prot · H20961 · 2015-02-17 00:00:00 — Att jämföra semlor med bostäder tycker jag är lite problematiskt, och det var nog inte så jag uppfattade att Nooshi Dadgostar menade. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2014/15:249 om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer 63 Kultur- och demokratiminister (MP): har frågat mig vilka initiativ jag som kultur- och demokratiminister är beredd att ta för att förhindra att organisationer som sprider rasistiska budskap beviljas statsbidrag fortsättningsvis. Rasism, intolerans och främlingsfientlighet har ingen plats i . Regeringens ambitioner vad gäller att motverka alla former av rasism är mycket höga. Regeringen vidtar en rad åtgärder för att motverka rasism. Regeringen beslutade så sent som för någon vecka sedan om en stor utbildningsinsats om olika former av rasism och intolerans i historien och . Syftet med satsningen är den ska bidra till att skapa ett jämlikt samhälle präglat av respekt för alla människors lika värde och rättigheter och till att främja demokratin. Forum för levande historia har fått i uppdrag att –2017 genomföra denna insats. Vidare pågår en rad andra uppdrag. Ett stort antal organisationer inom det civila samhället arbetar också aktivt mot rasism. Regeringen underlättar det arbetet genom statliga bidrag till organisationer inom det civila samhället som bedriver verksamhet inom området. Jag instämmer med i att det statliga stödet till barn- och ungdomsorganisationer är mycket viktigt för ungdomars organisering i samhället. Jag vill också verkligen understryka vikten av människors rätt till självständig och oberoende organisering. Stödet till barn- och ungdomsorganisationer hanteras och fördelas av Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor (MUCF). Det uppgår till . Syftet med statsbidraget är att stödja barns och ungdomars självständiga organisering och inflytande i samhället. Regler för bidragen framgår av förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer. I förordningen ställs, som påpekar, krav på att bidragstagande organisationer ska ha en demokratisk uppbyggnad och att de i sin verksamhet representerar demokratins idéer. Motsvarande bidragsvillkor finns i ett flertal bidragsförordningar. Det är viktigt att ett sådant villkor för statsbidrag ställs. Det är MUCF, som självständig myndighet, som prövar rätten till och beviljar bidrag enligt förordningen. Kraven på demokratisk uppbyggnad innebär ett utrymme för tolkningar. MUCF har därför utvecklat metoder och rutiner för att kvalitetssäkra bedömningen av dessa villkor. Förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer reviderades . Då poängterades kraven på respekt för demokratins idéer, jämställdhet och förbud mot diskriminering. Regeringen kommer att följa utvecklingen. Avslutningsvis vill jag betona att statens kontroll över bidragen måste förenas med organisationers behov av självständighet och oberoende. Detta är en av utgångspunkterna för politiken för det civila samhället. 64 (V): Demokratiministern har i sitt svar angett att regeringen vidtar en rad åtgärder för att motverka rasism. Det är bra. Frågan är dock om inte syftet med sådana åtgärder förtas om staten betalar ut skattemedel för att finansiera just det regeringen säger sig vilja motverka. Det är en logik som åtminstone jag inte får ihop. Jag tycker att det är viktigt att vi har samma utgångspunkt i den här debatten, så till att börja med vill jag fråga demokratiministern om hon liksom jag anser att är en organisation som sprider ett rasistiskt budskap. Jag sitter i insynsrådet för Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, och vi har där fått en grundlig genomgång om vad myndigheten har att förhålla sig till när de beviljar bidrag till ungdomsorganisationer. Det var med anledning av de regler som finns i förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer som flera av oss i insynsrådet reagerade mot beslutet att bevilja SDU statsbidrag på . Det är också anledningen till