prot · H20986 · 2015-04-15 00:00:00 — Grundläggande för att förbättra folkhälsan är det förebyggande arbetet. Jag ser också de skillnader som lyfter fram mellan personer, beroende på vad vi har med oss i vår ryggsäck som vi har med oss när vi föds. Den som föds med sämre förutsättningar ekonomiskt och socialt har sämre förutsättningar att få en god hälsa. Därför är det förebyggande arbetet i form av föräldrastöd, som vi pratade om i den förra debatten, otroligt viktigt. Där ser jag tyvärr inte några förslag från den nuvarande regeringen. Det är viktigt att skolan faktiskt klarar av att fullfölja sitt kompensatoriska uppdrag. Skolan ska kunna brygga över de klyftor som finns redan när barn föds så att man, oavsett var ens föräldrar stod i livet när man föddes, kan få en god chans till välfärd men också till en god hälsa. Därför är jag mycket bekymrad över att regeringen återigen för fram förslaget om att ta bort fritidspengen. Det är en liten åtgärd, inte alltför omfattande i ekonomiska medel i statens budget, men de som ser barnens behov ser också att möjligheten till att bara ta pengarna och stoppa in dem i det allmänna socialbidraget kommer att innebära att barn inte får möjlighet att delta på samma villkor. Det kommer att innebära att barn inte får möjlighet att vara med i fotbollsklubben eller spela det där instrumentet, eftersom de väljer att avstå för att skydda sina föräldrar om de lever i ekonomisk utsatthet. Jag är också väldigt orolig för att regeringen väljer att slå ned på den ideella sektorn genom att ta bort det som innebär att fler har börjat ge pengar till välgörande ändamål. Det kommer att innebära att den ideella insatsen får sämre förutsättningar, och det är allvarligt. Jag har inget yrkande när det gäller utskottets förslag i betänkandet. 38 (V) replik: Det är klart att jag går upp, , även om min röst nu börjar låta whiskysprucken. Du tog upp några frågor som jag hänger på lite. I fråga om den psykiska ohälsan håller jag helt med dig. Vi måste börja prata om psykisk ohälsa, och det måste vara lätt att så att säga gå ut med det. Det är önskemål som jag tror att vi alla kan ställa oss bakom. Men vi måste också ha en första linjens mottagning för psykisk ohälsa bland barn och unga, och där ser det kanske inte jättebra ut. Tittar vi på utvecklingen när det gäller exempelvis hälso- och sjukvård inom skolan kan vi se att vi måste ta itu med att kartlägga var hälso- och sjukvården finns inom skolan . Det är många skolor, exempelvis friskolor, som öppnar utan att ha riggat det. Vi måste kanske se över hur vi ska se till att alla barn och unga i har tillgång till hälso- och sjukvård i skolan. Ungdomsmottagningarna tycker jag är intressanta. Vi är flera som tycker att man kanske ska titta på deras hela uppdrag. Men just skolhälsovården måste vi göra någonting åt, för den är inte till fyllest. Frågan är hur man ska organisera det. När det gäller offentlig sektor kontra ideell sektor är det så att den ideella sektorn gör vansinnigt många bra insatser . Men det ska inte vara så att samhället lämnar över stora ansvarsbitar till den. Så har exempelvis kvinnojourerna haft det : Med en liten peng har man lämnat över ett stort ansvar till den ideella sektorn, och kommunerna har liksom backat. Det måste vi också komma åt. Det var väl svar på några av frågorna. När det gäller kollektiv minnesförlust menar jag så här: Ni satt . Det är en vid makten. Då blir det ibland lite kontraproduktivt, tycker jag, när ni klagar på att ingenting har gjorts . 