prot · H209112 · 2015-06-09 00:00:00 — Därför behövs satsningar på lönen och arbetsmiljön, och det är precis de satsningarna vi är beredda att göra. Här ger vi parterna möjlighet att fördela dem på ett gott sätt. ställde två frågor. Jag ska svara rakt. Den första frågan gällde om vi vill se mer undervisningstid. Svaret är: Ja, vi vill se mer undervisningstid av hög kvalitet. Varje beslut vi fattar ska leda till att undervisningstidens kvalitet säkras och att man kan driva undervisning av så god kvalitet som möjligt. Det är inte alltid, som jag har försökt att förklara i den här interpellationsdebatten, säkert att kravet på fler timmar leder till mer undervisningstid av högre kvalitet om det går ut över lärarnas möjligheter att genomföra planerad undervisning på ett gott sätt. Den andra frågan från gällde om regeringen ser det som ett problem att svenska elever får mindre undervisningstid än andra. Svaret är: Nej, delvis därför att det finns länder som har såväl mer som mindre undervisningstid än . Nej, därför att problemet är att svenska elever inte får med sig de kunskaper de behöver. Det kan vara så att mer undervisningstid är sättet att se till att de får med sig den kunskap de behöver. Det kan också vara så att mer tid enskilt för eleverna med kunniga lärare är sättet att se till att de får med sig den kunskap de behöver. Det är det problemet vi ska hålla fokus på. Ska vi utöka antalet timmar i ett ämne ska vi vara säkra på att det också leder till att eleverna får med sig kunskaperna. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2014/15:647 om långsiktig finansiering av entreprenörskap i skolan 95 Utbildningsminister (MP): har frågat mig om jag delar bilden av att entreprenörskap i skolan är viktigt och hur jag tänker arbeta för att kunna garantera aktörer som Ung Företagsamhet långsiktighet i deras verksamhet. Skolan ska inte bara förbereda elever för att kunna ta de jobb som finns på arbetsmarknaden, den ska även förbereda elever så att de kan starta framtidens företag. Därför är det viktigt att entreprenörskap finns med som ett perspektiv som genomsyrar undervisningen i hela skolväsendet och något som alla elever ska ges möjligheter att utveckla. Entreprenörskap ska finnas med både som ett förhållningssätt som uppmuntrar och stimulerar eleverna i studierna och som ett sätt att mer konkret träna dem i företagande. Förhållningssättet ska utveckla elevernas entreprenöriella förmågor, vilket de kan ha nytta av i många sammanhang både under studierna och efteråt, oavsett om de går vidare till högre utbildning eller går ut i arbetslivet. Regeringen anser att så många elever som möjligt ska få en undervisning där entreprenörskap på ett tydligt sätt finns med. Därför stöder regeringen både huvudmän och organisationer som arbetar aktivt med entreprenörskap inom skolväsendet ekonomiskt. har sammanlagt avsatts för statsbidrag för detta ändamål. En förutsättning för att organisationer ska få detta statsbidrag är att de arbetar riksomfattande med att stödja entreprenörskap i skolan, vilket ökar tillgängligheten för elever. Regeringen har även fördelat medel till huvudmän för att implementera nya styrdokument för skolan som innebär att entreprenörskap ska genomsyra hela utbildningen. Av läroplanerna för förskola, grundskola och gymnasieskola framgår att utbildningen generellt ska syfta till ett förhållningssätt som främjar entreprenörskap samt bidrar till en hållbar utveckling i ett globalt perspektiv. De mål och riktlinjer som anges i styrdokumenten innebär således att huvudmännen ska ge eleverna en utbildning som ger kunskap och insikt inom dessa båda områden. En ny läroplan för trädde i kraft , och i samband med det infördes entreprenörskap som ett övergripande förhållningssätt. kommer att presentera en utvärdering angående entreprenörskap inom skolväsendet. Utvärderingen förväntas ge ett första besked om effekter av att entreprenörskap infördes som ett nytt perspektiv i läroplanen. Avsikten är att entreprenörskap i skolan ska stödjas även i fortsättningen. 