prot · H20991 · 2015-04-23 00:00:00 — Det är ändå våra gemensamma skattepengar som används, och det är väl bra att vi som förtroendevalda, som ska bevaka allmänhetens intressen, har ordning och reda på hur det utförs. När det gäller § 9 a i LSS är det som jag sa: Vi vill se över hela LSS. Sedan kan det vara möjligt att det blir något snabbspår, för det finns en del frågor som är enkla. Men är det lite lustigt att kasta sten i . Ni har ju haft tid på er . Ni har känt till den här problematiken, som jag sa i mitt anförande, i sju . Varför har ni inte gjort någonting själva? Men det är roligt att höra att ni har höga ambitioner och en stor tro på att regeringen är snabb. Vi kommer att leverera . 15 (FP) replik: Först ska jag rikta ett tack till som, tycker jag, på ett förtjänstfullt sätt gjorde en odyssé genom funktionshinderspolitiken och en stor del av den utveckling som faktiskt har skett och framåt. Tack för det! Jag skulle vilja ställa två frågor på hjälpmedelsområdet. citerade regeringsförklaringens enda mening – möjligtvis är det två; jag plockar detta ur minnet – just om hjälpmedel. Där talas det om ett nationellt regelverk. Man vill samla hjälpmedelsförskrivningen i landet. Jag har tidigare frågat ansvarig minister om detta. Jag fick inget klart svar om vad detta faktiskt innebär. Om vi återigen ska ha ett nationellt statligt system, som vi hade , både med upphandling och med förskrivning, kommer det att bli till förfång för väldigt många brukare. Det är jag helt övertygad om. Jag vill gärna ha ett förtydligande om vad den här enda meningen i regeringsförklaringen står för. Min andra fråga handlar också om hjälpmedelsområdet. Det handlar om hur man inskränker möjligheten för brukare att välja själva. har haft ett uppdrag att ta fram ett stöd till landsting och regioner som har infört eller vill införa fritt val av hjälpmedel. Man kan peka på vägar och hur man löser frågor om service, förskrivning och annat. Det är inte många brukare som använder sig av systemet med fritt val av hjälpmedel, men det är ohyggligt viktigt för dem som vill göra det. Det är en väg att gå i ett diversifierat system, där den personliga friheten blir väldigt stor. Hur ser på att regeringen nu faktiskt försvårar för brukare att ta hand om sin egen hjälpmedelsdel? 16 (S) replik: Tack, , för de snälla orden! Jag är övertygad om att vi i grund och botten har samma målsättning och engagemang i de här frågorna. Det har jag märkt de gånger vi har tampats på konferenser. När det gäller regeringens ambition i fråga om hjälpmedel är det precis som jag citerade ur regeringsförklaringen. Vi har sett, precis som du också ger en bild av, brister på hjälpmedelsområdet. Det är olikheter i landet. Vi har olikheter när det gäller regelverk och olikheter när det gäller kostnader för enskilda. Jag ska vara ärlig och säga att direktiven till den utredningen inte är fastställda . Men diskussionen som finns inom område handlar naturligtvis om det som jag sa. Vi vill se över detta. Kan man få ett nationellt sammanhängande regelverk? Kan man få en mer rättvis fördelning och mer jämlika kostnader? Låt oss återkomma till det och ha en väldigt öppen och bred diskussion, för vi vill väl för alla! Du frågar mig också om möjligheten för enskilda att välja hjälpmedel. Jag får ärligt erkänna att jag inte är riktigt påläst på det området. Jag får sätta mig in mer i vad det innebär. Men grundtanken är väl ändå: Eftersom det i den dagliga livsföringen är viktigt att man får rätt och funktionella hjälpmedel borde det vara rimligt att man får de hjälpmedel man behöver. Det tycker jag. Men det är min personliga tolkning. 