prot · H30916 · 2015-10-20 00:00:00 — Min ambition är att vi ska få en mer långsiktig strategi på plats som bidrar till att det inte ska vara fritt valt arbete att jobba förebyggande och med tidiga insatser mot psykisk ohälsa utan att det ska göras över hela landet. Kan vi göra det tror jag att vi kommer att komma till rätta med en del problem som finns när det till exempel gäller tillgänglighet, som vi varit inne på och diskuterat, och att fler personer som befinner sig i riskgrupper eller riskzoner upptäcks tidigare, kan få hjälp tidigare och aldrig behöver hamna i långvariga sjukskrivningar och den problematik som beskriver. För att kunna göra det anser jag att staten behöver ändra sin inställning och koncentrera sig mer på de delar som tidigare kanske försummats och i stället jobba mer långsiktigt. Den kanske största utmaningen är precis det som är inne på, samordningen mellan olika aktörer. Vi vet att det är ett fenomen som återfinns inom en lång rad verksamheter i . Vi är duktiga på att jobba i stuprör men inte så duktiga på att jobba i hängrännor. Det gäller särskilt på det här området, skulle jag vilja säga. Därför utgår det omtag som vi nu gör från att hitta strukturer som kan verka stödjande, som kan underlätta samarbete, som kan bidra till att sprida kunskap till olika aktörer. Det gör det möjligt att även på detta område sätta patientens behov i centrum. Jag säger inte att det blir lätt, men jag tror att vi är på god väg när vi pekat ut långsiktigheten och satt fokus på hela bilden som metod för att börja komma till rätta med arbetet med psykisk ohälsa. Vad också helt riktigt påpekar är att många av dem som lider av psykisk ohälsa, många av dem som drabbas, är kvinnor som arbetar i kontaktyrken. Här har den offentliga sektorn ett särskilt ansvar, för här behöver det förebyggande arbetet inte göras i form av kontakter med vårdcentral eller med olika typer av centrum. I stället kan det göras genom att man har ett bättre ledarskap inom den offentliga sektorn, att man organiserar arbetet på ett bättre sätt och i och med det förebygger förekomsten av psykisk ohälsa. Psykisk ohälsa innebär givetvis ett stort lidande för enskilda individer, men det medför också, vilket måste understrykas, enorma direkta kostnader för arbetsgivaren. 122 (M): Jag tror att jag ska ta vid där ministern slutade. Att organisera arbetet på ett sådant sätt att man undviker eller förebygger psykisk ohälsa så långt det är möjligt är oerhört viktigt. Därför är det alarmerande att det är i offentlig sektor som ökningarna sker. Där tror jag att vi politiker i kommuner och landsting verkligen måste tänka till. En av intervjuerna jag gjort för min rapport handlar om mellanchefernas roll. Jag har talat med mellanchefer inom offentlig sektor. Det är orimligt att behöva ha 70 medarbetare som man ska ha utvecklingssamtal med. Man ska se hur de mår, och man ska dessutom ha ekonomiskt ansvar för verksamheten. Det är ofta just mellancheferna i offentlig sektor som inte orkar. Där tror jag att politiker ute i landet, oavsett partifärg, har en roll att spela. Den mellanchef som jag intervjuade sa till mig att det som sker är att man plockar bort kringresurserna. När det ska sparas tar man bort sekreteraren, man tar bort den som är it-kunnig, och plötsligt ska mellanchefen göra allting. Det medför en omänsklig press. Om man arbetar som sjuksyster på ett sjukhus har man också där en enorm press på sig. Den finns förstås på alla nivåer, och jag tror att man från politiken måste tänka till och inte skala bort där det är enklast att göra det. Dessutom tror jag att vi behöver jobba för en bättre begreppsanvändning vad gäller symtomen. Det går inte att jämföra en psykos och den kvinna som har ett stressrelaterat utmattningssyndrom. Sedan återkommer jag till det kommunala självstyret. Ju mer nationella strategier som kommer, desto mer minskar det kommunala självstyret. Rätt eller fel må vara osagt. 