39 (KD) replik: Jag uppfattade faktiskt inte någon fråga i replik, vilket man skulle kunna förvänta sig när någon tar replik. Jag ska ändå bemöta några av de saker som tog upp. När gör sina prioriteringar vad gäller folkhälsoområdet, hälso- och sjukvårdsområdet och inte minst barnområdet är det just det primära uppdraget vi fokuserar på. Därför har vi sett att skolhälsovårdens sätt att fungera är någonting vi verkligen måste skapa bättre förutsättningar för. Det måste finnas en nedre gräns för hur mycket skolhälsovård ett barn har möjlighet att få. Jag vet inte hur många barn jag har träffat som har berättat om lappen som alltid sitter på skolsköterskans dörr: Tillbaka . Det är så rackarns kul när det är onsdag och man har ont i huvudet. Och huvudvärken kanske inte bara beror på att man har sovit dåligt utan även på andra saker som man behöver få prata om med någon. Vår ambition är att varje barn i skolan på något sätt ska kunna komma i kontakt med skolhälsovården. Man ska aldrig behöva vänta till eller . Det kan lösas på många olika sätt. Vi vill inte sätta upp hinder för att också små skolor ska kunna finnas. På en väldigt liten skola kan man för att kunna möta andra behov hos barnen inte ha en skolläkare på heltid, en skolsköterska på heltid, en skolkurator på heltid och en skolpsykolog på heltid. Men man ska ha ett utvecklat och nära samarbete för att barnen i skolan ska kunna komma i kontakt med skolhälsovården. Det här går dock lite utanför det betänkande vi debatterar , herr talman. 40 (V) replik: Eftersom tycker att jag glömde bort frågorna ställer jag frågorna . Ni satt ändå . Man kan se att utvecklingen när det gäller hälso- och sjukvård inom skolan har varit fallande . Det handlar om att många skolor har tappat greppet. Många av dem är friskolor. Det handlar om kostnadsbiten för friskolor. Organiseringen av hela hälso- och sjukvården inom skolan tycker jag att ni borde ha sett över . I stället kommer säkert den sittande regeringen att få se över det . Vi kommer också att titta på det, för det är en oerhört viktig fråga. Den utvecklingen borde ni ha sett , tycker jag – att hälso- och sjukvården inom skolan är på glid. Den kanske har varit det länge, men hur ska man organisera den frågan? Det är intressant. Alla skolor kanske inte kan ha en psykolog på heltid och så vidare, men det kanske ni skulle ha tittat på lite mer . Skolans stora impact är vi alla medvetna om. Det handlar också om folkhälsa. vet vi nämligen att de barn och unga som inte klarar av skolan – det vill säga inte hänger med, inte får betyg, inte går vidare till gymnasiet – har sämre förutsättningar. Om skolresultaten faller är det en oerhört viktig signal också till dem som arbetar med hälsofrågor eftersom man vet att de här barnen och ungdomarna kommer att få en hälsa som inte är på topp längre fram i livet. När det gäller psykisk ohälsa gjorde ni ett antal insatser. Men alla de här projekten som har dragits igång, alla de här transfereringarna genom SKL som man gör och sedan klipper och som det i slutändan finns väldigt lite kvar av – tror inte du, , att det borde ha utvärderats lite mer vad som kommer att finnas kvar av alla de satsningarna? De var ju behjärtansvärda och bra. Det tycker jag är ett problem i : Projekt blir oftast till ingenting efter avslut. 41 (KD) replik: Jag kan lugna och kanske framför allt dem som lyssnar på med att just utvärdering är en av de saker vi alltid har kopplat till de insatser vi gör. Det var den stora bristen som fanns när vi tillträdde: Man hade valt att inte undersöka. Man hade valt att inte ta till sig kunskap om vad som gjordes, vilka konsekvenser det fick och vad man kanske borde göra i stället. När vi satte igång de insatser som vi har gjort på hälsoområdet kopplade vi dem till konsekventa utvärderingar av det som gjordes för att ta reda på vad vi skulle göra, hur vi skulle gå vidare, vilken kunskap vi behövde för att kunna gå vidare och hur vi skulle sprida den kunskapen. Prioarbetet är en viktig del i detta, och när vi får möjligheten att ta över ansvaret igen kommer vi att fortsätta på just den vägen. Det är viktigt att vi steg för steg vet vad vi håller på med och inte bara kastar ur oss förslag för att de låter populistiska. Om det var angeläget för en vilka effekter saker och ting får, då skulle man inte som föreslå att man ska ta bort fritidspengen. Vad barnen som lever i ekonomisk utsatthet behöver är att få vara del av en kompisgemenskap, att faktiskt få gå på fotbollsträningen. Men barnen själva berättar att de väljer att avstå för att de vill skydda sina föräldrar om den enda förutsättningen för att få gå är att det är en del av socialbidraget. Lyssna på den kunskap som finns! Det är min rekommendation till . När det gäller skolhälsovården skulle jag om jag var vänsterpartistisk riksdagspolitiker titta på hur mina egna politiska företrädare har hanterat frågan ute i kommuner och landsting. Det är inte så att de kommuner där finns med i ledningen har varit de främsta vad gäller att förbättra skolhälsovården. 