prot · H209122 · 2015-09-03 00:00:00 — Han använder begreppet ”utmaning” men medger att han inte avser att arbeta för att minska trycket på . Det är i sig ganska skrämmande, kan jag tycka, att ansvarig minister inte tycks förstå vilka konsekvenser de här volymerna och den här enorma anstormningen får för vårt land. I tidning efter tidning kan vi läsa om det hårda trycket. kunde vi läsa i att 40 ensamkommande barn kommer till . var det 40 personer . I Dagens Juridik kunde vi läsa att det kommer 600 ensamkommande barn till . Detta med ett system som är byggt för att klara av 400 ensamkommande . kom runt 400 ensamkommande barn till , det vill säga det som dagens system är uppbyggt för. kom strax över 7 000, och prognos pekar på att runt 12 000 kan komma . Statsbudgetkostnaden för detta har flerdubblats och kan uppgå till runt . prognoser visar att om bara ett fåtal år kan de här kostnaderna svara för nästan halva det belopp som är avsatt för migrationsutgifter. Det här slår naturligtvis hårt mot hela vårt samhälle. Varningar om brist på bostäder, lärare, tolkar, kuratorer – you name it – tycks inte vara intressanta att lyssna på från ministerns sida. För honom är det viktigare att fortsätta som . Trots resursbrist ska kommuner och statliga myndigheter på något sätt punga ut med resurserna som behövs. Då vet vi att det är någon annanstans man får ta dem ifrån. Det kan vem som helst förstå. Så, ministern, hur långt ska det här behöva gå? Kan vi ta emot hur många ensamkommande flyktingbarn som helst? Ska vi behöva börja stänga dagis, skolor och äldreboenden för att ha råd att ha det här mottagandet? Ska vi behöva ta mer av välfärden för att ministern och de övriga i regeringen ska framstå som godhjärtade, som ni faktiskt gör hundratusentals människor en riktig björntjänst? 76 Justitie- och migrationsminister (S): Det som händer i , och är den värsta humanitära krisen . Jag besökte själv och så sent som , och det är vad FN-personalen där säger. 12 miljoner människor är på flykt. 8 miljoner är kvar i landet i . 4 miljoner har lyckats ta sig ut. Bara i talar vi om snart nästan 2 miljoner flyktingar. I är det säkert 600 000–700 000. Det är en katastrof – en mänsklig, humanitär katastrof – av enorma mått. 250 000 människor är döda. Vi känner alla till den bilden. Vi känner till hotet från , terrorsekten, och vad den håller på med i de här områdena. Vi känner till bombningar av det egna folket. Han bombar sönder de egna städerna. De ligger i ruiner. Men det känner både och jag till. Det som skiljer oss åt är att när människor kommer från dessa platser, när de flyr från dessa platser, då vill jag hjälpa dem. Jag vill ge dem skydd och stöd – här i . Vad jag förstår av den sverigedemokratiska retoriken vill de kasta tillbaka dem ut i kriget igen. Vad vill annars? Det är precis det detta handlar om: tusentals – tiotusentals, hundratusentals – människor som kommer till och därmed också till och som söker asyl och skydd. Vi prövar då deras asylskäl. räknar vi med att ungefär 100 000 människor från har beretts skydd i . Jag är fantastiskt stolt över det som vi har gjort. Vi har i så fall räddat livet på över 100 000 människor. Det är det som är : solidariteten och ansvarstagandet. Vi vänder inte ryggen åt världen, utan vi ser vad som händer i världen och försöker hjälpa till efter bästa förmåga. Just nu kommer det utöver vuxna och familjer också många ensamkommande barn. Det är helt korrekt. Så är det. Jag var själv i och besökte ankomstboenden för ensamkommande barn . Jag vet precis hur det ser ut. Jag vet siffrorna också. Då ägnar sig en del, som jag var inne på i tidigare inlägg, rasistiska bloggar och inlägg åt att försöka misstänkliggöra de här barnen. ”Det är inga riktiga barn. Det är egentligen bara vuxna män.” av dem är flickor. Enligt den statistik vi har från är av dem . Jag tror att de sa på ankomstboendet att det yngsta ensamkommande barnet, som de hade hittat på , var . Bilden man försöker få ut, att detta egentligen inte är