prot · H209116 · 2015-06-15 00:00:00 — Det är också kritik mot henne för ett felaktigt pressmeddelande om vilka arbetsuppgifter hennes statssekreterare skulle ha inom och ett felaktigt uttalande här i frågestund om extraval. Den tyngsta kritiken från KU riktas, som jag ser det, mot det yngsta statsrådet, , och mot statsministern för deras proposition om att ta bort patienternas fria vårdval. I detta fall var det enkelt för KU att komma till slutsatsen att regeringsförslaget inte uppfyllde de krav på beredning som finns i regeringsformen – detta eftersom socialutskott överlämnade propositionen till Lagrådet, som i flera avseenden hårt kritiserade propositionen eftersom dess konsekvenser inte var tillräckligt utredda. Att beredningen var dålig berodde på att regeringen var angelägen om att snabbt efter sitt tillträde ta bort patienternas rätt till vårdval och i stället ge landstingen rätt att avgöra om patienterna skulle ha rätt till vårdval. På mina frågor vid utfrågningen av statsminister betonade han att det är landstingen som ska bestämma vårdvalet, alltså inte patienterna. Ett annat tungt ärende gäller hanteringen av ärendet om erkännande av som stat. Inom hanterades ärendet efter regeringsförklaringen i viss mån som att beslutet redan var fattat utan att avvakta samrådet med . Ärendet var viktigt att hantera på ett korrekt sätt, eftersom regeringen hade i stort sett hela världens ögon på sig i erkännandefrågan. Jag kommer i den kommande debatten att ta upp regeringens hantering av frågorna om licensjakt på varg, Förbifart och beslutet att utse en samordnare för avveckling av . 225 (V): Huvuddragen i det som vi diskuterar här har talare före mig redan redogjort för. Jag kommer bara att kommentera några enskilda ärenden och lite saker som jag reflekterat över. Allra först vill jag säga någonting om den stora enighet i årets granskning som varit uppe både här och vid tidigare tillfällen. Det är helt sant att det råder stor enighet om utskottets skrivningar i betänkandet. Men det är nog också ganska tydligt för alla som har lyssnat på oss här, på det lilla som har sagts , och på presskonferensen att det är väldigt stor skillnad mellan partiernas tolkningar av vad skrivningarna står för. Det skiljer sig ganska stort mellan partierna vad vi läser in i skrivningarna. Jag måste säga att jag blev ganska förvånad på den presskonferens vi hade när betänkandet var färdigbehandlat av utskottet. Det var väldigt kraftiga uttryck för kritik som användes och som jag inte kunde känna igen från betänkandet. De kommentarer som har skrivits i utskottets utlåtanden har fått en tolkning som ibland känns smått orimlig. Jag hörde talaren före mig här lyfta fram till exempel kritiken mot . Utskottet konstaterar ju att det är viktigt med frågestunderna i . har klimat- och miljöministern svarat på en fråga på ett sådant sätt att det lät som att det redan var beslutat att det skulle bli ett extraval. I samband med det påpekades det för ministern i fråga att det inte var beslutat, och hon korrigerade sig i kammaren. Utskottet konstaterar att det är viktigt med frågestunder och att man där säger som det är, men också att det är snabba frågor som ska besvaras utan betänketid. Utskottet lämnar inget övrigt yttrande. Att tolka det som kraftig kritik tycker jag faktiskt är ganska märkligt. Det riktas kritik mot samma minister även när det gäller rutiner för rättande av felaktigheter i pressmeddelanden. Där har KU varit kritisk till att det inte har funnits rutiner för hur rättelser ska göras. Den största kritiken handlar egentligen om att inte har gjort någonting, trots att KU påtalade att det skulle vara bättre rutiner för att rätta felaktigheter i pressmeddelanden. Det kan man ju knappast säga är nuvarande ministerns fel. Däremot menar utskottet att det vore lämpligt att ta reda på hur det kunde bli fel i pressmeddelandet. Det är ju mycket lättare att ha rätt rutiner om man vet vad det är som har brustit. Det är klart att det