prot · H20969 · 2015-03-10 00:00:00 — Gång efter annan visar det sig dock att man trilskas när det gäller att ta till vara de tillkännagivanden som kommer från kammaren till regeringen. Här diskuterar vi just jämställdhetsbonusen, som har varit väldigt tydligt aviserad som ett intresse från kammaren och som det ansvariga statsrådet, som jag upplever det, förhalar genom att i sitt svar lakoniskt konstatera: ”har beslutat om ett tillkännagivande om att förstärka jämställdhetsbonusen. bereder frågan.” Det är den nyhet som statsrådet har att anföra för kammaren i ärendet . Jag vill upplysa denna kammare och åhörarna av debatten om att debatterades en interpellation just om tillkännagivandens betydelse och hur regeringen hanterar tillkännagivanden eftersom de har blivit så många och det har blivit så mycket trilskande och trotsande från regeringen när det gäller att efterkomma dem. Det var ordförande som i interpellation 295 ställde denna fråga till statsministern, eftersom det är han som ytterst ansvarar för hanteringen av regeringens arbete. Interpellationen lämnades över till justitieminister , som förtydligade just hur regeringen ser på tillkännagivanden. Jag citerar hur uttryckte sig under interpellationsdebatten: ”Om regeringen inte delar mening i en fråga och inte har för avsikt att tillgodose önskemål, innebär praxis – som konstaterat – att regeringen i stället bör underrätta om detta inom den tidsgräns som angetts i tillkännagivandet. Även skälen till att regeringen inte har tillgodosett tillkännagivandet bör redovisas. (– – –) Om beredningen skulle dra ut är det angeläget att regeringen till lämnar fullgod information om orsakerna till beredningstidens längd.” Lite längre fram i interpellationsdebatten nämner justitieministern exempel på när regeringen har anledning att kanske inte komma tillbaka med vad kammaren önskat i ett tillkännagivande. Justitieministern har själv fått ett tillkännagivande från kammaren om så kallad eftersupning, det vill säga att om man har druckit alkohol och framför fordon kan man tillföra sig alkohol i efterhand och sedan göra gällande att man inte var alkoholpåverkad under det att man framförde fordonet. Eftersupning är något som vi vill lagreglera från kammarens sida, men det visar sig lagtekniskt att det inte är möjligt med tanke på att man har en rätt att undanröja bevis för sin egen person. Detta anför justitieministern som exempel på att han inte kan komma tillbaka med ett tillgodoseende av detta tillkännagivande. Då är min fråga till statsrådet när det gäller jämställdhetsbonusen: Vad är det som är så omöjligt och som är skälet till att man här trotsar kammarens önskemål om att skyndsamt komma tillbaka med det som den gällande budgeten faktiskt kräver, nämligen ett förslag om just jämställdhetsbonus? Det är en ganska enkel fråga, och den står i bjärt kontrast mot den dialog som ordförande hade med den ansvarige från regeringen som tog den här diskussionen . Därför tycker jag att statsrådet är skyldig oss ett mer konkret svar än det som har lämnats. 52 Socialförsäkringsminister (S): Jag vill tacka för frågorna. Jag konstaterar att flera har uttryckt att det inte handlar om sakfrågan utan om formfrågan. Därför ska jag försöka svara på detta i två delar. Jag kommer att börja med formfrågan och sedan gå över till sakfrågan. I det här fallet hänger de i allra högsta grad ihop. Det finns inte någon reglering av eller författning om beslut om tillkännagivanden till regeringen. Det finns inte heller någon reglering av regeringens hantering av sådana beslut. Precis som har påpekats här bör beredningsåtgärder vidtas skyndsamt, men det måste också finnas en förståelse från för att en fråga kan kräva utredning och att lagstiftningsprocessen kan ta tid. Om regeringen gör en annan bedömning än ska regeringen, precis som Finn påpekar, återkomma till med bedömningen och sina skäl för den. Regeringen har för avsikt att göra det. Men som vi också har påpekat är vi ännu inte färdiga med