prot · H30946 · 2015-12-15 00:00:00 — kommer det en utredning , tror jag – eller det kanske till och med är – om det här med rovviltstängsel och liknande och hur effektivt det är. Det kanske är så att man måste se till att stängslen kommer först och vargen sedan, för att undvika problemen. Man kanske måste fundera lite över var det kan finnas marker där det är lämpligt att vargen finns etablerad. Som vi har haft det så här långt fungerar det nämligen inte bra, och det tror jag att även är överens med mig om. Då tror jag att man måste tänka lite utanför boxen. Om nu riksdag har bestämt att det ska finnas ett visst antal vargar måste vi också se till att det fungerar så bra som möjligt. Det finns nog all anledning att återkomma till de här reglerna. hade vi en interpellationsdebatt om hur fårägare kan hamna i bekymmer och helt plötsligt bli brottsmisstänkta därför att vargen har tagit sig in. Det där måste ju också ut; jag tycker nog att en djurägares skyldighet är att hålla djuren innanför staketet och se till att de mår bra, och sedan kanske staten får hålla reda på sina djur. Vargen är ju ett statens djur. Jag tror dock att vi är överens om att mycket måste göras för att vi ska få det här att fungera i praktiken. 190 (SD): Man slutar aldrig att förundras över turerna kring beslutsprocesserna vad gäller jaktbeslut. tycker att det är märkligt att regeringen har aktualiserat att återgå till att överprövning ska ske i förvaltningsdomstol och inte som på när ännu inte har prövat klart frågan. Vi vet ju inte när svaret kommer, och det är ovisst åt vilket håll det lutar. Det förstår nog alla som är införstådda med det här. Oavsett utgången i måste dock denna fråga nå en lösning. Att återgå till samma beslutsprocess som tidigare, med överklaganden och utebliven vargjakt, är ogörligt och otänkbart om vi ska få någon effektivitet i den här förvaltningen. Det ödelägger ju all form av förvaltning. Skulle det ändå visa sig att det strider mot , ja, då måste andra lösningar diskuteras. Så är det ju – finns det ett problem måste lösningar diskuteras, och dit hoppas jag vi kommer oavsett vilket utslag det blir. Att återgå till ett system som mer eller mindre omöjliggjorde vargjakt tycker jag dock vore ett stort fiasko. Dagens system, där beslut överklagas till och där processen kan skötas på ett rättssäkert och effektivt sätt, får helt enkelt inte ersättas med det gamla systemet där besluten fastnade i alltför långa domstolsprocesser. I det gamla systemet kom det slutliga avgörandet långt efter att den föreslagna jakttiden hade gått ut. I praktiken betydde det stopp för all vargjakt, och i praktiken kommer det att betyda att det inte blir någon jakt . Som vi hörde vid informationen i utskottet tycks också regeringens eget departement försvara förhalandet och försvårandet av att möjliggöra ett jaktbeslut genom att man inte direkt problematiserar de ständiga fördröjningarna. I stället menar man att behovet av jakt ju är inaktuellt när jaktsäsongen är över. När beslutet var klart fanns alltså inget jaktbehov eftersom tiden var ute. Det är också ett sätt att resonera. offentliggjorda utredning Analys och redovisning av hur socioekonomin påverkas av en vargpopulation som har gynnsam bevarandestatus i är sannerligen verklighetsförankrad i allra högsta grad – i varje fall mot bakgrund av den verklighet utredare tycks utgå ifrån. Här menar man att ingen omfattande ekonomisk påverkan från varg finns på verksamheter och näringar. Hundar, inställda jakter, obetald arbetstid, stängsling, röjning under tråd med mera – det är ganska mycket som påverkas. Det handlar om såväl tid och ekonomi som livskvalitet. Verkligheten är ju att människor uttrycker oro och besvikelse över försämrad livskvalitet. Det vet alla vi som bor i de här trakterna. Man känner oro för sina tamdjurs och jakthundars, och även sina barns, säkerhet ute i de revirtäta länen. Det kan handla om barn som står ute i mörkret och väntar på skolbussen och så. Det är inte alltid så tryggt. Även