gäller den nuvarande ministern. Sedan kan man onekligen fundera över hur det kan gå till när ett pressmeddelande med helt fel information blir till, hur det är möjligt att något som aldrig någonsin har nämnts av någon plötsligt står som ett fakta i ett pressmeddelande. Det är klart att det väcker en del frågor. Där har inte KU fått något svar. Just det här med hanteringen av handlingar och dokumentation är något som är ständigt återkommande i KU:s granskningar. Vi hittar alltid brister där, vilket är ganska allvarligt, tycker jag. Om det inte finns en tydlig dokumentation går det inte att granska ordentligt, vare sig för KU eller för medier. Under granskningen har KU fått information om att det vid ett telefonsamtal mellan finansborgarråd och infrastrukturministerns statssekreterare bekräftades att kommunen skulle begära en prövning av förutsättningarna att avveckla för att kunna bygga bostäder på marken och flytta flyget till ett annat lämpligt ställe. Men tyvärr finns inget dokumenterat om det samtalet. Det är inte okej. Möjligheten att granska och följa ärendenas beredning försämras betydligt när dokumentationen inte funkar. Underlag från angående Förbifarten har diarieförts först efter att det kom in till . Det är inte heller okej. Möjligheten för medierna att begära ut handlingar är ju satt ur spel om det inte framgår att handlingen finns. Den här typen av rutinbrister upptäcker KU vid varje granskning. Det finns alltid brister i några av de ärenden vi granskar. Jag utgår tyvärr från att det också finns brister i de ärenden som vi inte tittar på. Jag sa tidigare att jag tycker att det var en del överord vad gäller synpunkterna på ministrar. Men bra dokumentation och diarieföring tillhör grunden för att granskningen ska funka. Jag tycker det är allvarligt att vi måste påtala dåliga rutiner. Att vi i detta betänkande som sagt måste påtala det som KU skrev om rutiner för rättning av pressmeddelanden är dåligt. Det borde ha varit gjort för länge sedan. Utskottet konstaterar annat som jag tycker är bra. Det konstaterar att ministrar får lämna information till andra länders ministrar om vad gör och tänker göra. Det är bra, även om ministrarna tänker lämna informationen till andra ministrar vid ett . Det omvända vore märkligt. Regeringen ska samråda med om EU-ärenden. Men det som är egna frågor, nationella frågor eller utrikesfrågor, som ska beslutas i ska inte prövas av . Då vore det märkligt om man där skulle tala om vad som får sägas eller inte sägas i dessa ärenden. Så kan vi inte ha det. Möjligen kan det vara så att man inte gillar det regeringen tänkt göra och därför tycker att det inte ska sägas, men det är en helt annan sak. Utskottet konstaterar också att finansministern både får och bör delta i den politiska debatten. Det är tillåtet för en minister att redovisa sin syn på ett givet läge, men det ska grundas på fakta. Vi vet alla att vi gör olika tolkningar av de fakta som finns och att olika företrädare väljer att lyfta fram olika fakta olika mycket. Det är en del av politiken. Vi har olika mål och vill olika saker. Det vore konstigt om de som företräder regeringen förväntas upprätthålla någon förment objektiv bild. Det är varken möjligt eller önskvärt, för då skulle politik bli fruktansvärt tråkigt. Alla ska vara med i debatten. Det är en ständigt återkommande fråga i KU. Brister i styrningen av bolaget har uppmärksammats vid flera granskningar. Under vår granskning kom en rapport från som tar upp flera av de frågor som har varit aktuella för KU i denna granskning. De frågorna kommer att hanteras i när regeringen lämnat sin svarsskrivelse. Vi har därför begränsat vår granskning till frågor om regeringens kontakter med och styrningen av när det gäller de planer som har funnits på ytterligare kolbrytning i . Vi konstaterar att inte har fattat några beslut om att öppna nya gruvor under nuvarande och förra ordförandens tid. Planeringen av ny kolbrytning har hanterats inom den löpande förvaltningen i . Utskottet har därför inte lämnat något uttalande angående regeringens styrning i detta sammanhang. Men det är bra konstigt. Här har vi ett helstatligt bolag där ägaren inte alls är inblandad i en så viktig fråga som utvidgad kolbrytning som ägardirektiven säger att bolaget ska vara ett av de ledande företagen i omställningen till en ekologiskt hållbar energiförsörjning. Jag hoppas och tror att denna stora brist i styrningen blir ordentligt belyst när behandlas, för det är faktiskt inte en rimlig ordning. 