prot · H30929 · 2015-11-18 00:00:00 — Jag noterade också den interpellationsdebatt hade och där närings- och innovationsministern svarade att en stor kritik har varit att det statliga riskkapitalet har gått in . Man har inte jobbat tidigt där det inte finns något privatkapital, och man har egentligen inte bidragit till det man avsett att bidra till. Av det skälet frågar jag mig varför framhärdar i att leva med de lösningar som från olika håll har avfärdats, i stället för att tänka nytt för att skapa tillväxt och utveckling i hela landet. 95 (C) replik: Jag kan väl säga så här: När Inlandsinnovation kom till jublade knappast riskkapitalisterna i , ska ni veta. Snarare var det tvärtom. Jag var dock väldigt glad över att dessa områden i fick riskkapital. Jag säger inte att bankerna inte gör sitt jobb – tvärtom. Men det här var nödvändigt kapital, och det ser vi. 600–700 miljoner av dessa totalt 2 miljarder är redan i rullning, och de gör väldigt mycket gott. Att man sedan tittar över det statliga riskkapitalet tycker jag är sunt och bra, men som jag sa är det vi vänder oss emot att ni tar nästan 2 000 miljoner från de mest sårbara delarna av och smetar ut dem över resten av landet, . Det gör ni när vi vet att den största delen av riskkapitalet i går till de tre största städerna. Hur kan ni medverka till ytterligare centralisering av ? Det är min fråga tillbaka. 96 (S) replik: Vi medverkar inte till den avveckling av delar av som befarar. Det är snarare precis tvärtom. Det är det som är syftet med det uppdrag utredningen som ska jobba med dessa frågor har fått. Vi har sett hur utvecklingen var under de år parti satt i regeringen – arbetslösheten ökade, och tillväxten nådde inte ut till de delar av vi behöver för att hela landet ska leva. Likaså kan vi se kritiken mot SJ och det uppdrag lyfter fram. Det har framförts kritik mot att detta inte har skötts tillräckligt effektivt . är förbättringar på gång, och då förstår jag inte varför framhärdar i sin kritik. 97 (C) replik: Det var under tid i regeringen, alltså , som Inlandsinnovation skapades. har dessa delar av landet fått ta del av 2 000 miljoner i riskkapital. Det ska vi vara klara över. Det fanns också en orsak till att det infördes. Det vill ni ta bort . I stället vill ni smeta ut det över resten av landet och fokusera på städerna. Det är precis så det är, och det är en omvänd . Ingen ska försöka inbilla oss i de berörda områdena att detta skulle vara någonting som är toppenbra för norra , och . Ni tar tusentals miljoner från oss, och det säger är att vi ska få tillbaka några få. Det är ungefär som med jultomten. Ni kanske kommer ihåg när jultomten kom när ni var små. Man fick ett stort hårt paket. Man rev upp det, och i ivern hittade man ett par stickesockor, som dessutom kliade. Jag skulle vilja dra den parallellen. Det är ungefär det vi får tillbaka, och det är inte acceptabelt. 98 (V): betänkande om skrivelsen 2014/15:140 avser redogörelse för företag med statligt ägande. Jag måste säga att det är lite med stolthet man läser i skrivelsen vad vi äger för bolag tillsammans och om styrningen av dessa. I ägarpolicyn redogör regeringen för sitt förvaltningsmandat och sin inställning i viktiga principfrågor om ägarstyrning och bolagsförvaltning. Associationsrättsligt styrs bolagen, som några varit inne på, på precis samma sätt som privatägda aktiebolag, med aktiebolagslagen som övergripande ramverk och bolagsstämman som bolagets högsta beslutande organ. Kravet på transparens i bolagen med statligt ägande syftar till att bibehålla förtroendet för bolagen hos allmänheten men även hos näringslivet. De som lyssnar kommer att märka att jag inte nämner . Jag vill framhålla att det är för att det kommer att debatteras efteråt, så att ingen tror att jag som vänsterpartist skulle ha glömt det. tycker att staten ska vara en aktiv ägare av våra företag. Men vi kan med de regler som finns agera som en ägare som ser långsiktigt på samhällsnyttan med att vara ägare även av bolag där inte samhällsuppdrag är det styrande för verksamheten. Jag minns när järnmalmspriserna var låga och vårt kära gick med förlust och ägaren var tvungen att tillskjuta ägartillskott. Men som alla vet slutade inte epoken där, utan kunde resa sig med hjälp av världsmarknadspriserna på järnmalm men även därför att staten var en ägare som såg långsiktigt på ägandet. Här kan jag bara inte låta bli att göra lite jämförelser. Jag undrar vilket betyg historien kommer att ge denna