några barn, att detta är vuxna, är alltså fullständigt felaktig. Det är ljug. Det är lögner. Det är klart att det här innebär ett stort åtagande för och en stor utmaning för som vi måste hantera. Självklart är det så. Det handlar om att få fram tillräckligt många platser men också om att få fram tillräckligt många utbildningsplatser, om att bygga skolor och bostäder och om allt annat som vi nu håller på att göra. Det första som vi tar oss an när det gäller de ensamkommande barnen är att vi inrättar en ny form av boende, stödboende, som komplement till HVB-hemmen. Det gör att vi kan få fram fler platser. Bara kommer att få i uppdrag att ta fram 1 000 sådana platser i statens regi till att börja med när vi har den nya lagen på plats. Vi behöver naturligtvis göra mycket mer. Det kan aldrig vara ett alternativ att vända ryggen åt dessa barn. 77 (SD): Det råder inga tvivel om att migrationsministern vill göra väldigt mycket. Han vill ta emot fler människor i och vill att fler ska kunna få trygghet i . Problemet är att det inte bara är vilja och visioner som krävs; man måste ha lösningar också. Man kan fråga sig om det inte är lite märkligt att det enligt ministern bara är som ska ta ansvar och inte övriga världen. Som det är nu framstår det som att det bara är , och eventuellt också i en del fall, som tar ansvar. Men det är inte riktigt så det ser ut. Eftersom närapå hälften av de ensamkommande barn som kommer till söker sig till är det något som är lite märkligt. Vad är det som får ministern att tro att dessa, som enligt egen utsago är minderåriga barn och i många fall också är det, helt på eget bevåg färdas genom nio eller tio länder för att till slut hamna i ? Vad är det som gör att det är värt för dem att i vissa fall betala flyktingsmugglare för att komma till , i många fall på vägar som är livsfarliga att resa på? Ministern talar som sagt ofta om att ska ta ansvar. Naturligtvis ska vi vara ett land som stöttar utsatta. Jag har i flera debatter och inlägg tidigare tydliggjort att vi vill stötta dem som behöver vårt stöd, men det ska ske på ett effektivt sätt. Man kan fråga sig hur man bäst gör detta. Varför är det så många som aktivt söker sig hit? Varför kom det runt 7 000 ensamkommande barn till som det kom 838 till , 1 204 till och bara 196 till ? Varför denna skeva fördelning? De barn vi talar om är, som ministern sa, till 80–pojkar, och fler än hälften säger sig vara 16–. visade det sig att av de asylsökande ensamkommande barnen i i själva verket var vuxna. Detta konstaterades efter medicinska prövningar – något som man i inte får göra utan medgivande. I var siffran ännu högre. Där låg den på . Jag skulle inte bli förvånad om dessa som bedöms som vuxna i våra grannländer till slut söker sig till för att försöka här. Varför skulle situationen i vara annorlunda än i våra grannländer? Svenska Dagbladets skribent avslöjade för inte så länge sedan att personal vid och på HVB-hem rapporterat att det bland de många asylsökande i som sa sig vara minderåriga fanns mängder av betydligt äldre personer. En person som arbetat som modersmålslärare för asylsökande ensamkommande barn hade sagt att det kändes märkligt att han som är skulle undervisa barn som är lika gamla som han själv. Varför ska vi vara rädda för de medicinska åldersbedömningarna i när vi vet vad detta kostar samhället, vilka konsekvenser det får och hur det ser ut i våra grannländer? 