prot · H20966 · 2015-03-04 00:00:00 — Det finns vissa kvinnor som enligt iransk lag är gifta, men det hindrar ju inte ett muslimskt samfund i att överpröva den iranska lagen. Jag håller med dig om att det finns ett problem, men det rör sig inte om så många kvinnor. Men om man ska gå så långt att alla i samfundet ska tvingas att viga någon, oavsett vad samfundet har kommit fram till, då gäller det över hela linjen. Jag vet att har motsatt sig tvång att viga samkönade par. Men här föreslår ni faktiskt detta. Alla vigselförrättare är alla präster som ska tvingas viga samkönade par. Inom katolska kyrkan ska man tvingas att viga skilda personer. Ni vill egentligen komma åt fallen inom islam, och därmed får ni med allt annat. Jag kan bara glädjas åt att ni är så progressiva i och med att ni går fram på det här sättet. har vi valt linjen att det naturligtvis är önskvärt att samfunden viger alla som enligt svensk lag har rätt att vigas, men ytterst är det upp till samfunden. Vissa präster gör som de själva vill, andra gör det inte. säger helt nej. Då kan man enligt svensk lag gå till en borgerlig vigselförrättare. Det kan de muslimska kvinnorna också göra. Så som regelverket ser ut har de möjlighet att bli gifta enligt svensk lag. Jag undrar om verkligen står bakom det som de själva skriver. Det innebär ju att varenda präst ska viga skilda och samkönade. De tvingas även viga folk från andra samfund som plötsligt vill komma in, muslimer som vill komma in i det katolska och tvärtom. Det är alltså väldigt långtgående, och jag tror inte att de egentligen menar det. 143 (MP): I regeringsförklaringen kan vi läsa: ”Som ett steg mot ett jämlikt uttag av föräldraförsäkringen ska en tredje månad reserveras för vardera föräldern. Föräldraförsäkringen ses även över för att underlätta för de familjer som identifierar sig som stjärnfamiljer.” Det är oerhört glädjande att i regeringsförklaringen få bekräftat att också regeringen anser att vi behöver se över svensk lagstiftning för att underlätta för de familjer som identifierar sig som stjärnfamiljer. Det är ett bra steg i rätt riktning, men jag tror att vi behöver se över fler delar än bara dem som gäller föräldraförsäkringen. Samhället ska vara anpassat för olika familjekonstellationer. En familj bygger på kärlek, trygghet och respekt, inte på föreställningar om hur en familj ska vara. behöver en modern familjepolitik som är utformad efter verkligheten och inte efter föreställningen om hur verkligheten ska se ut. Dina, mina, våra och deras – aldrig har väl familjekonstellationerna varit så många som , och då behöver vi anpassa svensk lagstiftning så att den överensstämmer med verkligheten. En svaghet i den svenska lagstiftningen på familjeområdet är begränsningen när det gäller vårdnadshavare. Ett barn kan ha högst två vårdnadshavare. Det finns inte heller något skydd för barnets intresse av och rätt till umgänge med personer som inte är dess vårdnadshavare. finns många familjer där fler än två föräldrar har en aktiv föräldraroll. Det kan röra sig om två föräldrar som separerat och fått nya partner vilka fungerar lika mycket som föräldrar som de som från början var barnets föräldrar. Vi kan också föreställa oss ett samkönat kvinnligt par som blivit föräldrar tillsammans med en eller flera män. Ett barn kan alltså ha flera personer som det kallar föräldrar men som inte anses vara föräldrar eller vårdnadshavare enligt lagstiftningen. Att inte alla de personer som i realiteten fungerar som föräldrar också får vara det i lagens mening skapar flera praktiska problem. Det finns förskolor och skolor som inte skickar information till andra än de juridiska vårdnadshavarna. De största problemen uppstår vid separation. Med dagens lagstiftning har de juridiska vårdnadshavarna alla möjligheter att frånta barnet dess rätt till umgänge och kontakt med personer som i praktiken har fungerat som barnets föräldrar sedan barnet föddes. förespråkar en politik där lagstiftningen anpassas till det faktum att barn som