prot · H20967 · 2015-03-05 00:00:00 — Jag skulle önska att kunde visa på för- och nackdelar med det kommunala självbestämmandet inom det här området så att vi kanske kunde hitta en tydligare gräns mellan vad staten ska göra och vad kommunerna ska stå för. I det här sammanhanget vill även jag lyfta fram Nationellt . Det skapades under Alliansen, och de tar fram väldigt viktig kunskap. En sak som inte har lyfts fram här är den utbildning i information som de nu ger arbetsgivare för att arbetsgivare ska få förståelse för de anställda anhörigvårdarna och deras situation och kanske anpassa jobbet utifrån de förutsättningar som föreligger. Jag vet att anhöriga skulle sköta jobbet med stort engagemang om de kände att arbetsgivaren förstod vilken situation de befinner sig i. En del kommuner har anhörigkonsulenter. Jag har på nära håll kunnat se att de betyder väldigt mycket. Anhörigkonsulenterna kan få igång grupper av anhöriga som sedan blir självgående och stöder varandra. Det är en oerhört kostnadseffektiv insats. Jag vill tillägga att biståndshandläggningen också bör innefatta en bedömning av anhörigas situation. Det innebär att man har en lotsfunktion, att bedömningarna görs tillsammans med dem som är ansvariga för personers sjukvård och att man bildar ett team. Jag har tyvärr hört biståndshandläggare som sagt att de aldrig bryr sig om läkarintyget. Hur ska det då bli rätt i stödet till den enskilde och inte minst för den anhörige, som då är inne i en sjukvårdande roll? Det finns alltså en rad problem att tackla, vad vi förstår. Regeringen är på gång med att återbesätta . Det ska bli spännande att se hur direktiven är utformade. Jag beklagar att den förra utredningen lades ned. Det fanns mycket kunskap som jag hoppas att man kan ta vara på i den kommande utredningen. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 9.) betänkande 2014/15:UbU8 86 (SD): I detta betänkande behandlar vi 17 motionsyrkanden från allmänna motionstiden angående förskolan. Det handlar bland annat om förskolans inriktning, arbetsmiljö och kvalitet och om resurser till förskolan. I många av dessa frågor finns det egentligen en viss samsyn, men i vissa fall avstyrks motionerna på grund av pågående arbete och redan vidtagna åtgärder. Men det finns de facto en samsyn. Det innebär inte att vi här är nöjda, utan att många av oss skulle vilja se ett annat sätt att arbeta eller andra åtgärder för att komma till rätta med de problem som vi alla verkar ha identifierat. Det finns till exempel en stor samsyn i frågan om att erbjuda barnomsorg , och nätter. Det finns samsyn när vi pratar om att barngrupperna inte ska vara för stora. I min värld kan jag, som trots allt är ganska ny i sammanhanget, tycka att det är synd att denna samsyn inte kan göra att vi enas och sätter ned foten tydligare. Man ska inte förringa de signaler som en enig riksdag kan sända ut i verksamheten. Förskolan lägger grunden för framtiden både för individen och i förlängningen för samhället. Därför är det jätteviktigt att vi fortsätter att verka för en god kvalitet i förskolan. Som förälder är det viktigt att man känner att man kan förlita sig på den verksamhet man nyttjar. Man vill att den fungerar som det är tänkt att den ska fungera. Man vill kunna känna sig trygg i att barnet blir omhändertaget och att omsorgen drivs på ett tryggt och säkert sätt. För mig som förälder har det alltid varit viktigt att känna mig trygg i att barnen utvecklas till självständiga och kritiskt tänkande individer. Därför vill jag yrka bifall till reservation 1, som tar upp viktiga aspekter när det gäller förskolans värdegrund. Reservationen lyfter bland annat vikten av att ge barnen möjlighet att utvecklas fritt till egna självständiga individer. Vi föreslår en ändring av läroplanen för förskolan, Lpfö 98, trots att vi menar att den i grund och botten är en väldigt bra läroplan för förskolan. Men i läroplanen står det bland annat att ”förskolan ska motverka traditionella könsmönster och könsroller”. Vid