78 Justitie- och migrationsminister (S): Jag tycker att borde pröva på att nå något slags medmänsklig känsla här. Han fortsätter att försöka misstänkliggöra de barn som kommer. Det är inga riktiga barn, menar han. De är nog vuxna. Och så tar han till anonyma källor och drar till med statistik. Som sagt, av dem som kommer är yngre än . Jag kan skilja på en tolvåring, en 20-åring och en 30-åring. Jag vet inte om kan göra det, men jag kan göra det. Enligt den statistik vi har är ungefär två tredjedelar i åldersgruppen 14–. Det kan hända att det finns någon som är 17, 18 eller 19, men att det skulle vara någon som är 30 har jag svårt att tro. Jag besökte som sagt ankomstboendet i . Jag träffade säkert ett femtiotal barn. Det snurrar runt en massa myter på nätet som inte minst försöker vidmakthålla. Man kallar dem för ”skäggbarn” och säger att de inte är riktiga barn utan vuxna män. Men så är det inte. Det är barn vi pratar om. Den yngsta man hade tagit hand om i var . Den här frågeställningen får mig att tänka på min egen dotter som är . Det är detta man faktiskt måste försöka bottna i när man har hand om de här frågorna. Det kunde ha varit du, , eller jag som var i den situationen, om vi inte hade haft turen att födas i , som ju har byggts upp med en socialdemokratisk välfärdspolitik . Då hade det mycket väl kunnat vara du eller jag som hade suttit på ankomstboendet och sökt en hjälpande hand. Och det är det som ska vara. Är det då bara som kan klara detta, undrar . Nej, det har varken jag eller någon annan påstått. Det är inte hälften av alla ensamkommande barn som kommer till . Siffran ligger på mellan . Det är en hög siffra, men det är inte hälften. Andelen har heller inte ökat. Min bild, som jag berörde i ett tidigare inlägg, är att det som gör att många barn söker sig till är att det världen över finns en väldigt positiv bild av . Vi har väldigt gott rykte. Vi är förmodligen det land som är världens bästa för barn att växa upp i. Det vet vi, och det vet man på många andra håll i världen – i , och . Om man befinner sig i den situationen att man är som mest utsatt är det kanske detta kalla land i , som man bara har läst eller hört talas om, som hägrar framför en. Man tänker: Där kan jag vara trygg och säker. Där behandlas barn på ett bra sätt. Jag tror att det är detta som det i grunden handlar om. Vi stänger inga dagis eller äldreboenden för att ge plats åt detta. Det gör vi inte. Vad vi gör är att försöka lösa de problem som finns utifrån de resurser som växer fram i ekonomin . Behöver vi bygga bostäder för att ta hand om en större befolkning, ja, då bygger vi bostäder. Behöver vi satsa på skolgång för de barn som kommer, ja, då lägger vi extrapengar till det. gick vi ut med en stor satsning där vi höjer skolschablonen för asylsökande barn . Det är en affär på . Vi riktar helt enkelt resurser av vår ekonomi för att lösa dessa praktiska problem. 79 (SD): Jag vill inte misstänkliggöra några barn. Men det finns något som migrationsministern själv borde fundera över. Statistiskt sett i våra grannländer är det så att 70–av dem som säger sig vara minderåriga inte är det. Borde det vara annorlunda i , eller kanske det kan vara så här också? Om man kommer hit och har rätt till asyl ska man självklart ha det, oavsett ålder. Det spelar liksom ingen roll. Men faktum är att många av dem som kommer till mycket väl kan vara . Det har vi sett i våra grannländer. Det är ganska uppenbart. Det är faktiskt som för en märklig och i sammanhanget extrem politik på det här området, inte de andra länderna i . Det är samma sak när vi talar om att stötta utsatta här. Jag förstår att migrationsministern vill hjälpa så många det går här. Det har vi gått igenom tidigare. Men han har fortfarande inte sagt varifrån pengarna ska tas. Han har fortfarande inte presenterat några lösningar på hur man ska bekosta mottagandet, för det är väldigt dyrt. Det finns boenden som kan kosta för ett ensamkommande barn. Det står skattebetalarna här för. Varifrån ska de pengarna tas? Ska ni fortsätta att höja skatterna med 60 miljarder ? Javisst, men vad är det då som ni inte ska lägga pengar på? All politik handlar som sagt om prioriteringar. Här har migrationsministern tyvärr inte redogjort för hur regeringen ska finansiera detta. 