prot · H20959 · 2015-02-12 00:00:00 — Regeringen har tydliggjort att kärnkraften ska bära en större andel av sina samhällsekonomiska kostnader, vilket jag tycker är bra, och att säkerhetskraven ska skärpas. Men vad ger detta för signaler? Är det inte de äldsta reaktorerna som är de som har störst risk för att råka ut för någonting? skrev på DN:s debattsida att man kommer att ställa krav på oberoende härdkylning och att det ska vara infört med gradvis introduktion , annars kommer man att kräva att reaktorn stängs. Men det finns en hake i detta beslut. anger : För de reaktorer som kraftbolagen ämnar ta ur drift efter 2020 kan bolagen ansöka om ändring av villkoren för kraven på att installera ett system för oberoende härdkylning. I den första utsagan från är man klockren i sin utvärdering om hur viktig denna åtgärd är för säkerheten. Men när man kommer till de äldsta reaktorerna som är på väg att tas ur drift, och som man skulle tro behöver skyddet som mest, nöjer man sig med en halvmesyr, nämligen mobila enheter som man beskriver dessa kompensatoriska åtgärder. Men myndigheten själv skriver att fasta installationer har större robusthet mot yttre påverkan och att de aktiveras enklare. Alla vet hur stora konsekvenserna blir om en olycka skulle inträffa, alltså det som inte kan hända och som är omöjligt men som alltid har detta lilla om. Konsekvenserna är alltså så stora och slutnotan obeskrivlig. Så varför skulle någon sunt tänkande politiker kunna säga nej till säkerhetskrav som gör de gamla reaktorerna lite säkrare när man ändå tänker använda dem? Med andra ord kan inte ekonomiska skäl vara tillräckliga för att inte kräva att alla reaktorer som körs i efter 2020 ska innefattas av oberoende härdkylning av reaktorhärden. Jag tycker faktiskt att man har varit mycket givmild med tidsaspekten, nämligen . Jag yrkar bifall till reservation 13 med anledning av yrkande 1 i motion 850. 154 (S): Vi samlas för att debattera det viktiga politikområdet samhällets krisberedskap. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. Det kan inte nog understrykas hur viktigt det är för ett samhälle att ha en fungerande krishantering när det oförutsedda inträffar. Bristen på densamma kan vara förödande. Likaså kan en väl fungerande krishantering förebygga, begränsa omfattningen av och minska skadorna av en kris. Den gånga hösten har varit en påminnelse om de gånger vi drabbats av stora kriser som satt vårt samhälle på stora prov. Vi uppmärksammade minnet av Estoniakatastrofen , där jag själv blev en av de få överlevande. Under räddningsarbetet och omhändertagandet av skadade fick jag uppleva många fantastiska insatser, av modiga ytbärgare och av omhändertagande och omtänksam sjukvårdspersonal på på samt på här i . Också Röda Korsets duktiga frivilliga på gjorde stora insatser. Det var en lång kedja av myndigheter och samhällsinstanser, och ibland privatpersoner och frivilligorganisationer, som på olika sätt bidrog till att hjälpa och stötta. Som i fallet med Estonias skadade, sörjande anhöriga människor och samhälle som helhet hjälptes vi nämligen åt att lindra sorg och saknad. Så fungerar en fungerande krishantering. uppmärksammade vi också tioårsminnet av tsunamikatastrofen, som ställde vårt samhälle inför helt andra påfrestningar än . Det rörde sig om hundratals omkomna och skadade svenskar i huvudsak i , på andra sidan jordklotet, efter i . Jag kom att arbeta i med efterarbetet till katastrofen och fick erfara de ofattbara dimensionerna i möten med föräldrar som förlorat sina barn och barn som förlorat sina föräldrar. Efter den julhelgen drabbades vi också av stormen här hemma, och har vi haft evakueringen av svenskar från kriget i samt diskoteksbranden i . Vi har haft ett slags förberedelse för och genomgång av rädslan inför att få hit en pandemi när vi hade svininfluensan 2009, och bara hade vi skogsbranden i . Listan skulle kunna göras mycket längre. Dessa och andra händelser har satt vår krisberedskap på prov. Ofta, men inte