prot · H20958 · 2015-02-11 00:00:00 — Den som ser bakåt i tiden kan enkelt finna mönster och utvecklingslinjer i det som har skett. Osäkerheten är mer påtaglig för den som spejar framåt mot det som komma skall. Åtskilligt har hänt sedan vi avhöll en utrikespolitisk debatt här i riksdag. har ledamöter och kolleger före mig tecknat bilden av en större global osäkerhet. Det har handlat om allt från medeltida barbari i namn av Isil i till utmaningar i och, inte minst, händelseutvecklingen i vårt eget närområde. har vi exempelvis kunnat följa en remarkabel utveckling i – från folkliga protester på till en president med blod på sina händer som i helikopter flyr österut och därefter genomförda demokratiska val som följts av de öppna strider vi nu får rapporter om. Vi har kunnat se hur ett annat land – – både har trupp och för in vapen i . Låt oss konstatera en sak: Det finns ett före den illegala annekteringen av , och det finns ett annat efter den illegala annekteringen av . Det har skapat ett nytt säkerhetsläge i vårt närområde som riskerar att påverka oss . Det kräver också att vi vidtar våra mått och steg. Vi ser det i form av ett helt nytt agerande genom övningar, närvaro och kränkningar i vårt närområde. Det handlar om aktiviteter i luften, på vattnet och under vattnet. Det handlar om rena provokationer, exempelvis det som har riktats mot i form av bortförandet av en polis in på ryskt territorium. Det handlar om lögnen och historieförfalskningen som effektiva vapen. kunde dessutom främmande undervattensverksamhet konstateras i skärgården utanför vår huvudstad . Det är detta vi måste forma vårt eget försvar och vår egen säkerhetspolitik utifrån. Då känns den nuvarande regeringens utrikespolitik som frånvarande och rätt disträ. Malkulorna har rasslat till i lådan då positioner, formuleringar och ideologiska hållningar har dragits fram . Ett tydligt tecken på detta är ett reflexmässigt avfärdande av våra propåer om en Natoutredning. Det görs av personer som i andra sammanhang berömmer sig av att vara samförståndsinriktade. Men det är inte genom de vackra talen och formuleringarna denna ministär ska dömas, utan genom dess handlingar. Utrikesministern var för sedan på besök i , då dörrarna har stängts för intressanta möten i . Och i går uppmärksammades . Allt detta kan ses som intressant. För egen del skulle jag vilja se en utrikes- och säkerhetspolitik som också förstår allvaret fullt ut i närområdet. När har vi exempelvis ett besök av president från här i ? Det skulle gärna kunna vara vid ett möte arrangerat av med inbjudan till våra nordiska och baltiska vänner och grannar. Det vore intressant att veta vad han gör för bedömning av läget. Förhandlingar ska nämligen nu föras i om idéerna för en plan för . Jag hoppas att den är en tydlig röst för att och dess folk och statsledning inte ska ställas inför fullbordat faktum dikterat av andra länder och deras villkor. Det är uppenbart att intressen är att realiteter fullbordade på marken också ska komma till uttryck i att omvärlden accepterar att deras intressesfär vidgas. I denna stund fortsätter civila att dödas, och så även uniformerade personer. är inte en part bredvid, herr talman. är inte en medlare. är en aktiv deltagare. Det handlar om soldater. Det handlar om vapen. Och det handlar om månad som lagts till månad av strider och våld. Det förrädiska med minnet är att det är lätt att glömma. talar vi om Mariupol och , men har närmast glömt att införlivats i för mindre än . talar vi om hur ska involveras, men bortser från det plan i luften från på väg till som sköts ned med många oskyldiga passagerare som offer för mindre än . Och , när det talas om en överenskommelse från , är det ingen som längre tänker på den så kallades Sarkozyplanen som skulle hantera dåvarande övergrepp på 2008. , Ossetien, Transnistrien – jag hoppas verkligen inte att på något sätt har för avsikt att medverka till ännu en frusen konflikt i vårt närområde. Jag nämnde inledningsvis personernas betydelse för de