beredningen. Det har delvis att göra med sakfrågan i sig. Det här är en sakfråga som regeringen, som är en feministisk regering, bedömer är av oerhörd vikt. Den handlar om hur vi ökar barns rätt och tillgång till båda sina föräldrar. För att göra det behöver vi lägga fram förslag som faktiskt kan få effekt. Det handlar dock inte bara om det. Jag noterar att inleder sitt inlägg med att det inte handlar om antalet pappamånader. Men för mig som ansvarig minister för de här frågorna är det som sa: Varje förslösad skattekrona är en stöld från folket. Verkligheten är sådan att föreslår en förstärkning av en åtgärd som har kostat skattebetalarna . Om man säger att det inte finns någon utvärdering som pekar på effekten av jämställdhetsbonusen skulle jag vilja säga att det finns just precis det. Det finns flera utvärderingar, både från och från Inspektionen för socialförsäkringen, som talar om för oss att just den här åtgärden har haft noll effekt på det som den var avsedd för. Jag är övertygad om att intentionerna när man föreslog ett införande av jämställdhetsbonusen var väldigt goda. Och jag vet att målsättningen var att man skulle utöka det jämställda uttaget av föräldrapenningen med . Som en följd av införandet av jämställdhetsbonusen har det jämställda uttaget, enligt utvärderingarna, ökat med just noll. Därför har jag som ansvarig minister, med ansvar för skattebetalarnas pengar, ett ansvar för att göra en seriös bedömning innan jag kommer med ett förslag till riksdag i den här riktningen. Jag har tagit del av utvärderingar. Och jag har tagit del av inspel från olika intressenter i frågorna. Som ni förstår vill jag ändå göra det tydligt att jag är tveksam. Men jag kommer naturligtvis att följa vad som gäller för tillkännagivanden från riksdag och återkomma med ett tydligt besked i frågan. Vi är inte klara med beredningen . 53 (M): Inledningsvis vill jag säga att jag delar en del av de åsikter som har framförts tidigare. Det finns viktiga jämställdhetsproblem . Uttaget i föräldraförsäkringen är ett av dem. Jag ska inte fördjupa mig för mycket i frågan om bonusens vara eller icke vara. Det finns olika uppfattningar i den här kammaren. Jag kan bara konstatera att bonusen används av 230 000 människor runt om i . av föräldrarna tycker att det är bra att bonusen finns. Vi ser att det finns stöd utanför köksborden också. Eftersom statsrådet har facklig bakgrund kan jag påpeka att TCO:s ordförande sa att ”det skulle vara djupt olyckligt om regeringen väljer att avskaffa bonusen”. Vi vet också att bonusen inte har haft tillräcklig effekt. Så är det. Det är en anledning till att Alliansen valde att föreslå den förstärkning av jämställdhetsbonusen som vi nu pekar på. säger att det inte går att styrka att den förstärkningen kommer att få effekt. Det kanske ligger i sakens natur eftersom den ännu inte är genomförd. Det är det som den här debatten handlar om. Jag uppskattar att statsrådet citerar . Det är en väldigt bra princip, och jag hoppas att hon kan bära med sig den principen när många andra viktiga frågor ska avgöras framöver, inte minst den kraftiga bidragsutbyggnad som regeringen har aviserat. Jag vill gå tillbaka till grundfrågan. Det är nu mars månad, inte november. har debatterat detta. valde att bifalla Alliansens budget, och handlar det om framtiden. Det är därför som vi är här . Det kan finnas rimliga skäl till att man inte väljer att tillgodose ett tillkännagivande. Det kan, som sagt, vara ett omfattande utredningsbehov. Det kan vara att lagarna står mot varandra, och det kan vara att man först måste grunna på vad mer allmänna tillkännagivanden innebär. Men ”jag vill inte” är ett ganska dåligt skäl för att inte göra det som har bestämt. Det hade Socialdemokraterna aldrig accepterat i opposition. Frågan är varför man nu gör det i regeringsställning. i debatten drogs det paralleller till nedsättningen av socialavgifterna. Det är ett bra exempel. Det är förvisso en mycket större reform. Det handlar om totalt . Men besluten