17 (FP) replik: Tack, , för ärligt svar! Låt oss återkomma till det här med nationella regelverk när det gäller hjälpmedelsförskrivning. Min utgångspunkt är att den lokala friheten i regionala parlament är väldigt viktig för att de utefter lokala förutsättningar ska kunna tillgodose, så att säga, sin del av befolkningen och de behövande med den vård, den omsorg, de hjälpmedel med mera som finns inom deras jurisdiktion, så att säga. Den andra delen gör mig mer bekymrad. Jag vill bara påpeka det igen. Vad som sker nu är att man drar in möjligheten till det system som vuxit fram, som heter fritt val av hjälpmedel och som är grundläggande viktigt. var inne på detta med assistansen och möjligheten att välja. Det är också väldigt viktigt att man kan välja de personliga hjälpmedlen. Vi har ju levt i ett system där landstingsgrått har varit ett paradigm, den väg som har funnits att gå. Det som har funnits på landstingens hyllor är det enda som har fått lov att väljas. Några få har valt systemet med ett friare val. Det har betytt att de i sin vardag kan ta del av de hjälpmedel som de tycker passar dem, med stöd av hjälpmedelsförskrivare. Jag vill bara trycka på hur viktigt det är att det här stödet får fortsätta att finnas, att det inte dras in och att tillåts att fortsätta med sitt arbete med stöd till landsting och regioner som vill stödja sina brukare med detta. 18 (S) replik: Tack, , än en gång! Jag vill understryka att jag delar din uppfattning. Jag värnar också om kommunalt självbestämmande. Det tycker jag är viktigt, för där har faktiskt medborgarna lokalt chansen att påverka. Är man inte nöjd med dem som sitter i kommun eller landsting kan man välja nya. Men när vi nu är i rollen som nationella företrädare är det klart att vi också måste se över hela landet: Är det jämlikt och rättvist? Man får väga in de två aspekterna utan att angripa det lokala självbestämmandet för mycket. När det gäller rätten till hjälpmedel kan jag inte, som jag sa, frågan tillräckligt bra. Men min principiella uppfattning är att man om det är möjligt ska få välja hjälpmedel och få dem utprovade och anpassade utifrån den funktionsnedsättning eller det behov man har. Jag tar med mig frågeställningen. 19 (M): Ingen människa väljer att få ett funktionshinder. Det är inte något man har möjlighet att påverka utan snarare ett faktum som man föds med eller som kommer plötsligt i livet, utan förvarning. Det är svårt att tänka sig in i en situation där de sysslor som vi andra gör blir omöjliga till följd av rörelsesvårigheter, där samtal med nära och kära blir haltande till följd av kommunikationssvårigheter eller där man är rättsligt ansvarig för sig själv till följd av intellektuella funktionsnedsättningar. Det är dock vardagen för många människor. Det är en vardag som gör att många saker försvåras, men det betyder inte att man blir inkapabel. Vi har en lång väg att gå innan de fördomar och den okunskap om funktionshinder som gör att människor klumpas ihop och döms ut på förhand försvinner. I stället för att ta vara på den enorma kompetens som finns bland individerna i den här gruppen blir många utestängda från arbetsmarknaden och i olika utsträckning inlåsta i daglig verksamhet som på många håll i landet inte håller måttet. Trots att de har olika förutsättningar är jag övertygad om att alla har något att bidra med. Regeringen har hävdat, vilket också står skrivet i betänkandet, att man avser att utreda vissa av förslagen från . Det skulle vara positivt om regeringen går vidare med förslag som bland annat enklare regler för anställningsstöd, bättre tillgång till hjälpmedel och en översyn av lönebidragsnivåerna. Här väntar vi fortfarande med spänning på svar om när, hur och med vilken finansiering detta ska ske. För att fullt ut ta vara på varje människas potential behövs ett gediget stöd och hjälp i linje med de ursprungliga intentionerna i LSS-reformen. Med rätt insatser är målet att personer med funktionshinder ska kunna leva ett självständigt liv, precis som alla andra. Här finns fortfarande utmaningar. Det handlar om beräkningsmodellen för schablonbeloppet, som vi vet är stelbent. Vi behöver se över denna för att bättre möta de väldigt olika behov som uppkommer till följd av väldigt olika funktionshinder. Därutöver behöver vi stärka rättssäkerheten för dem som är helt