utan det är någonting som händer . Vissa av de här barnen försvinner mer eller mindre frivilligt. Många av dem är tonåringar. Men bara har nära 100 barn försvunnit. Av dem var drygt 30 stycken . Det är nästan två förskoleavdelningar som har försvunnit utan att någon vet vart de har tagit vägen. Jag saknar onekligen de svarta rubrikerna på löpsedlarna. Vissa barn försvinner redan innan de söker asyl. Andra gör det . Eftersom vi saknar en samordning och analys vet vi inte riktigt hur det ser ut egentligen. Vi vet att en del barn blir sexuellt utnyttjade eller utnyttjas av kriminella på andra sätt, men vi vet inte i vilken omfattning. En del försvinner för att de har fått avslag på sin ansökan om uppehållstillstånd, men det finns också de som försvinner när de har fått uppehållstillstånd. En del hittas men långt ifrån majoriteten. Vi behöver följa upp dem som har försvunnit: Vad har de varit med om? Vad har hänt? Vilka handlar det om? Finns det ett mönster? För försvann flera kinesiska barn. Det såg först ut som enstaka händelser, men när man samordnade det upptäckte man att det handlade om en grupp som satt i system att utnyttja barn. Jag läser också om barn som försvinner på väg till boenden. sätter vi barn på tåg och flyg utan medföljande vuxen när de ska mellan ett boende och ett annat, mellan en kommun och en annan. Frågan är vem som tar ansvaret där. Placerade barn kan utan problem ha sin socialsekreterare i en kommun och själva bo i en annan. Naturligtvis blir det då svårt med tillsynen på många sätt. Även bristen på gode män är ett stort problem, både för att deras kunskaper är bristfälliga och för att det helt enkelt inte finns tillräckligt många. I svaret från statsrådet får jag svar på flera frågor kring det praktiska, hur man ska lösa boende och liknande. I mångt och mycket tycker jag att det är bra svar på hur vi ska lösa delar av just den akuta situationen. försvann 300 barn . Ministern sa i sitt svar att det är som ansvarar för att följa upp och ge stöd och hjälp, men vi vet att det inte har fungerat . Frågan är hur det ska fungera framöver när situationen är ännu mer ansträngd. Uppdateringen av handlingsplanen är bra, men det är just fråga om en uppdatering. Frågan är om den är tillräcklig. Jag är tveksam. Jag undrar hur ministern ser på ansvarsfrågan. Kommunerna har ansvaret från dag ett, men när barnen befinner sig undrar jag hur det ska fungera. Vem ansvarar för de barn som sätts på flyg och tåg ensamma med en lapp i handen? Var ligger ansvaret när barnen försvinner? Är det hos gode mannen eller hos socialsekreteraren? 40 Statsrådet (S): Det här är viktiga frågor. Kanske är de ensamkommande flyktingbarnen något av det viktigaste samhället har att hantera. Det kommer kanske 40 000 ensamkommande barn till . Någon form av jämförelse är att det föds ungefär 100 000 barn i . Det är många barn som kommer hit. Vi hade ett samtal i socialutskottet om situationen. Det är en angelägen fråga. Jag kände där att vi delar oron för och viljan till att ge omsorg om barnen. Det handlar om principer som innebär att barn som befinner sig i – asylsökande eller inte, som får uppehållstillstånd – ska behandlas lika oavsett bakgrund. Det är en viktig och bärande princip i arbete i vårt land och för en välfärdsstat. pekar på att barn försvinner. Den uppgift jag har fått är att tror man att ungefär 200 ensamkommande barn har rapporterats som avvikna. Vissa av dem kommer tillbaka. Om de avviker innan de har registrerats är det av naturliga skäl svårt att veta hur situationen ser ut. Alldeles oavsett är denna situation inte tillfredsställande. Därför vidtar regeringen många åtgärder för att komma till rätta med frågan över huvud taget. Jag ska kommentera de försvunna barnen alldeles strax. Jag vill dock säga att jag är stolt och glad över att har tagit ett enormt ansvar när det gäller att ta emot ensamkommande flyktingbarn. Det är ohållbart att tar på sig en så oproportionerligt stor andel av ansvarstagandet i EU. Det är viktigt att fler länder också ser till dessa barns behov och att vi får till en fördelning av barnen på ett bättre sätt inom EU-kretsen. Det är också viktigt att vidta fler åtgärder för att helt enkelt minska trycket och tillströmningen. Jag delar MSB:s bedömning att bland annat är satt under alltför stort tryck. Det är i sig ett stort problem. Andra åtgärder som vidtas på kort sikt – frågor handlar om både lång och kort sikt – är att fem nya kommuner har erbjudit sig att vara ankomstkommuner. Det kommer att underlätta en hel del. Det är stort av dem att göra i det här läget. Just nu pågår samtal mellan SKL, kommuner och för att ordna någon form av bussning av barn, framför allt från och andra ankomstkommuner. Det handlar om att registrera barnen och sedan ta dem till ett ställe där det i större utsträckning går att ha dem under uppsikt och ta emot dem på ett bra sätt. Just nu får barnen vänta i för att registreras, vilket inte är en bra situation. Jag vet också att polisen har skärpt bevakningen. Sedan gränskontrollerna sattes in kommer betydligt färre barn till men förmodligen fler till . Där har polisen skärpt bevakningen. Som jag sa förbereder jag ett uppdrag till lämplig myndighet – eller länsstyrelserna; det diskuteras – för att få en bättre överblick över barn som försvinner. I överenskommelsen mellan regeringen och de fyra borgerliga partierna finns 10 miljarder, där majoriteten av pengarna går till kommunerna och en del till frivilligorganisationer som kan göra en insats. 