123 Statsrådet (S): Det finns många krokar att haka på här. Jag kan börja med det sistnämnda, det kommunala självstyret. Det har länge funnits en pyrande debatt om huruvida vi ska ha kvar den modell som vi har , där landstingen ansvarar för sjukvården, eller om vi ska ha en statlig sjukvård. anförs detta i jämlikhetens och effektivitetens namn. Det som utkristalliserat sig är en utveckling som är driven av regeringar av olika partifärg och som varit ganska positiv. Vi har börjat hitta en mellanväg där vi kan jobba med ett visst ökat statligt ansvarstagande framför allt när det gäller samordning av olika processer men där strukturen i grund och botten finns kvar, det vill säga att landstingen ansvarar för hälso- och sjukvården. Jag tror att det är en modell som det går att bygga vidare på. Det gäller inte minst om vi lyckas i det som regeringen har ställt upp som en målsättning, att få till större men färre regioner i som inte minst har ansvaret för hälso- och sjukvården. På det sättet kan man förena effektivitet och en strävan efter ökad jämlikhet med en regional förankring som innebär att metoderna och lösningarna kan se lite olika ut över landet men ändå bidra till de övergripande målsättningarna om en jämlik vård över hela landet. Jag vill avslutningsvis göra några kommentarer. En del av de frågor som vi talat om handlar till syvende och sist om hälso- och sjukvårdens resurser. Vi tillför mer pengar från regeringens sida till hälso- och sjukvården. Det kommer förmodligen inte att räcka med tanke på den stora utmaning vi står inför. Men det är ändå det som diskussionen måste handla om. Det handlar om hur vi kan få loss mer resurser till hälso- och sjukvården och inte prioritera andra saker som till exempel skattesänkningar. Överläggningen var härmed avslutad. § 17 Svar på interpellation 2015/16:39 om behovet av underhåll av ridanläggningar 124 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att stärka ridsporten och för att möta de behov som finns vid många anläggningar, såsom behov av handikappanpassning, underhåll och renovering. Som interpellanten själv är inne på är idrottsanläggningar till stor del en frivillig angelägenhet. Jag bedömer att det kommunala självstyret är helt nödvändigt när det kommer till frågan om vilka idrotts- och fritidsanläggningar som det ska satsas på ute i kommunerna. Den statliga idrottspolitiken bygger på en rollfördelning mellan staten och den samlade idrottsrörelsen där staten i princip endast anger målen och syftena med det statliga stödet. Det är inte regeringens sak att prioritera mellan olika idrotter, och jag är en varm anhängare till denna rollfördelning. Den här regeringen väljer att höja stödet till idrotten för att vi tror på den svenska idrottsrörelsen och den verksamhet som den bedriver. I regeringens budgetproposition föreslås att statens stöd till idrotten ska öka med totalt 2016 och med ytterligare till 2018. Det här är en satsning som kommer all idrott till del, bland annat ridsporten. Inom ramen för Idrottslyftet har landets ridsportföreningar fått anläggningsstöd, bland annat för handikappanpassningar, med totalt åren 2007–2014. Detta stöd har dessutom växlats upp av andra finansiärer, ofta kommuner, till . Genom att markant höja det statliga idrottsstödet möjliggör vi för idrottsrörelsen att göra ytterligare satsningar på framför allt barns och ungas idrottande. 125 (M): Tack för svaret, ministern! Ridsporten är en väldigt stor sport i . Den har en mängd utövare, inte minst funktionsnedsatta. Det är otroligt viktigt och bra för dem i deras rehabilitering att de rider. Det är en halv miljon svenskar som har ridsporten som sin fritidssysselsättning. Många av dem tävlar också. Det är näst största ungdomsidrott. Det är bara fotbollen som är större. Bland tjejer är det den allra största idrotten. Det är färre som ägnar sig åt fotboll. Ridning är en viktig idrott och fritidssysselsättning just för tjejer. Det man ser i landet är att många kommuner har satsat på till exempel stora ishallar. Där har tjejerna väldigt lite tid för