växer upp med fler än två vuxna som gemensamt tar ansvar för barnets vård också ska få dem som vårdnadshavare. välkomnar att regeringen vill reservera för vardera föräldern i föräldraförsäkringen. Att föräldraförsäkringen ska bli bättre också för stjärnfamiljer ser vi som en nödvändighet i en modern familjepolitik. Med införandet av en tredje pappamånad tar regeringen ett steg i rätt riktning mot en mer individualiserad föräldraförsäkring. I avvaktan på att lagen möjliggör fler än två vårdnadshavare behöver dagens föräldraförsäkring ändras så att den bättre passar de familjekonstellationer som finns . vill därför införa en tredelad föräldraförsäkring när föräldraskapet delas av två föräldrar. Vi vill göra det möjligt för annan barnet närstående person att ta del av en tredjedel av föräldraförsäkringen på det sätt som vårdnadshavarna vill. På så sätt skulle alltså fler självklara vuxna runt barnet få en tydligare roll. För samkönade par som skaffat barn finns ofta dessa vuxna redan där men har inte någon tydlig formell roll. Detta vill vi göra i avvaktan på att fler vårdnadshavare ska möjliggöras. För olikkönade par och deras barn kan det vara positivt att ytterligare en person får större del i barnets liv. Valet, hur man delar upp det, ska givetvis vara föräldrarnas. Lagstiftningen behöver uppdateras så att de personer som barnet betraktar som sina föräldrar också kan vara det i juridisk mening, även om inte alla nödvändigtvis är biologiska föräldrar. För lesbiska kvinnor som blir föräldrar behöver presumtionsreglerna gälla på samma sätt som vid faderskapspresumtion. Om två lesbiska föräldrar är gifta eller registrerade partner blir båda vårdnadshavare, men om föräldrarna är sambor står barnet under vårdnad endast av den kvinna som fött barnet. Sedan kan man göra en anmälan till om att båda ska vara det. Men om kvinnorna inseminerar själva eller får hjälp utomlands krävs att barnet adopteras. får vi ett tillkännagivande vad gäller faderskapspresumtion, och jag hoppas att regeringen tittar på en könsneutral presumtion i stället för enbart faderskapspresumtion. Det finns ingen som har rätt till ett barn, däremot har varje barn rätt till minst en förälder, en trygg vuxen i sin närhet. Det finns alldeles för många föräldralösa barn i världen, barn som drömmer om en framtid och minst en förälder som älskar dem. I teorin är det möjligt för samkönade par att adoptera barn genom att de kan bli prövade på samma sätt som andra par som vill adoptera, men i praktiken är det i princip omöjligt. finns inga länder som accepterar samkönade par som adoptivföräldrar, med undantag för där det finns en liten öppning, åtminstone i teorin. Det är sorgligt att samkönade par i praktiken inte har samma möjlighet som andra att bli adoptivföräldrar, särskilt som det finns så många barn som drömmer om en förälder. behöver i olika sammanhang arbeta för att situationen ändras. Föräldralösa barn behöver en trygg förälder för att våga tro . I kap. 21 står att vid adoption ska staten tänka på barnets bästa. Jag är helt övertygad om att barnets bästa är att åtminstone ha en föräldrar som älskar, skyddar och vårdar det. förespråkar en familjesyn där varje människa ska ha rätten och möjligheten att definiera sin familj. Dagens familjer är mångfasetterade, och som tur är har vi kommit ifrån synen att endast traditionella kärnfamiljer ses som ”riktiga” familjer. Heterosexuella, bisexuella och homosexuella får barn. Konkreta förändringar har gjorts som underlättar för hbtq-personer att få barn, men vi behöver göra mer. behöver en modern familjepolitik, en politik för barnens bästa. Avslutningsvis ställer jag mig bakom utskottets förslag i betänkandet i dess helhet och yrkar avslag på samtliga motioner. 