historiska händelserna. Jag tror att det som sker i vårt närområde inte kan tänkas utan . Här finns inga balanserande motkrafter i form av ett fritt och ärligt valt parlament eller en mediesituation som möjliggör öppen granskning och obunden debatt. Men historien har också gett oss prov på goda krafter. En sådan var onekligen . var det han avled, . Låt mig avslutningsvis påminna oss alla, men särskilt den svenska utrikesförvaltningen, om några bevingade ord av honom. ”En eftergiftspolitiker är en som matar en krokodil i hopp att den skall äta honom sist.” 174 (S) replik: Jag måste medge att anförande hade ett visst underhållningsvärde, inte minst passagen om hur malkulorna skramlar fram över den rödgröna utrikespolitiken. Det kan ju vara så att det upplever eller etiketterar som gammaldags i själva verket är de delar av utrikespolitiken som vi faktiskt är oense om. Även om vi har en bred enighet i om utrikespolitiken finns det saker som vi inte är överens om, och det är framför allt de som lyfts fram som denna. Självfallet ska inte och någon svensk regering medverka till att skapa några frusna konflikter, och det tror jag inte heller att menade. Jag har en fråga till : Vad har ni moderater för svar på våra säkerhetspolitiska utmaningar som inte stavas med de fyra bokstäverna N-A-T-O? 175 HANS (M) replik: Som konkret svar på senaste fråga tror jag att man kan hitta många olika sorts bokstavskombinationer: fyra bokstäver ger O-S-S-E, två bokstäver ger E-U och två andra bokstäver ger F-N. Men till skillnad från och vill jag inte heller undvika bokstavskombinationen N-A-T-O. Det gör att jag vill hävda att min verktygslåda är lite bredare och mer fullödig än den har. Jag vill nog ändå hävda att malkulorna rasslar omkring. Det tycker jag att man har hört när det gäller avvisande av något så pass enkelt som ett önskemål om en Natoutredning. Man har sagt att det handlar om att man av hänsyn till omvärlden inte ska göra något sådant. Men jag tycker att det är vi själva som ska diktera den typen av villkor. Socialdemokraternas partiledare sa i en tv-debatt med min partiledare att man inte ska tillhöra den ena eller den andra pakten. Det finns bara en pakt , om man nu ska uttrycka sig på det sättet, och det är Nato. De övriga Warszawaländerna, med undantag för , är delar i Nato. 176 (S) replik: Det är alldeles riktigt att vi har olika uppfattning om vikten och värdet av att utreda Nato. Vi vill ha en bredare diskussion än så om den svenska säkerhetspolitiken och utrikespolitiken. Det framgår också av utrikesdeklarationen, där vi efterfrågar ett brett folkligt samtal, och även utlovar att vi tänker ta ledningen för ett sådant. När det gäller Nato blir jag glad över att kan fler förkortningar. Jag blir nämligen lite oroad när jag hör att i den här debatten kretsar kring vikten av att utreda ett svenskt Natomedlemskap. Naturligtvis är syftet att gå med , i en organisation som i sin strategiska planering utgår från innehavet av kärnvapen i vissa medlemsstater. Det är en organisation som i hög grad söker sin uppgift. De nya medlemmarna vill hålla tag i den gamla uppgiften – det gemensamma försvaret – och de gamla medlemmarna ser nya uppgifter som är mera säkerhetsbyggande. 177 HANS (M) replik: Ett av de traditionella argumenten som brukar framföras mot Nato är att det är en kärnvapenorganisation. Jag tror inte att de danska socialdemokraterna håller med om det. Jag tror inte att de norska gör det heller. De är nämligen inte det i fredstid, och det har de varit tydliga med. Vi är några stycken här i som är från . Vi har förmånen att kunna träffa till exempel danska socialdemokrater. Det är kuriöst och notabelt att det som är ett fundament i socialdemokratisk försvars- och säkerhetspolitik i och , nämligen Nato, ger upphov till beröringsångest här i . Precis som sa i sitt första replikskifte är det klart att det här är ett sätt att mejsla fram de olikheter som finns. Det här är uppenbarligen en olikhet som finns i den svenska debatten , nämligen