96 (M): Tack så mycket, statsrådet, för svaret! Den svenska skolan och det svenska utbildningssystemet har två viktiga uppgifter. Dels ska skolan absolut bidra till att stärka elevers förmåga att växa, forma sina egna liv och skaffa sig de kunskaper de behöver för att också kunna forma sina egna liv efter skolan. Dels ska skolan ha ett ansvar att leverera det offentliga uppdraget om gemensam utbildning och se till att elever får de kunskaper och färdigheter som behövs på arbetsmarknaden, även för att driva eget företag. Det är glädjande att synen på entreprenörskap i skolan har blivit oerhört positivt i . Det instämmer praktiskt taget alla politiska partier i. Ja, det är absolut viktigt att elever får chansen att testa och driva egna företag. Vi vet att det sänker trösklarna att starta och driva egna företag . Men det kanske absolut viktigaste med entreprenörskap i skolan, det entreprenöriella lärandet, är vad det gör för den enskilda elevens företagsamhet, inte förmågan att starta företag. Att se människor växa när de på fullaste allvar får ta ansvar för egna projekt, men inom skolans ramar, är en fantastisk upplevelse som jag kan rekommendera alla att ge sig i kast med. Det är inte bara så att de elever som har drivit UF-företag driver företag i större utsträckning än andra och anställer fler än vad andra gör. De har högre lön, är arbetslösa i mindre utsträckning och är inte sjukskrivna i samma utsträckning som andra är. Låt mig också förtydliga: Det finns många andra goda aktörer förutom Ung Företagsamhet, men UF får agera gott exempel. Med sina 22 000 elever är UF den överlägset största aktören som jobbar med den här typen av insatser, och man gör det väldigt framgångsrikt. Alliansen höjde anslagen till Ung Företagsamhet. Vi gjorde också om gymnasieskolan och såg till att entreprenörskap skulle vara något som genomsyrade hela utbildningen. Det är mycket gott så. Men för att aktörer som inte har de muskler som staten har med de insatser den kan göra – små enskilda aktörer som exempelvis Finn upp eller UF – ska kunna bedriva sin verksamhet, utveckla den och se till att den kommer fler till del måste det finnas en långsiktighet i hur de arbetar. Min fråga är: Hur garanterar man den långsiktigheten? Är regeringen intresserad av att se till att vi kan komma överens om att de pengarna finns kvar och är fredade och att det inte blir ytterligare en ROT- eller RUT- eller annan svekdiskussion som vi behöver hantera? Utbildningsministern återkommer i sitt svar, fru talman, till vikten av att dessa insatser är riksomfattande. Det föranleder en fördjupning i frågeställningen kring exempelvis UF. Det är nämligen så att möjligheten att få driva UF-företag förvisso finns i hela landet, men fördelningen är väldigt ojämn. I eller är det av eleverna som driver UF-företag på gymnasiet. Motsvarande siffra i och är . Den riksomfattande penetrationen är kanske inte riktigt på plats. Inte minst finns det en stor snedfördelning mellan de olika gymnasieprogrammen. Av de elever som går handelsprogrammet är det som driver UF-företag, medan det av de elever som går traditionella yrkesprogram som exempelvis bygg, vvs, fastighet och el och energi är och nedåt – trots att vi vet att de eleverna kommer att driva egna företag . Frågan kvarstår: Är man intresserad av att långsiktigt befästa detta, och hur tänker man sig att utveckla begreppet riksomfattande som man återkommer till? 97 Utbildningsminister (MP): Just för att vi behöver svar på de frågorna och behöver de underlagen inväntar vi nu utvärdering av vad kraven på entreprenörskap har inneburit och haft för effekter så att vi kan utforma framtidens stöd på ett bra sätt. Avsikten är helt klart, precis som jag säger i mitt interpellationssvar, att entreprenörskap i skolan ska stödjas även fortsättningsvis. handlar det om hur man gör det på ett bra sätt. Jag måste erkänna att jag verkligen älskar pedagogiken och