en första anblick kan man väl tycka att det inte är någonting man över huvud taget borde reagera över. Vem vill ha traditionella könsroller eller könsmönster? Men frågan är ändå hur man ska kunna uppnå en sådan här sak. Att aktivt motverka någonting innebär också att aktivt gå in och påverka. Jag menar att det inskränker barnets möjlighet att få vara en självständig individ. Vårt förslag till ändring är att kravet på att motverka traditionella könsmönster och könsroller tas bort. Vi menar att flickor och pojkar ska ha samma rättigheter och möjligheter att pröva och utveckla förmågor och intressen och att alltför stor medvetenhet och påverkan från vuxenvärlden bör undvikas. Fri utveckling till självständiga individer måste vara utgångspunkten i alla sammanhang när det handlar om barn. En annan reservation jag skulle vilja yrka bifall till är reservation 2. Den handlar om att vi vill underlätta för föräldrar så att de ska slippa vända sig till andra kommuner om den egna kommunen inte vill erbjuda det vi kallar nattis. Vi föreslår en ökning av de statliga bidragen för barnomsorg under obekväma tider. Detta är också en fråga där det finns samsyn, där vi tycker att det måste erbjudas. Men tyvärr är det inte så . Det är inte alla kommuner som erbjuder det. Därför vill vi öka de statliga bidragen till detta. 87 (KD): Vi kristdemokrater är mycket stolta över förskolan i . Vi är stolta över vår förskolepersonal och vår svenska modell. Andra länder tittar avundsjukt på det svenska konceptet, och vår förskolemodell har blivit en svensk exportprodukt. När föräldrar hör av sig till mig om förskolan får jag ofta höra två saker: dels stolthet och beröm över vår kunniga och engagerade förskolepersonal, dels en stor oro över att barngrupperna blir allt större. Föräldrarna är alltså nöjda med den personal som jobbar med barnen, men antalet barn i varje grupp är för stort. Ingen vill ha stora barngrupper. Inte föräldrarna, inte förskolepersonalen, inte barnläkarna och sist men inte minst inte heller huvudpersonerna, barnen, önskar sig detta. Forskning och erfarenhet visar att barn mår bäst i små sammanhang. Detta gäller inte minst de yngsta barnen, som har svårare att hantera de större grupperna och som i sin utvecklingsfas är i behov av stor anknytning. En väl fungerande förskola förutsätter hög kompetens hos personalen. Men för att förskolepersonalen ska kunna ägna tid med varje barn måste grundförutsättningarna finnas. Alltför stora barngrupper gör uppdraget omöjligt. När det gäller samtliga barngrupper är det värt att notera att av alla barngrupper har mellan 18 och 20 barn och har mellan 21 och 25 barn. Vi kristdemokrater vill verka för att inga småbarnsgrupper ska ha fler än tolv barn. Vi har föreslagit en modell där föräldrar, stat och kommun tillsammans gör mindre barngrupper möjliga. Vårt förslag är att lagen ändras så att de kommuner som är beredda att minska barngruppernas storlek får rätt att höja maxtaxan. För varje krona som föräldrar betalar i höjd maxtaxa bidrar kommunerna själva med och staten med . Men ingen kommun ska få rätt att höja maxtaxan om man inte har en konkret plan för hur småbarnsgruppernas storlek ska minskas och är beredd att satsa egna resurser. Alla föräldrar som bidrar genom en höjd avgift ska ha en garanti att deras avgiftspengar, tillsammans med kommunernas och statens satsning, används just till att minska barngrupperna. De ska kunna se resultat. Vi kristdemokrater betonar alltid föräldrarnas roll i barnets utveckling och liv. Därför är det viktigt att det finns valfrihet och olika lösningar när det kommer till omsorg för de minsta barnen. Det är viktigt att familjens behov, och självfallet främst barnets behov, styr föräldrarnas val av omsorg. Familjedaghemmen, i dagligt tal kallade dagmammor, innebär att barnomsorgen är i dagbarnvårdarens eget hem. Dagbarnvårdare har olika bakgrund; en del har arbetat länge med barnomsorg och andra har arbetat i förskolan. Som dagbarnvårdare kan man vara