att jag har ställt den här interpellationen till demokratiministern. Precis som demokratiministern redogjort här kan statsbidrag beviljas till organisationer som respekterar demokratins idéer, inklusive jämställdhet och förbud mot diskriminering. Det betyder att verksamhetens syfte, innehåll och idémässiga grund ska vara förenlig med principen om alla människors lika värde. SDU:s idéprogram och kriminalpolitiska och migrationspolitiska ställningstaganden genomsyras av rasism. På SDU:s hemsida står bland annat att läsa: ”har stora delar av de asylsökande som kommit till kommit från länder som , och , vars invånare generellt visat sig ha mycket svårt att ta seden dit de kommit. Just somalierna som generellt haft mycket svårt att anpassa sig tar emot överlägset flest av i hela världen.” Ett annat citat: ”Massinvandring och mångkultur är båda förödande för en nationalstat med utbyggt välfärdssystem som . Tillsammans kan de dock skapa ännu värre problem som kan bli helt oöverstigliga. Vi är inte långt därifrån .” Ett tredje citat: ”Kriminaliteten skenar i det nya . Särskilt allvarligare typer av brott, så som sexual- och våldsbrott ökar drastiskt. Hatbrott mot svenskar i det egna landet breder ut sig allt mer. har även mångkulturella fenomen så som stenkastning mot myndighetspersonal, bilbränder, gruppvåldtäkter och ’bötning’ blivit allt mer frekvent förekommande.” Ett fjärde citat: ”Den farliga kombinationen mångkultur och massinvandring har lett till att kriminella invandrare i förorterna mer eller mindre har förklarat krig mot det svenska samhället.” Anser du att detta är rasistiskt, eller anser du detta vara förenligt med principen om alla människors lika värde? En organisation som skriver så här – anser demokratiministern att de respekterar demokratins idéer, inklusive jämställdhet och förbud mot diskriminering? 65 Kultur- och demokratiminister (MP): För att säkerställa att statsbidrag, våra skattepengar, används på det sätt som förordningen skriver fram, och i det fall som lyfter fram statsbidrag som ska främja unga människors möjlighet till organisering och inflytande i samhället, har vi den ordningen i vårt land att det inte är regeringen och inte heller jag som enskilt statsråd som bestämmer vilka organisationer som ska ges statsbidrag. Det är enligt mig en bra ordning som skyddar oss alla från ministerstyre och från att enskilda personers eller partiers tyckande och tänkande ska påverka vems eller vilkas frågor som ges stöd. Som jag tidigare sa sågs förordningen som styr stödet till ungas organisering över och reviderades , relativt med andra ord. I det aktuella fallet har Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor, MUCF, gjort sin bedömning på egen hand och i enlighet med de utarbetade riktlinjer som har arbetats fram vad gäller statsbidragsgivning, och det är precis så vi vill att myndigheter ska arbeta. Statlig bidragsgivning är en viktig sak. En annan sak är hur regeringen och jag som statsråd och som demokratiminister arbetar mot rasismen i samhället. Det gör vi på många sätt, bland annat genom att snabbt och i skenet av de senaste årens ökade intolerans och hatbrott och efter allt det som har skett i och i stärka en annan myndighets uppdrag – Forum för levande historia. Man har fått i uppdrag att genomföra en större utbildningsinsats om olika former av rasism, däribland islamofobi och antisemitism, och samtliga av högstadie- och gymnasieelever ska nås. Återigen: Ett sätt som jag inte arbetar mot rasism på är att i enskilda fall påverka hur en myndighet gör sina bidragsbedömningar. 