42 (S): Jag tänkte börja med att kommentera en del av de frågor som har tagits upp i tidigare anföranden. Jag börjar med . Han är inte här, men jag delar hans problembeskrivning när det gäller antibiotikaresistensen. Det är en överlevnadsfråga att vi får ordning på det. Däremot tycker jag att det är tråkigt att han försöker göra en politisk fråga av det. Det är en utmaning för oss alla, och jag tror inte att det är något parti som har någon annan inställning än den vi har när det gäller att försöka komma till rätta med det här. Man kan bara konstatera att den strategi som fanns på det här området skapades 2005. efter att den nuvarande regeringen kom till makten kallade den samman partier för att diskutera hur man blocköverskridande ska kunna omarbeta strategin och göra saker som man kanske inte kände till 2005. Det har hänt någonting under de här åtta åren, men det är inte speciellt mycket. Jag tror och tycker att vi tillsammans bör ägna den tid som krävs för att kunna komma åt det här, både nationellt och internationellt. Jag kan inte låta bli att kommentera det som från uttryckte om att de är ett parti som värnar om de äldre. Det är inte speciellt länge sedan tillsammans med de borgerliga partierna fattade beslut som innebär att man inte förstärker äldreomsorgen, inte sänker pensionärsskatten och inte höjer bostadstillägget. Det hade självklart förbättrat folkhälsan för många äldre om man hade lyckats göra de sakerna. Omtanken om äldre är alltså inte något som slår igenom hos . Jag tycker att det är roligt att hyser hopp om regeringen, för det gör jag också. När det gäller den mer allvarliga frågan om självmordsprevention och liknande har sagt att det i första hand handlar om resurser. Vi måste se till att det finns människor inom hälso- och sjukvården som är där när personer mår dåligt av olika skäl. Jag tror att vi genom att rätt prioritera de resurser som finns i alla fall kan åstadkomma en möjlighet för de människor som mår dåligt att få hjälp. Men jag håller med om den frågeställning och den problematik som beskrev. Att definiera folkhälsa är inte helt enkelt eftersom det i grunden handlar om hela människans tillvaro. Om man vill göra det riktigt enkelt för sig kan man säga att det beskriver hur vi mår. tillhör de länder i världen som generellt sett har en mycket bra folkhälsa. En stor del i detta är ett resultat av den generella välfärdspolitik som förts i . Det är resultatet av ett välfärdssystem som varit öppet och tillgängligt för alla oavsett inkomst eller social bakgrund och som haft en uttalad ambition att minska sociala skillnader. De länder som mycket medvetet har haft sådana jämlikhetssträvanden i politiken på nationell nivå har också generellt en bättre hälsa hos sin befolkning än de samhällen som kännetecknats av stora inkomstklyftor och stora sociala skillnader. En god folkhälsa är inte bara en hälsa på så hög nivå som möjligt utan handlar också om hur hälsan är fördelad i befolkningen. Stora skillnader i hälsotillstånd mellan olika grupper i befolkningen är tecken på brister i folkhälsan. Men även om i ett internationellt perspektiv har en god folkhälsa, med mindre skillnader, är hälsan i vårt land inte jämlikt fördelad. Det finns stora skillnader som dessutom också har ökat . Det finns en klassbunden ohälsa och ett starkt samband mellan ohälsa och sämre levnadsvillkor. Människor med låga inkomster, låg utbildning och sämre möjligheter