prot · H20944 · 2015-01-13 00:00:00 — Den gav en situation där vi trots 400 000 arbetslösa hade 100 000 lediga jobb i befintliga företag. alliansregering vägrade att satsa pengar som kunde ge de arbetslösa möjlighet att ta de lediga jobben. Om vi hade haft en annan politik och tillsatt de 100 000 jobben hade de i sin tur skapat ytterligare arbete, för så fungerar ekonomin. Arbete skapar arbete, och alliansregeringens arbetslöshetspolitik skapar mer arbetslöshet. Jag skulle rekommendera ett litet besök i verkligheten. Jag ska inte på något sätt raljerande säga att kalkyler är oviktigt. Det är säkert viktigt. Men för den som drabbas av alliansregeringens politik, och kan läsa ut effekterna av regeringens politik på sitt eget bankkonto och faktiskt får svårt att försörja sig och sin familj, är inte fantasikalkyler någon uppbygglig läsning eller någonting som hjälper en i vardagen. har vi en möjlighet om vi får genomföra den politik som redogör för och vårt budgetalternativ där vi offensivt satsar på att pressa tillbaka arbetslösheten. Vi kan låta människor utvärdera effekterna av vår politik. Det tror jag att svenska folket uppskattar mycket mer än låtsaskalkyler. 58 FINN (M): När det gäller kalkyler för att bedöma jobbtillväxt tror jag att har väldigt stor erfarenhet av detta efter långt och troget arbete på just . Det är naturligtvis väldigt svårt när man använder auktoriteter på olika sätt för att bekräfta att den ena kalkylen framåt är bättre än den andra. Man ska ha respekt för att det finns värdegrundsladdade ingångar i hur man ser på att stimulera till jobbtillväxt. Det innefattar också hur jobben skapas, bland annat i företag och i näringslivet. Där är helheten i politiken viktig för att jobben växer till, kanske betydligt mycket viktigare än kalkyler utifrån en osäker politiks utslag. Jag gick upp i debatten för att den inte bara handlar om jobbskapande utan också om den totala sysselsättningen i samhället. Det är här det finns en väldigt tydlig skillnad mellan den rödgröna regeringens delvis tillväxtfientliga politik, understödd av , och när man hade en allians där inte minst lyfte fram behovet av en ökad sysselsättning och att de som varit i utanförskap också får en möjlighet att komma in och bidra med arbete. Kortsiktigt är det så att den som lämnats i utanförskap i till exempel långtidssjukskrivning eller förtidspension ses som arbetslös i stället för som i just utanförskap utan någon säker väg in i arbetsmarknaden. under debatten här har det beskrivits som att sjukskrivningstalen har ökat under alliansregeringen. Låt mig få korrigera detta ur sysselsättningsperspektivet. Den viktiga frågan är: Hur var det under de katastrofala toppåren här i och 2003 när vi hade en högkonjunktur till skillnad från den mycket svåra internationella lågkonjunktur som vi nu har genomlidit? Vi hade den mest sjuka befolkningen jämfört med alla jämförbara länder runt om i vår närhet. Detta var ett utanförskap som gjorde att man skenbart såg en sysselsättning som var hyfsat god, eftersom dessa människor inte räknades in. Sedan genomfördes en mycket viktig sjukförsäkringsreform av alliansregeringen som kraftigt tog ned sjuktalen. i debatten har det sagts att man har ökat sjukskrivningarna igen. Det stämmer, men det är en mycket marginell ökning jämfört med den ökning som manifesterade sig under Socialdemokraternas förra regeringsperiod. Jag vill också påtala det viktiga i att den sänkning av ohälsotalet som då fanns kompenserade Socialdemokraterna genom att skicka över människor i förtidspension, alltså permanent utanförskap. Det gjorde att sysselsättningen skenbart hölls uppe. Det är inte ett ansvarsfullt sätt att tala om jobbskapande politik som dessutom stärker sysselsättningen när man medvetet placerar in människor i ett utanförskap i form av långtidssjukskrivningar eller förtidspension. Det är tyvärr ett för socialdemokratiska regeringar. Jag vill därför inte att man historiesbeskrivningsmässigt, där vi verkligen har ett facit