66 (V): Låt mig vara tydlig med att det inte handlar om att jag ber ministern stoppa den utbetalning som sker. Vi talar om vad vi vill . värnar människors och organisationers självständighet och rätt till oberoende organisering precis lika mycket som myndigheters självständighet. När vi ifrågasätter beslutet att ge SDU statsbidrag är det varken rätten att organisera sig eller myndigheters självständighet vi kritiserar. Vi kritiserar att lagar och regler som ställer krav på respekt för demokratins idéer inte efterlevs. En neutral hållning inför rasismens framfart är en acceptans och ett tyst stöd. Jag har påtalat för MUCF att SDU:s värdegrund strider mot statsbidragets regler, men myndigheten har uppenbarligen inte lyssnat. Det ankommer då ytterst på dig som demokratiminister, , att ta ansvar och vidta åtgärder för att lagstiftningen efterlevs och att demokratins idéer därmed respekteras. Min fråga är om demokratiministern kommer att göra det? Anser demokratiministern att det är rimligt att använda våra gemensamma skattepengar för sådana här ändamål, särskilt med tanke på de demokratimål som har uppställts i förordningen som reglerar statsbidraget? Vi vill inte förbjuda SDU, men vi ser inga skäl till att en rasistisk organisation som sprider rasistisk propaganda ska få sin verksamhet finansierad med skattemedel. Jag kan inte tyst acceptera en sådan ordning. Det skulle om något vara att svika demokratins idéer. Så borde också demokratiministern känna. Det är mot bakgrund av att en rasistisk organisation har beviljats statsmedel, vilket är skälet till att vi står här , som jag undrar om inte demokratiministern kan hålla med om att det finns skäl att uppdatera förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer och ytterligare förtydliga direktiven till MUCF som ansvarig myndighet. Återigen: Det handlar inte om att inskränka myndighetens självständighet utan om att faktiskt tillse att lagstiftningen och dess intentioner upprätthålls. Slutligen noterar jag att demokratiministern inte ville svara på huruvida de citat jag läste upp är förenliga med principen om alla människors lika värde. Jag vill gärna höra om demokratiministern anser att det är förenligt med principen om alla människors lika värde eller om det faktiskt är rasistisk propaganda. 67 Kultur- och demokratiminister (MP): Förordningen om statsbidrag till barn- och ungdomsorganisationer reviderades . Då poängterades, precis som sa, kraven på respekt för demokratins idéer, jämställdhet och förbud mot diskriminering. Regeringen kommer självklart att följa utvecklingen. Det ligger i vårt ansvar. När det finns behov av att se över villkoren i förordningen kommer regeringen att göra det. Utifrån det regelverk för statsbidrag vi har har MUCF gjort bedömningen att SDU uppfyller villkoren om att ha en demokratisk uppbyggnad och att i sin verksamhet respektera demokratins idéer. Som mycket väl vet ska jag som statsråd inte uttala mig om enskilda ärenden. Låt mig därför i stället betona statens kontroll över pengarna och att det måste förenas med organisationers behov av självständighet och oberoende. Det är som sagt en av utgångspunkterna i politiken för det civila samhället. Att ännu mer än styra statens bidragsgivning kan bli ett verktyg för vilka åsikter som i praktiken ska ges möjlighet att finnas till. Jag är som sagt tacksam för att det inte är enskilda statsråd eller regeringen som avgör vilka organisationer som ska ges stöd utan att det är en myndighet som gör bedömningen, tar beslut och, kanske viktigast av allt, säkerställer att alla som ansöker om statsbidrag bedöms likvärdigt. 68 (V): Ja, förordningen reviderades 2011, och beviljades SDU, en rasistisk organisation, . Det jag undrar, demokratiministern, är om det var meningen? Är det detta vi vill använda pengarna till? Vill vi använda pengarna till att finansiera att organisationer sprider rasistiska budskap? Det är en enkel fråga. Jag ifrågasätter inte rätten att organisera sig. Det är dock ingen rättighet att som organisation uppbära statliga eller offentliga medel. Det finns ingen sådan rättighet, och det är det denna fråga handlar om. Jag menar att det som står om att syftet, innehållet, i organisationen ska vara demokratiskt inte kan sägas uppfyllas av SDU när man skriver sådana saker som man skriver. Det är ren och skär rasism. Om inte detta är rasism vet jag inte vad rasism är. Jag måste säga att det spelar nästan