till arbete har ofta en sämre hälsa än andra och löper större risk att dö . Det finns också skillnader mellan kvinnors och mäns hälsa. Vi kan bland annat se sådana skillnader när det gäller självskattad psykisk hälsa, otrygghet, utsatthet för kränkande behandling och våld men också när det gäller levnadsvanor som rökning och konsumtion av alkohol. Hälsan bestäms också av varifrån man kommer och var man bor. I alla aspekter av hälsan, det vill säga levnadsvanor, livsvillkor och hälsa, har vi i vårt land regioner, kommuner och områden inom kommuner där ohälsan är större såväl för vuxna som för barn och äldre. Vi kan tydligt se detta i stora, fattiga och segregerade bostadsområden och i kommuner eller områden med hög bestående arbetslöshet. Arbetet för en bättre folkhälsa måste handla om insatser som påverkar och förbättrar såväl människors livsvillkor som deras levnadsförhållanden och levnadsvanor. Målet ska inte bara vara att förbättra hälsan. Målet måste också vara att uppnå en mer jämlik hälsa och minska påverkbara sociala skillnader. Stora delar av innehållet i det här anförandet så här långt är hämtat, om än i något modifierad form, från en motion inlämnad under höstens allmänna motionstid av socialdemokraten från . Den beskriver på ett, i mitt tycke, väldigt bra sätt de utmaningar vi står inför och skulle mycket väl ha kunnat bifallas om inte arbetet redan var igångsatt. Redan i regeringsförklaringen deklarerade nämligen den nuvarande regeringen att man hade som ett övergripande mål att inom en generation sluta de påverkbara hälsoklyftorna. Det är inte acceptabelt att ens hälsa avgörs av var man bor, vilket kön man tillhör, om man har en funktionsnedsättning eller hur ens ekonomi ser ut. Det är dags att vi tar tag i de stora och växande hälsoklyftor som finns i vårt land. presenterade den så kallade på uppdrag av , , en rapport kallad Closing the Gap. Rapporten studerade den globala hälsan i världen. Uppmaningen till världens länder var då att genast påbörja ett omställningsarbete för att minska sociala orättvisor och förbättra befolkningens hälsa. Den då moderatledda regeringen blundade för de strukturella hälsoskillnader som fanns och såg folkhälsopolitiken mest ur ett individualistiskt perspektiv – vilket vi hört väldigt tydligt i tidigare anföranden här – där samhället skulle hjälpa till med goda råd som man drev en politik som ökade de sociala och ekonomiska klyftorna. Den nuvarande situationen är på många sätt djupt orättvis och inte värdig ett välfärdsland som . Vi socialdemokrater vill därför vända denna utveckling. Hälsoklyftorna går att göra något åt. Genom politiska beslut kan vi påverka samhället och människors hälsa. Minskade sociala och ekonomiska klyftor är det mest verkningsfulla medlet för en bättre folkhälsa. Vårt mål är att utvecklingen ska vändas och inkomstklyftorna minskas genom en utjämnande ekonomisk politik och stora investeringar i jobb, skola och välfärd. De påverkbara hälsoklyftorna ska slutas inom en generation. Jag vill citera , som låg bakom den rapport som togs fram för WHO:  Att uppnå en jämlik hälsa inom en generation är möjligt.  Det är det rätta att göra.  Och tidpunkten att göra det är . Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 43 (MP): Matvanor och fysisk aktivitet är två av elva målområden för folkhälsoarbete. Jag vill säga några ord om alla de äldre personer som har insatser från eller bor på äldreboende. En hel del fungerar bra inom äldreomsorgen, särskilt om man jämför internationellt. Omvårdnaden håller ofta, men inte alltid, hög kvalitet, och de äldres omdömen om omsorgen är för det mesta goda. Men det finns två områden där samhället ofta inte lever upp till de mål som de äldre har rätt att kräva. De områden jag tänker på är äldres möjligheter till fysisk aktivitet och bra matvanor. En sak som är gemensam för dessa områden är att de är ganska personalkrävande, om det ska bli riktigt bra. När det gäller exempelvis att komma ut och gå behöver de äldre