togs i den här kammaren, . Ändå lyckades regeringen presentera en proposition . Det är positivt att regeringen valde att där tillgodose tillkännagivande. Det kanske borde ha kommit ännu tidigare, men man ska inte vara småsur över det. Det var bra. Regeringen tog ansvar. Och det vill jag uttrycka uppskattning för. Men när det gäller jämställdhetsbonusen gäller tydligen en helt annan princip. Frågan är varför regeringen väljer att hantera tillkännagivanden i fråga om samma budget på två helt olika sätt. Eftersom regeringen fattar beslut kollektivt måste ha varit med och fattat det beslutet. Varför agerar regeringen helt annorlunda när det gäller just jämställdhetsbonusen? Det finns många tillkännagivanden som kanske inte har hanterats med den skyndsamhet som man kan kräva. Det har nog olika regeringar varit skyldiga till. Men det här är ett ganska unikt tillkännagivande. Det handlar nämligen om någonting som borde ha trätt i kraft . Jag tror att alla inser det orimliga i att man ska dra ett sådant beslut i långbänk när pengarna redan finns avsatta . Det är väldigt märkligt. Jag uppskattar att den här regeringen talar mycket om samarbete. Samarbetsregeringen är bra och vackra ord. Men de orden förpliktar också. Man kan inte tala om samarbete och sedan göra precis tvärtom. Det är som att skicka en inbjudan där det står: Låt oss samarbeta och försöka komma överens. Om man sedan vänder på den står det: Det här ska vi komma fram till. Det är dålig jämställdhetspolitik. 54 (M): Jag delar till viss del den bild som förmedlas i debatten. Det finns många problem i vårt samhälle som behöver förändras men också som behöver förbättras. Vi vet att attityder och beteendemönster tar längst tid att förändra. Jämställdhetsbonusen i sin nuvarande och förbättrade form har bara funnits , vilket är på tok för att utvärdera om den kommer att leda till de avsedda effekterna. analyschef menar att vi måste sprida kunskap om vilka konsekvenser ett ojämställt uttag får. Hur man delar föräldraledigheten korrelerar med hur man delar på till exempel hushållsarbetet i familjen. Till det kommer konsekvenser i karriären, löneutveckling och pension som jag också nämnde tidigare. Men om det finns en kunskapsbrist om just jämställdhetsbonusen – det finns det tydligen här – är det inte ansvarsfullt av oss politiker att alltid svara att vi ska slopa eller avskaffa. Bristen kanske snarare ligger i att vi måste öka kunskapen. Därför har vi just förstärkt jämställdhetsbonusen. Men i sak är det en annan diskussion. Jag vill återgå till frågans kärna, som gäller den konstitutionella praxisen och beslut. Här har varit väldigt tydlig och fattat beslut om att förstärka jämställdhetsbonusen. Vi har såklart respekt för att regeringen må ha en annan uppfattning i en rad olika frågor än vad har. Så är det ju i politikens vardag. Men av samma anledning vill vi, majoritet, ha samma respekt tillbaka. Regeringen bör ta hänsyn till fattade beslut. Men vi står inte här och tjafsar för tjafsandets skull. De som drabbas mest är beklagligtvis alla de barnfamiljer som får en mindre jämställdhetsbonus än vad som var tänkt. Med vår politik vill vi bidra till goda förutsättningar för jämställdhet mellan föräldrarna. Vi tror att grunden för en mer jämställd arbetsmarknad läggs genom en förbättrad jämställdhetsbonus, möjlighet för fler att gå upp i arbetstid, en politik som underlättar för människors livspussel och reformer som gör det mer lönsamt att arbeta. Så gott som läser vi om stress, livspusselsproblem och ökade sjukskrivningar, i synnerhet bland kvinnor. Då behövs det fler lösningar, inte färre. Därmed återgår jag till min grundfråga. Vi har fått besked om att regeringen avser att återkomma. Men när tänker regeringen återkomma till med ett förslag om en förstärkt jämställdhetsbonus? 