av hur Socialdemokraterna faktiskt hanterar sysselsättningsfrågan genom att aktivt placera människor i utanförskap, ska glömma bort den viktiga faktorn. Under den mandatperiod som Alliansen styrde gick man in med ett så kallat utskottsinitiativ från för att tvinga regeringen att öka utanförskapet i sjukförsäkringen genom att få en ännu mer ostrikt bedömning av möjligheterna att vara långtidssjukskriven. Man ville ändra på sjukförsäkringsbegreppet för rätt att vara långtidssjukskriven. Det visar med all önskad tydlighet – om än man träter om vem som skapar mest jobb, och jag tror att det är till Alliansens fördel – att det definitivt är så att den andra vågskålen med en ökad sysselsättning är ett falsarium när Socialdemokraterna medvetet placerar människor i utanförskap för att uppnå detta syfte. 59 (S): Jag vill något kommentera det sista. Man hoppar in i debatten utan att ha varit med i de andra debatterna och tror sig komma med sanningar. Det får man göra om man vill. Men det vore klädsamt om man då också tog del av det andra och inte bara rycker ut en mening. Det som skedde under den socialdemokratiska regeringens tid var att vi först bestämde oss för att halvera arbetslösheten, eftersom vi hade för hög arbetslöshet i landet. vägrade att ta det till sig. De sa att det var fullkomligt omöjligt. Det kommer aldrig att gå. Ni bara hittar på saker. Ni vet inte vad ni gör, och ni kommer aldrig att lyckas med det. ville absolut inte vara med och bidra till att sänka arbetslösheten. Men vi lyckades halvera arbetslösheten. Nästa delmål vi satte upp var att halvera sjuktalen i sjukförsäkringen. Vi började med det arbetet och fram till att vi förlorade valet . Vi hade steg för steg arbetat ned de höga sjuktalen, som jag håller med om var alldeles för höga. Vi hade kunnat fortsätta med det. De fortsatte sedan att sjunka under den borgerliga regeringens tid ett tag. Men har de ökat igen. Arbetslösheten har ökat, och antalet sjukskrivna har ökat trots att ni har försämrat för de arbetslösa. De borgerliga politikerna tror att om man bara sänker tillräckligt mycket tvingas människor att ta ett jobb. Många borgerliga politiker tror att människor är sjuka och arbetslösa frivilligt. Därför har den borgerliga politiken gått ut på att om man sänker ersättningarna – det ni kallar för bidrag – tvingas de att ta ett jobb. I teorin, och i praktiken om man sitter inlåst på ett partikansli, kan man kanske tycka att det låter bra. Men i verkligheten är det något annat. har det visats väldigt tydligt att både arbetslösheten och sjukskrivningstalen ökade under den borgerliga regeringens tid. 60 (M): Rörelsens stora historieskrivare, , försöker återigen bygga upp en bild som inte existerar. Du talar om att ni satte upp ett mål för att halvera sjukskrivningarna, . Men sättet ni hanterade det på var att förtidspensionera människor. Ni förtidspensionerade i stället för att ha människor i sjukskrivning. På vilket sätt är det bättre? Förutom att de får ett lägre bidrag är det kanske mer snällt mot statens budget. Men det är knappast att lösa utanförskapet. Det var just det som finansministern ångrade här tidigare. berättar du att det var ett fantastiskt mål. Först sjukskrev vi alla, och sedan förtidspensionerade vi dem. Det var plötsligt bra. Det är helt otroligt. Tron att människor inte frivilligt sjukskriver sig själva är ganska intressant. Då utgår du ifrån att den enorma ökning av sjukskrivna som skedde på något sätt var en epidemi som gick genom . Jag undrar: Var finns det medicinska belägget? Vad var det för sjukdom som drog igenom och fördubblade och ibland tredubblade sjukskrivningarna på bara ett fåtal år? Vilken epidemi var det som spred sig i då? Folk var ju sjuka – eller hur? Ingen väljer att bli sjuk. Har , som den historieskrivare hon är, kartlagt vad det var för sjukdom? Än så länge har jag inte fått ett enda svar från Socialdemokraterna om vilken epidemi det var, vilken sjukdom som spred sig över och som sedan snabbt försvann. Det