utlämnade till bedömning av det egna behovet. Vi vet att successivt ändrat till en snävare tolkning av hur behov ska bedömas på ett sätt som i vissa fall blir rent av integritetskränkande. Även om det totala antalet personer eller antal timmar inte har minskat, snarare tvärtom, finns det ändå goda skäl att se över bedömningarna särskilt för dem som har det allra största assistansbehovet. Som jag uppfattar det planerar regeringen att tillsätta en utredning som bland annat ska behandla dessa frågor . Det är någonting vi ser fram emot, men som vi nämnde tidigare väntar vi på besked om vad den ska innehålla. Vi efterlyser skarpa direktiv som går till botten med de utmaningar som finns och som tidigare utredningar faktiskt har missat. Avslutningsvis är det omöjligt att diskutera assistansersättning utan att vidröra de två tunga besked som regeringen gett till alla de som uppbär assistans och alla de anordnare som är fristående . Trots vallöften om att personlig assistans inte skulle bli föremål för vinstreglering ingår detta nu i den utredning som ska ta fram förslag på hur regelbördan ska öka och vinster stoppas. När man lyssnar på anordnarna i branschen visar det sig att det skulle vara mycket svårt att locka nya anordnare eller att över huvud taget få verksamheten att gå runt med den här typen av reglering. Det andra tydliga och tunga beskedet är att regeringen bestämt sig för att dubblera arbetsgivaravgifterna för unga. Detta slår hårt inte bara generellt mot ungas arbeten utan framför allt mot branschen för personlig assistans, där många unga arbetar . Men hur synd man än kan tycka om de unga som blir av med jobben är det de funktionsnedsatta och dem som har behov av assistans som drabbas hårdast, eftersom det kommer att bli mycket svårare att anställa kompetent personal och få dem att stanna långsiktigt om arbetsgivarna måste justera lönerna efter den skattesmäll som kommer med fördubblad arbetsgivaravgift. I ett ökat självbestämmande över den egna vardagen måste valfriheten i fråga om vem som ska assistera med de mest intima behoven ingå. Den utredning som ska tillsättas måste också beröra perspektivet om valfrihet; annars skulle man kunna säga att utredningen har ideologiska skygglappar och inte vågar vidga vyerna. Alla människor måste få möjlighet till en meningsfull sysselsättning där man känner sig behövd. Man ska ha rätt att själv bestämma över sin egen vardag och ha möjlighet att bo på egen hand – oavsett vilka hinder man råkar vara född med. Det var intentionen i LSS-reformen som vi vill värna. Men än mer är det rätt att varje individ blir sedd för den man är och vad man kan i stället för utdömd för vad man inte kan. Jag ser som sagt fram emot fler tydliga besked och en vidare diskussion så att vi gemensamt kommer framåt i dessa frågor. Jag vill som avslutning tacka herr ålderspresident för alla de insatser som han gjort på detta område och då framför allt för att han alltid har satt individen framför systemet och så föredömligt värnat valfriheten. Ett stort tack för detta! I detta anförande instämde Finn (M). 20 (MP): Personlig assistans infördes och har blivit en fantastisk frihetsreform. Assistansreformen har gett massor av människor möjligheten ”att leva som andra” som det står i LSS. För oss i är det en självklarhet att värna reformen, och vi är kritiska mot de hårda bedömningar som har gjort i flera fall . Chefen för för socialförsäkringen, ISF, höll en föredragning för socialutskottet . Han underströk då att det är många privata assistansanordnare som tar ut mycket stora övervinster. En del i att värna assistansreformen är att se till att så mycket som möjligt av ersättningen går till assistans och en begränsad del till vinster. För del vill vi att bolag inom assistans och annan välfärd ska ange i sin bolagsordning vad syftet med verksamheten är, som i detta fall att bedriva assistans. ISF konstaterade vid sin redovisning för utskottet att kostnadsläget för kommunerna, generellt sett, är