alltid, har det lett till att vi har lärt oss mer om att förebygga och hantera kriser. Efter förra årets omfattande skogsbrand fick vi i hearingar i försvarsutskottet tydliga intryck av hur krishanteringen av skogsbranden mötte stora svårigheter i ansvarsöverlämning mellan olika besluts- och myndighetsnivåer i vårt samhälle. Detta säger något om vidden av krishantering, alltså omfattningen av vad krishantering handlar om. Det handlar om alltifrån teknisk utrustning, som helikoptrar, till tränade ytbärgare och utbildad sjukvårdspersonal – men även om organisation, beslutsförmåga och systemsamarbete i ett samhälle. Det handlar om tydliga regelverk, beslutsgångar och framför allt – vilket jag lärde mig när jag läste civil och militär krishantering på Försvarshögskolan – om vem det är som fastställer läget. Vem skapar den lägesbild alla övriga ska utgå ifrån när vi hanterar en kris? Krishantering är alltså komplicerat. Det är komplicerat och enkelt på samma gång. Det enkla är att säga att samhällets alla samlade resurser ska samverka i en kris, och det svåra kommer när det ska göras i praktiken. som vi förbereder oss och vårt samhälle, och som vi debatterar och ständigt försöker vara i framkant när det gäller krishantering, ligger det nämligen något oförutsett i begreppet ”kris”. Varje kris sätter inte bara system och förberedelser på prov; det ställer också krav på oss som beslutsfattare och myndighetspersoner och på dem som praktiskt utövar krishantering att vara kreativa, empatiska och föränderliga i relation till en oförutsedd utveckling av en kris. Det gäller att i en kris ha förmågan att fatta beslut. Vi kan inte i förväg räkna ut hur en kommande kris ser ut, men vi kan så långt möjligt förbereda oss. Vi kan rusta oss och försöka tänka oss in i så många olika situationer som möjligt. är kriser ofta internationella. En kris kan, som , vara en brand i . Omfattningen var så stor att vi fick hjälp från andra länder med både utrustning och personal som kom hit för att hjälpa till att hantera krisen. Blickar vi in ser det säkert likadant ut. När det gällde att evakuera svenskar från fick vi samverka med andra länder, och när det gällde pandemin – som vi var rädda för och där vi jobbade med att vaccinera och informera den svenska befolkningen i rädsla för vad denna sjukdom skulle kunna ge – fick vi handla upp vaccin på den internationella marknaden. Det är viktigt för oss att ha den där beredskapen. När jag satt i utredning om att bidra till att kunna evakuera svenskar i kris i utlandet sågs det här med pandemier som en av de utmaningar vår krishantering kan stå inför . Därför blev i alla fall jag uppmuntrad av att utrikesminister i går, när hon läste upp utrikesdeklarationen, gjorde detta till en av de viktiga frågorna. I utrikesdeklarationen står det bland annat: ”Akuta utbrott av epidemier som ebola är en annan påminnelse om hoten mot vår säkerhet. Det gäller även den ökande förekomsten av antibiotikaresistens som är farlig för hälsa och miljö. Regeringen vill effektivisera arbetet inom bland annat WHO för att möta utmaningarna mot vår hälsa. Därför har regeringen för avsikt att bjuda in experter, civilsamhälle och regeringsföreträdare till en särskild konferens.” Jag tror att detta är en oerhört viktig fråga för framtidens krishantering. debatterar vi ett betänkande som belyser många olika motioner på många av krisberedskapens områden. Det är glädjande att det finns en stor samstämmighet i synen på samhällets krishantering, men det är också viktigt att vi aldrig låter oss nöjas – inte någon av oss. Vi ska vara pådrivande och ständigt ställa krav på att vi ska ligga i framkant. Ta det inte för givet! Jag har av egen erfarenhet sett att det inte är alltid vi lär oss det vi borde lära oss av de kriser vi har i landet. Vi måste vara pådrivande och aldrig låta oss nöjas, någon av oss. Eftersom det råder stor samstämmighet kring mycket av det som står i betänkandet vill jag bara lyfta fram ett av områdena, och det gäller motionerna