144 (M): I en statistikrapport för lite skrev dåvarande Kungliga om barn födda utom äktenskapet att dessa ”ur social synpunkt äro att betrakta såsom en synnerligen ogynnsam företeelse, därom råder knappast mer än en mening”. Det var givetvis ett synsätt som hade präglat samhället och som fortsatte att prägla samhället långt in . Det visar hur man såg på barn födda utom äktenskapet. har mycket hänt på det området. riksdag har fattat beslut om en rad reformer som syftat till att underlätta människors vardag och till att upprätthålla en neutral inställning till de livsval som enskilda individer gör. Vi har sett förändringar inom adoptionsrätten, äktenskapsrätten och namnrätten, men också sambolagstiftningen är ett tecken på den progressiva inställning som har haft. Även i övrigt har samhället förändrats ganska mycket. Enligt den senaste statistiken från har andelen barn som är födda utom äktenskapet inom EU-länderna fördubblats , och den utvecklingen fortsätter i rask takt. I fem länder är dessa barn dessutom i majoritet. är ett av länderna. av alla barn i föds utom äktenskapet. De flesta av dem föds inom samboförhållanden. Samhället har förändrats mycket. kan vi tycka att citatet, som var hämtat från Kungliga , känns väldigt förlegat och ålderdomligt. Jag tror att många av oss skruvar lite på sig när vi hör det, och ändå har vi kvar en lagstiftning som i stort bygger på den uppfattning som rådde när Kungliga skrev dessa rader. Lagstiftningen har inte hängt med i utvecklingen när det gäller frågan om faderskap och barn födda utom äktenskapet. Än , , görs en strikt skillnad på huruvida ett barn föds inom eller utom äktenskapet. Om modern är gift vid barnets födelse träder presumtionsregeln in. Mannen i äktenskapet är att anse som fader till barnet. Det behövs inga åtgärder alls för att fastställa faderskapet. Denna regel är dessutom extensiv. Det spelar ingen roll när i tiden äktenskapet ingås. Presumtionsregeln träder i kraft ändå, även om det sker minuterna före födseln. Är man gift när barnet föds är också fadern presumerad. Om ett barn föds utom äktenskapet måste däremot faderskapet fastställas genom att föräldrarna får bege sig till socialnämnden och skriva på papper. Man måste dessutom utreda – lätt eller inte – huruvida den påstådda fadern verkligen är fader. Man går igenom och informerar om konceptionstider. Man bereder mannen tillfälle att bekräfta faderskapet. Vissa lättnader har gjorts för dem som är sambor. Man har ett S-protokoll som upprättas. Men principen är ändå densamma. Även om frågeställningarna inte är lika omfattande är det samma princip som gäller. Föräldrarna ska gå till socialnämnden och skriva på papper. Det är först när alla papper är påskrivna och vidimerade som mannen juridiskt anses vara fader till barnet. Det här är lite komplicerat. Det är först när dessa papper är påskrivna som andra frågor kan aktualiseras. Det är först då som vårdnadsfrågan kan aktualiseras. Det är först när faderskapspapperen är underskrivna som man kan bestämma huruvida paret ska ha gemensam vårdnad om barnet eller inte. Det är först då som barnet blir arvsberättigat. Det är först då som föräldrapenning kan betalas ut till mannen. Det här har lett till komplicerade konsekvenser som också uppmärksammats i medierna. stod jag här i talarstolen och berättade om just ett sådant fall. Vi kunde läsa om ett ganska infekterat fall där ett nyblivet sambopar hade drabbats. före barnets födelse fick modern en stroke. Hon kunde inte medverka vid pappersexercisen. Papperen var alltså inte underskrivna. Just på grund av att faderskapet inte hade hunnit fastställas blev frågan: Var ska barnet bo? Det man fick göra då var att jourhemsplacera barnet. Något annat tillvägagångssätt fanns inte. Han fick jourhemsplaceras hos den person som inte var fastställd som fader men faktiskt var fader. Det var inte så att han bodde hos sin pappa, för någon pappa hade inte barnet. För att man skulle kunna jourhemsplacera honom krävde man att mannen skulle visa utdrag ur brottsregistret. Sådant är regelverket. Och som om detta inte var nog nekades mannen föräldrapenning på grund av det faktum att man inte hade fastställt faderskapet. I stället tvingades han leva på sjukpenning. Så ser lagstiftningen ut . Så fungerar