anställd av kommunen eller ha ett eget företag. Familjedaghemmen erbjuder mindre barngrupper i en hemmiljö. För många barn och föräldrar innebär detta en särskild trygghet och ett lugn som är svårt att få i förskolan. Av naturliga skäl blir det också en person som barnet anknyter till, och barnet får därmed färre vuxna eller andra relationer att hantera. För många barn kan detta vara ett positivt alternativ, särskilt för de yngsta. Trots införandet av barnomsorgspeng och fri etableringsrätt ger dagens regelverk stort utrymme för kommunerna att på olika sätt förhindra verksamhet som föräldrarna egentligen efterfrågar. Barnomsorgspengen har heller inte marknadsförts, vilket gör att det är få föräldrar som känner till vilka möjligheter barnomsorgspengen ger. Det finns en tendens att kommunerna prioriterar förskoleverksamheten framför den pedagogiska omsorgen, vilket gör att familjedaghemmen minskar som barngrupperna i förskolan blir allt större. Risken är att förskolan prioriteras högre än principen att erbjuda barnomsorg som ligger i linje med föräldrarnas önskemål och barnens behov. beskrivning av pedagogisk omsorg ger en bild av familjedaghemmen som något som är ett undantag och att förskolan skulle vara . Vi anser att kommunerna ska ha en skyldighet att erbjuda pedagogisk omsorg, det vill säga familjedaghem, till de föräldrar som så önskar och föreslår därför en skärpning av skollagen. Barnen är det viktigaste vi har. Barn är olika, föräldrar är olika, och beslutet om vilken omsorg barnen ska ha ska ligga hos föräldrarna, inte hos staten. Ökad valfrihet inom barnomsorgen och en kontinuerlig förbättring av kvaliteten i förskolan är kristdemokratisk politik. Jag yrkar bifall till reservation 3 och i övrigt bifall till utskottets förslag i betänkandet. 88 (S): debatterar vi alltså betänkande UbU8 som handlar om förskolan. Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. fick jag förmånen att vara hemma och lämna mina barn på förskolan. Varje gång slås jag av all aktivitet och den energi som finns i och utanför byggnaden. Alltid är det något nytt som har byggts, gjorts eller skapats. Det kommer alltid fram barn som ska visa vad de har åstadkommit. Den ena har lärt sig hoppa på ett ben, den andra rabblar upp länder, siffror eller fisksorter. Jag har vänner som är förskollärare. De har helt andra historier. Barn som kommer smutsiga, hungriga och har för små kläder. Barn som är utåtagerande, och barn som är introverta. Barn med olika bakgrund och förutsättningar och bristande språkkunskaper. Barn med olika behov av stöd. De berättar att deras uppdrag blir ännu mer viktigt när barnen vill vara kvar på förskolan, för hemma finns det inget som uppmuntrar deras kreativitet. De säger att de skulle vilja göra mer, men de kan inte. De orkar inte för att de är för få vuxna för alltför många barn. Jag hör också hur förskolechefer berättar om hur de uppfattar sitt uppdrag. De berättar om svårigheter med att få ihop en bra personalsammansättning, hur svårt det är att hävda sig och sin verksamhets roll i ett chefslag, eller hur frustrerande det är när den där specialpedagogen som kommunen har inte har tid att komma , eller veckan därpå. Förskolans roll har stärkts . Jag har tidigare påtalat att känslan man får där ute i kommunerna är att det skett en förändring i attityd, och det finns en förstärkt känsla av stolthet när man talar om sitt viktiga uppdrag. Det är särskilt viktigt att vi tar till oss av deras stolthet. Men det är också viktigt att vi tar till oss av deras oro inför deras möjligheter att lyckas. De måste få möjligheter och förutsättningar att lyckas från oss men också från sina huvudmän. Samarbetsregeringen aviserade en rad olika satsningar i budgetpropositionen. Som vi alla vet röstades den inte igenom, och därmed kunde vi inte göra verklighet av alla våra ambitioner. Det handlar bland annat om mer resurser och fler lärare till förskolan, fortbildning av personal och förskolechefer, och utökade medel för att stimulera