prot · H20972 · 2015-03-13 00:00:00 — En del handlar om kommunernas ersättningssystem till skolorna och hur man fördelar medel till elever med särskilt stöd. Det är i dessa system som det i vissa kommuner ställs krav på diagnos för att få extra medel. Den frågan adresserar utbildningsministern inte alls i sitt svar, trots att det är en väldigt stor del av problemet. Ett annat problem är bristen på speciallärare samt lärarnas brist på kompetens i hur man stöder barn med behov av särskilt stöd. Anledningen till detta är att tidigare regeringar, ledda av det andra partiet i den så kallade samarbetsregeringen, såg till att lärarna i sin grundutbildning inte fick tillräcklig kompetens kring barn i behov av särskilt stöd. Dessutom tog man bort speciallärarutbildningen så att det inte utbildades några speciallärare alls . Inte heller dessa två problem adresserar utbildningsministern i sitt svar. I sitt svar nämner i stället läsa-skriva-räkna-garantin som en åtgärd för att säkerställa att alla elever får rätt stöd . Som många utspel från utbildningsministern är även detta ett stort slag i luften. I svensk skola finns redan tydliga mål i styrdokumenten om läs- och skrivförmåga och matematik i lågstadiet. Vilken skillnad skulle en garanti göra när målen som ska uppnås redan finns där och det redan är skolans uppgift att se till att alla elever når dem? I Alliansens budgetförslag fanns bland annat en examenspremie för den som väljer att utbilda sig till speciallärare eller specialpedagog. Alliansens budget innehåller också mer pengar till en lågstadiesatsning som kan användas till att anställa fler speciallärare än vad regeringens budget gjorde. En förutsättning för att kunna sätta in stöd är att lärarna tydligt vet vad eleverna behöver kunna. Där skiljer sig Alliansen och regeringen åt när det gäller synen på sexåringarna och huruvida det ska finnas tydliga kunskapskrav för dem. Regeringen vill inte ha tydliga kunskapskrav, medan Alliansen vill ha det. Vi vill dessutom att det ska vara behöriga lågstadielärare som har utbildning i att bedöma hur det går för eleverna mot målen och inte förskollärare som inte har detta i sin utbildning. Det är en förutsättning för att kunna bedöma om det behövs extra stöd eller inte. Baserat på interpellationen vill jag fråga hur han vill adressera frågan om kommunernas ersättningssystem, för det är faktiskt ett stort problem. Och med tanke på att en stor del av lärarkåren inte har den kompetens som behövs för att sätta in åtgärder till enskilda elever, hur kommer man att adressera det framöver? 45 Utbildningsminister (MP): Tack, interpellanten, både för interpellationen och för inlägget! Vi är helt överens om behovet av investeringar och åtgärder som gör att stöd sätts in , både att man har tonvikten i stödet på de tidiga åren i , precis som i de bästa skolsystemen i världen, och tidigt i förhållande till att en lärare identifierar att en elev behöver stöd. Det får inte vara så som det alldeles för ofta är , att en lärare ser att en elev behöver stöd men inte har verktygen och tiden att se till att stödet kommer på plats. Det handlar också om det problem som interpellanten beskriver, att det har växt fram en kultur på skolor i kommuner som vi båda vänder oss starkt emot, nämligen att man ber om diagnoser på barnen för att de ska få det stöd som de enligt skollagen har rätt till. För att ändra detta behövs, precis som interpellanten är inne på, rimliga resurstilldelningssystem i kommunerna. Det är av den anledningen som vi både gemensamt har ändrat lagstiftningen när det handlar om viktning till skolor och har gjort den ändring av lagstiftningen som jag refererade i mitt svar som just riktar sig till enskilda elever, det vill säga att vi tydligt i lagstiftningens förarbeten klargör att en elev ska kunna få stöd, också särskilt stöd och sådant stöd som anges i kommunernas resurstilldelningssystem, oavsett om eleven har en medicinsk diagnos eller inte. Det är nu Skolinspektionen som när man granskar skolor