80 Justitie- och migrationsminister (S): Vi rullar ut våra budgetpresentationer . Efter hand kommer man att se hela bilden av de satsningar som vi gör. Vi satsar på den generella välfärdspolitiken. Vi säger inte bara att vi ska rikta stöd till just en speciell grupp, utan vi försöker se till att lösa själva grundproblemet. Behöver vi mer pengar i skolan, till exempel, anslår vi pengar just till skolan. Vi gick ut med en satsning på nästan 5 miljarder på den punkten. Behöver vi bygga bostäder ser vi till att dra igång den största bostadspolitiska satsning som har gjorts . Det gör vi ; det är en satsning . Behöver vi förstärka vuxenutbildningen för att en del av dem som kommer behöver förstärka sina utbildningsmöjligheter går vi fram med en satsning där. Var tar vi pengarna ifrån? En del skatter höjer vi, ja, men det är också så att det växer fram ett reformutrymme. Det är bra använda pengar att använda det reformutrymmet till exempel till bostäder, skolor, vuxenutbildning eller andra åtgärder som stärker . Det ska man också komma ihåg. Låt oss säga att de barn som kommer är i 14‑, 15‑, 16-årsåldern. kommer de att vara i arbetsför ålder. Vi behöver fler människor i arbetsför ålder i . De barn som vi nu tar emot kan mycket väl vara de som kommer att ta hand om dig och mig, , när vi blir gamla och ligger på äldreboenden. Så kan det mycket väl vara. Om vi inte löser den demografiska situationen kommer vi att ha ett bekymmer med arbetskraftsbrist . Om vi sköter våra kort rätt stärker detta framöver. Jag har fortfarande inte fått svar. Jag ställde frågan i början av debatten. Vi får väl ta någon annan debatt om detta sedan. Men vad är alternativ till detta? Vi har en jättestor flyktingkris. Det räcker med att se bilden i för att förstå vad det handlar om. Ska vi kasta ut dessa barn i kriget igen? Överläggningen var härmed avslutad. § 16 Svar på interpellation 2014/15:744 om vice statsminister 81 Justitie- och migrationsminister (S): har frågat klimat- och miljöministern med vilket formellt stöd som beskriver sig som vice statsminister och om denna utnämning på något sätt är dokumenterad. har vidare frågat vilka arbetsuppgifter som utförs som vice statsminister och om dessa arbetsuppgifter på något sätt är reglerade. Slutligen har frågat om det med stöd av 7 kap. 5 § andra meningen regeringsformen har fattats några beslut som innebär att är föredragande i några regeringsärenden i egenskap av vice statsminister och inte i egenskap av chef för och . Interpellationen har överlämnats till mig. Titeln ”vice statsminister” är varken reglerad i regeringsformen eller i annan författning. I konsekvens med det saknas också en reglering av vilka eventuella arbetsuppgifter som en vice statsminister ska utföra. Statsministern har valt att låta , vid sidan av honom, utföra representativa uppgifter i rollen som vice statsminister. Att är vice statsminister kom till uttryck i regeringsförklaringen. Enligt 6 kap. 10 § regeringsformen kan statsministern bland de övriga statsråden utse en ställföreträdare som vid förhinder för statsministern ska fullgöra hans eller hennes uppgifter. Har någon ställföreträdare inte utsetts eller har också ställföreträdaren förhinder fullgörs statsministerns uppgifter i stället av den som har varit statsråd längst tid. Om två eller flera har varit statsråd har den äldste av dem företräde. Det finns således en möjlighet men ingen skyldighet för statsministern att utse en ställföreträdare. Statsministern har valt att inte utse någon ställföreträdare, vilket innebär att det är det statsråd som har varit statsråd längst tid som fullgör statsministerns uppgifter om han har förhinder. Vice statsminister är således inte detsamma som statsministerns ställföreträdare. Det är därmed inte heller så att som en följd av att hon innehar titeln vice statsminister träder in som föredragande i statsministerns ställe vid hans förhinder. Enligt 7 kap. 5 § regeringsformen kan statsministern förordna att vissa ärenden i stället för att föredras av departementschefen ska föredras av annat statsråd. Statsministern har inte meddelat något sådant förordnande som innebär att ska kunna föredra ärenden i någon annan egenskap än den som klimat- och miljöminister. 