regering om man inte går in och gör allt för att försöka rädda fortsatt gruvdrift i min hemkommun. Man behöver väl inte vara någon för att inse skillnaderna i förutsättningar, för när bolaget gick i konkurs hade det bortåt 13 miljarder som skulle tillgodoses med antingen räntor eller avkastningar, och är det fem sex snubbar som har köpt upp i stort sett allt för 50 miljoner. Så någon skillnad borde någon se i förutsättningarna att driva gruvan, även om järnmalmspriserna inte skulle nå de höjder som rådde när projektet inleddes. Historiskt sett har staten gått in som ägare i bolag i syfte att överbrygga svåra tider eller strategiskt försäkra något viktigt, kanske rent av arbetstillfällen . var värdet av statligt ägda företag 770 miljarder. beräknas värdet av de statliga bolagen, som några varit inne på, till 460 miljarder. Jag säger inte att skillnaden skulle vara något som man har kammat in, utan det är bolagsvärdet. Statens ägande har kontinuerlig minskat . Utvecklingen har inte varit spikrak och entydig. har sålts som förvärv har gjorts. Men riktningen har varit tydlig, och både socialdemokratiska och borgerliga regeringar har sålt statliga företag. Den förra regeringen var inriktad på att fortsätta försäljningen och minska statens ägande av företag. Syftena har varierat liksom företagsstorleken och verksamhetens inriktning. Omfattningen på det statliga ägandet och i sin tur försäljningarna har varit stor. Motiven för statligt ägande har skiftat , liksom motiven för att sälja. Metoderna för försäljning har varit olika, och man kommer inte ifrån att i många fall har staten tjänat pengar. Värdet av företagens aktier har ofta stigit snabbt efter privatiseringarna. Men i den mån vissa försäljningar har skett på ett mindre lyckat sätt, till exempel valet av tidpunkt för att sälja , finns det mycket att lära sig av misstagen. Nordbanken, som staten en gång ägde helt, har ju privatiserats successivt. ägde staten av banken. Efter att fusioner genomförts och andra ägare hade tillkommit var staten ägare av av Nordea, som banken hette då. De sista andelarna sålde den förra regeringen i tre etapper till en slutsumma på ca 60 miljarder. Bara som information gjorde Nordea 40 miljarder i vinst , och alla vet ju hur bra bankerna har gått . Det är klart att jag inte är någon ekonom eller specialist på vilka bolag som staten ska äga och satsa på, men några slutsatser kan till och med jag dra när de bolag som staten har ägt delvis eller helt har delat ut 328 miljarder . Några vill av ideologiska skäl att staten inte alls ska äga bolag. Och jag kan sträcka mig så långt och erkänna att visst, det finns de som utvecklar många sorters bolag på ett betydligt bättre sätt än vad staten någonsin skulle ha gjort. Men att det finns bolag som inte ger avkastning eller service till medborgarna på samma sätt över hela landet är ju känt. Att sedan börja sälja ut delar av sådana verksamheter är verkligen som att pissa i byxan. Det värmer , men sedan börjar effekterna kännas och märkas. Det finns definitivt företag och bolag som lämpar sig utmärkt att ägas gemensamt av oss alla. Naturresursbolag av olika slag lämpar sig ypperligt att ägas och drivas av staten. Och vad som skulle ha varit negativt med att äga Nordea fattar jag fortfarande inte. Sedan finns det avregleringar som inte varit till gagn för merparten av medborgarna. Det finns massor som jag skulle kunna läsa upp. Ett av bolagen som förvaltar våra gemensamma naturresurser i form av skog är . Jag kan konstatera att bolaget verkligen har trollat med resurser, för virkespriserna har gått ned , men bolaget levererar bara mer till ägarna. Då kommer jag till frågan: Hur har man lyckats med konststycket om man inte avverkar mer? Jag hoppas verkligen att min forna arbetsgivare, den som jag är tjänstledig från, inte avverkar skogar som är i sin bästa dimensionstillväxt och av hög kvalitet. är ett bolag som verkligen bör ägas av oss gemensamt. Men här skulle det behövas ett samhällsuppdrag så att också den spårbundna gods- och kollektivtrafiken skulle börja fungera planenligt. Här har allianspartierna en gemensam följdmotion som de med hjälp av får gehör för i utskottet, och det är väl ingen kioskvältare i sig. Men att komma och påstå att skulle ha haft glansdagar under den förra regeringen är verkligen att spåra ur, tycker jag. Jag och delar oron för att det investeras för lite i personal och fordon. Men vi ser samhällsfunktionerna som lite större än bara en isolerad fråga. Därför står vi bakom reservationen tillsammans med S och MP under beslutspunkt 7, Förvaltningen av . Avslutningsvis, herr talman, står vi givetvis också bakom vår reservation under beslutspunkt 3, som handlar om statliga företag och investeringsskydd. Det är enligt vår mening naturligt att ska få avgöra om statliga företag ska kunna stämma andra stater, för det handlar även om relationer till andra länder. 