att utöva konståkning eller tjejhockey. Grabbarna tar väldigt stor plats i ishallarna. Det kostar väldigt mycket för kommunerna att bygga de stora ishallarna. Det som har hänt är att ridanläggningarna har fått stå tillbaka. Det vi nu ser är ridanläggningar i ungefär samma förfall som miljonprogramsområdena. Därför blir det också väldigt dyrt när kommunerna måste börja anpassa sina anläggningar utifrån till exempel ny lagstiftning som djurskyddslagstiftningar. Det ska vara vissa mått på boxar och så vidare. Till slut måste man bygga om det helt och hållet. Det händer också att man får lägga ned ridskolor därför att de inte uppfyller kraven. Det finns inte heller pengar för att bygga om. Det är bland annat därför som jag har skrivit interpellationen. Det som händer är inte bra. Jag ser också ridningen som en väldigt viktig del avseende till exempel integration. Det finns många bra exempel på det. Det handlar också om tjejer i ledarskap, att vara ledare för en häst. Det är otroligt bra. Många kvinnor som finns i ledande ställningar i både i företagsvärlden och inom politiken har varit ryttare, tävlingsryttare eller har ridit på ridskola . De har på så sätt lärt sig att samarbeta med häst och andra i stall men också att vara ledare över ett stort djur. Det kan låta patetiskt, men det finns forskning på det. Därför är jag orolig över att våra ridanläggningar i många kommuner är så nedslitna. Det gör att många väljer att inte börja rida. Barn och ungdomar vill ha det fräscht. Det är inte som när jag gick på ridskola och man stod och värmde sig vid gödselstacken därför att det var varmt där, och där drack man också sin choklad. ska det vara fräscht, bra och ha hög kvalitet. jobbar väldigt aktivt med att till exempel höja utbildning för ridlärarna, fortbildning och så vidare. Men om anläggningarna är väldigt nedslitna hjälper inte det. finns det 905 klubbar. Det är ungefär hälften som driver en ridskola. Jag tror att de här siffrorna är . Det är en väldigt stor sport, men jag känner en stor oro. Jag tillsammans med andra driver också att ridningen ska godkännas som friskvård. Om man gjorde det och kopplade det till en godkänd ridanläggning skulle det kunna ge mer intäkter till ridningen. På så sätt skulle det finnas pengar för att vidareutveckla, bygga om och investera i ridanläggningarna. Min fråga är kopplad till friskvårdsbidraget, som vi har debatterat i kammaren. Jag skulle vilja att ministern kopplade svaret lite grann till just friskvårdsbidrag för att få in inkomster till ridningen. 126 Statsrådet (S): Precis som är inne på har vi debatterat frågan om friskvårdsbidrag tidigare. Mitt svar var då och är också nu att frågan kommer att beredas . Det finns olika aspekter på friskvårdsavdraget som sådant som gör att man behöver titta närmare på det i dess helhet, inte minst utifrån möjligheten att kunna göra den här typen av avdrag för ridning. När vi kommer till grundfrågan håller jag i stora delar med beskrivning av tillståndet i för ridsporten och för ridanläggningarna men också de möjligheter som finns. Jag var själv och besökte en ridskola utanför som har satsat oerhört mycket på att kunna ta emot nyanlända ensamkommande flyktingbarn och såg vilken enorm skillnad som ridskolan gör. Det var också väldigt intressant att se och höra att de med hjälp av inte minst i det här fallet kommunen men också av ekonomiskt stöd och stöd på andra sätt har kunnat utveckla verksamheten. Man såg också en möjlighet i och med de pengar som regeringen har avsatt och som ska gå till integration av nyanlända. Man tror att om man kan få ta del av dessa så kommer det att kunna bidra till verksamheten. Det gör att man kan fördubbla antalet timmar eller på andra sätt utöka verksamheten så att fler kan delta. Det tycker jag är positivt, för det visar vilken kraft som den här typen av verksamheter kan ha, inte bara i den traditionella kontexten utan också när det gäller att hjälpa till i den stora utmaning vi har i flyktingmottagandet. Det som dock