226 (FP): Jag vill tacka utskottet och kansliet för det arbete som har genomförts och ge en extra eloge till ledamöterna från regeringspartierna. Jag förstår att det är betydligt tuffare för er att kritisera regeringen, som ju är era egna partikamrater, än det är för oss i oppositionen. har stärkt sin ställning, vilket jag tror att vi alla har märkt av i rapporteringen kring detta granskningsbetänkande. Trots det har jag fått en del reaktioner från folk på att det inte händer något. Inget straff delas ut, ingen avgår och så vidare. Men är det verkligen så? Händer det inget när KU kritiserar? Tänk på vad vi är i för bransch. Vad är det politiker suktar efter mer än pengar, ära och kärlek? Jo, det är förtroende. Vi lever på förtroende. När vi engagerade oss i ett politiskt parti var det för att vi ville åstadkomma något och förändra. Det kan vi inte göra om vi inte åtnjuter partimedlemmarnas och framför allt väljarnas förtroende. Hela riksmediekår samlas i presscenter. Tv, radio och flera tidningar sänder live och rapporterar grundligt allt i KU:s granskningsbetänkande och all kritik som riktas mot enskilda ministrar och regeringen i sin helhet. Det tär på förtroendet om man får kritik från . Vi är ingen domstol, och vi ska inte vara det. Vi ska inte döma ut olika straff. För en politiker är ett skadat förtroende straff nog. Jag har inget emot ett ökat ansvarsutkrävande inom politiken eller inom svensk förvaltning på olika nivåer, inte minst inom olika företagsstyrelser och så vidare. Men jag tror inte att vi ska gå straffvägen i vår granskning. Dessutom är det så att om man trotsar efter kritik från kan det få allvarligare konsekvenser än bara ett skadat förtroende. Det kan ju leda till misstroendeförklaring om det fortsätter i fel riktning. Jag har under det riksdagsår jag har suttit i lärt mig att ännu mer uppskatta KU:s roll i vår demokrati. Jag förstår att det kan vara svårt att se det utifrån. Man behöver nog uppleva det inifrån och se allt det arbete som sker för att förstå hur KU fungerar i vår demokrati, mellan riksdag och regering. Inte minst gäller det den praxis som skapas, inskärps och förändras av . En av dessa frågor är tillkännagivanden, som har nämnts i talarstolen. Det är alltså när säger åt regeringen att den tycker att regeringen ska göra något. Det är inte lagreglerat hur regeringen ska ta hand om tillkännagivanden, utan det utgår från praxis. Det gör det inte på något sätt svagare, utan tvärtom är det en styrka i svensk demokrati att vi kan jobba utifrån praxis. Det ger en flexibilitet, och det är en styrka att många partier är överens om detta så att det fungerar även vid maktskifte. Jag kommer att återkomma i ett par ärenden där vi har skapat praxis eller på olika sätt inskärpt praxis och förtydligat den praxis som råder. KU har en viktig roll i svensk demokrati, och jag tycker att vi under riksdagsåret och genom detta granskningsbetänkande har stärkt ställning. 