om en särskild utredning om alarmeringstjänsten. Det har tidigare gjorts en utredning om detta, som presenterades förrförra året – SOU 2013:33, betänkande. Vi kommer att fatta beslut om ytterligare en sådan utredning, och från Socialdemokraternas sida vill jag bara göra ett par medskick vi tycker är viktiga. För det första måste alarmeringstjänsten fungera på ett effektivt och säkert sätt. Enskildas möjligheter att få kontakt med polis, räddningstjänst och ambulans i en nödsituation måste säkerställas. För det andra måste alarmeringskedjan vara väl samordnad för att stärka samverkan, minimera hanteringstiderna och skapa förutsättningar för ett effektivt utnyttjande av samhällets samlade resurser på området. För det tredje är det i sammanhanget centralt att säkerställa en samordnad alarmeringskedja. Det gäller inte organisationsformen som sådan, även om vi både i utskottet och här begär att man specifikt utreder myndighetsalternativet. För det fjärde behövs det, för att säkerställa en samordnad alarmeringskedja, en alarmeringstjänst som har ensamrätt på att ta emot och behandla larm. Det får inte vara flera, konkurrerande, instanser som ska ta emot larmen från svenska folket, utan någon måste ha ensamrätt på detta. Annars kommer det att bli kaos. Slutligen är det angeläget att en inriktning om en samordnad alarmeringstjänst ges , för att undvika en allt snabbare fragmentisering på alarmeringsområdet med allt fler aktörer. Om vi inte kommer vidare i den här frågan ser vi detta som en stor fara när det gäller svenska medborgares säkerhet. 155 (M): Jag vill börja med att yrka bifall till förslaget i försvarsutskottets betänkande och avslag på alla motioner om samhällets krisberedskap. Samhällets krisberedskap och att den fungerar är något av en grundtrygghet. Vi vet att trots att vi lever i ett av världens tryggaste länder är aldrig tryggheten större än just hur bra krisberedskapen funkar på alla plan. Vad som kan hota vår trygghet sätter nästan bara fantasin stopp för. Det kan vara alltifrån översvämningar, brand och krig till att det är blixthalka på någon av våra stora vägar. Samhällets krisberedskap innebär att värna samhällets funktionalitet och människors liv och hälsa, men inte minst att värna vår demokrati, våra grundläggande värderingar och våra grundlagar. Motionsbetänkandet vi nu har att debattera innehåller motioner inom en mängd områden. Jag skulle bara vilja lyfta några viktiga frågor. Krisberedskapen vid stora bränder som branden i är en fråga som lyfts fram i en av motionerna. Västmanlandsbranden var just en sådan händelse som rubbade grundtryggheten för många människor och som blev en personlig tragedi för många. En brand av den storleken är samhällsfarlig, och bränder av den storleken har vi länge varit förskonade från. Motionerna har tagit upp att det är dags för en stor nationell genomgång av krisberedskapen, att organisationen är välfungerande och att ansvaret för olika delar är tydligt reglerat. Det kommer också den av tidigare regering tillsatta utredningen i – lärdomar för framtiden att tillgodose. Utredningen ska vara klar . Här handlar det inte bara om resurser, även om resursfrågan också behöver ses över. Det handlar om hur man organiserar och leder insatserna på bästa sätt. Vi såg hur flera stora bränder bröt ut , men det var bara en brand som fick denna katastrofala omfattning. Därför är det så viktigt att regeringen inte inskränker eller hastar över den stora genomgången av skogsbranden i . Det får inte bli enkla och populistiska lösningar, som att allt handlar om att vi hade om inte den absolut varmaste sommaren så kanske en av de varmaste somrarna. Vi kan till exempel inte spara på utredningsresurser för att skapa exempelvis resurser för att minska klimatpåverkan på människan. Resurserna för utredning av branden behövs här och just därför att vår beredskapsförmåga är så viktig. Vi måste ha det bästa brandförsvaret och den bästa organisationen för att klara framtida utmaningar. Principen att