ingen roll vad regeringen gör i annat fall när man inte i grunden kan stå upp mot att vi ska finansiera rasistiska organisationer. Jag tycker att det är en flathet som regeringen visar. Att ge 1,3 miljoner till SDU har inneburit ett erkännande. Det är att säga att man är helt välkommen att sprida rasistisk propaganda. Det kan ju aldrig ha varit regeringens mening. Det var väl därför man reviderade detta 2011. visar det sig att det inte var tillräckligt och att det uppenbarligen behöver förtydligas än mer. Det är det jag efterfrågar. Jag hoppas att ministern är villig att se över detta igen – ordentligt. 69 Kultur- och demokratiminister (MP): Det som visar sig är att demokrati är en svår och fantastisk sak. Det är en fantastisk frihet som vår demokrati ger , mig och alla andra att vi får tro på och organisera oss under vilka frågors baner vi vill. Det är det allra viktigaste som finns. Den friheten är jag beredd att försvara till varje pris. Det är viktigt att jag som kultur- och demokratiminister inte lägger mig i professionella tjänstemäns enskilda bedömningsgrunder utan följer de system som vi har arbetat fram. Det är med andra ord viktigt för mig som demokratiminister att jag inte ägnar mig åt ministerstyre. För mig som kultur- och demokratiminister och för regeringen är det också viktigt att vi, precis som säger, följer upp myndigheters arbete noggrant i de myndighetsdialoger som vi för samt att vi reviderar myndigheters förordningar när det finns anledning till detta. , som leds av en grön och röd regering, har tydligt deklarerat att rasismen inte ska ha någon plats i vårt samhälle. För mig som kultur- och demokratiminister är det viktigt att vi gör detta med kraft och styrka – motsatsen till flathet. Vi ska nu lägga ut en matta av politik av sällan skådat slag som kommer att utgöra antirasistiska och demokratiska byggstenar till ett Sverigebygge som för människor samman i stället för att föra dem isär. Det kommer vi i den grönröda regeringen att göra. Överläggningen var härmed avslutad. § 10 Svar på interpellation 2014/15:244 om utbildningsministerns möte med utbildningsföretagen 70 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilken procentandel kvinnor av de namngivna personerna i en historiebok för årskurserna 7–9 som utgör en för mig och regeringen acceptabel nivå. Bakgrunden är att jag bjöd in läromedelsbranschen till för att diskutera jämställdheten i våra läromedel. Det har tidigare gjorts flera undersökningar om jämställdheten i läromedel. I en rapport presenterade en granskning av läroböcker i olika ämnen utifrån ett värdegrundsperspektiv. Granskningen visade bland annat att män och pojkar är överrepresenterade i både text och bild. Delegationen för jämställdhet i skolan, Deja, presenterade vidare en rapport som behandlar vilken bild av kvinnor och män som dagens skolelever får genom sina historieböcker. Den bild som framträder i rapporten är att män, enskilda och i grupp, och manliga perspektiv dominerar. Utrymmet för kvinnors historia är minimalt och har oftast karaktären av inskott i den övriga texten. I motsats till vad man skulle kunna tro blir kvinnorna allt färre ju längre fram man kommer i tiden. En gjord granskning som publicerat ger vid handen att detta inte förbättrats i nyare läroböcker. DN:s granskning visar att i de vanligaste läroböckerna i historia utgör kvinnor i snitt av alla omnämnda personer. Andelen kvinnor tycks fortfarande minska i de kapitel som berör . Det är inte och ska inte heller vara regeringen som bestämmer hur läromedel för skolan ska utformas. och regeringen styr skolan genom att ange de övergripande mål och ramar som gäller för verksamheten, till exempel genom den av regeringen beslutade läroplanen för , förskoleklassen och fritidshemmet. I läroplanen framgår bland annat vilka förmågor som respektive ämne syftar till att utveckla och vilket centralt innehåll som undervisningen i ämnet ska behandla. Utifrån detta är det läraren som tillsammans med eleverna planerar