blir problemet när vi diskuterar detta på den nationella nivån är just som jag hänvisar till i svaret att vi har ordningen att den här typen av anläggningar framför allt är en fråga. Vi har gjort det så därför att vi tror att det framför allt är på lokal nivå som man kan göra den typen av avvägningar med investeringar, bidrag och olika lösningar som bidrar till att föreningslivet får så bra förutsättningar som möjligt och att det skulle vara ogörligt om staten går in och styr detta. Det är alltså i första hand en fråga, och statens roll blir där att generellt stötta kommunerna men också ha en kontinuerlig dialog med idrottsrörelsen om vilka sätt som idrottsrörelsen kan behöva stöd på. Det finns dock en aspekt, och det var den jag lyfte upp här, där också de statliga pengarna kan växlas upp via Idrottslyftet till att förstärka anläggningarna. Som jag påpekade i svaret innebär att dessa pengar har växlats upp till närmare en kvarts miljard kronor i den här typen av stöd. Jag tror att av de pengar som vi nu tillför idrottsrörelsen kommer en del naturligtvis att tillfalla den här typen av idrottsanläggningar och bidra till att inte minst ridsporten utvecklas även framöver. 127 (M): Friskvårdsfrågan har diskuterats i den här kammaren , och ridningen är en av fyra idrotter som inte anses vara friskvård. Något friskare än att rida vet jag inte om det finns, för det är en otroligt bra sport ur folkhälsosynpunkt. Den är också otroligt jämställd, vilket ju passar bra när vi nu har en regering som kallar sig feministisk. Män och kvinnor tävlar på lika villkor, till exempel, och det är en av få idrotter där man gör så. Jag var väldigt nöjd med mig själv när jag kom på den här idén om att man skulle kunna koppla friskvårdsbidraget till ridning på en godkänd ridskola. Det skulle ge mer intäkter också till kommunerna och till klubbarna. Argumenten som man hörde – jag pratade om den här frågan då också – var att det är så dyr utrustning. Golf går inte heller därför att det är för dyr utrustning. Men att rida på en ridskola, ja, då är det ju en färdigsadlad häst, och man kan låna hjälm och stövlar och allting. Att koppla det på det sättet tror jag vore genialiskt, och det kanske vore en väg framåt för att få ridningen avdragsgill. Det skulle också ge intäkter till ridskolan. Ridsporten är unik i världen, och man kommer från hela världen för att titta på hur svenska ridskolor fungerar. Det är verkligen precis som en skola med en hög pedagogisk svansföring både på häst och ridlärare, kan man säga. Det är alla åldrar. De som börjar rida igen är kvinnor i min ålder som har hållit upp . Det är alltså egentligen inte barn och ungdomar främst. Vi i min ålder kräver säkert också att det är fräscht och bra, men vi måste också tänka på att barn och ungdomar har helt andra krav på det man vill syssla med. Jag är jätteoroad för de här investeringarna, och jag håller fullständigt med ministern om att det är en fråga, men att kanske kunna hitta vägen via att få ridningen godkänd som friskvård skulle kunna möjliggöra att man får mer intäkter till ridskolan och därmed kan göra större investeringar. I har man till exempel byggt en ny ridanläggning för 40 miljoner – det är gigantiska summor det handlar om – för att kunna hålla sig inom det lagkrav som finns. Det är ju olika lagar som styr verksamheten. Det är tufft för många kommuner. De kommuner som har låtit sina anläggningar bli alldeles för nedgångna måste nästan jämna dem med marken och bygga nytt. Då blir prislappen hög. Det är en bra sport också för den som är funktionsnedsatt, som vi pratade om . Det är perfekt personalvård. Ridsporten är otroligt tillgänglig och är läkande för den som mår dåligt psykiskt – samvaron med ett djur, att bara kunna fokusera på sig och hästen och så vidare. Jag är jättebesviken över att vi inte kommer fram fortare med ridningen som friskvård till gagn för ridskolorna. 