82 HANS (M): gick det en susning genom när det kom att visa sig att vice statsminister inte var ställföreträdande, utan hon var något annat. Det har väckt vissa frågor, inte bara hos alliansoppositionen utan även långt in i regeringspartierna. Det har också väckts en fråga i en KU-anmälan kring detta – den kan vi lämna därhän. Jag gör fyra reflektioner med anledning av svar, herr talman. Den första är att själv inte besvarar interpellationen, som är ställd till henne. Om ett statsråd inte har ansvar för ett område brukar man i interpellationssvaret säga: Ansvaret inom regeringen är så fördelat att jag besvarar interpellationen. I det här fallet sägs det i svar mer lakoniskt: Interpellationen har överlämnats till mig. Det är en intressant fråga varför tar sig an denna fråga, som är ställd till , och inte vice statsminister själv. Vi har i politiken vice talmän. Vi har vice gruppledare. Vi har vice partiledare. Vi har vice kommunstyrelseordförande. Vi har vice utskottsordförande. Vi har vice nämndordförande. Vi har i näringslivet vice verkställande direktörer, och vi har vice styrelseordförande. I allmän svensk praxis går de här vice ordförandena in i ordförandenas frånvaro, men det gör inte vice statsminister. Då måste man ställa sig frågan: Vad är det när det inte är en vice ordförande-post så som kutymen bjuder, att man går in i ordförandens ställe? Det här är något annat, en hittepåpost. Om det är så som anför i sitt svar, att det här inte har någon större betydelse och att det inte är en vice statsminister-post i den egenskap som alla andra vice ordförande-poster är, undrar jag: Varför har detta inte förmedlats? Varför berättade man inte det i samband med utnämningen eller tillkännagivandet om att var vice statsminister? Jag tror att statsrådet är på rätt väg: Det är nog inte fel rent legalt. Men det finns nog en hel del personer i svenska folket och i den här kammaren och ett antal miljöpartister som känner sig en smula förda bakom ljuset. Den person som är utnämnd till vice statsminister är inte den som är ställföreträdande statsminister. Det leder till nästa reflektion. Jag såg en bild från sommarregeringen. Det var det då äldsta tjänstgörande statsrådet, som av en händelse råkade vara försvarsministern, som ledde regeringens sammanträde. Han var omgiven av två kvinnor på vardera sidan, varav en var . Är det så man vill signalera den feministiska regeringen, att den som är vice statsminister sitter vid sidan av den som fungerar som statsministerns ställföreträdare? Avslutningsvis, fru talman! Om den här vice statsminister-posten är en hittepåpost undrar jag: Är det någonting mer som inte är det som det synes vara i det regeringen säger och gör som vill berätta för svenska folket? 83 (M): Som ordförande vill jag först säga att jag inte har tagit ställning i de frågor som föreligger i den här debatten eftersom det finns en KU-anmälan som rör vice statsminister-titeln, och den kommer vi att behandla på sedvanligt sätt i vår. Men eftersom justitieministern ändå är i kammaren och svarar på frågor vill jag testa ett par resonemang på justitieministern och höra hur han ser på dem. Det är precis som justitieministern säger i svaret. Titeln ”vice statsminister” är inte reglerad i regeringsformen eller i någon annan författning, det vill säga den är inte reglerad i någon skriven författning. Då är också, enligt rättskälleläran, praxis en rättskälla. Praxis kan vara rättsfall men också konstitutionell praxis. Justitieministern och jag hade en debatt här i kammaren som handlade om tillkännagivanden och deras konstitutionella innebörd. Då tror jag att vi var ense om att det finns en fast, konstitutionell praxis som reglerar innebörden av tillkännagivanden, till exempel att regeringen i normalfallet ska följa tillkännagivanden eftersom har sagt det vid ett antal tillfällen. Däremot finns det ingen skriven lag som reglerar tillkännagivanden. Men det finns alltså en fast, konstitutionell praxis som jag uppfattade att vi då var överens om. Då är det så att ingen av de ministertitlar vi normalt använder i vanligt språkbruk är