den som är ansvarig för en verksamhet under normala förhållanden också är ansvarig i kris är en bra grundprincip, men det måste också vara tydligt när man ska frångå den principen. Trygghet handlar mycket om att förebygga sådant som annars kan vara farligt. Att alarmtjänster fungerar överallt och alla tider är en förutsättning. Därför är det nu glädjande att alliansmotionen om alarmeringstjänsten nu bifalls. Regeringen avser nu att tillsätta en sakkunnig person som får i uppdrag att utreda och därefter föreslå vilken den nya myndighetens roll och ansvar ska vara i förhållande till utförare av larmmottagning och behandling av larmen. Vidare ska den sakkunniga personen utreda hur myndigheten bör förhålla sig till lagstiftning för hälso- och sjukvården och de personuppgifter man där har att hantera samt hur tillsynen av verksamheten ska tillgodoses på bästa sätt. Den gamla utredningen kom med en rad bra tankar och förslag som är viktiga att undersöka vidare. Den viktigaste var hur man på ett bättre sätt kan få till en tydligt sammanhållen larmkedja. Hur organisationen ska se ut bör förstås vara underordnat effektivitet och säkerhet. och är goda grannar, och den motion som väckts av har en bra ansats. och ska stödja varandra vid eventuella katastrofer och olyckor, speciellt i gränsområdena mellan länderna. Det går dock att tillfredsställa utan att räddningsledningen finns på plats. Det gör att länderna kan hjälpa varandra över gränsen men att respektive land självt har yttersta befäl, vilket dock kan var på distans. Det gör att vi ser det som möjligt att stöd från grannland finns utan en förändring i regelverk. Ett utökat samarbete ser utskottet som värdefullt. Det aviserade nordiska räddningstjänstsamarbetet, Nordred, är ett sådant. Klimatanpassning vad avser översvämningsrisk och rasrisk har tagits upp av flera motionärer. Här pågår mycket arbete, och regeringen har lämnat uppdraget till flera myndigheter att ta fram underlag för anpassning till förändrat klimat. Dock är det värt att framhålla att enskilda kommuner och regioner behöver vara tydliga och driva projekt som om de inte kommer på plats kan få förödande effekter för inte bara ett närområde utan ett större område. En sådan risk är i . Där är risken för översvämning hög, enligt MSB:s rapport av en översvämning i , eftersom tillrinningen av vatten till sjön riskerar att bli större än möjligheten att tappa ut vatten i . En stor översvämning här kan få allvarliga konsekvenser för viktiga samhällsfunktioner i , till exempel energi, sjukvård och transporter. Det är en risk som vi alla måste ta på största allvar. 156 (S) replik: Det var intressant att lyssna på . Jag hängde egentligen bara upp mig på en sak, och det var när sade att vi inte ska ägna oss åt att dra populistiska slutsatser av utredningen om branden i och att vi inte ska spara på utredningsresurser. Det är lite intressant eftersom det var ni som drog in utredningsresurserna i budgeten. Det är ju er budget som gäller, och där har utredningsresurserna dragits in med flera hundra miljoner. Hur kan ni då genom er budget först säga att ni vill dra in på utredningsresurserna och när regeringen sedan får leva med er budget och konsekvenserna av den säga att ni inte ska snåla på utredningsresurserna? Ni kan ju inte göra både och. Ni får väl föreslå ordentligt med resurser till utredningstjänsten, och sedan kan vi hantera det. Ni får ha någon konsekvens i hur ni resonerar. 