är klart att ersättningssystem påverkar människors beteende. Det är klart att politiska direktiv om hur lätt man ska använda sjukskrivningsstämpeln påverkar läkare och samhället. Allt annat är att förneka verkligheten. Detsamma är det yttersta beviset. När ni 2010 via ett utskottsinitiativ tvingade Alliansen att lätta på reglerna i sjukförsäkringen märkte vi, precis som finansministern har berättat, att sjukskrivningarna började öka. Eller påstår du att det var någon ny epidemi? Om du ska vara historieskrivare får du i alla fall skriva rätt historia. Med andra ord: Hur lössläppta bidragsregler man har påverkar hur människor är benägna att vara en del av bidragssystemet. Med detta enkla faktum gäller inte din teori, helt enkelt. Den verklighetsbild som du vill måla upp gäller inte. Den verklighetsbild som stämmer är däremot vad finansministern berättade. Det var en katastrofal politik, och ni har ångrat er. Kan du inte stå för det i stället? 61 Finansminister (S): Det var mycket intressant att lyssna till . Man kunde lätt få intrycket att skulle bli oerhört friskt om vi ytterligare sänkte ersättningsnivåerna i sjukförsäkringen eller kanske avskaffade dem helt. Då skulle vi bli oerhört friska allihop! För att återgå till interpellationen: frågar om jag har några synpunkter på Svenskt Näringslivs beräkningar. Ja, det har jag. Problemet med är lite grann att de räknar med dynamiska effekter av skatteförändringarna i budget men inte räknar på dynamiska effekter av de åtgärder som vi investerar pengarna i. De räknar med att människor förändrar sitt beteende utifrån skatteförändringarna men räknar inte med vilka intäktseffekter det blir med människors beteendeförändringar efter de insatser som vi gör, till exempel de utbildningsinsatser som vi gör, som kommer att kunna stärka möjligheterna för människor att arbeta och komma i sysselsättning. Där räknar man inte med beteendeförändringar. Man räknar inte heller med beteendeförändringar som sker till exempel genom att vi stärker äldreomsorgen genom ytterligare personal i äldreomsorgen som kan höja kvaliteten där och öka arbetskraftsutbudet bland dem som är anhöriga till personer som befinner sig i äldreomsorgen. Vi har fått studier som visar att över 100 000 personer uppger att de har gått ned i arbetstid för att äldreomsorgen inte har hållit tillräckligt hög kvalitet. blandar äpplen och päron i sina beräkningar, och det tycker jag är viktigt att man har med sig när man tittar på Svenskt Näringslivs beräkningar. Dessutom är den här typen av beräkningar mycket osäkra. Det vet också. Jag gör bedömningen att beräkningar av exakt vilken sysselsättningseffekt det blir av enskilda förslag är behäftade med så stora osäkerheter att jag inte tycker att det är lämpligt att ange detta i budgetpropositionen. Det handlar om vilka antaganden man gör, och det är antaganden som är mycket osäkra. Min bedömning är att det är bättre att inte visa den typen av beräkningar i budgetpropositionen. Däremot skriver vi tydligt i budgetpropositionen att bedömningen av den samlade politiken är att den kommer att sänka arbetslösheten och höja sysselsättningen och tillväxten något. Det är den bedömning som regeringen gör och som vi också tydligt redovisar i budgetpropositionen. Ett litet problem som vi har haft är att den tidigare borgerliga regeringen gjorde mycket optimistiska bedömningar av sina skattesänkningar, att de skulle få fantastiska sysselsättningseffekter, som de också tydligt redovisade i budgetpropositionen. Det skulle ge stora sysselsättningseffekter, det skulle bli stora skatteintäkter till staten och skulle det bli väldigt bra i de offentliga finanserna. Sedan satte de sprätt på ytterligare pengar med ytterligare skattesänkningar eftersom de visste att det snart skulle komma stora skatteintäkter. Men sedan blev det inte riktigt fallet, och det är en av orsakerna till att vi har stora underskott i de offentliga finanserna. 