41 (L): Jag delar också stoltheten över det stora ansvar har tagit och även bilden av att fler borde ta ansvaret. Jag hoppas bara att talet om att minska trycket inte kommer att innebära problem för asylrätten. Där hoppas jag innerligt att vi tycker lika. Jag har pratat med ansvariga på en del ankomstboenden. Det vet jag att också ministern har gjort. De säger alla mer eller mindre samma sak, och det oroar mig lite grann. De säger att det inte är så vanligt att barn försvinner, kanske . Det låter inte så illa. Problemet är när de säger så på många boenden. Då blir det sammantaget många barn. Här är jag säker på att ministern och jag är överens eftersom vi har talat om detta tidigare. Redan ett barn som försvinner är ett för mycket. Jag har elever i 16–17-årsåldern som inte skulle bli så glada om jag kallade dem barn, men de är det enligt lag. När ett barn, eller en ungdom, försvinner från ett boende görs en anmälan . Det är lite oklart vem som ska göra anmälan. På vissa boenden säger man att det är boendet som ska göra en anmälan; på andra boenden hävdar man att det är den gode mannen som ska göra det. Där behöver ansvarsfrågan utredas. Sedan är det polisens sak, som ministern mycket riktigt påpekar. Om det hade varit min nioåring som hade försvunnit hade det varit mer rubriker och jag hade legat på. Frågan är vem som ligger på eftersom dessa försvinnanden inte räknas som ett brott. Det är detta som oroar mig. Det var rubriker en gång när en nioåring försvann och hittades i . Omhändertagandet filmades, och det kan diskuteras hur det gick till. Han var en av alla dem som försvinner från boenden. Vi måste veta varför han lämnade boendet och vad som hände. Just det fallet blev uppmärksammat, men alla andra fall blir det inte. Här ligger grundproblemet. På står det att man försöker förebygga att ensamkommande barn avviker. Här ringer en varningsklocka. har ett trettiotal barn försvunnit. Barn avviker inte. Är det system vi har tillräckligt? Görs det tillräckligt för att hitta de barn som försvinner? 42 Statsrådet (S): Jag uppfattar att det finns en medvetenhet om frågorna ute i kommunerna. Det är kommunerna som har ansvaret. Sedan har till exempel ansvaret att följa upp boendeformer, och gode mannen har sin roll. Men det är kommunerna som har ansvaret när ett barn är anvisat till en kommun. Många kommuner gör ett bra jobb i den ansträngda situationen. Det är viktigt för mig att säga det. Men läget i stort är mycket ansträngt. Det har bland annat Myndigheten för samhällsskydd och beredskap redogjort för. Icke desto mindre kan man inte vänta tills allt är perfekt, utan man måste jobba med dessa frågor direkt. Därför vidtar regeringen ett antal åtgärder som jag har redogjort för här. Det kan säkert finnas anledning att göra ännu mer, men jag tycker själv att vi har varit aktiva med att vidta åtgärder för att både ta oss an den stora tillströmningen av barn och försöka se enskilda problem. Det här är ett stort problem. Det håller jag helt med om. Regeringen har lagt förslag på bord om stödboende. När jag besöker socialtjänster och framför allt HVB-hem, den boendeform som finns , tycker jag att personalen på dessa boenden visar att de är angelägna om att ta hand om och måna om barnen. Men boendena är hårt belastade och har svårt att hitta personal. De barn jag har pratat med på boendena är i stor utsträckning målmedvetna individer, och många av dem är mycket studiemotiverade. Men de befinner sig en svår situation, och de har föreställningar om hur saker och ting ska vara som de sannolikt har lite kunskap om hur fungerar och förmodligen kan bli lurade, medlockade eller skrämda till att göra saker som inte är bra för dem själva. Det är samhället på olika nivåer som har ansvaret. Det direkta ansvaret för barnet har kommunen. talade om sina barn, och jag har också två barn. Jag har en flicka som är 14 och en pojke som är 12. Det är lätt att identifiera sig med de påfrestningar som barnen har varit med om. Det är svårt att föreställa sig den flykt de förmodligen har bakom sig och vad den gör med ett barn. Jag ser samhället som föräldrar till de här barnen, för deras föräldrar kan inte ta det ansvaret just . Det är därför jag återkommer till detta att jag är väldigt glad över att är ett generöst och öppet land som finns där när de här barnen behöver det. Men vi måste ha ett åtagande som vi faktiskt kan leva upp till. Det arbetar vi också med. Då tänker jag framför allt på åtgärder som finns på migrationsministerns område snarare än på mitt, men det gäller att helheten håller ihop. Jag är inte beredd att sänka tröskeln i , vilket det också finns förslag om, utan jag tycker att verkligen ska ha en hög nivå när det gäller barns rättigheter. Den finns där för de mest utsatta barnen, och de här barnen tillhör den gruppen. Vi måste då vara noga med vilket ansvar vi tar på oss. 43 (L): Det gläder mig att statsrådet inte vill sänka trösklarna. Där är vi också helt överens. Jag tror att ett av problemen är bristen på information och kunskap vad gäller barnen och för dem som ska informera. Vi vet att många av dem som avviker gör det när de har fått ett avslagsyrkande. De vet inte ens att de kan överklaga. Jag tror att vi skulle behöva se över godmanssystemet. Jag vet att frågan inte ligger på ministerns bord, men som regeringsrepresentant har hon ändå ett sammanhållet ansvar, framför allt när det gäller barnrättsfrågorna. Utbildningen av gode män behöver ses över. Den är olika över landet. Vi behöver också se över rekryteringen.