reglerade i regeringsformen. Vice statsminister är det inte, miljöminister är det inte och justitieminister är det inte. Den enda ministertitel som, såvitt jag vet, nämns i regeringsformen är statsminister, och där finns det ju ett tydligt regelverk. Men i övrigt finns det inga regler i regeringsformen eller i någon annan skriven författning om vad en miljöminister eller en försvarsminister gör. Min fundering är denna: Skulle man ändå inte kunna säga att innebörden av de olika ministertitlarna regleras genom fast, konstitutionell praxis? Att vi kallar en person miljöminister betyder att den personen handlägger ärenden inom ansvarsområde som har med miljöpolitik att göra, och försvarsministern handlägger ärenden inom Försvarsdepartementets ansvarsområde som har med försvarspolitiken att göra. Om det är så skulle man också kunna hävda att titeln vice statsminister har ett innehåll som finns i praxis. I både socialdemokratiska och borgerliga regeringar bakåt har ju vice statsministern varit statsministerns ställföreträdare. Det här är det första kända exemplet på att den person som kallas vice statsminister inte är statsministerns ställföreträdare. Jag skulle därför vilja fråga om han håller med om att ministertitlarna generellt får sitt innehåll genom konstitutionell praxis och om han då också delar min uppfattning att har denna praxis vad gäller titeln vice statsminister varit att vice statsministern är statsministerns ställföreträdare. Om han delar min uppfattning i de här båda frågorna undrar jag också varför praxis i så fall ändrades av den nuvarande regeringen. Är det så att justitieministern inte delar den här synen vore det naturligtvis intressant att höra hur han resonerar kring de olika ministertitlarnas innebörd och hur respektive innebörd fastställs. 84 Justitie- och migrationsminister (S): Först till och hans första fråga om varför det är jag som besvarar interpellationen: Jag har grundlagsfrågorna som justitieminister, och därför är det naturligt att det är jag som gör det. När det gäller frågeställning kring praxis skulle jag avråda från att driva på en sådan praxisutveckling, för i grunden handlar detta faktiskt som två olika frågor. Vi har titeln vice statsminister. Statsministern förfogar själv över titlarna. Det är han som avgör den frågan. När det gäller titeln vice statsminister är jobbet för vice statsministern att kunna avlasta statsministern, till exempel genom att utföra representativa uppgifter å statsministerns vägnar, vilket har gjort . Det är ett jobb i vardagen för regeringen. Vice statsministern kan avlasta statsministern i vissa situationer. Detta är inte bundet i regeringsformen som vi ju vet. Det har det heller aldrig varit, utan det har varit oreglerat. Så tycker jag att det ska förbli. Det var den ena frågan. Den andra frågan är just ställföreträdarskapet. Det är en annan sak. Den som är ställföreträdare för statsministern ska gå in i en situation när statsministern inte kan fullgöra sina uppgifter. Det regleras i regeringsformen 6 kap. 10 §. Då övertar ställföreträdaren samtliga statsministerns uppgifter om han är ur stånd att fullgöra dem. Som vi har diskuterat är ställföreträdaren i praktiken det statsråd som har längst regeringstid eller, om man har samma regeringstid, det statsråd som är äldst – om inte statsministern har utsett någon annan. Så är upplägget. Min poäng är att det här är två olika typer av arbetsuppgifter. Vice statsministern kan avlasta statsministern i vardagen. Ställföreträdaren träder in endast när statsministern kan fullgöra sina uppgifter. Vad kan det då vara för typ av situation? Man kan nog utgå från att en sådan situation mycket väl kan vara en krissituation. Det kan vara en situation där statsministern är utslagen av olika skäl. Han kanske till och med är dödad. Han kanske är skadad på ett sådant sätt att han inte kan fullgöra sin uppgift att leda regeringen, till exempel till följd av ett terrordåd. Då är frågan: Vem ska leda regeringen i en sådan krissituation?