om det inte har hänt några sådana saker i modern tid kan man aldrig veta vad som händer. Det är ju så. Landsbygdsbefolkningens känslor och upplevelser, rekreationsvärde av jakt, värdeminskning av fastigheter, jakträtter och sådant verkar alltså sakna värde i analytiska redovisning. Vi tycker att vi i förlängningen måste återta makten från EU i de här frågorna. Vi vänder oss emot att EU dikterar svensk viltförvaltning. hade redan före EU-inträdet en viltförvaltning som resten av världen kunde se på med avund, och vi ser inte direkt några mervärden i att EU dikterar förutsättningarna för svensk viltförvaltning. Vi menar att det nationella parlamentet alltid ska ha sista ordet och att regeringen därmed tydligt ska verka för att återtar beslutsmakten i de frågor som ryms inom art- och habitatdirektivet och fågeldirektivet. politik vill eftersträva minskade konflikter och problem mellan rovdjur och människor på landsbygd. Det är väldigt viktigt och angeläget för landsbygdens befolkning, inte minst. De som är drabbade ska inte glömmas bort i den här frågan. Alla de stora rovdjuren måste förvaltas på ett ansvarsfullt sätt, och det sammantagna rovdjurstrycket måste hållas på rimliga nivåer i hela landet. är det som vi vet väldigt koncentrerat till vissa delar av landet. Det gäller framför allt västra delen av – det mellersta förvaltningsområdet. Förvaltningen syftar till att hålla rovdjursstammarnas antal på en lämplig nivå då alltför stora stammar i slutändan slår tillbaka på rovdjuren själva. Det kanske vi har sett inte minst i norra , där det har försvunnit flera revir. En del säger och tror att det kan bero på tjuvjakt, men det finns väl lika stor anledning att tro att det beror på att det är slut på vilt. Koncentrationen av rovdjur är som sagt mycket besvärande i vissa delar av landet. Där man tidigare har kunnat idka jakt, friluftsliv och djurhållning kan man inte längre känna den trygghets- och frihetskänsla man en gång kände. I stället oroar man sig mer över sin jakthunds och sina tamdjurs säkerhet. Här tycker vi att regeringspartierna sviker landsbygdsbornas oro. Den tas helt enkelt inte på allvar. Man letar nya vägar för att försvåra, förhala och stoppa vargjakten. Går det inte domstolsvägen vill man tillsätta utredningar för att utreda. Landsbygdsborna kanske är ett speciellt släkte, som ofta håller hårt på traditioner. Älgjakten är till exempel en sådan tradition som är helig i de innersta skogarna. I är dock jakten verkligen hotad. Älgstammen har minskat dramatiskt. har den minskat enligt statistiken. Det sköts över 7 000 älgar , och är man nere på runt 4 000 älgar. Det är en dramatisk minskning. Vissa jaktlag får ställa in jakten. Vargarna tog lika många älgar som jägarna sköt. Det är en älgstam i fritt fall. Det är svårt för jägarna att bedriva traditionell jakt när de inte kan släppa sina hundar på samma vis som förut utan att känna ständig oro. Landsbygdsbor, tamdjursägare och jägare i de drabbade bygderna är bedrövade. Vi måste lyssna på vad de har att säga. Vi kan inte bara nonchalera människors vardagsbekymmer. , Århuskonventionen och art- och habitatdirektivet i all ära – rovdjurspolitik måste så klart följa de internationella förpliktelser vi har förbundit oss till. Det ser också vi som självklart. Men håller ändå på att pröva just denna fråga, och vi vet inte vilket utslag det blir. Vi anser att den beslutade rovdjurspolitiken, som beslutade om , ska fortsätta gälla. Den uppmanade regeringen i ett tillkännagivande att fullfölja så sent som . Det innebär också att beslutsordningen för skydds- och licensjakt upprätthålls som den nu är. Därför yrkar vi på att återigen uppmanar regeringen att fullfölja inriktningen på den beslutade rovdjurspolitiken. 