och kommuner ska säkerställa att de regelverk och den kultur man har i kommunerna följer de lagar som vi har satt upp gemensamt över de politiska skiljelinjerna. Ska vi åstadkomma detta behövs det investeringar. Vi är överens om behovet av investeringar de tidiga åren. Jag välkomnar den samsynen, och vi är överens om investeringar i specialpedagogik. Men det behövs också förändrade regler, förändrad organisation och förändrad kultur ute på skolorna, och det är mot bakgrund av detta som regeringens läsa-skriva-räkna-garanti, som bygger vidare just på de här förslagen om kunskapskrav och bedömningsstöd i årskurs 1 som införs, ska ses. En sådan garanti är inte alls ett slag i luften. Vi kan titta på de länder som har en bas på uppföljningen tidigt, inte minst . Där har man också ett tydligt regelverk om vad som ska göras när en elev inte når kunskapskraven. Vi har kunskapskrav i svensk skola . Vi inför ett i årskurs 1, och vi har det redan i årskurs 3, men vi saknar åtgärder när man ser att eleverna inte når kunskapskraven. Där behövs ett tydligt regelverk som gör att läraren lätt kan se till att de insatserna kommer på plats. I har man till exempel ett regelverk i tre olika led – enkla åtgärder som läraren själv kan besluta om, åtgärder som läraren samråder med rektor om och åtgärder som läraren samråder med rektor och elevhälsoteamet om. På det sättet får man en tydlighet i lärarens ansvar, och läraren får verktyg som matchar detta ansvar. För att detta ska fungera krävs det också att det finns tillgång till speciallärare. Där är vi överens om att vi måste vidta effektiva åtgärder som gör att fler väljer att bli speciallärare och specialpedagoger. Vi är också lika överens om vilket felaktigt beslut som fattades av den dåvarande regeringen – om jag minns rätt. satt inte i vid tillfället när speciallärarutbildningen lades ned. finns en speciallärarutbildning. Det är bra. Vi måste också se till att fler vill gå den. Vi är därutöver överens om att vi måste se till att fler lärare som inte är utbildade speciallärare och specialpedagoger har specialpedagogisk kompetens och kompetens att möta elever med olika funktionsförutsättningar. Där är det möjligt att skapa ett skolutvecklingsprogram och bygga vidare på de lyckade fortbildningsinsatser som finns i ämneskompetens, till exempel läslyft och mattelyft. 46 (M): Frågan om extrastöd till elever och kraven på diagnoser är inte bara ett problem i de tidiga åren i skolan, utan det är ett problem i hela . Problemet har ingen enkel lösning, och en stor del av problemet är att många lärare inte har kompetensen, vilket också lyfte fram. Frågan är vad man ska göra åt det. Det krävs långtgående åtgärder för att se till att alla lärare kommer upp på banan och har kompetens i frågorna. Det kräver också extra resurser för att klara av fortbildningssatsningen. I de flesta kommuner är budgeten för elever med särskilda behov stor. Min erfarenhet är att i de flesta kommuner har den också ökat kraftigt . Behoven verkar ha ökat i ännu högre grad. Det kan ha att göra med lärarnas kompetens. Det är därför som kommunerna höjer kraven så att de ska få tillgång till de extra medlen. I många kommuner finns centralt placerad stödpersonal som kan hjälpa lärarna att organisera undervisning så att de bättre kan stödja alla elever, men på många håll saknas det. Det som behövs i svensk skola är en bättre kompetens i hur man stöder eleverna. Genom att man organiserar undervisningen i klassrummet på lite annat sätt kan eleverna få bättre stöd, men tyvärr saknar många lärare den kompetensen. Lärarutbildningen har inte haft tillräckliga inslag av hur man undervisar elever med särskilda behov. Tyvärr är det inte den enda bristen i lärarutbildningen, och det verkar som att det fortfarande finns brister i lärarutbildningen om man pratar med lärarstudenter som går utbildningen . Det går att göra mycket inom ramen för ordinarie undervisning, men man måste veta hur man ska göra det. Jag tror på att man ger lärarna den