metodiken som man använder inom flera av projekten som vi pratar om. Jag har själv varit med om att hejdlöst stjäla den till samhällskunskapskurser inom folkhögskolans ram. Det här sättet att arbeta praktiskt med att ta sig an ett projekt för att kunna skapa verklig förändring är i grunden ett sätt att garantera att man som elev även om man glömmer de enskilda komponenterna och kunskaperna man behöver kommer ihåg att man kan lära sig dem. Man får tillgodogöra sig ett verktyg som man kommer att kunna återkomma till i livet. Det är såklart inte minst viktigt när det handlar om företagande. Även om det kanske inte finns någon pedagogik i världen som kan garantera att elever efter att de drivit ett UF-företag eller ett liknande projekt kommer ihåg exakt hur man lägger upp en resultatredovisning – det kan till och med vara så att några i den här kammaren har ändrat kraven på vad en resultatredovisning ska innehålla – ska de komma ihåg att man kan lära sig det. De ska komma ihåg att man kan tillgodogöra sig de kunskaperna. Då är det så som det beskrivs i interpellationen: Då är tröskeln till att göra det, tröskeln till att starta företag, så mycket lägre. Därför är det viktigt att de här insatserna är just riksomfattande och når alla. Därför är det viktigt att de når alla oavsett vilken linje man väljer på gymnasiet – vilket jag vet att gymnasieministern hade intygat om hon hade tagit interpellationsdebatten – och att alla elever även i får del av det entreprenöriella arbetet. Jag är ganska övertygad om att den problematik som beskriver och som vi fått beskriven för oss av de organisationer som är verksamma inom det här fältet och får statligt stöd kommer att återkomma i redovisning. Det är det uppdraget vi nu inväntar så att vi kan gå vidare med att utforma ett stöd som säkerställer att alla elever får del av det som kursplanen och läroplanerna faktiskt föreskriver. 98 (M): Tack så mycket, statsrådet! Jag tror att vi bägge två kan stå här och bedyra framför allt den totala kontrasten mot debatten vi hade för ungefär en kvart sedan om vad bristande kunskaper i matematik och bristande stöd där gör för självförtroendet i negativ riktning kontra vad den här typen av insatser gör för självförtroendet i positiv riktning. Elever som kanske inte alltid har fått vara klassens stora stjärnor får växa efter sina egna förutsättningar. Man får jobba med någonting som intresserar en, och man tvingas göra det på ett sådant sätt att man både måste ta ansvar för det och tvingas lämna det som är skolans trygga famn. Man måste söka sig ut och hantera riktiga kunder och riktiga leverantörer. Därmed får man kontakt med världen utanför på ett naturligt sätt, vilket vi vet stärker förmågan att exempelvis landa ett sommarjobb något enormt. Det gör att man rör sig i rätt riktning, och det för utbildningen och skolan otroligt mycket närmare näringslivet. Det är därför de här insatserna är så viktiga. Det är också därför det är så beklämmande att se en sådan snedfördelning, framför allt mellan de olika gymnasieprogrammen. Vi ser att de elever som det finns en förväntningsbild på – de som redan nu vet att de i stor utsträckning åtminstone i livet kommer att vara mer eller mindre tvungna att driva egna företag i de branscher de ger sig in i, för så ser de ut i de branscherna – inte får den chansen eller möjligheten som deras kamrater som valt att gå andra gymnasieprogram faktiskt får. Kompetensen finns i landet. Vi i har sagt att vi vill se till att det garanteras att alla gymnasieprogram i hela levererar valmöjligheten att göra detta. Vi tror dock fortfarande att valfrihet är det absolut bästa vapnet för att locka fler att göra någonting som de känner lyfter dem själva. Vi vill också se ett kvalitetslyft med fokus på yrkesprogrammen, där Ung Företagsamhet används för att föra de eleverna närmare arbetsmarknaden. Jag hoppas regeringen kan sluta upp bakom de två punkterna, inte minst för att se till att alla elever oavsett var de går