55 (S): Den här reformen har inte fått effekt. Det går inte att påvisa någon effekt över huvud taget. Däremot har de vikta föräldramånaderna haft en väldigt tydlig effekt. Då borde det vara uppenbart att man prioriterar det som ger effekt och inte det som inte ger effekt och som dessutom kostar en massa pengar. Ska man lägga ned skattemedel på något ska det också ge effekt. Något annat vore orimligt. Det största problemet för mig är inte om föräldrar skulle bli utan jämställdhetsbonusen. Det stora problemet för mig är om den utveckling som vi har sett fortsätter, det vill säga att uttaget är så ojämställt som det är och de konsekvenser som det får. Föräldraledigheten rör sig om i livet, men det ojämställda uttaget får effekter hela livet. När kvinnor får barn börjar deras inkomster att påverkas negativt. För män kan man till och med se motsatt effekt. Många män får bättre inkomst efter att de har blivit föräldrar. Kvinnor tjänar mindre än män under sitt arbetsliv. Räknar man in pensionen blir det ännu värre. Många män får sämre kontakt med sina barn på grund av att de inte har knutit an tidigt i sina barns liv, vilket föräldraförsäkringen är till för. Alla är vinnare på ett mer jämställt uttag: kvinnorna på arbetsmarknaden, barnen som får en god och nära kontakt med båda sina föräldrar och papporna som får god kontakt med sina barn. Ju mer ojämställt det är, desto större risk för att kvinnor tar hand om det obetalda hemarbetet. Det är till och med större risk för separationer. Alla är alltså vinnare på ett mer jämställt uttag, och ska vi genomföra det som fungerar. 56 (S): Jag noterar att det inte alltid är så lätt att själv leva upp till önskemålet att hålla sig till formfrågan och hålla sig borta från sakfrågan, som i det här fallet handlar om föräldraförsäkringen och jämställdhet. Jag hörde som argument för en utökad jämställdhetsbonus anföra att det är så många som använder den, och så är det naturligtvis. Det här är någonting som är automatiserat, och det är många människor som berörs. Men det gör det ännu mer anmärkningsvärt att bonusen inte har fått den avsedda effekten. Det aktualiserar frågan: Finns det kanske någonting annat som vi kan göra i stället? Socialdemokraterna och regeringen har landat i en tredje så kallad pappamånad och mer reserverad tid för vardera föräldern i föräldraförsäkringen. Vi har ju sett tidigare att det har gett en betydande effekt. har vi inte kommit tillräckligt långt på det här området, men eftersom det har gett effekt, låt oss fortsätta att utveckla jämställdhetsarbetet på det sättet. Sedan kan jag inte låta bli att bli lite nyfiken på fortsättningen av den här debatten och de debatter som vi kommer att ha framgent. Jag tycker mig ändå höra att vi har en väldigt bred samsyn om att vi behöver se till att få ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen. Det gläder mig verkligen. Jag ser fram emot den debatt som vi senare kommer att ha när det gäller öronmärkt tid i föräldraförsäkringen. Kanske att även är beredda att ansluta sig till ett förslag som till att börja med innebär en tredje månad, så kallad pappamånad, som är vikt för vardera föräldern. Jag hoppas att det kan bli på det sättet, och jag ser fram emot en sådan diskussion här i kammaren. 57 FINN (M): När man hör statsrådet och Socialdemokraterna yttra sig i sakfrågan förstår jag den frustration som man känner inom socialdemokratin. Man har inte egen makt i denna kammare. Inte ens tillsammans med eller har man det. Det finns en klar icke-socialistisk majoritet i denna kammare som på löpande band har uttryckt önskemål om att regeringen ska tillgodose tillkännagivanden. Låt mig avsluta med att hänvisa till den debatt som hölls här och som var väldigt informativ om detta med tillkännagivanden. Följande citat nämndes då: ”Det finns olika sätt att mäta regeringsduglighet. Ett är att se med vilken styrka regeringen förmår att genomdriva sina förslag. Ett annat är hur man kan undvika att få en riksdagsmajoritet emot sig. Den nuvarande minoritetsregeringen har många problem. Ett av dem är att man saknar en fast parlamentarisk majoritet att vila på när man lägger förslag, ett annat är att man gång på gång får