som inte har möjlighet att ta sig ut på egen hand hjälp med detta. På äldreboenden är ofta ett mått på att man klarar den uppgiften ganska bra. Fast egentligen vill och behöver ju många komma ut mycket oftare än så. Tyvärr är det vanligt på många platser att en gång eller en till är det normala. När det gäller personer som bor hemma och har hemtjänst ser situationen ofta inte bättre ut. Det är ofta ännu mer personalkrävande att hjälpa äldre att komma ut inom . Det andra området, matvanor och livsmedel, är om möjligt ännu mer centralt för äldres hälsa och välbefinnande. Ofta handlar debatten om maten inom äldreomsorgen om kvaliteten på själva maten. Men ännu viktigare är att försäkra sig om att de som får maten verkligen äter den. Många äldre blir undernärda, inte på grund av brister i maten utan för att de inte äter tillräckligt. Många äldre har nedsatt smaksinne, och då blir det extra viktigt att maten doftar gott, vilket fabriksmat eller mat från storkök ofta inte gör även om näringsinnehållet är okej. Därför har en del kommuner, till exempel , infört rätten att välja enklare rätter som tillagas i hemmet. Det kan vara ett sätt att göra det attraktivt att äta tillräckligt för dem som har hemtjänst. För dem som bor på boenden kan tillagningskök på plats på boendet vara ett sätt att nå samma sak. Det finns också en annan faktor som är lika viktig, nämligen att många äldre personer med äldreomsorg äter för lite och blir undernärda. För många är det svårt att äta i ensamhet, vilket många med hemtjänst ofta gör. Att bara halva portionen blir uppäten hänger ofta ihop med att det inte smakar gott att äta ensam. För dessa personer är sällskap ofta en förutsättning för att de ska äta tillräckligt. De äldre som har problem med initiativförmågan behöver ofta sällskap för att få en vänlig påputtning under måltidens gång. Vi behöver många goda exempel i kommunerna på hur vi kan organisera och hjälpa äldre som har omsorg, så att de får den fysiska aktivitet och matsituation som de behöver. Jag tror att staten kan spela en mer aktiv roll än för att klara en hög ambition inom dessa två viktiga områden. Därmed yrkar jag bifall till förslaget i socialutskottets betänkande. 44 (FP): Som sista talare i debatten vill jag rikta några ord om det som hjärtat är fullt av och som jag har jobbat med nästan flest år i mitt politiska liv. Innan jag kommer in på det yrkar jag bifall till reservationerna 9 och 11 i betänkandet och i övrigt till förslaget i betänkandet. Först vill jag instämma i utmärkta anförande när det gäller självmordsprevention och framför allt när det gäller psykisk ohälsa. Vad händer , , och var , ? försöker en människa i vårt land ta sitt eget liv, och var lyckas någon. Vilket annat samhällsproblem med dessa skade- och dödstal låter vi fortsätta skörda liv och lemlästa människor, , år ? Man behöver inte ens, som jag gjorde , lägga några känslomässiga och mänskliga aspekter på problemet. Man kan lägga helt ekonomiska perspektiv på det. Samhällets kostnader för samtliga suicid och suicidförsök kostar enligt dåvarande , numera Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, enligt deras rapport . I denna siffra ingår främst produktionsbortfall och medicinska kostnader. Ett enda självmord kostar kostnadsläge. Ett självmordsförsök kostar samhället . Självmorden kostar, som sagt, samhället kostnadsläge. Det finns mycket pengar, och framför allt liv, att tjäna om vi investerar i självmordsförebyggande åtgärder. Det finns en vanlig missuppfattning om att det inte går att förebygga självmord och att de som vill tar livet av sig i alla fall. Självklart är det ofta följden av allvarlig psykisk sjukdom och i den meningen svårt att förhindra, men det går. Enligt forskning är en stor andel av självmorden impulshandlingar, oftast utlösta av tillfälliga kriser och mentala katastrofer. Det kan handla om att man blir arbetslös, försatt i konkurs, lämnad av sin partner med mera. Detta är faktiskt särskilt påtagligt för män, som står