191 (S) replik: , vad är det för förslag från regeringen som du pratar om? Finns det något förslag från regeringen till riksdag om någon ändring? I talarstolen nämnde du regeringens förslag. Jag skulle gärna vilja att du berättar för alla vilket förslag det är du hänvisar till. 192 (SD) replik: Jag hänvisade framför allt till de beslut som vi har tagit och som inte respekteras och efterföljs. Det är ständiga utredningar , fastän det finns beslut att förhålla sig till. Det finns ju riksdagsbeslut på att den selektiva jakten ska fortsätta, men man försöker förhala och försvåra det, och man initierar nya utredningar . Det är ett stort problem. Beslut fullföljs inte. Man gör krumbukter . vill man till exempel – man har åtminstone ordat om det – återgå till den beslutsprocess som fanns tidigare, trots att utslaget från inte är klart . Vi vet inte hur det kommer att gå, men man försöker föregripa det genom att återgå till den gamla beslutsordningen, som omöjliggjorde jakt 2012, 2013 och 2014. Det är ganska ogörligt, som jag sa. Det kommer att ställa till det väldeliga på landsbygden eftersom man då inte kommer till rätta med de problem som befolkningen upplever. 193 (S) replik: Jag kan konstatera att hänvisar till antaganden och rykten. Det handlar inte om några förslag. Det handlar fortfarande om vad jag sa i talarstolen, nämligen att vill bredda sin politik. vill man ge vargen skulden också. handlar det inte bara om andra invandrare. Vi behöver för övrigt också invandrade vargar. Detta bör vi också diskutera. Om vi hade haft ett läge hade det varit rimligt att den här debatten handlade om varför sa nej till ansökan från i om att få jaga 13 järvar. Men samernas situation är i den här kammaren oftast något helt obetydligt. Jag hörde inte ens beröra något annat rovdjur än vargen. Hans anförande handlade bara om vargen. Rovdjurspropositionen handlar om alla rovdjur och om möjligheter. Det hade varit rimligt att en sådan här debatt kunde handla om samernas situation – hur samerna ska kunna förvalta sina traditioner, driva sin renskötsel och också kunna förvalta de rovdjur som finns inom renbetesområdet – men det diskuterar vi över huvud taget inte i den här kammaren. Annars får gärna de som kommer efter mig i debatten uppdatera mig på de frågorna. 194 (SD) replik: Anledningen till att belyser den här frågan är att vi är ett parti med kraftig landsbygdsprofil. Det är väldigt viktigt för landsbygdsbefolkningen att någon vågar belysa de här frågorna. När inte regeringspartierna gör det utan tvärtom snarare försvårar det är det väldigt viktigt att det också finns en motpart – en motpart som har majoritet i denna riksdag. Det tycker jag att man måste respektera, precis som sa. Sedan är det låg retorik att säga att vi vill angripa både varg och invandrare. Vi angriper inga invandrare; vi angriper invandringspolitiken. Det vet mycket väl. Vi vill ha en ansvarsfull invandringspolitik likaväl som en ansvarsfull rovdjurspolitik. Samerna nämner vi inte över huvud taget. Det har mycket att göra med att det inte finns någon vargproblematik däruppe. Det är ju framför allt det som den här debatten har varit inriktad på. Självklart är det ett lika stort problem för dem och deras näring att det finns järv däruppe. Det inser vi också, även om det inte är den populationen vi talar om här utan mer vargpolitiken och det rättssystem som har försvårat vargsituationen. Om vi nu äntligen får ett beslut i rätten, vad det än månde bli, hoppas vi att man kommer till rätta med detta. Om det blir ett beslut åt ena eller andra hållet vet varken jag eller du, , men det är viktigt att vi har andra lösningar om det inte skulle bli som den ena eller andra parten tycker. 