betydligt högre än för de privata anordnarna. Det är delvis detta som förklarar de höga vinsterna, eftersom assistansersättningen till stor del är anpassad efter kommunernas kostnadsläge. Det finns skäl för kommunerna att ha ett högre kostnadsläge. Bland annat har de ofta mer fortbildning och fler personer som är fast anställda. De måste också ta emot alla brukare som privata företag av till exempel kostnadsskäl eller kompetensskäl väljer att säga nej till att vara utförare för. Vi vill från och regeringens sida hitta en modell som gynnar de ambitiösa utförare som satsar på kvalitet. Vi vill hitta ett system som är hållbart, där assistansersättningen bygger på faktiska kostnader. Detta är en fråga som utreds , och vi avvaktar med intresse vad den kommer att komma fram till mer konkret. Vi vill se några andra förändringar av LSS. En sådan är naturligtvis, vilket har berörts här, ett förtydligande av § 9 a som rör personkrets 3. Det är viktigt för att bättre säkerställa vilka som tillhör personkretsen och därmed också rätten till olika insatser. En annan förändring som efterlyser är att det ska tillämpas inhibition när en person blir av med sin assistans. Det händer då och då att personer har assistans, förlorar delar eller hela den vid en omprövning och överklagar beslutet. I sådana fall bör man få behålla assistansen innan ett definitivt beslut fattas i högre instans. Avslutningsvis skulle jag vilja ta upp en fråga som handlar om rättssäkerhet för en grupp brukare med personlig assistans. Det handlar om dem som har sin gode man som personlig assistent. Det är mycket viktigt att en god man helt självständigt kan fatta beslut för sin huvudmans bästa. Det kan en god man inte alltid om denne är personlig assistent. I en del fall kan ett gruppboende vara bättre än personlig assistans för en person. En god man som är personlig assistent blir då direkt berörd av en flytt till ett gruppboende, eftersom assistansen och lönen som personlig assistent upphör. Genom att skilja på de här två rollerna kan rättssäkerheten för personer med personlig assistans säkras bättre än . Jag yrkar bifall till socialutskottets förslag i betänkandet och avslag på alla motioner. 21 (M) replik: Jag skulle vilja beröra den fråga som lyfte upp i slutet av sitt anförande. Det må tyckas vara en spetsig fråga, men det är en oerhört viktig fråga för dem som har de allra svåraste funktionsnedsättningarna. Det gäller rätten att själv kunna välja god man som man kan kommunicera med och uttrycka sin vilja till. Om man befinner sig i en situation där man inte kan svara för sig själv rättsligt är det oerhört viktigt att man kan förmedla till sin gode man vad ens vilja är och synpunkter på den egna situationen. Om det inte är möjligt är det en oerhörd inskränkning i den enskildes självbestämmande. Här är tydlig med att vill begränsa möjligheten att vara både personlig assistent och god man. Det råkar vara så att många av dem som är personliga assistenter också är nära anhöriga. Det råkar vara så att det kanske är den enda personen som dessa människor kan kommunicera med. De som har de allra svåraste funktionsnedsättningarna kan kanske bara kommunicera genom att rycka på ett finger eller via olika miner som bara de närmaste kan förstå. Hur ska man kunna vara god man åt någon som man absolut inte kan kommunicera med eller förstå? Vid en debatt på , en förening för dessa personer, var din partikollega mycket tydlig åt det andra hållet. Han sa att ståndpunkt visst var att absolut värna möjligheten att vara både god man och personlig assistent. Vad är officiella ståndpunkt i frågan? 