barnomsorg , nätter och . Det sistnämnda är särskilt viktigt att stimulera då vi anser att det är värdigt ett modernt samhälle att det finns en barnomsorg på de faktiska tider föräldrarna arbetar. Det är särskilt viktigt då det framkommit att föräldrar fått lov att tacka nej till arbeten på grund av brist på barnomsorg på obekväm arbetstid. Det är inte rimligt att en förälder ska behöva gå ned eller vara beroende av en närstående för att få livet och tillvaron att gå ihop. Jag tror att de flesta är överens om det. Det är våra allra minsta, de mest värdefulla, vi debatterar här – barn som behöver bli sedda, barn som behöver bli uppmuntrade, barn som behöver stimulans och utveckling. Forskningen visar att det är viktigt med mindre barngrupper för just våra allra minsta barn. Det säger även de förskollärare och barnskötare som jag har mött. I betänkandet förstärks vikten av att man genom rekommendationer från är tydlig. Förhoppningen är att man på det sättet säkerställer att kommunerna har ett mål att jobba mot för att grupperna ska vara mindre. Det ger pedagogerna tid att vara pedagoger, och det ger dem möjligheter till god omsorg och omhändertagande. Vi vill fortsätta att utveckla svensk förskola. Vi vill medverka till att fler lärare anställs inom förskolan för att ha tid för varje barn. För de barn som behöver extra stöd hade satsningen på fler specialpedagoger underlättat. Läraren är otroligt viktig, och kvalitet är kopplat till samspelet mellan vuxna och barn. Forskningen är här också tydlig och visar att personalens kompetens är avgörande för förskolans kvalitet. Fortbildning och kompetensutveckling ger personalen de verktyg den behöver för att ta sig an de mål som finns i läroplanen. Det stärker och berikar, men framför allt gör det skillnad för barnens utveckling. Det slår mig ofta vilken förmån vi har i att vi tack vare modiga kvinnor och män har tagit flera steg i rätt riktning för att garantera våra barn en god omsorg i en verksamhet som präglas av vetenskap och pedagogik. Förskolan är också en rättvisefråga. Det är en fråga om tillväxt och framtid. Det är en fråga om jämlikhet, att garantera barn och unga en likvärdig grund och skapa förutsättningar för alla oavsett bakgrund. Det, herr talman, är någonting som är värt att försvara. Förskolan ska vara en plats som är full av lust, lek och bra pedagogik. Dessa delar ska gå hand i hand och främja varandra. Förskolan ska vara en plats som är full av trygghet och gemenskap. Där ska vi som föräldrar lämna våra barn med en känsla av tillit och med vetskapen om att verksamheten utformas utifrån just mitt barns särskilda behov. Vi ska också känna att våra barn får det stöd och den skjuts de behöver för att förberedas för den kommande skolgången. För oss socialdemokrater är det viktigt att ska vara ett land där alla – jag betonar det, herr talman – har möjlighet till ett livslångt lärande från förskola till yrkeslivet. Förskolan och annan pedagogisk verksamhet för barn före ska hålla hög kvalitet, och förskolans pedagogik ska vara tillgänglig för alla barn. 89 (M): Vi debatterar en av viktigaste frågor: förskolan. Det är i regel inte den fråga som upptar mest tid i den här talarstolen, och det är inte den fråga som medierna helst rapporterar om. När medierna är intresserade så är det antingen stora barngrupper eller en enskild förskola som misskött sitt uppdrag, och låt mig vara mycket tydlig: Det, herr talman, är inte oviktigt. Barngruppernas storlek är på många håll ett bekymmer, och därför har Alliansen i sin budget också lagt extra resurser för att möta detta. Förskolor som inte sköter sitt uppdrag vare sig det gäller en god omsorg eller det pedagogiska uppdraget ska nagelfaras och kritiseras. ska ha en god kvalitet i sina förskolor, och det ska gälla både de kommunala och de fristående förskolorna. Även i detta fall har Alliansen tidigare och gjort omfattande investeringar för att fortsätta höja kvaliteten i förskolan. Men när det handlar om utveckling