157 (M) replik: Vi har inte härlett siffrorna till just den här utredningen. Den här utredningen är en enmansutredning som skulle tillföras resurser. Det är fråga om en relativt liten summa, så vi anser att resurserna går att omfördela, för det här är enormt viktigt. Resurserna har runnit i väg enormt mycket. Vi ser att vi inte kan klara av en sådan storbrand. Förutom de tragedier och det elände som det har blivit för kostar det enorma samhällsresurser, så vi tycker att det är helt fel prioritering att banta resurserna till just det här. 158 (S) replik: Jag måste ändå säga att jag tycker att det är väldigt inkonsekvent. Först drar man in åtskilliga, ja, hundratals miljoner från utredningsresurserna. Sedan står ni här i kammaren och säger att just en här utredning skulle ha resurser. Var ska de då tas ifrån? Vilket område ska stå tillbaka? Det blir ju definitivt konsekvenser när man drar in så mycket pengar som ni har gjort genom er budget till utredningsresurser. Då är det det här ni får leva med. Någonstans får det konsekvenser. Jag har själv varit både parlamentarisk utredare och ensamutredare, och jag vill säga att med det här upplägget finns ändå en garant för att det inte är vem som helst som kommer att dra slutsatserna av detta. Det är den bästa myndigheten vi har på området med de främsta experterna vi har anställda i samhällets tjänst vad gäller krishantering med stor erfarenhet. Det är inga dramatiska kompromisser det handlar om. Detta handlar om att vi lever med er budget. Vi drar de konsekvenserna, och då måste vi hitta ett sätt att säkerställa både att vi gör en bra utredning och att vi har bra slutsatser. Vi använder de bästa vi har på krishanteringsområdet som är anställda av samhället. Det finns faktiskt, tycker jag själv när jag reflekterar över det, en stor poäng att man har både en ensamutredare och en myndighetsdel i det här sättet att bygga upp det på. Men någonstans får det konsekvenser när man drar in så många miljoner från utredningsresurserna. kanske ni bidrar till att öka utredningsresurserna. Det ser vi fram emot. 159 (M) replik: Det låter betryggande att ser att den här utredningen är så pass viktig och att den ändå ska få den tyngd och den kvalitet som den behöver ha. Vi vill ju inte se att historien upprepar sig. Då tycker jag att Socialdemokraterna och får dra åt svångremmen och titta om det inte finns resurser någon annanstans så att man lägger det på den här utredningen. Det kan inte vara helt utan anledning att den här branden blev så stor medan andra bränder som startade exakt och med exakt samma förhållanden faktiskt fick en helt annan utgång. Det finns mycket elände som kan besparas oss om vi kan se vad det var som var den stora skillnaden. 160 (C): Samhällets krisberedskap handlar om att säkerställa att människor som råkar i nöd ska få hjälp av samhället. Men det handlar inte bara om hjälp i den akuta situationen. Att vi har ett krisberedskapssystem som fungerar handlar också om trygghet för människor – tryggheten i att det finns hjälp att få om olyckan eller krisen står för dörren. I dagens betänkande behandlar vi många viktiga aspekter av det som utgör samhällets totala krisberedskap. Det är delar som tillsammans bildar den helhet som krävs för att vi gemensamt ska klara av de kriser som ett samhälle kan stå inför. Under denna debatt tänker jag dock fokusera på två områden: systemfrågor gällande krisberedskap och särskild utredning om alarmeringstjänsten. Vi lever i en värld i ständig förändring där vi måste anpassa oss till de nya risker och förhållanden som finns i vår omvärld. Men det handlar också om att anpassa oss till ett föränderligt klimat där vi har haft både skogsbränder och översvämningar. För mindre än fick vi uppleva en av de värsta skogsbränderna som vi haft i vårt land. Skogsbranden runt Sala i krävde en stor samhällsinsats för att kunna minimera skadorna. I räddningsarbetet var det inte bara det offentliga i form av räddningstjänst, militär och myndigheter som bidrog utan även frivilliga i form av enskilda människor och organisationer. Det tillsattes en utredning som skulle dra lärdom av de erfarenheter som finns från den stora insats som skedde och vad däri som kunde göras bättre. Utredningens slutsatser kommer att vara en viktig grund för att vi ska kunna fortsätta stärka krisberedskap och minska vår sårbarhet vid större naturkatastrofer. pågår det flera andra processer som kartlägger säkerhetsrisker i vårt samhälle. Inte minst gör Myndigheten för samhällsskydd och beredskap årliga bedömningar av samhällets