det. Men det finns ännu fler tveksamheter. Vad hade hänt om mannen hade avlidit innan faderskapet hunnit fastställas? Då hade barnet dessutom berövats arvsrätten från sin far. Att vi fortfarande har lagstiftning av den här kalibern är inte bra. Det är ett stort frågetecken för mig. Att bli förälder är en stor händelse i livet. Det kan alla som varit med om det intyga. Det är en fas som är förenad med lycka och glädje, men det är också mycket omställning och anpassning av vardagen. Tiden före förlossningen är förenad med nervositet för barnets välbefinnande. Den präglas också av mycket planering inför det stundande föräldraskapet och det ansvar som följer med detta. I en sådan situation är det viktigt att ha en lagstiftning som inte riskerar att försätta föräldrarna i de mest märkliga situationer. Den civilrättsliga lagstiftningen måste präglas av samhället som det ser ut och inte som det såg ut för 50–. Den ska inte bygga på förlegade uppfattningar. Den ska stödja och hjälpa människor i deras vardag, inte motarbeta och stjälpa för dem. Den ska underlätta för människor, inte försvåra vardagen. Den ska blicka framåt, inte bakåt. Nuvarande lagstiftning för fastställande av faderskap uppfyller inte något av dessa krav. Genom att vara fast förankrad i gamla, föråldrade och moraliserande uppfattningar om föräldraskap är det inte en lagstiftning för samtiden. Sedan jag blev invald i riksdag har jag motionerat om nya regler för fastställande av faderskap. Jag vill uttrycka min stora glädje över att äntligen ha fått motionen tillstyrkt. Ett enigt civilutskott, inte bara en del av utskottet, säger att det nu är dags att göra någonting, att vi måste ha en översyn av detta regelverk. Det är min starka förhoppning att den översyn som görs också tar in alla andra aspekter som är kopplade till de här frågorna. Först då kan vi lämna den medeltida familjerätten bakom oss. I detta anförande instämde Boriana (M). 145 (C): Precis som är jag väldigt glad över att han och jag motionerat om det här och dessutom fått motionerna tillstyrkta, vilket inte känns som , även om det nu verkar som att jag får bifall på en annan motion , så att jag får dubbel lycka . Jag yrkar bifall till tillkännagivandena och till reservation 3, som och har gemensamt. Familjerätten är till för att man ska förenkla och skapa en trygg struktur kring familj och i det här fallet också barn. Tyvärr är det inte alltid så. Den faderskapspresumtion som gäller för dem som är gifta men inte för dem som är sammanboende är tämligen föråldrad och ställer ogifta par i en ganska konstig situation. Det är en ganska integritetskränkande situation när socialnämnden ska utreda om jag faktiskt är pappa till mitt eget barn. Det är ett ifrågasättande av vad jag tycker och säger och av om jag över huvud taget talar sanning när man måste göra en utredning av om jag är pappa till mitt eget barn. Lagen insinuerar dessutom att kvinnor i samboförhållanden har fler oskyddade sexuella utomparsrelationer än andra. Den statistiken och de beläggen skulle jag gärna vilja se innan vi fortsätter med den här lagstiftningen. Det knepiga i situationen är också att många kommuner inte tillåter en faderskapsutredning förrän efter barnets födsel. I små kommuner, där man kanske bara har en handläggare, har vi flera exempel på hur man inte har kunnat göra det här förrän efter semestern. När man får ett barn eller får man möjligen inte någonting bestämt . Detta skapar ganska många olika problem. Man får inte jämställdhetsbonus på föräldradagarna förrän man är registrerad vårdnadshavare och förälder till sitt barn. Det är kanske ett litet problem i sammanhanget, även om det är en ganska stor symbolfråga. Men om olyckan är framme skapas de verkliga problemen. Om det är så att pappan dör före födseln är barnet faderlöst i lagens mening. Faderskapet går inte att bekräfta i efterhand. Inte ens om man dna-testar kan man fastställa att det var pappan till barnet. Det betyder att man inte får något arv från sin pappa. Man får