227 SKÅNBERG (KD): Också jag vill tacka ledamöterna och tjänstemännen i KU för ett gott arbete. Tjänstemännen har hjälpt oss att ta fram dessa pregnanta texter och gjort ett stort arbete i bakgrunden, och ledamöterna, inte minst från regeringspartierna, har varit mycket konstruktiva. Jag kan överblicka tre mandatperioder i KU, och årets granskning liknar inte de övriga. Det är inte så att vi inte har ansträngt oss att kritisera regeringar tidigare på saklig grund. Det har varit så . Jag kan inte påstå att det har varit osakligt tidigare. Det har funnits en konstruktiv anda. Inte minst vice ordförande har visat ett stort tillmötesgående, naturligtvis tack vare personlig kompetens men också tack vare hans person. Det möjliggör ett konstruktivt arbete, men det hade inte gått utan oss övriga. Min förhoppning och tro är att detta ska leda till att vi sätter en praxis med ett liknande utskott fast med färre kritikpunkter, förhoppningsvis allteftersom regeringen blir varm i kläderna. Jag hoppas att de har den lilla skylten på sitt skrivbord där det står: KU ser dig. Vad är det vi sysslar med som denna? Vi sysslar med det som sedan gammalt kallas för dechargedebatten. Av tradition är det en hel dag då KU redovisar för kammaren vad man har kommit fram till om granskningen i betänkandet. Dechargedebatten kommer av franskans décharge, som betyder avlastning. I detta sammanhang betyder det beviljad ansvarsfrihet för fullgjort uppdrag och betecknar en av parlamentet beviljad ansvarsfrihet för regeringens medlemmar. Det är alltså den på detta sätt vunna ansvarsfriheten som benämns decharge. I denna betydelse förekommer ordet decharge riksdagsordning, i § 76, där det står: ”Allt hvad efter granskning godkänt eller lämnat oanmärkt, bör anses hafva vunnit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny, till ansvarighet förbindande, granskning af ny riksdag i samma mål vara tillåten;” I den nu gällande regeringsformen har vi i 13 kap. 1 § föreskriften att KU ”ska granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning”. I KU:s lilla gröna, RFR14, Konstitutionella kontrollfunktioner, heter det på s. 11 att KU 1968 framhöll – och det har vi försökt följa – att grundtanken är att granskningen ska vara administrativ och inte politiskt inriktad. Detta har fungerat som en , och jag måste säga att årets granskning har kommit närmare det ideal som sattes upp 1968. Enligt grundlagspropositionen 1973:90, s. 415 är granskningen numera inriktad på en rättskontroll och en administrativ praxis. Granskningen ska i första hand vara inriktad på att kontrollera om statsråden i sin tjänsteutövning och vid sin handläggning av regeringsärendena har följt gällande regler och vedertagen praxis. Vid underlåtenhet att handla prövas frågan om skyldighet att handla förelåg enligt regler och praxis. De bakgrundsregler som i första hand åsyftas när det gäller granskningen är, som vi har hört, procedur- och kompetensreglerna i regeringsformen och riksdagsordningen, det vill säga reglerna om lagrådsremiss, normgivningskompetens och propositionsavlämnande. Men det kan också vara fråga om materiella lagbestämmelser som regeringen tillämpar vid beslut i förvaltningsärenden. iakttar stor försiktighet med att uttala sig på ett sådant sätt att det blir fråga om en överprövning i sak av ett enskilt ärende. Normalt sett lägger sig KU inte i den materiella bedömning som regeringen har gjort. Rätt eller fel – det är inte KU:s sak att pröva. Vi prövar alltså inte om regeringen har gjort rätt, och vi kan inte, varken i förväg eller i efterhand, gå in och göra en politisk bedömning och anvisa en politisk väg. Detta sker på andra områden och i sakpolitiken, inte i KU:s avvägningar. Vid bedömningen finns det inget utrymme alls för partipolitiska avväganden. Så är tanken. Enligt regeringsformen ankommer granskningen på utskottet. Det finns grund för att hävda att granskningen utförs av utskottets ledamöter och att deras roll som företrädare för sina partier inte utan vidare sammanfaller med den roll som en ledamot i annars har att utöva. Därav kommer KU:s praxis att inte yrka på votering i kammaren. Jag yrkar därför inte på votering utan på att detta ska läggas till handlingarna. Jo, därför att vi har haft tillgång till hela materialet. Vi har på våra partikollegors och ledamöternas vägnar gått igenom ett avsevärt material. Vi har i en del fall haft tillgång till hemligt material, och allt detta redovisar vi nu för kammaren. Då är det inte lämpligt – det har man funnit – att överpröva det genom att votera om det. I årets granskningsbetänkande finns sju anmälningar som rör tidigare regering. Ingen av dessa har föranlett kritik från utskottet. Av de totalt 28 anmälningar som vi har granskat rör 21 granskningsärenden den sittande regeringen. I 10 av fallen har granskningen föranlett kritik i större eller mindre omfattning. Vi hörde tidigare en ledamot säga att hon omöjligt kunde se någon allvarlig kritik i ett ärende. Förvisso är det på det viset. Det finns mild kritik, en tillrättavisning. Det som sägs härifrån ska vara korrekt i sak. Man ska inte behöva rätta sig, utan det ska bli rätt med en gång. Det var en liten sidonotering eller radanmärkning. Jag vill understryka det historiska i kritiken. Jag vill också ta upp tråden från . Om det nu vore på det viset att decemberöverenskommelsen gjorde att vi pratade oss samman och att det i själva verket bara var som verkligen gjorde en granskning, skulle det inte bli färre kritikpunkter då, inte fler? Om decemberöverenskommelsen gör att är de enda som verkligen kan granska, hur kommer det sig då att vi har 10 av 21 punkter där hela utskottet, även , är enigt? Nej, decemberöverenskommelsen har absolut ingenting med KU:s granskning att göra. Den har skett med oväld, helt oberoende av decemberöverenskommelsen. Betänkandet är helt enigt, med undantag för två ytterligare granskningsärenden, där SD hade velat kritisera. Vi kommer att gå in på dem i sak. Ett av dem hade anmält för granskning och kommit till slutsatsen att det vid närmare eftertanke är en rimlig tingens ordning att det är som det är enligt grundlagen. Vi återkommer närmare till det senare i debatten. Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) 228 (S): Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) Det ärende som vi nu ska gå in på har under arbetets betecknats som G18, det vill säga regeringens beslut att utse en statlig samordnare för . Försök att säga det utan att vricka tungan! Frågan om vara eller inte vara är i huvudsak politisk. Men det är inte den vi har haft att ta ställning till i utskottet. Det vi ska bedöma är huruvida arbetet inom regeringen gått rätt och riktigt till och därefter ge vägledning till regeringen om så inte är fallet. Uppläggningen av granskningen i KU kan förenklat delas in i två steg. Först börjar vi med att klara ut vad som faktiskt har hänt och vad som finns att titta på. I nästa steg, när vi har klart för oss vad som har hänt, är det vår uppgift att dra slutsatser om huruvida hanteringen och handläggningen har varit förenliga med gällande regler. Den som lämnade in denna anmälan till utskottet ville att vi skulle granska om regeringen medvetet haft för avsikt att förekomma ett riksdagsbeslut. beslutade att en förhandlingsperson för avveckling av citynära flygplatser inte borde tillsättas. hade regeringen fattat beslut om att tillsätta en samordnare för med uppdrag att pröva förutsättningarna för att utveckla flygkapacitet och öka möjligheterna till bostadsbebyggelse i . Innan granskningarna börjar är det svårt att veta vart varje ärende kommer att ta vägen. I detta fall kom vi in på dels frågan om negativa tillkännagivanden, alltså att förbjuder regeringen att vidta vissa åtgärder, dels frågan om utredningsväsendet. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) För att bli lite klokare bjöd vi först in proffs på statsvetenskap till utskottet. Det var före detta justitierådet , docent och nuvarande justitierådet som besökte oss och hjälpte oss att reda ut begreppen. Därefter har vi haft en utfrågning med både statsrådet och statsminister . Vi bestämde oss för att inte utreda frågan om negativa tillkännagivanden ännu, utan det får vänta till höstens granskning, och hade då kvar att fokusera på regeringens möjlighet att tillsätta en utredning. Efter utfrågningen med de tre visa människorna kom vi så överens om att utredningsväsendet i det stora hela bör ligga på regeringen, framför