22 (MP) replik: tycker att man behöver skilja på rollerna. Skälet är helt enkelt rättssäkerhet. Precis som sa finns det många som inte kan uttrycka en vilja, som till exempel har en allvarlig hjärnskada eller funktionsnedsättning. Låt oss titta på ett fall. En förälder lever ensam med sin 25-åriga son eller dotter som har en allvarlig hjärnskada och som inte kan tala. För föräldern som är personlig assistent, och god man, förmodligen på heltid, är det svårt att besluta om dottern eller sonen ska bo på ett gruppboende. Då förlorar den föräldern hela sin utkomst. Det är ett klockrent fall av jäv. Vi måste skydda dessa personer. Jag tycker själv att det är ett enkelt val. Det är en jävssituation. Man kan vara förälder och god man, man kan vara förälder och personlig assistent, men man kan inte vara både god man och personlig assistent . Då hamnar man i en konflikt. Egna intressen ställs mot personen man ska bry sig om. 23 (M) replik: Jag förstår den problembild som lyfter upp. måste det vara en större problembild om det finns gode män som har 80–100 huvudmän, om det finns gode män som representerar personer som de i princip aldrig har pratat med eller som de när de försöker prata med dem över huvud taget inte kan förstå. Jag vill fortfarande ha svar på hur man kan representera någon som man över huvud taget inte kan förstå och där man inte har någon aning eller uppfattning om vad personen själv vill. Det måste alltid vara personens egen vilja och egen rätt till självbestämmande som ska stå högst. Sedan kan det finnas utmaningar vad gäller utbildning av gode män eller rättssäkerhet, men de kommer i andra hand. Det som alltid måste stå högst är individens rätt till självbestämmande. Jag vill återigen ha svar på frågan hur man ska kunna representera 80 huvudmän och hur man ska kunna representera personer som man över huvud taget inte kan kommunicera med. Om det inte finns något svar på frågan bör man inte heller driva frågan att förbjuda personliga assistenter, som ofta är de anhöriga, att vara gode män. 24 (MP) replik: är ansvarig för att utse god man och ska kommunicera med de anhöriga om vem de tror ska passa bra som god man. Anhöriga har fortfarande ett stort inflytande. Ett val man kan göra är att vara god man och i stället anställa bra assistenter åt till exempel sin son eller dotter. Vi ska inte ha jävsförhållanden. De skadar en hel del människor, och det är inte okej. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 10.) betänkande 2014/15:SoU11 25 (KD): Även detta betänkande hanterar motioner från allmänna motionstiden. 60 motionsyrkanden behandlas i betänkandet. De handlar om många stora och viktiga frågor om äldre personer – inte ålderspresidenter utan betydligt äldre personer – i vårt samhälle. Det här är ett område där har gjort mycket för att stärka äldres självbestämmande, för att ge dem deras fulla värde som människor hela livet. Tyvärr finns det i samhället till och från ett inslag av åldersrasism. Det här är ett område där vi har fått göra mycket för att säkerställa ett gott boende och gott omhändertagande, en trygghet i vardagen och ökad hälsa. Jag känner en mycket stark oro för att den nya regeringen kommer att misshandla det här området totalt. Ett av de första initiativen som togs av den nya regeringen var att lägga ned . Man stängde ned verksamheten, och i regeringens budget som presenterades ska man göra en storsatsning på området. 1 miljard ska sättas till. Men när vi tittar på vad regeringen egentligen gör är det fråga om en omfördelning av pengar. Satsningar som Alliansen gjorde som ansvariga för området inom olika delar av verksamheten stängs ned. Man väljer att inte använda pengar som har funnits avsatta för att öka personaltätheten. Det är inte så att det är något fel med att öka personaltätheten. Tvärtom kan det behövas och vara vällovligt på många ställen. Men det vi vet är att enbart tillräckligt mycket personal inte räcker på långa vägar. Vi vet också att de satsningar som regeringen väljer att strypa är sådant som verkligen kan göra skillnad för de äldre. Vi hörde i den tidigare debatten hur viktigt det är att ha kontroll och att följa upp. Det är en av de saker som den nya regeringen väljer att dra bort pengar från. 220 miljoner för kommuners egenkontroll av verksamheter för äldre väljer man att helt plocka bort ur sin budget. 