99 (M) replik: Eftersom kom in på en principfråga tänkte jag att vi kan fortsätta diskutera den i ett debattinlägg. Vi tycker olika om statliga bolag och vilket ändamål de ska tjäna. Jag skulle vilja fråga om till exempel SAS och är bolag som staten ska äga. Är det en kärnverksamhet för en stat att äga bolag som , som sysslar med reservdelar till bilar då vi har haft Saabtillverkning i landet? Och hur ser man på SAS? Vill att vi ska bygga på med fler bolag och utöka? Eller är ni nöjda med den mängd bolag som finns? Hur ser ni på detta? Ska staten syssla med reservdelar till bilar så som har gjort? 100 (V) replik: Jag tackar för frågan. I mitt anförande sa jag att staten historiskt har gått in som ägare för att försäkra sig om några värdefulla saker, och ibland har det gällt arbetstillfällen. Jag tror att reservdelar till bilar var en sådan sak. Staten gick in för att försäkra sig om att som nation och industriland hade något som fungerade. Det var säkert klokt då. Jag håller dock med om att vi inte ska ha ett statligt bolag för reservdelar . Det ska vi inte syssla med. Men att vi gick in var säkert jätteviktigt . Jag kan bara beklaga om man inte ser den skillnaden. Så till SAS. Så länge vi har grannländer som har ett statligt ägande i SAS tycker jag att vi också ska ha det, i alla fall på samma nivå. Men jag är inte tillräckligt insatt i frågan för att säga att vi ska sälja eller . Tidpunkten är säkert viktig, men så länge våra grannländer är ägare i SAS bör vi också vara det. Hur mycket vi ska äga kan jag inte säga, men jag vet att vi är större ägare än våra grannländer. 101 (M) replik: I mitt parti tycker vi inte att staten ska äga bolag, men om man gör det ska de förvaltas väl. Det finns ju tankar på att sälja bolag som det anses att staten inte ska äga. Ett sådant bolag var Absolut. var emot den försäljningen. Är det statens uppgift att äga bolag som sysslar med alkoholtillverkning, spritfabriker? Det är i grunden samma diskussion som den om reservdelar men ändå inte eftersom jag tycker att en spritfabrik är en sak för sig. Man ska sälja , precis som säger. Av diskussionen att döma verkar vara villig att sälja bolag, beroende på hur samhället ser ut. Innebär det att vi inte ska köpa upp fler bolag och att ni kan tänka er att sälja bolag? Är det så jag ska uppfatta ? 102 (V) replik: Som jag nämnde kan det vara värt för staten att gå in som ägare om det har ett syfte på . Det kan vara vettigt av många skäl. Världen förändras fort. Det vore galet av mig att säga att vi aldrig ska släppa ett ägande som vi gått in i. Men att staten ska vara en aktiv ägare som ser hur saker och ting förändras och som tar hänsyn till arbetstillfällen och var de finns i landet är viktigt. Det är stor skillnad i hur vi ser på statligt ägande. Att vilja sälja av ideologiska skäl bara för att staten inte ska syssla med det gagnar inte svenska folket på lång sikt. Men om vi ser att världen har förändrats och vi inte behöver något längre är jag inte emot att det säljs. Vad gäller alkohol är jag glad att vi har Systembolaget och att har den strikta alkoholpolicy vi har. 103 (FP): Jag yrkar bifall till reservation 3 under punkt 5. Det är en spännande debatt. Tonfallet är vänligt, som någon sa tidigare, som det går att utläsa stora ideologiska skillnader. I en marknadsekonomi stiftar staten lagar, beslutar om skatter och sysslar med myndighetsutövningen. Det torde vi alla vara överens om. Staten har till uppgift att ange de ramar och regler som ska gälla för näringsliv och företag. Det tveksamma är det vi debatterar : att äga och driva företag i samma andetag. Om staten också är en ledande aktör på marknaden blandas de två rollerna lätt samman, vilket kan leda till skeva konkurrensförhållanden och märkliga förändringar av marknader. Staten är en betydande företagsägare i , vilket vi har hört flera tala om. I den statliga bolagsportföljen finns 49 hel- och delägda bolag, varav två är börsnoterade. Dessutom förvaltas två verksamhetsstiftelser och ett EU-bolag. Tillsammans sysselsätter bolagen ungefär 163 