kompetensen, men inte mer i fråga om regelverk om vilka insatser som ska sättas in. Sådant kan ändras . lovade i valrörelsen att lösa svensk skolas problem . Debatten handlar fortfarande mycket om att skylla på den budget som har beslutat om eftersom det inte var regeringens budget. Det låter ibland som om det i den budget som beslutades i kammaren inte fanns några satsningar alls på skolan, vilket inte stämmer. Vad tänker utbildningsministern göra åt den kompetensbrist som finns hos lärarna i kommunerna i fråga om barn med behov av särskilt stöd? 47 Utbildningsminister (MP): Tack också för detta inlägg! Riksdagsledamot är bättre än att referera till rubriker i när man talar om skolutveckling. Vi hade en plan för vad som skulle göras i regering, vilka projekt och vilket arbete som skulle initieras. Den planen har vi följt. Där ingick bland annat läsa-skriva-räkna-garantin och olika satsningar som jag har refererat till. Jag är glad att när vi fick möjligheten och förtroendet att sitta i regeringen var vi förberedda. Om skolutvecklingen ska vändas måste man fokusera på några saker och hålla i de sakerna. En av de saker vi återkommer till allra mest, och där vi uppenbarligen delar uppfattning om prioriteringen, är behovet av tidigt stöd. Med tidigt stöd menar jag – jag upprepar detta – att lägga tonvikten i stödet till de tidiga åren. Även om vi anser att många elever behöver särskilt stöd ser det likadant ut även i länder med de allra bästa resultaten. Både i och i behöver 40–av eleverna någon typ av särskild insats . Skillnaden är att i ger vi stödet sent, ofta i de sena åren i högstadiet. I ges stödet tidigt i lågstadiet. På det sättet förebygger de problem som annars riskerar att växa sig stora. De påverkar, precis som interpellanten säger, också de sena åren. Tidigt innebär också att stödet kommer tidigt efter det att läraren har identifierat ett behov. För en lärare som i åttonde klass kan se ett nytt behov hos eleven, något som har hänt eller uppstått, ska verktygen finnas så att stödet kommer på plats. Det ska inte vara en lång byråkratisk process där det till exempel avkrävs diagnoser på eleven för att stöd ska ges. Vad ska vi göra för att lärare ska ha de verktyg de behöver och tillgång till den fortbildning de behöver för att kunna hjälpa och stödja de elever som behöver extra stöd? Jag pekar på några saker. Det är fråga om insatser i lärarutbildningen, som nämner. Där är inte minst viktigt lärarutbildningens koppling till praktiken, det vill säga att möjligheten att få en verkningsfull VFU-period och att få en bra introduktion i yrket är tätt kopplad till elevmötet. Det är där man under lärarutbildningen utvecklar mycket av de kompetenser som behövs. Där ser vi behov av förstärkningar. Vi behöver också jobba med alla de många lärare som behöver verktyg och är yrkesverksamma . Därför behövs också statliga fortbildningsinsatser. Vi tittar på möjligheten att skapa ett skolutvecklingsprogram liknande de lyckade ämneskunskapsinsatser som har gjorts i Läslyftet och Mattelyftet. Vi måste även jobba med att få ett regelverk på plats som gör att läraren får en tydlighet i vilka verktyg man behöver. Där ger läsa-skriva-räkna-garanti för de tidiga åren möjligheten till ett sådant regelverk. Självklart måste detta kopplas till fortbildning av lärarna, inte minst som nämner för lärare för sexåringar. Det är möjligt att vi skiljer oss åt där. Jag anser att förskollärare är akademiskt skolade experter på små barns lärande, men såväl förskollärare och grundskollärare som arbetar med sexåringar som de lärare som arbetar med grundskoleelever i lågstadiet kan behöva en fortbildning för att kunna göra verklighet av en läsa-skriva-räkna-garanti. 