62 (M): Alliansregeringen redovisade tydligt effekterna av den politik som man föreslog enligt de bästa modeller, kalkyler och beräkningskonventioner som är tillgängliga. Vad som är något anmärkningsvärt – när man hör finansministern prata om att kalkyler är så osäkra att hon inte anser sig kunna presentera resultatet av dem – är att hon trots allt presenterar resultatet. Hon är mycket osäker på kalkylerna men helt säker på att de stannar över nollstrecket, att det blir positiva effekter på sysselsättningen. Den som lyssnar till en sådan debatt tror jag snabbt kan konstatera att det nog inte riktigt hänger ihop med verkligheten. Man kan inte vara mycket osäker på hur stora minusposterna är och vara helt säker på att nettot är positivt. Det går liksom inte ihop. Man kan inte vara otydlig och osäker på det som talar till ens nackdel men tvärsäker på det som talar till ens fördel, om man inte bara är politiker och inte alls vill kännas vid sin roll som ekonom. Om man kan vara säker på plusposterna måste man också kunna vara säker på minusposterna. Alternativt kan vara osäker på både och. är helt säker på plusposterna men mycket osäker på minusposterna. Det leder till tanken att man vill redovisa det positiva men inte vill redovisa det negativa. Det är just det som jag tycker försämrar nivån på debatten och diskussionen, särskilt mot den bakgrund som och har. Man har bland annat lagt ned , har sagt att inte behövs, har tagit tillbaka uppdragen från att mäta sysselsättningsutvecklingen och valt att inte presentera de negativa sysselsättningseffekterna av sin politik i budgeten. Vi har expertmyndigheter i som åtminstone än så länge kan göra den här typen av bedömningar. , som finansministern pratade om tidigare, skriver till exempel: ”Höjt tak och grundbelopp i a-kassan ökar jämviktsarbetslösheten. Den högre ersättningsgraden minskar drivkraften till arbetssökande.” Det skriver man som kommentarer till budgeten. Man skriver också: ”tar regeringen bort nedsättningen av socialavgifter för unga, vilket kan påverka sysselsättningen negativt. Den särskilda löneskatten för äldre riskerar att leda till ett tidigare utträde från arbetsmarknaden, vilket också minskar sysselsättningen.” , som också använder de bästa kända metoderna för att utvärdera detta, säger alltså att regeringens politik minskar sysselsättningen. Vad gäller de reformer som regeringen föreslår skriver : ”På kort sikt är det troligt att reformerna inom arbetsmarknadspolitiken leder till lägre arbetslöshet” – observera att de inte skriver ”högre sysselsättning” utan ”lägre arbetslöshet” och tillägger – ”i den utsträckning deltagare i nya program räknas som sysselsatta. På lång sikt är effekten mindre klar.” Man skriver också att regeringens bedömning är rimlig ”eftersom de som deltar i traineejobb och extrajobb i offentlig sektor kommer att räknas som sysselsatta i stället för som arbetslösa”. Det är alltså precis vad vi har diskuterat här i kammaren under . Regeringens politik har negativa effekter för jobbskapandet i . Jobbmotorn stannar av och går troligtvis på den tomgång som vi såg . I stället väljer man att tricksa med statistiken och placera om människor i olika former av system. Detta bekräftas av , som ännu inte har fått utstå den typ av verbala påhopp som har fått från finansministern. Då de framförde sin kritik och konstaterade att finansministern bröt mot ramverket blev de förklarade som överflödiga nu under socialdemokratisk regering. finns ännu kvar och påtalar att den politik som finansministern lägger fram har negativa effekter för sysselsättningen men att arbetslösheten kan bli lägre genom att människor omklassificeras. Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . § 13 (forts.) Svar på interpellation 2014/15:173 om sysselsättning och tillväxt 63 (S): verkar vara mycket förälskad i kalkyler. Det har visat sig tidigare i debatten. Han hävdade före ajourneringen att alliansregeringen har presenterat de bästa tänkbara kalkyler som över huvud taget var möjliga att ta fram. Det är möjligt att det är så. Jag vet inte vem som vinner den tävlingen. Jag uppmanade i mitt förra inlägg att i stället kanske ägna lite mer tid åt verkligheten och till exempel tala med de arbetslösa som så att säga fick betala priset för alliansregeringens politik. Det verkade inte som om var så intresserad av det. Jag skulle kunna fortsätta att uppmana , om han inte vill tala med de arbetslösa, att kanske tala med företagen som också har drabbats av alliansregeringens politik. Enligt har drygt hälften av företagen uppgett att det är svårt att rekrytera medarbetare. misslyckas nästan vart femte rekryteringsförsök. Detta innebär att man tackar nej till order och drar ned på produktion eller att man får skjuta på planerad expansion på grund av den politik som står för. Den främsta förklaringen till de problem som företagen har är att de har svårt att rekrytera och misslyckas helt. Det är för att de har brist på personer med rätt yrkeserfarenhet. Det är ett fenomen som beskrivs i någonting som kallas för beveragekurvan. Efter den finanskris som har varit såg man att vakanstalen och arbetslösheten steg. Det är svårt att hitta en bättre bild på en regerings misslyckande än den att man sätter sig i en situation där både vakanstalen och arbetslösheten stiger. Den verkligheten skulle jag vilja uppmana att ge sig ut och diskutera med företagen. Sedan kan han roa sig med sina kalkyler. Men jag skulle rekommendera att ägna sig åt verkligheten. 64 FINN (M): Denna interpellation handlar lite grann om en gissningslek när det gäller kalkyler för vad som skapar jobb och vad som inte skapar jobb. Jag sade i mitt förra inlägg att det också i grunden handlar om politiska värderingar om vad som skapar jobb. Finansministern nämnde före ajourneringen för gruppmöten att det handlar väldigt mycket om svårbedömda beteendeeffekter. Jag vill komma in lite grann på detta i mitt sista inlägg och kommentera beteendeeffekterna. Om man höjer skatten på lönearbete och på företagande får man, utan att vara någon , fundera på om detta kommer att skapa bättre förutsättningar för att människor ska vilja betala mer skatt och kanske jobba ännu mer för att betala ännu mer skatt. Denna altruism kanske inte alltid finns i ett land som har bland världens högsta skatter. På samma sätt är det med företagande. Om det blir dyrare och mer riskabelt att starta ett företag, vill man då expandera detta företag och ta ännu större risker till mindre förtjänst? Jag tycker att det är logiskt att det är mycket tveksamt. På samma sätt är det också med arbetsgivaravgiftshöjningar. Om man höjer arbetsgivaravgifterna, på vilket sätt tror man då att en arbetsgivare känner ännu större stimulans att ta in människor, naturligtvis med trygga villkor, till en högre kostnad? Detta har vi diskuterat ganska mycket när det gäller den allvarliga situationen med ungdomsarbetslösheten. Om man inte stimulerar arbetsgivarna utan snarare höjer deras kostnader för att anställa unga, på vilket sätt tror man då att detta skapar jobb? Detta är alltså beteendeeffekter som jag tycker att man kan analysera utifrån ett vanligt mänskligt perspektiv och sunt förnuft och som talar emot Socialdemokraternas resonemang om att deras politik och deras värderingar när det gäller människors beteende skulle skapa fler jobb. Jag tror att det riskerar att skapa färre jobb. 65 (S): Jag tror också att det i allra högsta grad handlar om politiska värderingar. Vi socialdemokrater är eniga om att vi ska ge förutsättningar för att skapa jobb. Vi menar att vi gör det genom att investera i bostäder, i välfärd och i tågunderhåll. Jag ska ta tågunderhåll som exempel. Underhållsarbetare på järnvägen sägs just nu upp i hundratal på flera ställen över hela landet – så var det också – trots att det finns ett stort behov av att underhålla järnvägen. Vi vill också investera i arbetsmarknadsutbildningar, så att de arbetslösa faktiskt kan ta de jobb som finns. Matchningsproblemen är jättestora. Investeringar skapar faktiskt förutsättningar för de nya jobben. Visst