att vi är några stycken från olika partier som säger: Vi är inte är rädda för kunskap. Låt oss ha en Natoutredning. Sedan finns det några andra partier som säger: Nej! 178 (SD): I tider som dessa talar man om migrationspolitiken med hjälp av begrepp som ”utmaningar”, för att det inte ska låta alltför oroande men för att man ska kunna erkänna det uppenbara, nämligen att vi har problem. Vi har stora problem. Begreppet ”utmaningar” kommer från samma politiker som år har värnat en liberal invandringspolitik som ur ett internationellt perspektiv närmast kan betraktas som mycket extrem. Sakta men säkert börjar liberaler och andra väckas ur dvalan, och de inser att deras dröm om gränslös öppenhet helt enkelt inte fungerar särskilt bra. Kostnaderna springer i väg, och när man har fokuserat så mycket på att åtminstone framstå som att man vill öppna sina hjärtan har resultatet blivit att man har låtit bli att öppna sina ögon. Det finns de som anser att ska gå i täten inom EU när det kommer till flyktingmottagande. Att framstå som ett gott exempel tycker även jag vore fantastiskt roligt, men om det är ambitionen lär snarare bli ett avskräckande exempel. Andra EU-länder lär fundera på om de över huvud taget ska ha ett mottagande. Och på grund av vår nuvarande politik ser vägen dit ut att vara lång. Vi vet vilka som drabbas av migrationspolitik. Det är eleverna i de svenska skolorna, de äldre generationerna på våra äldreboenden, pensionärer, arbetslösa, sjukskrivna och arbetare. Ja, alla som är en del av det svenska samhället drabbas. Allra värst drabbas såklart de svagaste, de svagaste i och de svagaste i andra delar av världen som skulle behöva stöd från oss som råkar vara mer lyckligt lottade. Världen står inför den värsta flyktingkrisen i modern tid. Konflikterna i och har tvingat 13 miljoner människor från sina hem. Konflikten i klassas som världens tveklöst största humanitära kris. uteblir bidrag till hjälp och förståelse för att människor svälter i och fryser i . Förståelsen för det är så gott som obefintlig. Svenska politiker talar blint om en human och öppen flyktingpolitik, som om flyktingar inte existerade utanför gränser och som om brist på rent vatten och grundläggande förnödenheter bara var rena påhitt. Att söka asyl är en rättighet i , och så ska det förbli. Att beviljas asyl är däremot inte en rättighet, och om vår flyktinghjälp i och utanför ska fungera måste systemet vara rättssäkert. Internationella avtal ska hållas, och hjälp ska riktas dit den gör mest skillnad och behövs som mest. Genom att samverka internationellt kan vi komma långt, och för de flyktingar som kräver vidarebosättning finns det ett beprövat system hos FN. Vi Sverigedemokrater ser verkligheten för vad den är och kan se bortom våra egna gränser. Vi ser de hårt ansatta flyktinglägren som behöver mer resurser, och vi ser vilka fantastiska insatser och andra länder gör när de ger skydd åt människor som flyr från deras grannländer. Vi kan inte blunda för de konflikter som sker i , eller . Vi kan inte blunda för vad en svensk skattekrona kan göra för en flykting i och vad en svensk skattekrona kan göra för en flykting i exempelvis . Vi kan inte heller blunda för vad som sker med de människor som väljer att söka sig till just . Vad sänder vi egentligen för signaler när vi villkorslöst ger permanenta uppehållstillstånd till syrier? Vad sänder vi för signaler när vi låter människor som på ett illegalt sätt har tagit sig till få förmåner som svenska medborgare inte har? Migrationspolitikens utmaningar handlar inte bara om de problem som det svenska samhället får när man för en ohållbar och extrem invandringspolitik. Det handlar även om att öppna sina ögon så att man ser vad som håller på att hända runt om i världen. Svensk signalpolitik förvärrar problemen, och i tron om att man gör något gott blir resultatet det motsatta. Det är alldeles uppenbart att flyktingar i läger långt bort får höra historier om hur fantastiskt det är i och hur bra man får det om