50 miljoner för bättre samverkan mellan vård och omsorg väljer man också att plocka bort. För den nationella demensplanen är det 50 miljoner som ska bort. För förlängt investeringsstöd till äldreboenden ska 50 miljoner bort. Det har varit pengar som har gjort att det har varit möjligt att skapa fler platser i äldreboenden. Det gäller också området stärkt kompetens inom äldreomsorgen. Det gäller inte bara att ha fler händer utan också att de som jobbar inom verksamheten har den rätta kompetensen. Det området plockas också bort. För området Nationellt måltidslyft plockar man bort 75 miljoner. Kvar blev möjligen en liten tumme. Det är den nya regeringens satsningar inom äldreområdet. Precis som vi har varit inne på när det gäller andra viktiga välfärdsverksamheter i kammaren och när vi har debatterat tidigare ämnesområden har man inte ambitionen att låta äldre människor få ha inflytande över sin egen vardag och livssituation, utan besluten ska föras över från människor till politiker. På område efter område ser man politiker utöva sin makt och fatta de avgörande besluten i stället för att göra det som vi kristdemokrater tillsammans med våra allianskamrater ser som viktigt: att fokusera på kvaliteten, fokusera på vad vi som medborgarnas företrädare kan göra för att stärka kvaliteten och stärka människors möjligheter att få en värdig tid i slutet av livet, ett värdigt boende och en trygghet som gör att de lever livet i alla sina dagar ända till den . Vi har flera reservationer i betänkandet, men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 6. 26 FINN (M): Låt mig inleda med att i princip instämma i varje ord som sa och även säga att vi moderater är hemskt glada att samarbeta med , i sådana viktiga frågor som just äldrefrågorna. För att belysa det som sas av kan man försöka omformulera det på det här viset: Hur går det till när man tar fram en vårändringsbudget? Det vet kanske inte någon av oss om vi inte har varit med – ålderspresidenten möjligtvis undantagen. Men jag gjorde den här reflektionen. Det var nog en gång en årsrik person som gick till finansministern med en önskelista om tillskott till statsanslaget som heter stimulansbidrag och åtgärder inom äldrepolitiken. – God dag, god dag, finansministern! sa den årsrike och bockade. – God dag, god dag! sa finansministern där hon satt på bordet med benen i kors och knåpade med vårändringsbudgeten. Hon tittade på önskelistan och nickade instämmande. – Javisst, jag lägger in en hel miljard kronor extra för detta syfte . mer kommer ni att få. Dessutom kommer jag och åren därefter att ge er extra , alltså mer , 2017 och 2018. – Jaha, kan vi då få en fortsatt utveckling av den viktiga demensplanen för en del av de där extra ? frågade den årsrike. – Det går bra, sa finansministern. – När blir den färdig? – Det var bra, finansministern. Tack så mycket, finansministern! Adjö, adjö, finansministern! Och så gick den årsrike hem. När det blev lördag gick den årsrike till finansministern igen. – God dag, god dag, finansministern! Är den fortsatta utvecklingen av demensplanen nu finansierad? – Ack nej! – Är den inte det? Varför inte det, då? – Ack jo, det bidde ingen fortsatt demensplan. – Jaså, bidde det ingen fortsatt demensplan? Vad bidde det då? – Det bidde en långsiktig satsning på kunskaps- och kvalitetsutveckling. – Jaså, bidde det en långsiktig satsning på kunskaps- och kvalitetsutveckling? När blir den finansierad? – Det var bra, finansministern. Tack så mycket, finansministern! Adjö, adjö, finansministern! Och så gick den årsrike. När det blev lördag gick den årsrike till finansministern igen. – God dag, god dag, finansministern! Är en långsiktig satsning på kunskaps- och kvalitetsutveckling nu finansierad? – Ack nej! – Är den inte finansierad? – Ack jo, det bidde ingen finansiering av en långsiktig satsning på kunskaps- och kvalitetsutveckling. – Jaså, bidde det ingen finansiering av en långsiktig satsning på kunskaps- och kvalitetsutveckling? Vad bidde det då?