195 (C): Som jag ser det är det med kluven tunga som regeringsföreträdarna står i talarstolen och ondgör sig över det tillkännagivande som vi diskuterar . Å ena sidan menar man att regeringen följer det riksdagsbeslut om en hållbar rovdjursförvaltning som klubbades här i kammaren 2013. Å andra sidan tillsätter man nya utredningar och bereder förslag som rent faktiskt underminerar grunderna för den politik som slog fast 2013. Mina vänner, detta oroar ju människor i många delar av vårt land, speciellt de som har verksamheter i områden som hyser våra stora rovdjur. Givetvis ser företrädare för regeringen inte den problematik som jag tydligt kan skåda. Och man vill förstås inte erkänna de interna stridigheter som råder mellan de båda regeringspartierna i den här frågan. Regeringssidan har dock ett argument till i frågan, och det handlar om att måste följa . Givetvis är det så. Ska vilket politiskt system som helst fungera måste man kunna lita på att både vi och de ska följa det vi kommer överens om. Så är det också i EU-systemet. Beslutar vi om gemensamma regler så ska de också följas tills vi gemensamt eventuellt ändrar dem. Om jag förstått det hela rätt så är det för att ska följa som regeringen tillsatte ett flertal utredningar som alla syftar till att förändra den gällande ordningen för rovdjurspolitiken. Vad som är intressant är dock att det ännu inte finns några konkreta beslut, underlag eller ageranden från vare sig EU eller någon annan instans som säger att vi måste ändra på den. Däremot pågår som sagt ett antal processer – processer som regeringen nu verkar ha för avsikt att förbigå i stället för vad som är brukligt beslutsfattande, nämligen invänta så att man får ett så bra beslutsunderlag som möjligt. Kanske allra tydligast är frågan om ändrad instansordning. Jag och den regering som jag var en del av hade sett hur beslut om skyddsjakt och licensjakt överklagades och landade i en domstolscirkus, vilken omöjliggjorde verkställande av både skyddsjaktsbeslut och licensjaktsbeslut då avgöranden kom ungefär efter den planerade jakttiden. Möjligheten att överklaga är förstås grundmurad, och den måste finnas. Men samhället måste också kunna processa och handlägga de här ärendena så skyndsamt att beslut ska kunna genomföras. Om vi ska ha tilltro till och respekt för beslutsfattandet i vårt land måste det ske på ett sådant sätt att det fungerar för vanliga människor i verkligheten. Det säger sig självt att om man behöver vänta på ett jaktbeslut har förutsättningarna för varför man ville ha beslutet från början ändrats så att ett bifall ändå inte hade kunnat verkställas. Den regering som jag tillhörde ändrade alltså denna ordning så att beslut om skyddsjakt och licensjakt skulle kunna överklagas till . Varför nu detta? undrar säkert någon. Våra myndigheter agerar självständigt och följer liknande procedurregler som domstolarna. Med en handläggning i får vi en handläggning av en myndighet som har kunskap om ämnet och som kan fatta beslut snabbt och rättssäkert. Detta vill regeringen tydligen ändra på . Regeringen tycks vilja gå tillbaka till den ordning vi hade tidigare då besluten överklagades till domstol och där det senast begav sig resulterade i att besluten fastnade i långa och utdragna juridiska processer. Man vill ändra detta innan pågående processer är klara, bland annat i . Man vill göra det innan man har alla fakta på bordet och innan man har ett fullgott beslutsunderlag. Inte nog med detta – regeringen kan inte vänta på klara och tydliga besked. När man väl har bestämt sig för att ändra något ska det gå så fort som möjligt. I stället för att skicka ut förslagen på remiss kallar regeringen till ett remissmöte. Regeringen deklarerar både i medierna och här i talarstol att licensjakten på varg ska kunna överklagas till domstol. Företrädare för regeringspartierna har under debatten hävdat att regeringen följer det beslut om en hållbar rovdjursförvaltning som beslutade om 2013. Vad är då syftet med regeringens egna utredningar och beredningar av förslag som man tillsätter och skyndar på så att beslut kan fattas innan man exempelvis från får svart på vitt vad som faktiskt gäller i överprövningsfrågan? I fråga om rovdjursförvaltningen poängterar vi detta inte bara genom dagens beslut; regeringen fick också ett tillkännagivande riktat till sig med samma innebörd. Tyvärr verkar inte regeringen hörsamma detta, utan fortsätter sina stressade processer. Det är processer som vad jag förstår syftar till att ändra dagens gällande ordning. Det är därför vi i Alliansen tog detta initiativ – för att regeringen inte verkar ta åsikt i frågan på tillräckligt stort allvar. Slutligen: har jag tillåtit mig att vara ganska teknisk i mitt inlägg. Och tro mig – frågan om rovdjursförvaltning är för vilken jurist som helst verkligen ett regelkomplex att sätta tänderna i. Det blir ofta en fråga om principer, processer, lagar och regler. Men slutligen handlar detta om vad det konkret betyder för människor i deras vardag och verksamheter. 