man kommer hit. De som har råd kan tycka att det är värt ett försök att ta sig hit. De tar kontakt med en flyktingsmugglare som sätter dem på rostiga och skrotfärdiga båtar, och resultatet blir att hundratusentals människor riskerar livet över eller blir utnyttjade och rånade på sina sista ägodelar. Kriminella ligor profiterar på människors misär, och de profiterar på det faktum att många har fått höra om det fantastiska livet i . Människosmugglare profiterar på att situationen i flyktinglägren i många fall är så dålig att flyktingarna inte vill vara kvar där. Detta är resultatet av svensk flyktingpolitik. Det är resultatet av felprioriteringar och en signalpolitik som slår mot redan utsatta människor och gynnar hänsynslösa flyktingsmugglare. 179 (S) replik: Jag blir beklämd när jag hör beskriva den så kallat havererade migrationspolitiken. Det är klart att det finns utmaningar i migrationspolitiken och integrationspolitiken. Det är inte rimligt att asylmottagandet fördelas ojämnt över landet vilket görs . Små fattiga och glest befolkade kommuner får ta ett stort ansvar, medan rika storstadsförorter tar ett litet ansvar. Det är helt orimligt. Det är dock precis lika orimligt att ta ställning som och hans partikamrater gör. De säger att det handlar om massinvandring när det kommer 100 000 asylinvandrare till . Det är en befolkningsökning på , i ett glest befolkat land, ett av världens rikaste länder med en hastigt åldrande befolkning. Det är 1 procents befolkningsökning. Tänk er att vi vore en ö med 100 personer och att en person till kommer roende och säger: Jag behöver hjälp. Snälla hjälp mig! Då ska vi säga: Nej tack! Du får ro hem igen. 180 (SD) replik: Det är lite intressant att en representant för Socialdemokraterna talar om human flyktingpolitik när de, , fortsätter med den förra regeringens politik och tar pengar från biståndet och från de hårdast utsatta flyktingarna runt om i världen. Regeringen lägger några hundra miljoner på UNHCR:s arbete i . lägger över 12 miljarder under kommande period. Det är en väsentlig skillnad. Nuvarande regering prioriterar i stället de få som lyckas ta sig hit. De har det förhållandevis gott ställt. De har ju lyckats ta sig hit. Det är inte många som kan det. Men regeringen lägger 8,4 miljarder på dem som kommer hit. Det är inte flyktinghjälp. Då har man stöttat personer som redan har lyckats fly en konflikt och som sedan aktivt har sökt sig vidare till . 181 (S) replik: glömmer att nämna för dem som lyssnar på den här debatten att är det parti i riksdag som vill skära ned på biståndet generellt. Ni vill ta bort 10 miljarder från biståndet. Ni skryter om att ni vill ge mer pengar till UNCHR, men tar ni bort pengar med den andra handen, så det där är bara hyckleri. Ni är inte så himla intresserade av att hjälpa flyktingar på plats i närområdet för att ni vill hjälpa fler. Ni är bara intresserade av att stänga igen och se till att vi blir ett homogent land. Lyssnade du på din partikamrat här ? Han talade om den omöjlighet som det innebär att kulturer ska leva tillsammans sida vid sida i ett land, det är alldeles omöjligt. Det var olustigt att lyssna på honom. Jag undrar om det är generella politik, att kulturblandning är någonting livsfarligt som vi ska passa oss för. Vi tycker att mångkultur är bra. är ett glest befolkat land som behöver en större befolkning. Det är bra om vi kan ställa upp och hjälpa människor som flyr från krig och elände. 182 (SD) replik: försöker blunda för den politik som han själv för. lägger regeringen av bni på bistånd officiellt. I praktiken blir det på grund av de avräkningar som regeringen gör. Av dessa läggs en väldigt liten del på , UNHCR eller på fonder för att stödja de länder som tar ett väldigt stort ansvar. Exempelvis bara gör lägre avräkningar än regeringen. gör inga avräkningar över huvud taget. Med andra ord är vår politik betydligt mer effektiv än någon annat partis i riksdag. 