för av samtliga självmord. Denna typ av kriser måste samhället och vi som medmänniskor bli bättre på att hantera. Som föregående talare har varit inne på bär självmordsfrågan på starka tabun. Det får dock inte leda till att frågan undviks och begravs i utredningar utan att något egentligen sker. Priset i mänskligt lidande är alldeles för högt. Beror det möjligen på hur man har sett på självmord att det nu satsas så lite på suicidprevention och att det helt enkelt varit tabu att tala om det? Det fanns då de som tog sitt liv ansågs vara barn. Det fanns då det var så skamligt att det var kriminaliserat att ta sitt liv eller att försöka ta sitt liv här i vårt land. har formulerat nollvisioner både för trafiken, 1997, och för självmord, 2008. Nollvisionen för trafiken har fått starkt genomslag, och antalet dödsfall har, som ni vet, minskat alldeles remarkabelt. Nollvisionen för självmord är däremot praktiskt taget okänd, och antalet självmord har legat på ungefär samma nivå . Man kan till och med se en viss ökning bland unga vuxna. Det är läge för kritik och för självkritik. presenterades förslag om hur staten skulle kunna genomföra en omfattande utbildningsinsats i första hjälpen för psykisk hälsa. Ett utbildningsmaterial har sedan testats på 4 000 personer. Frågan om informations- och utbildningsinsatserna har begravts i en utvärdering hos Myndigheten för vårdanalys och väntas blir klar först . fick i uppdrag att föreslå en statlig kunskapsstyrning som stöd för lokalt och regionalt självmordspreventivt arbete. Uppdraget är naturligtvis mycket välkommet. Men formuleringarna är så vaga att de inte ger myndigheten det mandat och de resurser som frågan motiverar. Jag har inte räknat på hur många liv som går till spillo fram till de olika datum som är satta för olika arbeten, utredningar och inväntade resultat, kanske för att jag tror att jag skulle bli mycket förskräckt över vad det faktiskt innebär. Framgångsrik suicidprevention handlar givetvis om en mängd åtgärder inom hälso- och sjukvården och den generella välfärden, till exempel att säkerställa att personer med psykisk ohälsa erbjuds effektiv behandling och att unga människor får arbete. Det handlar också om att samordna en mycket differentierad verksamhet. Många aktörer är inblandade, inte minst landsting och kommuner som är vana vid att få bestämma själva. Det suicidpreventiva arbetet skulle kunna dra lärdom av arbetet med den trafikpolitiska nollvisionen. Jag är fullt medveten om, herr talman, att man inte kan jämföra dödsfall i trafiken och dödsfall genom självmord. Men det finns likheter, framför allt om man ser att båda fenomenen är allvarliga folkhälsoproblem som kräver systematiska och välkoordinerade insatser från berörda samhällsorgan. Självmordsfrågan är så allvarlig och så omfattande att det krävs en självmordspreventionspolitik som ett eget område. Det är jag helt övertygad om. Låt mig avsluta med några diktord: Jag letar utåt, jag letar inåt efter de kraftfulla ord som lindrar mitt lidande och ökar mitt levande. När jag inte finner dem går jag lös på fängelsets väggar. Självmordet är ingen frivillig handling utan kroppens förlorade kamp. Kroppen vill leva, men hjärnan vet inte hur. 45 (V) replik: Psykisk ohälsa är, som sagt, en oerhört viktig beståndsdel när det gäller folkhälsofrågor. Vi talade tidigare i debatten med kollega om skolhälsovård. är det så underbart med nätet, och man får snabbt fram fakta. Hon sa att mycket har gjorts och att de borgerliga partierna hade haft full koll under sin åttaåriga regeringstid på just skolhälsovården. Där finns nämligen alla ungdomar, inte sant? Det är en fantastisk möjlighet att nå barn och unga. kom Skolinspektionen med en rapport där var tredje rektor uppgav att de inte hade medel till att ha en rigoröst riggad hälsovård i skolan. Det är allvarligt, men kanske gjordes inte mycket efter det. Sedan kom , som jag alltid tycker är på bettet på något sätt, och berättade i sin rapport att de är oerhört oroliga.