och diskussion om förskolans framtid eller beskrivningar av allt fantastiskt arbete som sker i förskolan lyser mediernas intresse med sin frånvaro, och tyvärr också många politikers intresse. I utbildningsutskottet upplever jag dock till min stora glädje att det finns många som både har ett genuint engagemang i förskolefrågor och på många olika sätt vill utveckla densamma. Ett livslångt lärande börjar på många sätt i förskolan. Där kan man säga att barnens kunskapsresa börjar. Med nyfikenhet, lek, utveckling, omsorg och lärande öppnar förskolan barnens ögon för djur och natur, kropp och teknik, siffror, bokstäver och mycket mer. Detta fokus – att lära genom sång, lek och omsorg – utifrån det lilla barnets perspektiv, är en av framgångsfaktorerna som gör att vi har en av världens bästa förskolor. När jag reser runt i landet och besöker förskolor ser jag många som bedriver en fantastisk verksamhet och som väcker barnens nyfikenhet att lära sig. Men jag ser och hör också om det motsatta, om förskolor där tiden i förskolan tenderar att bli mer en förvaring än för utveckling. Detta är oroväckande eftersom forskningen tydligt visar att barn som tidigt halkar efter och som inte får en möjlighet att komma i kapp också får svårt att komma i kapp senare i skolåren, om de alls gör det. Ett ökat pedagogiskt fokus i kombination med tidigt stöd och hjälp är därför avgörande för hur väl förskolan kan förbereda barnen för i skolan. Att ge alla barn en möjlighet till en bra start i livet var vägledande när alliansregeringen satsade på att lyfta och förstärka förskolans roll i utbildningskedjan. Förskolan är en egen skolform med en reviderad och modern läroplan. Till detta kommer bland annat allmän förskola för treåringar, skärpta krav på behörighet, förskolechefs roll och förskolelyft. Med Alliansens budget, som gäller , blir ytterligare satsningar på förskolan verklighet. I den finns satsningar på att minska barngruppernas storlek, en fortsatt permanent utbyggnad av utbildningsplatser på förskollärarutbildningen och en förlängning av Förskolelyftet . Därtill kommer ett förskolechefslyft för att ytterligare utveckla det pedagogiska ledarskapet i förskolan. Tack vare Alliansens genomförda och kommande reformer har en av världens bästa förskolor. Men det finns fortfarande mycket kvar att göra. Därför ser jag mer saker som vi måste gå vidare med och som skulle lägga grund för en ännu bättre förskola. Det handlar om möjligheten att införa förstelärare i förskolan, att göra befattningsutbildningen obligatorisk även för förskolechefer, en bättre formaliserad överlämning till nästa skolform och en fortsatt kompetensutveckling av förskollärarna. Detta är några av mina och ambitioner för förskolan framåt. Den dåvarande alliansregeringen höll ett högt reformtempo. Från dag ett började vi att genomföra vår politik som vi gick till val på då – en förberedd och sammansvetsad politik. Riktigt så ser det inte ut . Ivern att vilja förändra är utbytt mot en handlingsförlamning. Det märks tyvärr också på förskolans område. Det är inte så att det saknas utmaningar i förskolan, tvärtom. Vi ser ett liknande problem som i den övriga skolan: Likvärdigheten sjunker. Jag var delvis inne på detta tidigare. Vi ser hur vissa förskolor drar ifrån genom att vara duktiga på att utveckla verksamheten i förskolan. Här får förskolechefer, förskollärare och pedagoger resurser, tid och förtroende att planera, inte bara för de kommande dagarna utan också för långsiktiga satsningar och investeringar. Men tyvärr finns det också förskolor där detta prioriteras bort. Förklaringarna är många, men jag vill här lyfta fram två. Den första är en skev fördelning av behöriga förskollärare och förskolechefer som deltar för lite i det pedagogiska arbetet i verksamheten av olika skäl. I många av kommunerna hemma i som jag kommer ifrån är andelen behöriga förskollärare hög. Det finns ett flertal kommuner där så många som av förskollärarna är behöriga, det vill säga att det finns