128 Statsrådet (S): Jag kan som sagt bara hålla med . När det gäller friskvårdsavdrag för ridning är det som sagt en fråga som vi har debatterat tidigare i kammaren och som jag har pekat ut som en viktig fråga att bereda vidare, inte minst med de positiva fördelar som ridningen för med sig och som har räknat upp här. Jag tycker att det är bra att vi har den här typen av idrottsdebatter i kammaren, därför att det visar att vi börjar flytta oss ifrån bilden av att idrott bara handlar om underhållning. Idrotten är faktiskt en grundläggande del i det svenska samhället, både för sammanhållningen mellan människor och olika grupper och utifrån det perspektiv som vi har debatterat här som handlar om att det bidrar till en förbättrad folkhälsa. Det kan på det sättet också bidra till att vi lyckas bättre med många av de andra utmaningar som vi står inför, inte minst på sjukvårdens område. Jag välkomnar den här debatten, och jag ser fram emot att samarbeta vidare kring idrottsfrågor med och med . 129 (M): Jag tror också att den här frågan är någonting som man måste försöka komma överens om brett. Min fråga är: När kan vi förvänta oss ett svar angående utredningen om huruvida ridningen kan bli en del av friskvården? Det känns lite som att det brinner i knutarna. Jag pratade med den person som har hand om samhällskontakter på , och hon hade hållit på med det här i ungefär . Att få ridningen som en del av friskvården, en del av folkhälsan, är en jätteviktig sak för . Dessutom ska vi vara stolta över att våra ridskolor verkligen är någonting som man tittar på från världens olika hörn. Den är också tillgänglig för alla, dels utifrån integrationsperspektivet, dels för alla kommuninvånare. Det finns egentligen inget hinder för någon. Jag håller verkligen tummarna för att den feministiska regeringen tar hänsyn till att ridsporten är en sport för väldigt många tjejer och kvinnor. Jag hoppas på en positiv utveckling av den här friskvårdsfrågan. 130 Statsrådet (S): Jag kan tyvärr inte här ange någon tidpunkt för när vi kan komma vidare i den här frågan, men ambitionen är att vi ska göra det och att vi ska kunna ta ett helhetsgrepp kring avdragsfrågan, inte minst med tanke på de debatter vi har haft i kammaren förut om att också inkludera ridningen. Jag ser fram emot fortsatta diskussioner om detta mycket angelägna och viktiga ämne. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2015/16:46 om i och 131 Statsrådet (S): har frågat mig om jag avser att uppmana till bojkott av i och och vilka krav staten ställt på vad gäller mänskliga rättigheter och förbundets ansvar som medlem i Fifa. Vidare frågar om regeringen och statsrådet har en plan för hur man ska agera om svenska medborgare, exempelvis hbtq-personer eller journalister, attackeras eller fängslas av regimerna i och vid kommande . Därtill frågar om svenska medborgares säkerhet kan garanteras och vad statsrådet avser att göra för att fördöma de människorättskränkningar som sker i fotbollens namn. Slutligen frågar om jag avser att ställa krav på att människorättsfrågor sätts lika högt på agendan som miljöfrågor. I fortsätter trenden mot en alltmer inskränkt sfär för det civila samhället. Repressionen mot det ryska civilsamhället ökar, exempelvis genom lagar som begränsar utrymmet för organisationer och deras möjligheter att fritt verka samt samarbeta och ta emot hjälp från andra länder. Denna utveckling gör det än viktigare att fortsätter att ha en politik som fokuserar på vår långsiktiga relation med , som bygger på kontakter mellan människor, samt stöder det civila samhället. Det gör bland annat inom ramen för strategin för stöd till demokrati, mänskliga rättigheter och miljö i –2018. för konstruktiva samtal med om vikten av en social dialog. För att ytterligare kunna påverka i frågor rörande arbetarnas villkor i landet deltar också vår ambassad i i olika social-dialog-konferenser. Vid nästa stora konferens i är vår svenska ambassadör inbjuden att medverka. Det är en möjlighet för att konstruktivt föra fram den svenska synen på social dialog. Den internationella idrottens