får samma möjlighet. I all denna entusiasm och glädje över utbildningsministerns glada svar, fru talman, väcks det också frågor. Utbildningsministern säger att man vill satsa och fortsätta satsa på entreprenörskap i skolan, men hur det ska göras får man återkomma till . Det ska göras en utredning. Det ska, som vi har varit inne på tidigare, skjutas . Det är självfallet så att när man säger sådana saker bygger det in en oro hos de här aktörerna, de här enskilda, fristående, livsviktiga och i stor utsträckning ideella aktörerna som verkligen behövs för att leverera den här kopplingen till världen utanför genom hela utbildningssystemet. Förstår utbildningsministern att de känner oro när man på en direkt fråga om man kan garantera dem sitt stöd för att fortsätta göra denna viktiga insats i svensk utbildning svarar: Ja, vi ska satsa på entreprenörskap, men hur får vi återkomma till? 99 Utbildningsminister (MP): Jag klargjorde i mitt interpellationssvar att vi har avsatt pengar – 18,5 miljoner – och att det är insatser som måste finnas och stärkas. Jag gav det svar jag kan ge. Det är inte så att jag som statsråd kan svara på en sådan här fråga, särskilt inte som frågeställaren mycket tydligt lyfter upp en enskild organisation som får stöd enligt ett beslut av utifrån en förordning som regeringen har fattat beslut om. Jag kan inte garantera och ska inte heller kunna garantera att just den organisationen fortsatt ska få just det stödet. Det skulle vara att kraftigt överskrida de befogenheter jag har som statsråd. Jag är ganska säker på att om inte Bengtzboe så någon av hans kollegor skulle skicka mig till i så fall. Det jag kan och ska kunna garantera är att vi har för avsikt att ge entreprenörskap i skolan ett stöd även fortsättningsvis. Det är det som måste vara grunden, och det är det som måste vara regeringsbeslutet. Jag kan också intyga – vilket jag gjorde även i mitt svar – vilket viktigt arbete som UF, den organisation som nämnde, och andra organisationer inom det här fältet som får eller söker statligt stöd faktiskt gör. De är exempel på en utveckling inom skolan som lite gör att den beskrivning som gav i sitt senaste inlägg inte längre riktigt stämmer. Man kan inte längre tala om skolan som en stängd verksamhet med en trygg famn som man måste söka sig ut från. är det faktiskt ganska många olika aktörer som ser till att skolan konsekvent får verksamheter, verktyg och input från verkligheten utanför och blir en del av den. En skolforskare uttryckte det så här: ”talade vi om skolan mitt i byn. bygger vi skolan mitt i byn.” Det är självklart för en skola att samverka med det omgivande samhället. Man kanske också kan uttrycka det som att en del av dem som har stått vid sidan av skolan och tyckt sig vara duktiga experter på vad den borde bedriva lite grann har lämnat sin sidoroll. De använder ofta den inledande meningen: Jag har ju också gått i skolan, så … De har i stället gått in i skolan. De finns i verksamheten som näringslivsföreträdare, som företrädare för läsrörelser eller kulturaktörer och som företrädare för folkrörelser, fackförbund och föreningar. De verksamheterna ryms i skolan, och det stärker skolan. Vi får en större samhällsuppslutning bakom uppdraget skola, och jag är övertygad om att det är en av de saker som pekar mot att vi kommer att kunna klara att vända de fallande kunskapsresultaten. Ja, verksamheten är bra. Den är exempel på en utveckling i skolan där många engagerar sig i skoluppdraget, inte minst näringslivsaktörer, vilket är mycket bra. Regeringens avsikt är att fortsätta att stödja entreprenörskap i skolan. 