behöriga förskollärare till av förskolepersonalen. Här i finns behöriga förskollärare. Det är en vanlig uppställning i många kommuner med två behöriga förskollärare och en barnskötare, men i bland annat finns det förskolor där en ensam förskollärare ska planera och ansvara för det pedagogiska arbetet på två avdelningar. Det är ju en självklarhet att detta ger olika förutsättningar för detta viktiga uppdrag, och det ger också barnen olika förutsättningar. Detta såg den dåvarande alliansregeringen tidigt och satsade som bekant på att bygga ut platserna på förskollärarutbildningen, något som vi nu i Alliansens budget förstärker ytterligare. Detta är viktigt för att säkerställa att vi får fler utbildade förskollärare ute i förskolorna men också för att bevara det stora intresset för yrket. Glädjande nog går det nämligen två sökande på varje utbildningsplats. Från sida följer vi noga utvecklingen av behovet och antalet utbildningsplatser. Den andra viktiga förklaringen är förskolecheferna. En skolledare som deltar i det dagliga arbetet och som analyserar, dokumenterar och följer upp verksamhetens pedagogiska utveckling bidrar till en positiv kultur där arbetslagen jobbar åt samma håll och känner sig delaktiga i att utveckla förskolans arbetssätt och pedagogik. Vi vet att skolledarnas betydelse för hur förskolor såväl som skolor utvecklas är mycket stor. Alliansregeringen gjorde rektorsutbildningen obligatorisk för att säkerställa stödet för skolledarna. behöver också uppdraget lämnas att titta vidare på hur också förskolechefernas utbildning ska bli obligatorisk. Precis som med lärarna är det förskollärarna och medarbetarna i förskolan som är vår viktigaste resurs. Forskningen visar oss förskolans betydelse för de små barnen och hur en kvalitativ förskola ger goda förutsättningar in i och vidare i livet. Därför är det också viktigt att de riktigt duktiga förskollärarna lyfts och att ett uppdrag också läggs för att titta på hur karriärstjänstreformer också ska omfatta dem. Kunskapen om de små barnen och delar som bland annat deras språkutveckling är en ovärderlig kunskap som förskollärarna besitter. På många håll i landet lämnas en kvalificerad kunskap om detta vidare till nästa steg i kunskapskedjan, men tyvärr sker det inte överallt och inte på ett tillräckligt kvalitetssäkrat sätt. Vi måste säkerställa att den kunskap som finns i förskolan förs vidare så att små barns rätt till tidigt stöd inte riskerar att fördröjas eller i värsta fall upptäckas först långt upp i skolåren, något som tyvärr alldeles för många barn och föräldrar kan vittna om. Därför vill vi moderater se en överlämning som ger bättre förutsättningar för en likvärdig förskola och skola. hände något som gjorde mig mycket glad. Lärarnas Riksförbunds ordförande, , gick ut och sa att han ansåg att även LR skulle börja organisera förskollärare. Det är klokt, och det känns nog för många av oss självklart. Förskollärare är utbildade pedagoger och lärare med ansvar för de små barnens lärande. De har en egen legitimation, och de har en egen läroplan att ansvara för. Förskollärare är lärare som alla andra, och är de som alla lärare helt unika. Jag är väldigt stolt över svensk förskola. Mitt yngsta barn gör nu sina sista månader i förskolan, och jag kan försäkra att jag sörjer det mer än hon gör. ser jag ju att hon är flygfärdig. Förskolan har på ett fantastiskt sätt bidragit till att utveckla och stimulera henne, och för detta är jag djupt tacksam. Vårt uppdrag i den här kammaren måste vara att hitta förutsättningar för alla barn att få uppleva en kvalitativ svensk förskola. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 90 (S) replik: får mig att gråta, för min son slutar också snart i förskolan och ska börja i förskoleklass. Jag känner med dig. För övrigt vill jag säga: Tack för ett väldigt bra anförande! Det märks och har framgått i den här kammaren att du verkligen brinner för de här frågorna. Därför är det särskilt roligt att stå här och debattera med dig.