förmågor, risker och sårbarhet. Man identifierar också och genomför åtgärder för krisberedskapen. Tyvärr kan man konstatera att det inte bara är naturen som kan sätta vårt samhälle på prov. Nya former av cyberkrigföring, den utveckling vi har sett i och den internationella terrorismen är andra faktorer som påverkar och vår säkerhet. Detta är förhållanden som vi kommer behöva förhålla oss till, inte minst då det nu förbereds ett nytt inriktningsbeslut på försvarsområdet. Det är ett flertal processer som är igång för att kartlägga samhällets sårbarhet och säkerhet. Detta är väldigt viktigt, för på detta område behövs ett grundläggande och genomarbetat material. När vi råkar i nöd har vi i larmnumret 112. När vi ringer detta nummer ska vi vara säkra på att vi ska kunna få hjälp från räddningstjänsten och att våra larm hanteras på bästa sätt. presenterades en utredning som konstaterar att det finns förbättringsåtgärder att göra för att vi ska få en bättre alarmeringstjänst. Bland annat har man pekat på gränsdragningsproblematiken och svårigheterna när det kommer till ansvarsfördelningen. Utredningen noterade att det finns tendenser till fragmentisering av alarmeringssystemet och att detta riskerar att bidra till en försvårad samordning och i slutänden att nödställda människor inte får den hjälp de behöver. Det är därför ett viktigt initiativ som ligger i utskottets betänkande: att vi, så som Alliansen motionerade om, menar att regeringen bör tillsätta en utredning med uppgift att lämna förslag till hur en sammanhållen myndighet för alarmeringstjänsten bör organiseras. Som utredningen skriver menar vi att det finns ett behov av bättre nationell samordning och styrning för att på så sätt nå en tydligare ansvarsfördelning och större möjligheter att nå ett bättre helhetsperspektiv. I morse var jag på en träff med scoutnätverk. Scouting är ett viktigt exempel på utbildningsverksamhet i vårt samhälle som bidrar till att stärka vår krisberedskapsförmåga. Själva grunden för en scouts engagemang och arbete vilar på omtanken och ansvarstagandet för sig själv och andra människor. läste jag också en notis i en av morgontidningarna om att svenskar inte klarar sig i kris. Om skulle drabbas av en allvarlig kris skulle människor bara klara sin självförsörjning i högst enligt en gjord enkät från för krishanteringsstudier vid som på uppdrag av MSB utfört studien via en enkät till beredskapssamordnare i kommuner, landsting och länsstyrelser. Visserligen varierar det hur många elreservaggregat vi har hemma i bostaden, hur många kubikmeter ved vi har kluvit och torkat, hur vattenförsörjningen ser ut och hur mycket älgkött som finns i våra frysboxar. Men om resultatet av denna enkät visar hur verkligheten faktiskt ser ut är situationen väldigt allvarlig och vi har ett sårbart samhälle. Det är väl värt att fundera över hur vi ska kunna stärka det dagliga förebyggande arbetet. Inte minst vi förtroendevalda på alla politiska nivåer, här i kammaren och ute i landet, måste ta vårt ansvar för att det finns förutsättningar för en fungerande daglig krisberedskap. Jag nämnde scoutens engagemang tidigare, och en scout sägs ju också möta svårigheter med gott humör. Det här är en viktig utgångspunkt för hur vi tillsammans kan välja att tackla de situationer som uppstår och samverka på bästa sätt för att tillsammans stärka vår krisberedskap. Kommunernas lokala utvecklingsarbete tillsammans med bland annat civilförsvar, hemvärn, LRF, polis, räddningstjänst, kyrka, Röda Korset, landsting och diverse företag är grunden för att ha en god beredskap i hela landet. Med regelbunden utbildning, dialog och erfarenhetsutbyten stärks förutsättningarna för en god krisberedskap. Där finns också utvecklingsgrupperna och byalagen, lokalkännedomen, kontaktnäten och den praktiska förmågan att få till saker snabbt vid skarpa extraordinära lägen. Det är en föränderlig värld vi lever i, och att vi som samhälle måste se till att vi har en beredskap för kriser är en självklarhet.