100 (M): Jag tackar statsrådet så mycket för svaret. Det är glädjande att höra utbildningsministern tala så väl om skolans utveckling . Jag hoppas att vi får se mer av det . Visst står svensk skola inför sina utmaningar, och den bär i vissa fall av utmaningar. Men med alliansregeringen har också praktiskt taget varenda sten börjat vändas och vridas på. Vissa av förändringarna har blivit väldigt bra. Vissa behöver ”finetunas” ytterligare lite grann. Men det är glädjande att utbildningsministern ser att vi rör oss i rätt riktning och att man är villig att bygga på det framåt. Jag hoppas också att det är någonting som kommer att märkas i regeringens retorik framöver. Det tror jag gör skolan gott, och därmed skickar man inte signalen om att allting ska vändas upp och ned. Det är självfallet glädjande att utbildningsministern kan vittna om att skolan blir allt öppnare. Den tidigare stängda verksamheten börjar så att säga öppna upp sig mot fler. Man blir bättre på att lyfta in världen utanför, inkorporera den och därmed också ta eleverna närmare världen utanför. Då kan de , när de tar studenten – kanske eller – komma ut i den när de går ut skolan. Tyvärr gäller detta inte riktigt alla elever . Det är fortfarande alldeles för många skolor som är slutna, och det är fortfarande alldeles för många program som är stängda. Jag har nämnt ett flertal aktörer som jobbar med att aktivt bygga elevers självförtroende, att öppna upp skolan och att se till att eleverna får de relevanta färdigheter och kunskaper som behövs både i livet och i yrkeslivet. Jag hoppas att utbildningsministern och regeringen framöver väljer att höja ambitionsnivån. Alla elever ska ha möjlighet att få tillgång till denna typ av insatser, och man ska kunna veta att man ska få det också och inte bara vara utlovad pengar , som vi dessutom står mitt i. 101 Utbildningsminister (MP): De här kraven finns i läroplanerna. Då ska detta också vara tillgängligt för alla elever. Det är inte bara en målsättning, utan det är ett krav. De insatser vi gör ska säkerställa det. Det är utgångspunkten för oss som regering. Jag är glad att vi kan ha denna diskussion, för den understryker en av de saker som har varit en positiv utveckling i svensk skola. Jag nämnde i mitt förra inlägg att det är positivt att vi ser fler aktörer som verkar i skolan och bidrar positivt till skoluppdraget. Man kan också peka på att detta är en utveckling där en del av de tekniker som man som elev efterfrågar blir mer tillgängliga. Det handlar om entreprenörskap. Det handlar om att kunna sätta in sin utbildning i en global kontext – det som ofta finns som lärande för hållbar utveckling. Det handlar också om studieteknik och hur dessa verktyg på skolorna ofta hänger ihop med varandra och blir en helhet som möter eleverna. Överläggningen var härmed avslutad. § 19 Svar på interpellation 2014/15:652 om lika villkor 102 Utbildningsminister (MP): har frågat mig dels hur jag ser på det faktum att elever som väljer fristående skolor i många kommuner inte får samma resurser med sig som elever som väljer en skola i samma kommun, dels vilka åtgärder jag anser vara nödvändiga för att säkerställa att föräldrar och elever ska kunna känna sig trygga när det gäller att resurserna är desamma oavsett vilken skola de väljer. Det var under den förra regeringen som dagens bestämmelser om hur bidragen till fristående förskolor och skolor ska beräknas infördes. Precis som anger i sin interpellation infördes en möjlighet för en enskild huvudman att överklaga en kommuns beslut om bidragets storlek hos allmän förvaltningsdomstol. Regeringen ser såklart helst att relationen mellan kommuner och fristående huvudmän inte bygger på att man i första hand möts i rätten utan baseras på kommunikation, samarbete och ömsesidig respekt. I många kommuner finns också en naturlig och fungerande samverkan. För att stärka det var partierna i eniga om att samråd ska hållas i kommuner innan fristående skolor startas, och en sådan lagstiftning är nu på plats. Precis som anger är det oftast beslut om tilläggsbelopp som överklagas. Efter en dom av har domstolarna i hög grad varit restriktiva med att bifalla enskilda huvudmäns överklaganden av beslut avseende tilläggsbelopp för elever med ett omfattande behov av särskilt stöd. En utredare har därför haft i uppdrag att se över lagstiftningen om