196 (MP) replik: har vi hört slå sig för bröstet för den rovdjurspolitik som han var med och drev igenom – en hållbar rovdjurspolitik. Den är otroligt grundligt gjord och så bra formulerad att det inte borde vara några problem för oss att följa den, tydligen. Trots det har den utredning som ni inte tycker om konstaterat att överklagandeförbudet inte är förenligt med grundläggande rättsliga principer. Överklagandeförbudet anses inte förenligt med principen om effektiva nationella rättsmedel och principer om ändamålsenliga verkan – jag var tvungen att läsa innantill där. Det gäller den så kallade effektivitetsprincipen. Det anses därutöver att den möjligen strider mot likvärdighetsprincipen. Om rovdjurspolitiken nu är så väl sammansatt borde ni ha kunnat förutse problemet. Om överklagandeprocessen, när den bara går till , skulle vara en sådan central del finner jag det märkligt att det bara finns med en enda mening om den, på s. 52 i propositionen. Det står ingenting om konsekvenser av dåvarande rättssystem eller om vad konsekvenserna av det ändrade förslaget blir. Visste ni om, när ni antog denna rovdjurspolitik, att ni skulle få ett EU-överträdelseärende – ännu ett till dem som redan förelåg? 197 (C) replik: Enligt min uppfattning skapade den regering som jag var en del av en politik som fungerar också för människor som bor och har verksamheter i de områden som hyser de stora rovdjuren. Vad som hade varit gällande tidigare fungerade inte, enligt min uppfattning, bland annat beroende på att de processrättsliga sakerna tog på tok . Vad gör man då? Man försöker göra jämförelser med ett system som de facto fungerar. Det har vi till exempel på jordbruksområdet – ett område som jag är väl bekant med. Där är det ofta så att ett länsstyrelsebeslut överklagas och överprövas av en annan myndighet, som också är oberoende både i förhållande till den första myndigheten och i förhållande till regeringen. Det är inget ovanligt att vi har myndigheter som prövar och andra myndigheter som gör en överprövning av beslut. Detta gjorde vi i det här fallet för att få en politik som fungerade i verkligheten för människor som lever och har verksamheter i de områden som hyser de stora rovdjuren, herr talman. 198 (MP) replik: Tack för svaret, ! Men utredningen visar att det inte har varit så långa handläggningstider. Det har talats om ett fall där det har tagit , och det kan vi nog alla beklaga. Men i de allra flesta fall har frågan i sak varit avgjord på , och det har funkat ändå. Vi har här att göra med ett djur, en art, som är reglerad i art- och habitatdirektiven och i de EU-regler som följer med detta. Det kan man nog inte riktigt jämföra med de regler som gäller för andra saker inom lantbruket. Där står klart och tydligt att jaktbeslut ska kunna överklagas till domstol. har regeringen tagit ansvar, för det är viktigt att vi kan leva tillsammans – människa och rovdjur. Vi ska ha en ansvarsfull politik som gör att människor och rovdjur ska kunna leva sida vid sida. Men i stället för att hålla fast vid en lösning som visade sig inte vara en lösning, och som dessutom enligt propositionen inte ens verkar vara direkt genomtänkt – det är en mening, som sagt, på s. 52 – vore det väl bättre att försöka hitta lösningar på hur vi kan få ett bättre genetiskt material och kan bo och leva sida vid sida med vargen. Den här regeringen tillsätter extramedel för skydd av tamdjur, ersättningar vid rovdjursskador och forskning om hur vi ska kunna komma vidare. Vi borde verkligen gå framåt tillsammans i stället för att stå här och debattera ett förslag på någonting som ännu inte har hänt. Det är absurt med ett tillkännagivande i förebyggande syfte. Jag hoppas verkligen att vi slipper det i fortsättningen. Hur ser du på detta med de förebyggande åtgärderna och hur man ska komma vidare utan att stampa ned i samma hål, ? 