inte något arv över huvud taget från faderns sida av familjen. Det kan man självklart lösa via avtal, testamenten och annat. Men om nu familjerätten ska vara till för att förenkla och skapa trygga förhållanden är det här ett jättestort problem som är enkelt att lösa. Ännu knepigare kan det bli om det är så att mamman dör vid födseln eller strax . Då har inte barnet någon vårdnadshavare. Då måste en vårdnadshavare utses, och detta ska det göras en utredning av. Bara där är det ganska knepigt för den som är medförälder. I en ganska stor sorgeprocess ska man dessutom behöva handskas med myndigheter som inte vet att man är förälder till sitt eget barn. Har man bra relationer med mammans familj kommer det här säkert att lösa sig och efter en hel del trassel. Men vad händer om man har dåliga relationer med mammans familj, om man inte trivs med sina svärföräldrar, om man inte har någon relation till dem? Detta kan ställa till med otroligt mycket problem när man är i en svår sorgeprocess. Jag är glad över att ett enigt utskott, som sa, gör ett tillkännagivande och tillstyrker motioner från mig, och några till. Jag hoppas också att regeringen tar det här tillfället i akt i och med tillkännagivandet och tittar på fler saker som har anknytning till det här. Det handlar om könsneutralitet, så att också sammanboende av samma kön kan få samma typ av föräldraskapspresumtion, och även om att man tar in vårdnadsfrågorna på ett bra sätt. Den möjlighet som vi nu har med ett enat utskott ska man också ta till vara. Om man nu är en samarbetsregering tror jag att det finns väldigt mycket att göra här. Dagens debatt och kanske morgondagens votering är åtminstone en liten seger för alla ogifta och alla ogiftas rätt till trygga familjestrukturer och att ha barn tillsammans utan att staten lägger sig i och funderar på hur det egentligen gick till. 146 BORIANA (M): Jag anser att laglottssystemet är förlegat och bör avskaffas. Det har jag motionerat om , men jag har inte lyckats övertyga civilutskottet. gör jag ett nytt försök. När laglotten infördes var tanken att den skulle säkra försörjningen för omyndiga barn. Människor dog tidigt, och arvet spelade en viktig roll för barnens överlevnad. finns trygghetssystem som gör att ingen är beroende av arv från sina föräldrar för att säkra sin försörjning. Dessutom är dagens bröstarvingar oftast och har inte sällan mycket bättre ekonomi än dem de ärver. I praktiken innebär laglotten att rätten till någon annans egendom väger tyngre än individens rätt att bestämma över sina ägodelar. En son eller dotter som plågar, trakasserar eller till och med misshandlar sina föräldrar har rätt till sin laglott även om föräldrarna har velat något annat. I betänkandet anförs att laglottsprincipen är djupt rotad i det allmänna rättsmedvetandet och att det råder samma rättspraxis i alla nordiska länder. Påståendet om nordisk rättslikhet är inte riktigt. Både och har infört lagar som begränsar laglotten till maximalt . har gjort det relativt . Argumentet att inte förändra ett felaktigt system på grund av det allmänna rättsmedvetandet haltar. Varför lagstifta om regler som människor följer av egen fri vilja? Även om laglotten avskaffas kommer den som vill ändå att testamentera sina pengar och sin kvarlåtenskap till sina barn och barnbarn. I betänkandet hänvisas också till att laglotten har två syften, dels att bevara en del av den avlidnes kvarlåtenskap åt de närmaste släktingarna, dels att skapa rättvisa mellan bröstarvingarna. Det är inte svårt att finna situationer där laglotten medför mer orättvisa eller till och med vållar skada. Ett exempel som brukar användas är när det finns en arvinge med missbruksproblem som kommer att använda arvet till att sjunka ännu djupare i sitt missbruk. Var finns rättvisan om arvet delas lika mellan en arvinge som har ett välfyllt bankkonto och en som verkligen behöver pengarna för sin försörjning? Laglotten försvårar också generationsskiften i familjeföretag när den arvinge som tar över måste köpa