000 människor, vilket gör dem till betydande arbetsgivare. Det är som reservation 3 stipulerar. Det är ett faktum att staten är en stor företagsägare och så kommer att förbli . Det ställer i sin tur höga krav på tydliga principer och långsiktighet i dessa principer. Vad innebär detta? Jo, en ansvarsfull bolagsstyrning från statens sida innebär att ägardirektiv ligger fast. Det ska vara långsiktiga spelregler för statliga företag som faktiskt gäller. Det långsiktiga värdet för ett gemensamt ägande är större än värdet av att enbart äga företag. Av just detta skäl lät alliansregeringen sälja hela eller delar av Vin & Sprit, Sonera, OMX, Nordea, fastighetsbolaget och annat. Intäkterna användes till att minska statsskulden, precis som man ska använda denna typ av intäkter till. Från liberalt håll anser vi att staten borde sälja sin andel i flygbolaget när marknaden så tillåter. Helstatliga har gått alltmer mot att agera som en kommersiell aktör på den internationella och framför allt europeiska marknaden. Vi menar att verksamhet utanför bör säljas. Dessa verksamheter uppfyller inte mervärdes- eller samhällsnyttokriteriet. Att använda viktiga statliga bolag med högt mervärde som rena kassakor är tveksamt. Vilka mervärden blir i och med ett sådant agerande lidande? Vad kommer till exempel att inte kunna uppfylla i sin leverans till svenska folket när man plockar ut så mycket i vinst? En annan fråga som har varit uppe är den om SJ:s samhällsuppdrag. sa i dagens debatt att regeringen arbetar på ett utökat samhällsuppdrag för SJ. Men när infrastrukturministern och jag hade en kort debatt i frågestunden för någon vecka sedan uppgav hon att det inte alls pågår något sådant arbete och att samhällsuppdraget ligger kvar – snarare tvärtom alltså. Då blir den givna frågan: Vad är det som gäller egentligen? En definition av vad vill är ganska enkel. Om en minskning av det statliga ägandet leder till en bättre fungerande marknad och en mer effektiv samhällsservice bör staten minska eller avveckla sitt ägande. Det gäller till exempel bolagen . Försäljningsintäkterna ska givetvis användas till att minska statsskulden. Det någon annan kan göra bättre än staten ska någon annan göra, helt enkelt. För vår del är det inte aktuellt att diskutera försäljning av , eller nordiska verksamhet. Detaljmonopolet för alkohol behöver värnas, och Systembolaget ska naturligtvis ägas av oss alla. I de fallen överskuggar det långsiktiga värdet av ett gemensamt ägande de andra marknadsfördelarna. Som i en stor del av politiken måste dessa två värderingar vägas mot varandra. Det är vad vi försöker göra i vår politik. Låt mig exemplifiera ett ganska teoretiskt och ideologiskt resonemang om verklighetens händelser. Det statliga energibolaget skrev för inte så länge sedan ned värdet på sina tillgångar med ytterligare . För att få lite balans kan denna summa jämföras med att hela flygbolaget börsvärderas till ungefär 5 miljarder. De senaste nedskrivningarna gäller kärnkraftsverksamheten vid i mitt hemlän och kolkraftsverksamheten i . I båda fallen sägs det att det är den affärsmässiga bedömningen och en kombination av bristande lönsamhet, sämre marginaler och ökade risker som ligger bakom. Självfallet kan man tveka inför den förklaringen i det rådande virrvarr av politiska styrsignaler som har haglat och våren. Ökade skatter och tveksamma politiska beslut gör inte marknaden enklare. något kolsvarta läge uppstod inte över . Det finns en lång rad av misstag, oberoende av färgen på den regering som har företrätt ägaren, det vill säga oss alla. Totalt har nedskrivningen av värdet på tillgångar uppgått till 120 miljarder . Det är ganska obegripliga summor för ett enda bolag. Och var landar räkningen? Jo, hos oss skattebetalare. Energijättens stålbad är ett sorgligt exempel på det grundläggande problemet med helstatliga bolag som har en otydlig eller splittrad ägarstyrning där det saknas inflytelserika aktieägare som bevakar sina intressen. Samtliga delar är grundade utanför , där inget gemensamt värdeskapande sker som föranleder svenskt statligt ägande. Avslutningsvis, herr talman, ska de statliga bolagens verksamhet vara föregångare i ett hållbart företagande genom ett långsiktigt och ansvarsfullt ställningstagande till mänskliga rättigheter, arbetsvillkor, miljö, antikorruption, affärsetik, jämställdhet och mångfald. Styrelse och företagsledning ska ta ett tydligt ansvar för hållbarhetsutmaningarna och arbeta för långsiktiga, utmanande och uppföljningsbara hållbarhetsmål som först och främst ska vara inriktade på ett ständigt bibehållet eller ökat mervärde för i ägandet, det vill säga samhällsnytta. integrerades hållbart företagande på ett framgångsrikt sätt i ägarstyrningen i större utsträckning . Förhoppningsvis fortsätter regeringen detta viktiga arbete framöver. 