tilläggsbeloppen, och ett förslag till förtydligande av bestämmelserna har just remitterats. Ärendet bereds nu inom , och regeringens avsikt är att därefter återkomma i frågan. Vidare ska , i enlighet med sexpartiöverenskommelsen inom , se över hur bestämmelserna om beräkning av och beslut om bidrag till fristående skolor tillämpas och vid behov föreslå ändringar för att säkerställa lika villkor mellan kommunala och enskilda huvudmän. I uppdragen ingår att särskilt se över behovet av ändrade bestämmelser om ersättning till huvudmän för fristående skolor som är inriktade mot utbildning för elever i behov av särskilt stöd eller utbildning som är anpassad för vissa elever, så kallade resursskolor. Utredningen ska presentera sina förslag . 103 (M): Jag vill tacka för utbildningsministern så mycket för svaret. Jag måste dock erkänna att jag blir bekymrad över att utbildningsministern inte uttrycker större oro över det faktum att elever som väljer fristående skolor inte kan vara säkra på att de får ta del av kommunens resurser på samma sätt som om de valde en skola. Det är lätt att kritisera friskolor i debatten. Hela diskussionen om vinster i välfärden är ett tydligt exempel på det. Utbildningsministern själv sitter i en regering som vill begränsa möjligheterna för friskolor att starta genom att införa ett kommunalt veto. Det är sällan i debatten som friskolornas villkor och hur de utsätts för olika former av missgynnande från kommunerna hamnar i fokus. Hela debatten har kantrat. Utbildningsministern talade i en tidigare debatt om vikten av stabila och långsiktiga villkor för skolan i . Men det verkar inte gälla de fristående skolorna. De sitter år med en osäkerhet om sin finansiering och om vad kommunen som de befinner sig i ska hitta på härnäst. De som väljer att starta och driva skolor, och inte minst de elever som väljer friskolor, drabbas hårt av att villkoren ser ut som de gör i många kommuner. vittnar om en uppgivenhet där friskolor inte längre ens orkar med att överklaga. Vi pratar mycket i debatten om att de som arbetar i skolan ska fokusera på elevernas lärande och den pedagogiska utvecklingen. Men processer kring ersättningar tar mycket tid och kraft från friskolornas skolledningar. Det är kraft som borde ägnas åt pedagogisk utveckling i stället för rättsprocesser. Kommunerna använder budgeterade kostnader per elev för att fastställa skolpengsbeloppen. Om sedan antalet elever blir färre i de kommunala skolorna men anslagen desamma blir beloppet per elev som friskolorna får för lågt jämfört med de kommunala. Ett annat sätt att missgynna friskolor handlar om beräkning av lokalkostnader. Det kan vara stora skillnader mellan de officiella siffror som presenteras i statistikdatabaser, till exempel , och det belopp som kommunen betalar ut i lokalersättning till de fristående skolorna. Många kommuner låter också sina egna kommunala skolor rulla med underskott mellan åren. I fall, till exempel, har man nu till slut som första kommun blivit fälld för detta. Sammantaget är kommunerna rätt kreativa när det gäller att hitta på sätt att missgynna fristående skolor ekonomiskt. Om vi börjar tala om hur de lyckas förhindra att skolor över huvud taget startar genom att använda planprocesser och bygglov är kreativiteten nästan obegränsad. För enskilda elever kan problemen med ersättning handla om att det skiljer tusenlappar. Det handlar inte om pengarna i första hand utan om vad de fristående skolorna skulle kunna göra med pengarna. De skulle kunna anställa lärare och speciallärare, satsa på fortbildning av sina lärare och inte minst höja lönerna för sina lärare. Varför ska elever som väljer fristående skolor ha sämre förutsättningar än elever som väljer kommunala skolor? Hur länge ska de behöva vänta på att vi ska få en rättvis finansiering av skolan? 104 Utbildningsminister (MP): Jag vill tacka interpellanten för möjligheten till den här debatten. Jag tycker att interpellanten lyfter fram flera väldigt viktiga frågor.