ut sina syskon för att de ska få ut sitt arv. Konsekvensen kan bli att företag som har varit i familjens ägo i flera generationer måste säljas. träder nya EU-regler i kraft vilka möjliggör för svenska medborgare bosatta utomlands att välja bosättningslandets regler om arv och därmed kringgå laglottssystemet. Kan det verkligen vara lagstiftarens intention att vi ska ha lagar som bara gäller för dem som inte har möjlighet att bosätta sig utomlands? Det finns de som hävdar att ett avskaffande av laglotten öppnar för en möjlighet att göra särkullbarn arvlösa genom att gemensamma barn gynnas på deras bekostnad. Ett sådant resonemang är väldigt cyniskt och nedvärderar verkligen föräldrarnas känslor för sina barn. är nya familjekonstellationer snarare regel än undantag, och i de flesta fall fungerar relationerna väl. Om någon skulle vilja göra barn från tidigare förhållanden arvlösa kan den göra det på annat sätt. Det är bara att låta maken eller makan stå för de gemensamma tillgångarna. Om vi vänder på perspektivet handlar de arvsfall som uppmärksammas i tidningarnas juridiska frågespalter ofta om en äldre efterlevande maka eller make som bli utkastad ur det gemensamma hemmet av den avlidnes vuxna barn som kräver sitt arv. Att skydda den efterlevande makan eller maken så att hon eller han efter den förlust det innebär att ha blivit änka eller änkling slipper att genast gå från hus och hem är mer angeläget än att slussa pengar till obestämda ändamål till de vuxna barnen från tidigare förhållanden. Under mitten av det avskaffades skyldigheten för barn att betala underhåll för sina gamla föräldrar. finns det ingen som tycker att det är orättvist eller stötande. Laglotten borde också avskaffas. Det är en fråga om individens okränkbara rätt att fatta egna beslut. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) betänkande 2014/15:TU5 147 (SD): Vi ska debattera TU5 om cykelfrågor. Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 2. Cyklandet har fått alltmer uppmärksamhet , och cykling som transportsätt ser ut att fortsätta öka. Att cyklandet har fått ett uppsving beror mycket på att företag satsar på till exempel cykelutmaningen, där man uppmuntrar sina anställda att cykla till sitt arbete om inte så åtminstone . En annan strakt bidragande orsak är naturligtvis en ökad medvetenhet om hälsofrågor och miljöaspekten. Det satsas på infrastrukturen för cyklister i många kommuner, vilket gör det lättare att ta sig fram. Men det är långt ifrån bra överallt. Vi hade besök av infrastrukturministern i trafikutskottet. Där påtalade ministern mycket klokt att det inte är lämpligt med en lagändring som tillåter cyklister att cykla på vägen när det finns en cykelbana bredvid. Säkerhet är A och O när det gäller trafik. Man kan inte stirra sig blind på att det finns de som cyklar jättesnabbt. Vi måste även se till dem som är ute och cyklar i mycket lägre tempo och kanske inte ens cyklar rakt utan vinglar sig fram i trafiken. En lagändring som tillåter cyklister i större utsträckning att kunna använda vägen i stället för cykelbanor gör att vi kommer se antalet olyckor öka. tycker det är viktigt att man uppmuntrar kommuner att bygga fler cykelbanor för att få bort just denna olycksrisk. När jag är ute och går med min hund ser jag alldeles för ofta bilister som sitter i bilarna och trycker på sina smarta mobiltelefoner. Det gör det än mer viktigt att sära på bilister och oskyddade trafikanter. 148 (V): Vi behöver satsa på en klimatpolitik där det är lätt att göra rätt. Cykel är ett av de klimatvänligaste transportmedlen, och det är väldigt bra för hälsan. Det är därför något som vi bör satsa storskaligt på för att få en reell minskning av biltrafiken och öka cyklingen. Det är också ett transportmedel som kan användas även av dem med mindre inkomster. Det här betänkandet är till stor del ett bra betänkande. Det är bra att cykeln föreslås som ett eget transportsätt. Det är viktigt att skapa en sammanhängande och säker infrastruktur för cyklister.