48 (M): Jag tackar så mycket för svaren. Det har varit en bra debatt. Det finns mycket i grunderna i skolan som vi är överens om, särskilt vikten av att sätta in särskilt stöd . Statsrådet vet att man ska vara försiktig med vad man säger till medierna. Då kan det bli rubriker som man kan få äta upp i senare debatter, men det hör väl till politikens spel. Jag känner att det har varit en lång startsträcka med att komma fram med konkreta förslag och utredningar. Jag antar att det beror på att regeringen inte har varit lika väl sammanpratad och förberedd som tidigare alliansregeringar har varit. Svensk skola har stora utmaningar, och jag hoppas att det kan komma fler överenskommelser likt den om betygen. har också träffat. Och, herr talman, jag tror inte att det blir någon rolig läsning när den rapporten publiceras. Det finns ett antal problem att hantera, bland annat att olika nivåer skyller på varandra – vilket lyfter fram. Barn i behov av särskilt stöd är verkligen ett sådant område där alla skyller på varandra utan att försöka lösa problemen eller ta ansvar för det man kan ta ansvar för på sin egen nivå. lyfter också tydligt fram bristen på kompetens hos lärarna. Efter att pratat med lärarstudenter måste jag säga att jag blev bekymrad över när det ska komma en vändning. Det känns inte som att den utbildning som lärarstudenterna går håller särskilt hög kvalitet, vilket bekymrar mig mycket. Det gäller inte minst barn i behov av särskilt stöd, och det gäller stöd till elever med annat modersmål och många andra utmaningar som de möter i sitt klassrum. Jag vill passa på att tacka för debatten och en bra diskussion. Vi är överens om var problemen ligger och att det behövs åtgärder. 49 Utbildningsminister (MP): Jag vill också tacka för debatten och en bra diskussion. Jag konstaterar att i det sista inlägget finns ingenting där jag har någon annan åsikt eller gör en annan analys än interpellanten. granskning är en hård vidräkning med den skolpolitik som har förts i av regeringar av skiftande färg. De har inte lyckats ta tag i de problem som finns. Därför har man hamnat i en situation där olika politiska nivåer skyller på varandra snarare än att försöka ta något gemensamt ansvar. Vi har diskuterat hur snabbt en negativ skolutveckling kan vändas. Det finns en intressant rapport från där det framgår att det går att vända en skolutveckling om – det finns ett tydligt rekvisit i undersökningen – alla drar åt samma håll. Dit har vi inte nått i svensk skola. Det finns en situation där lärare och elever hamnar i mitten, medan det finns konflikter inte minst mellan den statliga och kommunala nivån. Det är viktigt att vi ser till att undersökning av tas emot i . Vi kommer att tillsätta en skolkommission just för att den ska kunna ta emot undersökning och bära den vidare till svenska slutsatser om vilka reformer och system som behöver förändras här. Interpellanten nämner också lärarutbildningen. Jag var inne på vilka förändringar vi behöver se i lärarutbildningen. Man ska också ha med sig att för att verkligen få kvalitet på lärarutbildningen måste vi öka söktrycket. Det är klart att det är skillnad på att bedriva lärarutbildning i ett land som , med tio sökande per plats, och ett land som där vi ibland inte fyller de platser som vi erbjuder. Då handlar det mycket om attraktiviteten i yrket. Jag tror att det vi talar om här är minst lika viktigt för attraktiviteten i yrket som lönen, nämligen att man som lärare känner att man har verktyg som matchar ens ansvar. Saknar man det blir det väldigt svårt att skapa attraktivitet i ett yrke. Överläggningen var härmed avslutad. § 15 Svar på interpellation 2014/15:321 om framtidens svenskundervisning för invandrare 50 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag planerar kring sfi-undervisningen. har även frågat mig vad jag tänker vidta för åtgärder för att höja kvaliteten och flexibiliteten kring sfi inom Arbetsförmedlingens etableringsreform. Jag vill börja med att säga att jag anser att tillgång till en väl fungerande utbildning i svenska, anpassad efter den enskildes behov, är en förutsättning för nyanländas deltagande i det svenska samhället. Jag vet också att det runt om i landet finns ett stort engagemang och en stor kompetens hos dem som bedriver utbildning i svenska för