handlar det om politiska värderingar. Vi har en uppfattning, och de borgerliga politikerna har en annan och tror att sänkta skatter löser allt. Det låter bra i retoriken och när man tittar på tabeller i sina stängda kammare att om man bara sänker skatterna, och mest för dem som har det allra bäst, blir det fler jobb. Så är det i teorin. Problemet är bara att det i praktiken inte blir så. Arbetslösheten ökade under den borgerliga regeringens tid. Dessutom blev det inte bättre när det gäller sjuktalen, utan de började öka igen. Både arbetslösheten och antalet människor i sjukförsäkringen ökade alltså. Då stämmer inte teorin med praktiken. Och det är faktiskt ute i verkligheten som vi får titta på hur det funkar. Det är det som vi socialdemokrater gör. Vi skapar förutsättningar för jobb genom att investera och genom att göra människor trygga. 66 (M): Det är intressant att lyssna på finansministern. Hon framhåller att det förslag som man har lagt på bord skulle ha en positiv sysselsättningseffekt, alltså att det skulle öka sysselsättningen. Hon nämnde tidigare att man måste titta på flera olika faktorer. Jag välkomnar faktiskt det och att man tittar på sysselsättningsgrad, arbetade timmar och arbetslöshet . Det är också viktigt att inte bara titta på arbetslösheten utan titta på den totala andelen av befolkningen som inte arbetar. Trots att arbetslösheten har ökat i kan vi se att den totala andelen av befolkningen som inte arbetar minskat, vilket såklart är positivt. Det är fler som räknas som arbetslösa, och det är färre som inte har ett jobb. Det är kontentan . Det intressanta är däremot den tes som finansministern framför, nämligen att hennes budget har en positiv sysselsättningseffekt. Men skriver man från hennes departement i budgeten att den har en negativ effekt på tillväxt – en något dämpande effekt på tillväxten. Jag har aldrig hört talas om den effekten på ekonomin, alltså att fler jobbar och att fler producerar men att det blir en lägre tillväxt. Det vore en ganska unik modell av hur en arbetsmarknad skulle funka. I min värld är det så att ju fler som jobbar och producerar, desto högre tillväxt brukar man ha. Men så är det inte med den budget som finansministern har lagt fram. Det vore väldigt intressant att få höra från finansministern hur båda dessa saker kan finnas . 67 (M): En sak är vi rörande överens om, och det är att jobben är den absolut viktigaste och mest centrala politiska frågan. Regeringen har lagt fast målet att ska ha lägsta arbetslöshet 2020. Det kan tyckas vara ett väldigt högt ställt mål. Vi har ställt frågan och kommer att fortsätta göra det hur det kommer sig att det är detta enorma fokus på just arbetslösheten och inte på sysselsättningen, just därför att arbetslösheten kan man ju minska på annat sätt än genom att tillskapa fler jobb, nämligen genom att trolla med statistiken. Vad är det då för strategi som regeringen har lagt fram för att skapa fler jobb? Jo, man har lagt fram förslag om att satsa på välfärden, så att vi får fler arbetstillfällen i den offentliga sektorn. Det här är vi ganska överens om. Om vi jämför den rödgröna budgeten med alliansbudgeten handlar det om ungefär samma volym av investeringar i välfärdens kärna. Vi prioriterar utbildning lite mer, och ni prioriterar äldreomsorgen lite mer. Men summa summarum ligger vi på ungefär samma nivå. Vi kan då enkelt anta att det ändå kommer att ge fler jobb i offentlig sektor. Sedan erkänner regeringen själv i sin budgetproposition att de skattehöjningar som man lägger fram kommer att resultera i högre arbetslöshet och lägre sysselsättning i den privata sektorn. Det erkänner som sagt finansministern; det står i budgeten. Det kommer alltså att ge färre jobb. Frågan är då om de fler jobben som man vill skapa i offentlig sektor kommer att överväga de färre jobben i den privata sektorn. Då kan man fråga sig vad det är som är så rädd för och varför hon inte vill publicera den ekonomiska kalkyl som ligger bakom hennes antagande.