183 (MP): Mäktiga särintressen har allt att vinna på militär upprustning och krig. Alla vi andra har allt att förlora på att låta oss skrämmas av det allt högre vapenskramlet. Konflikter i sig är naturligtvis inte nödvändigtvis av ondo; det avgörande är hur de hanteras. Fredligt lösta konflikter och meningsskiljaktigheter utvecklar samhällen. Men så snart våld kommer in i bilden riskerar konflikter att snabbt urarta. Det världen behöver nu är inte mer vapen. Det är viktigare än någonsin att tänka bortom det militärindustriella komplexets logik. Samarbete, deltagande och civilkurage är en bra grund att bygga de demokratiska och rättssäkra samhällena på, inte rädsla. hade jag förmånen att ha från i som gäst. Dess grundare, , är en av världens främsta freds- och konfliktforskare som 2012 belönades med för sitt mångåriga arbete med att forska om och sprida kunskap om icke-våldsmetoder. Hans böcker med konkreta åtgärder om icke-våldshandlingar för demokratisk förändring har översatts till många språk och haft stor betydelse. Det är levande kunskap som kompletteras kontinuerligt, och det handlar om olika slags civil olydnad, allt från bojkotter, strejker och manifestationer till symbolhandlingar av olika slag. Sådana icke-våldsmetoder tillämpas och har tillämpats – ofta framgångsrikt – jorden över och ofta utan att uppmärksammas av medierna. De amerikanska forskarna har jämfört utfallet av över 300 kampanjer mot auktoritära regimer . Resultatet, som de redovisar bland annat i boken , visar att icke-våld har gett bäst resultat, i storleksordningen dubbelt så effektivt som våld. Med all respekt för svårigheten att bedöma vad som är framgång är detta ändå värt att ta på största allvar. Gemensamt för de framgångsrika kampanjerna är att de lyckats engagera långt fler och olika människor än våldsamma uppror, att de i högre grad varit planerade och välorganiserade och att de i högre grad lyckats åstadkomma varaktig förändring även under mycket svåra förhållanden. Exemplen är många, och jag vill nämna ett: de norska lärarnas agerade under nazistockupationen. Den norska lydregimen försökte tvinga lärarna att gå med i ett förbund, skriva under ett slags trohetsed till regimen och undervisa enligt nazistiska idéer. Men de allra flesta vägrade. Trots allt starkare påtryckningar stod de på sig. Motståndet hårdnade, och 1 000 lärare skickades till koncentrationsläger. Inte heller där gav de efter. Det slutade med att lärarna släpptes fria och försök att styra om utbildningssystem i nazistisk riktning gick i stöpet – detta tack vare att många vanliga människor agerade samlat, modigt och uthålligt. Som utrikesministern påpekade tidigare är det också en säkerhetspolitisk uppgift att motverka fattigdom och ojämlikhet, eftersom det är en orsak till spänningar och konflikter. Ja, fattigdom och skenande ekonomiska orättvisor är ett särskilt slags våld som är mycket kännbart för de drabbade, både globalt och nationellt. Så förändringar av samhället genom aktiva icke-våldsinsatser är relevant och god säkerhetspolitik även i demokratiska länder som . Det kan handla om fördelningspolitik som syftar till att minska klyftor, det kan handla om att ta krafttag mot skatteflykt och skattefusk som dränerar den gemensamma välfärden och mycket mer. bör satsa mycket mer på att aktivt stödja fredlig konfliktlösning och förebyggande av konflikter, inte bara för att det är moraliskt rätt, utan för att icke-våld ofta är mer effektivt än militära insatser. Vi bör därför stärka de institutioner som redan finns, när det gäller både forskning och tillämpning av den. Därtill bör vi bygga upp nya institutioner. Så stärker vi som humanitär stormakt, inte genom militära avtal med och vapenexport till diktaturer som . Ord – talade, skrivna eller kanske rentav twittrade – kan vara skarpa vapen som kan skapa och förvärra motsättningar. hör tyvärr till dem som under tidigare regeringar drivit en hårt polariserad linje mot som genom den förda politiken i praktiken tvingats välja mellan goda relationer med sina västliga eller östliga grannar. Det är viktigt