invandrare. Dock pekade mycket riktigt på stora förbättringsbehov inom sfi när myndigheten genomförde en riktad tillsyn över sfi i 39 av landets kommuner. I vissa av kommunerna såg Skolinspektionen brister när det gäller tillgänglighet eller flexibilitet. I andra kommuner såg man att sfi inte erbjöds inom rimlig tid. Dessutom ansåg Skolinspektionen att det fanns ett stort utrymme för förbättringar vad gäller samverkan med Arbetsförmedlingen i fråga om möjligheterna att kombinera språkstudierna med praktik och arbete av olika slag. Sådana brister är givetvis något som kommunerna i egenskap av huvudmän för utbildningen ska sträva efter att komma till rätta med. Regeringen beslutade i går, , en proposition med namnet Ökad individanpassning – en effektivare sfi och vuxenutbildning. Propositionen innehåller förslag på hur elever inom sfi lättare ska kunna kombinera arbete och studier samt hur undervisningen bättre kan anpassas efter individuella behov utifrån utbildningsbakgrund och erbjudas på flexibla tider. Men lika viktigt som att utveckla och reformera sfi är det att möta det ökade behovet av utbildade lärare. Det är också viktigt att stötta och uppmuntra det fina arbete som bedrivs och att skapa förutsättningar för kommunerna att hitta nya, kreativa sätt att bedriva undervisning när antalet elever och behovet av flexibilitet ökar. Att vara lärare inom sfi ställer höga krav på kompetens och förmåga till flexibilitet. På grund av den heterogena elevgrupp som sfi omfattar behöver dessa lärare i högre grad än lärare inom andra skolformer individanpassa och effektivisera utbildningen. råder det stor brist på behöriga sfi-lärare. Vi vet att det finns ca 7 000 lärare som är behöriga att bedriva undervisning inom sfi, men vi vet inte hur många av dessa som verkligen är verksamma som sfi-lärare eftersom de flesta av dem återfinns inom andra skolformer, såsom och gymnasieskolan, och även inom utbildningar som upphandlas av Arbetsförmedlingen. Statens satsning på kompetensutveckling för lärare, Lärarlyftet II, vänder sig bland annat till sfi-lärare. Det är min förhoppning att många av dem som är behöriga att delta i den satsningen anmäler sig i syfte att utvecklas i sin profession och bli behöriga att undervisa inom sfi. Vi behöver fler sfi-lärare, och regeringen avser att återkomma i denna prioriterade fråga med ytterligare förslag för att förbättra genomströmningen inom sfi. 51 (FP): Tack så mycket, statsrådet , för svaret på interpellation! Vi inlämnade den , men på grund av en resa till synagogan i har jag begärt att få skjuta på debatten. Jag är glad att vi kunde ha den . har länge kritiserat kvaliteten i sfi, svenskundervisning för invandrare och nyanlända. Det är stora kvalitetsbrister, det är avhopp runt om i landet, det är dålig flexibilitet och det är problem med att man inte får tag i undervisande behöriga lärare. Bakgrunden till interpellationen, herr talman, är delvis Skolinspektionens tuffa kritik som kom 2011. Då vill jag betona för dem som lyssnar på denna debatt att Skolinspektionen bara har tittat på 39 kommuner. Det är ett litet, litet urval. Det är i princip 290 kommuner som erbjuder detta centrala och viktiga moment i en etableringsplan för till exempel nyanlända men också invandrare som lever i . Debatten om att höja kvaliteten, individualisera och öka flexibiliteten har vi haft . Men det finns en annan förklaring till varför vi ställer den här interpellationen, herr talman, nämligen att den rödgröna regeringen inte sa så mycket om just sfi i sin budgetproposition till . Man fick leta ordentligt innan man såg kanske en halv mening eller möjligen en hel mening om just sfi. Men det stod ingenting om framtidens sfi eller om vad regeringen tycker. gav utredaren i uppdrag att utreda framtidens sfi för att öka kvaliteten, flexibiliteten, valfriheten och samarbetet med till exempel Arbetsförmedlingen. Ett förslag i den riktningen överlämnades . Vad var Socialdemokraternas första reaktion? Jo: Kasta det omgående i papperskorgen! Det