199 (C) replik: I vårt land har vi sedan århundraden tillbaka självständiga, oberoende myndigheter. Det är inte särskilt vanligt med den typen av förvaltningsmyndigheter som vi har här i andra delar av . Därav är kunskapen om vårt förvaltningssystem i många andra delar av dålig och ibland rent av obefintlig. Tro mig, jag vet detta av egen erfarenhet. Då gäller det för en regering, oavsett kulör, att tala om att så här har vi det i vårt land, och de här självständiga myndigheterna fungerar de facto som domstolar. Det är det system vi har, och det fungerar på andra områden. Varför, , skulle det inte fungera på det här området med den sakkunskap, det oberoende och den snabbhet som våra myndigheter kan leverera i förhållande till det ibland ganska tröga domstolssystemet? Till det ska läggas att det tidigare fanns flera möjligheter till överklagande, vilket gjorde att vissa jakter över huvud taget inte blev av därför att besluten togs år efter det att de egentligen skulle genomföras. Vissa domstolar sa inte ens vad utslaget skulle bli, därför att man menade att tiden hade gått ut och det därför var onödigt att pröva frågan. Den andra frågan som framställdes tycker jag faktiskt inte hör till den här debatten. 200 (S) replik: Jag beklagar, , men er trovärdighet är inte den största på det här området. I regeringsställning lämnade walkover i landsbygdsfråga efter landsbygdsfråga. Jag skulle vilja fråga vad som hände . Vi diskuterar i huvudsak varg här, och jag tycker egentligen inte om det, för jag tycker att vi borde diskutera alla rovdjur. regering ändrade i talerättsfrågan. Man var inne och ändrade i jaktlagen om talerätten. Gjorde man någon nogsam utredning innan man gjorde det? Eller var det skiljaktigheter inom regeringen? Egentligen kanske det var som kom och sa att EU inte tycker om förfarandet och att fler måste kunna överklaga besluten. Det var ju faktiskt så det blev. , 2013 och 2014 överklagades det här. Sedan bereddes det här väldigt nogsamt. Det bereddes så väldigt nogsamt i rovdjurspropositionen att det var en mening i propositionen som sa att det skulle ändras. Det är rimligt att , som då var landsbygdsminister, hade en beredskap för vad som kunde hända 2015 när förvaltningsdomstolen i faktiskt inhiberade jakten, trots den nogsamma beredningen på en mening i rovdjurspropositionen som skrev under och skickade till . Berätta gärna för den här kammaren och alla åhörare: Vad var det som hände? Hur gick det till när man beredde det här? 201 (C) replik: Det kom ett utslag som vi hade inväntat, i vilket det kungjordes att den så kallade Århuskonventionen är tillämplig, vilket i sak innebär att ett antal miljöorganisationer som har existerat har talerätt i de här besluten. Det förnekade vi dem inte. Vi gav dem den talerätten. Låt mig ställa en motfråga till . Uppmärksammade Socialdemokraterna inte den för landsbygden positiva förändring som vi gjorde i propositionen med att förenkla och se till att beslut också gick att genomföra? Jag tror till och med att Socialdemokraterna applåderade detta. har ni fallit till föga för era regeringskollegor . Ni har lagt er platta på marken, för någon har tydligen lovat att ni ska ändra instansordningen, och detta innan en domstol har fastslagit om det system vi har i vårt land kan vara sådant som det är eller inte. Om man gör en förändring på det här området vill jag lova att vi får göra riktigt stora förändringar i vårt beslutsfattande i det här landet, bland annat på jordbruksområdet. Där är det ju ofta som fattar de-facto-beslut som kan överprövas av, i det fallet, som ju är en parallellmyndighet till vad är i det här fallet. 202 (S) replik: Jag tycker att det var väldigt tydligt.