allt därför att det är den som har resurser. I har vi inte ett så stort regeringskansli som i andra länder, och därmed krävs utredningar för att kunna förbereda lagförslag. Som docent sa har man bråkat om frågan om vem som bestämmer över utredningsväsendet eller mer. Till exempel hade lottat igenom en massa utredningar på begäran av oppositionen. Då svarade man från regeringen, närmare bestämt från , om den utredning som skulle handla om besparingar i staten att ett lämpligt område för dessa besparingar var det statliga utredningsväsendet. Jag är väldigt glad och stolt över att har ett i princip enigt granskningsbetänkande, åtminstone över blockgränsen. Det ger en större trovärdighet och visar också att vi kan sätta politiken åt sidan och i stället fokusera på utskottets egentliga funktion, det vill säga att objektivt granska regeringen och dess arbetssätt. I detta ärende har vi konstaterat att det faktum att regeringen beslutade att tillsätta en utredare som ville förbjuda regeringen att göra detta inte var det smidigaste tillvägagångssättet. De båda besluten är inte identiska, men de är ”om inte fullt ut så i väsentliga delar samma sak”, som vi skriver i vår text. Jag ska inte ta upp mer av kammarens tid utan lämnar nu över till andra kloka huvuden från utskottet. Innan jag avslutar vill jag dock passa på att tacka utskottskamraterna och önska dem och även herr talmannen en riktigt skön sommar. 229 (M): är jag ny som ledamot i . Men det är inte första gången jag har med ett granskningsbetänkande att göra. i mitt förra liv, som skribent på , skrev jag en ledarartikel där jag förvånades – eller snarare upprördes – över hur lätt KU tog på befogad kritik mot statsråden. Den gången, , gällde det bland annat den dåvarande regeringens benägenhet att hasta fram lagstiftning utan tillräckligt beredningsunderlag – min egen regering! Den våren, 2009, kunde jag inte heller begripa varför KU avstod från att hålla offentlig utfrågning när det kom fram nya uppgifter om den tidigare regeringens roll i utvisningen av två terrormisstänkta egyptier. Jag kunde inte förstå det. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) När KU inte värderar sin viktiga uppgift högre, vem ska då göra det? frågade jag mig själv och suckade över KU:s politisering. Visst, det fanns de som ringde och menade att jag var orättvis – absolut – och att jag inte förstod mig på den högre politiken. Så var det. Desto mer glädjande är det för mig att kunna konstatera att KU den här våren har gjort ett gediget granskningsarbete. Jag är uppriktigt stolt över mitt eget utskott, har KU visat att utskottet är en maktfaktor att räkna med, en kontrollmakt värd namnet. Sedan KU:s betänkande blev offentligt har det hänvisats flitigt både på ledarsidor och på oberoende nyhetsplats till KU:s granskning. KU har blivit en omständighet att beakta i kommentarer och analyser av det inrikespolitiska skeendet. Det är nytt. Ärendet som vi nu debatterar, det vill säga regeringens beslut att utse en statlig samordnare för nedläggning av , är ett tydligt exempel på KU:s – kalla det gärna nya – syn på sig själv, som visserligen politiskt organ men också juridiskt kontrollorgan. Som vi har hört tidigare: I syfte att räta ut en del frågetecken i den juridiska delen i Brommafallet beslutade utskottet att inhämta sakkunskap från bland annat grundlagsexperterna . Det var mycket klokt gjort. Det var Socialdemokraterna som födde den tanken, och det var klokt, för vi har garanterat fått värdefull information som vi kommer att ha användning för i utskottets framtida diskussioner, tror jag. Misstaget som regeringen gjorde var att utse en samordnare i Brommaärendet trots att man visste att skulle komma med ett tillkännagivande om att just detta inte skulle ske. KU är enigt i sitt uttalande om att det var olämpligt av regeringen att så tydligt föregripa beslut – innan sa nej tack till en förhandlingsperson med just uppdraget att undersöka förutsättningarna att avveckla .