oönskade tillkännagivanden från en riksdagsmajoritet. Denna regering har i flera fall visat en uppenbar nonchalans inför de tillkännagivanden som har fattat beslut om mot regeringens vilja.” Vad tror herr talman att det här citatet är hämtat från? Det är hämtat från två motioner som Socialdemokraterna väckte i . Då uttryckte man sig på detta väldigt tydliga sätt om hur man skulle förhålla sig till praxis för tillkännagivanden. Avslutningsvis är det för mig ett stort hyckleri att höra hur man trotsar på ytterligare en viktig punkt där det inte behövs mer beredning, utan man har fått ett tydligt utslag från riksdagsmajoriteten . Men ännu har man inte kommit till med något förslag. Vi kan inte ha den ordningen att så här många tillkännagivanden ska leda till att får arbeta alldeles för mycket med att hantera statsrådens trots mot denna kammare. I så fall är ute på ett sluttande plan i demokratin. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . § 11 (forts.) Svar på interpellationerna 2014/15:273 och 316 om förstärkning av jämställdhetsbonusen 58 Socialförsäkringsminister (S): Jag skulle vilja börja med det som avslutade sitt inlägg med, frågan om jämställdheten. Som ansvarig minister för många av de områden som hon räknade upp som problematiska för kvinnor kan jag verkligen hålla med om det som hon sa. Det är vid familjebildningen som mycket sker. Kvinnorna är de som ofta är hemma och tar på sig en större del av det obetalda hemarbetet. Kvinnors ohälsa – sjukförsäkringen är ett annat av mina ansvarsområden – skjuter i höjden efter familjebildningen. Många kvinnor börjar arbeta deltid, lönerna avstannar, karriärutvecklingen likaså. Allt det sammantaget får naturligtvis stor effekt på ett annat av mina ansvarsområden, nämligen kvinnors pensioner. Kvinnor har i genomsnitt nästan mindre i pension än män. Det är så verkligheten ser ut. Därför är den här frågan oerhört viktig för oss, och de åtgärder som vi vidtar för att åstadkomma ett mer jämställt uttag behöver vara rätt åtgärder. De resurser som vi har för detta måste därför läggas på rätt saker. Vi kan konstatera, som ni hört av mina tidigare inlägg, att jämställdhetsbonusen inte har gett de effekter som man önskade. Det måste understrykas. När jag lyssnar på mina kolleger från hör jag att det finns ett stort engagemang i jämställdhetsfrågan. Precis som jag sa i ett tidigare inlägg tycker jag att det känns bra . Vi är som sagt en samarbetsregering, och vi för gärna samtal med oppositionen om smarta och kloka idéer för hur vi ska kunna åstadkomma ett mer jämställt uttag, ett uttag som fungerar. I ett tidigare inlägg sas det att om vi bara har lite fler informationskampanjer om jämställdhetsbonusen kanske den kommer att fungera bättre. har lagt ganska stora resurser på att informera om jämställdhetsbonusen och förändringarna i den, men den har ändå inte fått avsedd effekt. Därför skulle jag vilja komma tillbaka till något som sa i sitt inlägg, det som gällde de 230 000 familjer som fick jämställdhetsbonus . Ja, det är väl bra för de familjerna, men jag tror att vi i grund och botten måste vara överens om att det var en reform som siktade till att öka det jämställda uttaget. Som en sådan reform har den inte haft den effekten. Därför måste vi våga ta ett steg tillbaka och säga att med tanke på att vi lagt över 1 miljard på jämställdhetsbonusen kanske vi kan hitta ett smartare sätt att använda resurserna framöver. Jag kommer att återkomma till med besked om hur regeringen ställer sig i dessa frågor. 