undervisningen. Som pedagogisk ledare och chef för lärarna och övrig personal i skolan har rektorn det övergripande ansvaret för att verksamheten som helhet inriktas mot de nationella målen. Att jämställdhet ska prägla utbildningen framgår tydligt av både skollagen och de olika skolformernas läroplaner. I 1 kap. 5 § skollagen (2010:800) anges jämställdhet som en av de grundläggande demokratiska värderingar och mänskliga rättigheter som utbildningen ska utformas i överensstämmelse med. I läroplanen, Lgr 11, framhålls jämställdhet både bland övergripande mål och riktlinjer och i flera ämnens kursplaner. Till exempel ska undervisningen i historia i årskurs 7–9 behandla nya folkrörelser, till exempel kvinnorörelsen och kampen för allmän rösträtt för kvinnor och män, samt kontinuitet och förändring i synen på kön, jämställdhet och sexualitet. De läromedel som används i undervisningen bör ge uttryck för de värden och principer som utbildningen ska förmedla. Det är regeringens uppfattning att bestämmelserna om jämställdhet i skolans styrdokument också är viktiga för kunskapsresultaten. Jämställda lärsituationer skapar bättre förutsättningar för alla elever att nå kunskapskraven. Hur kvinnor och män framhålls och framställs i läromedel är därmed viktigt att belysa. Mötet med läromedelsförlagen, som hölls , innebar att vi fick möjlighet utbyta synsätt och föra en dialog i frågan. Det är min uppfattning efter det mötet att det finns en gemensam vilja hos läromedelsbranschens aktörer att konsekvent pröva den egna produktionen också utifrån jämställdhetsaspekter. politiska och ekonomiska historia är en historia där män haft mer makt än kvinnor. Det är ett faktum som också framgår i historieböckerna. Men historia är inte bara de mäktigas historia. Tvärtom innehåller kursplanerna som sagt delar som handlar om att granska och belysa maktrelationer också ur kvinnors perspektiv. Det finns därför ingen självklar förklaring till varför andelen kvinnor ska vara så låg som den tycks vara i flera av dagens läroböcker. Det är upp till varje enskild aktör som producerar läromedel att besluta om hur dessa läromedel ska utformas. Därefter är det skolan som beslutar om vilka läromedel som ska användas i undervisningen. Men det underlättar för lärare och rektorer att fullfölja sitt uppdrag enligt skollag och läroplan om det finns läromedel att tillgå som motsvarar statens krav på undervisningen och dess innehåll. Därför är jag glad för att det finns en vilja hos läromedelsbranschen att delta i fortsatt dialog kring dessa frågor. 71 (KD) replik: Tack, utbildningsministern, för svaret! Undersökningar och granskningar av den typ som publicerades i stämmer förstås till eftertanke. Vi påminns om en värld som varit långt ifrån rättvis, och det är lätt att bli upprörd över detta. Men det här är verkligen ett område där vi som är politiker måste gå väldigt varsamt fram. Det gläder mig förstås om utbildningsministern och läromedelsförlagen kommit någorlunda överens om hur man ska hantera relationen sinsemellan även framöver. Men trots detta måste jag problematisera de resonemang som förs i denna fråga. I sitt svar på min interpellation citerar utbildningsministern skollagen, som säger att jämställdhet är en grundläggande demokratisk värdering som undervisningen i skolan ska utformas i överensstämmelse med. Visst är det så. Skolan ska aktivt och medvetet främja kvinnors och mäns lika rätt och möjligheter. Pojkar och flickor ska bemötas på samma sätt och bedömas på samma grunder. Lika självklart är det att de ska ha lika stort inflytande över och utrymme i undervisningen. Problemet är att utbildningsministern översätter detta till att representationen av namngivna kvinnor respektive män i skolans historieböcker ska vara på vissa nivåer för att leva upp till kraven och i någon mån vara godtagbara. Fokus förflyttas från att i historieböckerna beskriva historien som den sett ut till att beskriva den som vi önskade att den varit. I citerades utbildningsministern: ”Jag vill höra vilka planer de har för att förbättra situationen.” De är i det här fallet läromedelsförlagen. ”Finns det inte läromedel som lever upp till kraven är det svårt att skapa en bra lärosituation.” I interpellationssvaret som lästes upp alldeles framfördes det även att ”det underlättar för lärare och rektorer att fullfölja sitt uppdrag enligt skollag och läroplan om det finns läromedel att tillgå som motsvarar statens krav på undervisningen och dess innehåll”. Upprepade gånger – också här och – påtalar alltså utbildningsministern att det visst finns en relation mellan andelen namngivna kvinnor i en historiebok å ena sidan och hur väl den aktuella boken motsvarar statens krav å andra sidan. Då får jag ställa min fråga igen. I DN:s granskning gick man alltså igenom historieböcker från landets fyra största förlag för läromedel. Det är böcker som med andra ord kan antas användas av väldigt många högstadieelever i . Vad ska till för att dessa läromedel ska anses motsvara det som utbildningsministern kallar för ”statens krav på undervisningen och dess innehåll”? Vilken procentandel kvinnor av de namngivna personerna i de här böckerna utgör en för regeringen acceptabel nivå? 72 Utbildningsminister (MP): Tack, interpellanten, för möjligheten att utveckla svaret! Vi är uppenbarligen överens om att det finns mycket tydliga krav på jämställdhet i lärsituationerna i skolan. Det är krav som finns i skollagen, i läroplanen och ned på kursplanernas stadgande av vad kurserna och lektionerna ska innehålla. Det är alltså krav både på hur själva lärsituationen ska utformas och på vad som ska läras ut och vad som ska ingå i kurserna. Jag nämnde ett exempel i interpellationssvaret som handlade om historia i årskurserna 7–9. Det gäller också det exempel som har granskat. Andelen kvinnor som nämns i historieböckerna är såklart inte det som ensamt avgör om en historiebok uppfyller de krav som ställs på lärsituationen, men det kan såklart vara en indikation. Om man i en historiebok konsekvent väljer att bortse från kvinnor, kvinnors roll i historien och kvinnors situation räcker den inte för att uppfylla de krav som vi har som stat, genom kursplanerna, på innehållet i lektionssituationerna och i en kurs. Hade regeringen valt att agera om den enda indikation vi hade var en granskning av en morgontidning av andelen kvinnor i historieböckerna? Nej, det tvivlar jag på. Men det var ju inte den enda indikationen. Det här var i och för sig en relevant granskning, för det är den enda vi hitintills sett av nya läromedel, producerade utifrån de nya kursplanerna. Men det var en granskning som följde på i vart fall två tidigare kvalitativa granskningar av jämställdheten i läromedel: och Dejas . De här två granskningarna tar båda upp andelen kvinnor som nämns i materialet. Men man gör också en djupare kvalitativ granskning av läromedlen och konstaterar att läromedlen sannolikt inte tillräckligt mycket belyser jämställdhetsaspekter och uppfyller de krav som vi redan då ställt i skollag och läroplan. Det innebär att vi har ett problem. Det finns en risk för att det som vi krävt av jämställdhet både som ett värde i lärsituationen och som ett innehåll i lärandet i skolan blir poetisk utfyllnad och inte får plats i lärsituationerna. Det som en lärobok innehåller kommer nog också i många fall att påverka lärsituationens innehåll. Med anledning av det problemet tyckte jag att det var relevant att tala med läromedelsbranschens aktörer och höra hur de arbetar med de här frågorna. Som jag sa i interpellationssvaret är min bild att det finns en gemensam vilja att fortsätta att pröva sin produktion också utifrån de här aspekterna, vilket jag tror är väldigt bra och väldigt nyttigt. Det ska inte förstås, som uttryckte det i sitt inlägg, som att läromedelsbranschen och regeringen är överens på alla punkter om hur man ska gå vidare. På mötet framfördes från representanter för läromedelsbranschen flera förslag om hur staten kan skärpa sin kontroll över läromedlen.