att och EU framöver strävar efter att bidra konstruktivt för att vända den farliga och våldsamma utvecklingen i . Man bör stödja de demokratiska krafter som arbetar med fredliga metoder för att uppnå ett demokratiskt och välfungerande samhälle där alla grupper som bor i landet inkluderas. Människorättsorganisationer som Amnesty och Human har uppmärksammat brott mot krigets lagar och kränkningar av mänskliga rättigheter som begåtts av båda sidor i kriget i östra , såväl av separatister som av Kievtrogna miliser, inklusive högerextrema frikårer som Azov- och Aidarbataljonerna. En konkret sak som kan göra nu genast för att hjälpa till är att driva på för att alla dessa brott utreds av opartiska instanser så att alla som begått övergrepp ställs till svars och alla de miliser som begår svåra övergrepp mot mänskliga rättigheter upplöses. Jag hade också tänkt säga några saker om handel, men det hinner jag inte så jag får bryta här. 184 (FP) replik: Jag kan instämma i att icke-våld givetvis är att föredra, om den möjligheten finns. Jag vill fråga hur hon anser att ska befrias från Islamiska staten genom ickevåldshandlingar, civil olydnad, samarbete och civilkurage. Jag skulle också vilja ställa en faktafråga till om hon på allvar menar att ockupationen av under tog slut till följd av fredlig konfliktlösning, samarbete, civilkurage, icke-våldshandlingar och civil olydnad. Det är inte min bild av hur den nazistiska ockupationen drevs tillbaka till följd av de åtgärderna. Den tredje frågan gäller givetvis . Menar på allvar att man kommer att lösa de problem som finns i , Luhansk och Donetsk genom civil olydnad och icke-våldshandlingar? Är det så ukrainarna ska möta den ockupation och militärmakt som de utsätts för? 185 (MP) replik: Den var många frågor. Jag ska försöka att svara på allihop. Naturligtvis löser inte icke-våld alla problem, men det är en förbisedd och underskattad metod för att bli av med auktoritära regimer. Även i förekommer det icke-våldsmotstånd i form av till exempel att man inte öppnar affärer. Men det är svårt att ta reda på exakt vad som händer. Jag har inte sagt att det inte kan krävas vapenmakt i extrema fall, självklart inte. Jo, det hade stor betydelse i . När folket inte samarbetar, när folket inte lyder regimen blir den omöjlig att uppehålla. Se hur befriades. Man byggde upp en parallell stat med Solidaritet och med allt starkare stöd av människorna. Det finns många exempel genom historien. Även i kan det ha stor betydelse att stödja icke-våldsmetoder. 186 (FP) replik: blir jag ännu mer konfunderad. Menar att befriades genom icke-våldshandlingar under kriget? Det är inte riktigt min bild, om jag uttrycker mig försiktigt. I kan man förstås stänga sin butik. Problemet är att det är Islamiska staten som stänger butiker. Ekonomin dör i de områden där Islamiska staten har tagit över. De har en slavmarknad för yazidiska flickebarn. De skär halsen av kristna, av shiamuslimer, av andra oliktänkande. Tusentals är nu de människor som fått plikta med sitt liv för att skydda och försvara sina områden. Det är inte bristen på icke-våldshandlingar som är det stora problemet i . Problemet i är att de terrorister som lemlästar människor inte stoppas, för människorna är livrädda, skräckslagna, flyr därifrån. Det gör att om man vill skapa fred är det nödvändigt att bekämpa terroristerna också med militära medel. 187 (MP) replik: Låt mig förtydliga. Jag menade inte under , utan jag menade frigörande från det kommunistiska styret. Där byggde man upp en fackförening, en parallell stat, institutioner. Man arbetade långsiktigt och uthålligt, och många var engagerade. Då kunde man nå ett bättre resultat och en mer varaktig statsbildning än om man hade agerat spontant och kanske våldsamt. Det är inte jag som påstår det. Det finns forskning på området. Det här är underskattat. Vi måste vara ödmjuka inför verkligheten. Vi ska inte glömma bort sprängkraften i den civila olydnaden. Se hur man i lyckades frigöra sig med icke-våldsmetoder.