59 (M): Våga ta ett steg tillbaka, säger socialförsäkringsministern. Jag skulle hellre se att regeringen vågade ta ett steg framåt i den här frågan och leverera det som har beslutat. Jag har under debatten ställt tre frågor: När tänker regeringen verkställa det som beslutat? Vad är det som tar så för regeringen att grubbla över att man inte ens lyckats avisera en proposition i frågan? Varför har regeringen två helt olika principer för hur man ska hantera tillkännagivandena i budgetpropositionen? Tyvärr har jag inte fått svar på någon av frågorna. Det tycker jag såklart är beklagligt. Det är trist att regeringen inte verkar ha för avsikt att leverera det som har bestämts av . Det är faktiskt en ganska nonchalant hållning. Det ligger i sakens natur att tillkännagivandena måste hanteras skyndsamt. Finansieringen finns anslagen . Det brinner i knutarna, och vi har inte ens en proposition. Det är naturligtvis tråkigt för , men framför allt är det tråkigt för de 230 000 föräldrar som får bonusen och som uppskattar den. Vi vet att en förstärkning av bonusen behövs. Utvecklingen går framåt men alltför långsamt. Genom att inte genomföra ändringarna riskerar regeringen att få ta ansvaret för att jämställdheten inte förbättras så mycket som den annars hade kunnat göra. Det har varit en bra diskussion. Jag får tacka för intresset. Det finns risk för att vi ses i kammaren fler gånger, förhoppningsvis för att då diskutera jämställdheten men kanske också för att tala om tillkännagivandena. Tyvärr måste jag säga att jag lämnar debatten med en kvardröjande fråga, och det är varför regeringen inte vill berätta varför det tar så att bereda den här frågan. 60 (M): är ett av världens mest jämställda länder, men mer behöver såklart göras. rankas av The Global Gender Gap Report som världens fjärde bästa land vad gäller jämställdhet, och svenska kvinnor arbetar näst mest i hela . Svenska pappor tar ut nästan dubbelt så många föräldradagar som . Trots det har föräldraskapet en dämpande effekt för en jämställd arbetsmarknad. Mer kan och måste göras. Jag hyser stor respekt för det engagemang för dessa oerhört viktiga frågor som finns i kammaren, men uppenbarligen har vi lite olika svar på lösningar. Det är olyckligt om regeringen återkommer till med färre lösningar snarare än fler. Det behövs fler lösningar på jämställdhetsområdet, inte färre. När vi gjorde förändringarna 2012 gjorde vi utbetalningen automatisk. Det var ett sätt att underlätta för barnfamiljerna, för föräldrarna. Det är beklagligt att ärendet dröjer, främst för de familjers skull som får en mindre jämställdhetsbonus än vad som var tänkt. Jag vill därför ta tillfället i akt och i detta mitt sista inlägg uppmana regeringen att visa respekt för den institution den är och återkomma med förslag till de nödvändiga lagändringar som krävs. Jag vill passa på att tacka för diskussionen, men jag ställer fortfarande samma fråga eftersom jag inte blivit mycket klokare av svaret: Varför tar det så ? 61 Socialförsäkringsminister (S): Ja, regeringen har för avsikt att återkomma till i jämställdhetsfrågorna. Det är ingen tvekan om det. Men regeringen har inte för avsikt att återkomma med fler lösningar på jämställdheten utan snarare med rätt lösningar för att uppnå ökad jämställdhet. Det är det som är viktigt. Att återkomma till med en jämställdhetslösning som vi ser inte leder till jämställdhet vore av mig som ansvarig minister direkt oansvarigt, för som jag sagt har jag också ett ansvar för skattebetalarnas pengar. Det handlar om att återkomma till med de rätta lösningarna för att nå ökad jämställdhet. När vi införde den första föräldramånaden i föräldraförsäkringen ökade mäns uttag från före införandet till direkt efter införandet. Sedan sjönk det något igen. När vi införde ökade uttaget direkt från . Andelen män som använder fler än ökade kraftigt från . När vi införde jämställdhetsbonusen hände ingenting. Den har funnits . Någonstans måste man klara av att dra en slutsats av detta. Vi behöver en ökad jämställdhet. Vi behöver fler lösningar och framför allt rätt lösningar. Jag tycker att jag har varit tydlig med att regeringen har för avsikt att återkomma till med ett definitivt besked om hur vi ställer oss till det tillkännagivande vi har fått från . Vi har naturligtvis den största respekt för detta tillkännagivande. Men när vi bereder de här frågorna har vi också ett ansvar som regering att göra det på ett korrekt sätt. Överläggningen var härmed avslutad.