blir en politisk strid om regeringen går vidare med detta förslag. Att vi sköt på debatten har gett statsrådet möjlighet att formulera ett svar – till och med ett positivt svar. Jag har inte hunnit ta del av propositionen eftersom den beslutades i går. Men jag antar att den ligger i linje med ursprungliga plan, den som vi hann ta fram före valet. Vi vill avveckla sfi som skolform och höja kvaliteten och valfriheten. Vad som sedan står bakom de här orden i ett socialdemokratisk-miljöpartistiskt svar hoppas jag att statsrådet kan utveckla. Statsrådet skriver något som oroar mig lite grann. Hon hänvisar till kommunerna som huvudmän för sfi. Det är de som i den egenskapen ska göra någonting åt bristerna i kvaliteten. Men kommunerna har redan det ansvaret, och vi har konstaterat att väldigt många kommuner inte erbjuder sfi . Dessa kommuner upphandlar inte sfi, erbjuder inte sfi på kvällstid etcetera. Det finns fler exempel. Jag och menar att det inte räcker att man bara lite allmänt hänvisar till att detta är kommunernas ansvar och att de i egenskap av huvudmän ska sträva efter att rätta till detta. 52 Statsrådet (S): Tack för ditt anförande, ! Vi delar självfallet uppfattningen att sfi måste bli bättre. Vi vet att det svenska språket, kombinerat med en bra utbildning, praktik och andra jobbinsatser, är det viktigaste för att nyanlända ska kunna etablera sig i det svenska samhället. Vi delar också uppfattningen att sfi inte har fungerat tillfredsställande på det sätt som vi kanske skulle ha önskat. Jag undrar vad gjorde ni var i regeringsställning, när utvecklingen gick åt fel håll. Ni måste väl ändå känna något ansvar för hur läget ser ut ? Den här regeringen avsatte för satsningar på lärarutveckling inom sfi. Den sortens satsningar inom Lärarlyftet II, det vill säga kompetensutveckling för lärare, återfanns inte i den borgerliga budget som antog . Jag tycker därmed att och talar med kluven tunga. Ni pratar om att det saknas textrader i budgeten. Förvisso saknas det inte några textrader, men det vore än viktigare att faktiskt avsätta rejäla resurser för att vi ska komma till rätta med den problematik vi står inför. De resurserna fanns inte i den ekonomiska politik som borgerligheten, inklusive , bedrev. En annan reflexion är att det, precis som min kollega sa , är oerhört viktigt att vi här i samlar oss kring skolpolitiken och andra utbildningssatsningar. Därför är det välkommet att Socialdemokraterna, regeringen, nu kan presentera en proposition om hur sfi ska bli mer individanpassad och effektiv. Det var något som initierade. Det förtjänar att bejakas, och vi tänker fortsätta det arbetet. Jag hoppas att vi framöver kan hitta den sortens gemensam samling för de oerhört viktiga reformer vi har framför oss för att klara av nyanländas etablering i det svenska samhället, för den ambitionen delar vi. 53 (FP): Jag blir väldigt orolig när gymnasie- och kunskapslyftsministern är så dåligt insatt i och påläst om vad och Alliansen har gjort för sfi, som är det absolut viktigaste som kommuner och staten kan erbjuda nyanlända i . Vi har satsat 50 miljoner på kvalitetshöjande insatser med start – 50 miljoner . Vi har satsat på Lärarlyftet, som statsrådet själv nämner. Det ska gå bland annat till sfi-lärares fortbildning. Vi har via satsat på att ta fram nya kursplaner och kursprov inom sfi, och vi har lagt om hela integrationspolitiken på Arbetsförmedlingen så att man ska kunna förstärka arbetsmarknadsinsatser, programinsatser och praktik utöver det som kommunerna genomför när det gäller sfi och samhällsorientering. Vi har till och med testat en så kallad sfi-peng, där vi avsatte under som ett slags morot för att man snabbare ska ta sig genom systemet. Efter utvärdering visar det sig att de som ändå var duktiga och skulle ha uppfyllt kraven inom sfi relativt snabbt gjorde det. Därmed ansåg vi inte att det var motiverat att behålla en så kallad sfi-peng. Kom inte och säg här i kammaren att och alliansregeringen inte har gjort något!