ansvarstagande för framför allt mänskliga rättigheter, arbetsrätt, antikorruption, jämställdhet och miljö är viktigt. Regeringen anser att det internationella arbetet på idrottsområdet utgår från principen om en fri och självständig idrottsrörelse som även internationellt har ett betydande eget ansvar. Med beaktande av idrottens självständighet anser regeringen att frivilliga avtal på internationell nivå som ställer krav på dessa områden är en möjlig väg att gå. Som förebild kan FN:s Global Compact tjäna. Det är ett frivilligt avtal som ställer grundläggande krav om mänskliga rättigheter, arbetsrätt, antikorruption och miljö. Det är viktigt att idrottens organisationer själva tar ansvar för att de internationellt agerar utifrån samma idrottsliga värdegrund som i . Jag välkomnar den uppfattning som , , ger uttryck för i sin strategi för internationellt arbete. I strategin anger RF att det internationella idrottsutbytet tar utgångspunkt i att respektera alla människors lika värde. Svensk idrott ska ha utbyte med andra länder oavsett deras politiska system. Undantag kan göras för länder som är föremål för bindande FN- eller EU-sanktion. Om internationella förbund beslutar att förlägga mästerskap till länder med icke-demokratiska regimer uppmanar RF inte enskilda utövare till bojkott. RF menar att det i sådana fall finns skäl att samarbeta med organisationer som arbetar för mänskliga rättigheter eller liknande för att bland annat informera idrottsutövarna om den politiska situationen i landet. följer utvecklingen i hela världen och avråder från resor till ett land, eller delar av ett land, när säkerhetssituationen bedöms som mycket farlig, oberäknelig eller snabbt föränderlig. Hur situationen kommer att se ut i olika delar av världen i samband med kommande världsmästerskap i fotboll för herrar är ännu för tidigt att bedöma. kommer att utfärda de rekommendationer som bedöms vara nödvändiga. Sammanfattningsvis kommer jag att anstränga mig för att i samarbete med svensk idrott arbeta för att respekten för mänskliga rättigheter inom idrotten värnas. Tredje vice talmannen konstaterade att , som framställt interpellationen, inte var närvarande i kammaren. 132 (FP): Jag ersätter , som tyvärr har fått förhinder. Jag ska försöka bära detta tunga ok. Jag tackar idrottsministern för svaret. Det är angeläget att lyfta upp dessa frågor. Det handlar om arbetstagares rättigheter i länder där skyddet är mycket svagt. Det handlar också om idrottsrörelsens förhållningssätt till mänskliga rättigheter. Låt mig därför börja med det viktigaste: Fifa skulle givetvis aldrig ha beslutat att låta och arrangera och 2022. Men när beslutet ändå är fattat har dessa två länder möjlighet att motbevisa alla kritiker och visa att byggprojekt och andra förberedelser lever upp till internationell standard vad gäller rättigheter för dem som involveras i arbetet, transparens i hur man använder pengarna och att låta medier granska arbetet. Tyvärr lever inte och upp till detta på en enda punkt och motbevisar kritikerna. Tvärtom har deras agerande bekräftat de farhågor som vi hade och som kritikerna uttalade ända från början. I har exempelvis 1 400 personer mist livet under byggandet av arenorna, och har lagstiftat bort dessa arbetstagares rättigheter. Fifa är så korrupt, vilket vi har sett , att organisationen inte klarar av att sätta upp några rimliga gränser som vi kan acceptera. Därför är det upp till stater och andra aktörer att höja sina röster och klargöra att det som ska arrangeras 2018 och 2022 är i fotboll och inte i slavarbete och människorättskränkning. Jag saknar konkreta ställningstaganden i svaret från ministern. Bland annat säger ministern: ”för konstruktiva samtal med om vikten av en social dialog. För att ytterligare kunna påverka i frågor rörande arbetarnas villkor i landet deltar också vår ambassad i i olika social-dialog-konferenser.” Jag har mycket svårt att se hur dialogkonferenser ska hjälpa de migrantarbetare som dör i eller inte har fått lön .