104 (KD): Statens främsta uppgift vad gäller företagande bör vara att ange de ramar och regler som ska gälla för i första hand det privata näringslivet, inte att själv äga och driva företag. Men som vi har hört här är staten en betydande företagsägare. I den statliga bolagsportföljen finns 49 hel- och delägda företag, och med det följer ett stort ansvar. Vi kristdemokrater anser rent principiellt att det statliga ägandet av bolag som verkar på en konkurrensutsatt marknad ska minska. I offentligt ägande sitter staten på dubbla stolar, både som domare och spelare. anser därför att om förändringar av det statliga ägandet leder till bättre fungerande marknader och mer effektiv samhällsservice bör staten minska eller avveckla sitt ägande. Undantag är företag med särskilda samhällsuppdrag. Ett exempel som nämnts i debatten är Systembolaget. Det är viktigt att regeringens styrning av de statliga bolagen sker inom de ramar som fastställt. Därför anser vi också att det är väsentligt att regeringen förankrar och inhämtar godkännande från gällande förändringar i verksamhetsinriktningen inom de statligt helägda bolagen, till exempel förändringar i ägardirektiv och bolagsordning. Det är viktigt att ha en bred politisk samsyn om de förändringar som ska göras i det statliga ägandet. Min kollega från talade om Fouriertransform och Inlandsinnovation, som finns omnämnda i utredningen om det statliga riskkapitalet. Där var en förändring på gång redan när den nya regeringen tillträdde. Det ena bolaget, , fick till sin häpnad veta att de skulle svänga från att vara kunniga inom bilindustrin till att kunna en massa inom life science och miljöteknik. Det är två olika områden som ger en något spännande en kombination, kan jag tycka. Vem som kom på detta har fortfarande inte framkommit, och det kommer kanske aldrig fram. Det har eventuellt ingen betydelse, men jag tycker att det är intressant att någon eller några har suttit någonstans och funderat ut att det vore bra att förändra bolaget i grunden så att det gör något helt annat som det inte har kompetens för. Ett exempel på detta är regeringens agerande när det gäller förutsättningarna för energibranschen. Genom att såväl säkerhetskraven som kärnavfallsavgiften och skatten på termisk effekt har höjts har det statliga bolaget fått förändrade förutsättningar att verka, och vi har de tidigare aviserade nedläggningarna av och så vidare. Därför vill vi än en gång framhålla att det är viktigt att beslut som får sådana genomgripande effekter på ett statligt bolag fattas med brett politiskt stöd. Man kan inte komma från till en annan och hitta på något som får effekter , framför allt. Jag anser att det alltid är viktigt att se över offentliga verksamheter och hur dessa motiveras . Trots den lagstiftning som ska förbjuda statliga företag att snedvrida konkurrensen och nyttja sin ställning har vi kunnat se en trend med en breddning av verksamheter som får marknadsandelar på bekostnad av privata aktörer. Detta är en utveckling i strid med det statliga ägande som i alla fall vi som parti vill se. Bland de statliga företagen återfinns bland annat , som jobbar med anläggningsarbete – det finns det många andra som gör – och Swedesurvey, som sysslar med lantmäteritjänster i utlandet. Det är kanske jättebra, men låt oss få en bra motivering till varför de ska jobba med detta. Kan dessa verksamheter lika gärna bedrivas av privata aktörer? Att skapa in-house-verksamheter som agerar på öppna marknader är heller inte i linje med bolagens uppdrag, anser vi kristdemokrater. Vi har exemplet Posten, som tydligt konkurrerar med de försök till privata aktörer som finns runt om i landet. Det finns ett avtal med andra länder om posthantering och så vidare där man direkt kan ifrågasätta om det är ett statligt uppdrag. Jag tycker kanske inte att det är det, men vi har svårt att få posten hem. Men vi har diskuterat detta förut här i kammaren, så jag ska inte bli långrandig om det. Återigen, det handlar om att det statliga ansvaret ska ha någon form av samhällsnytta i sig. Därför är debatten om den svenska statens ägande viktig. Det handlar inte i första hand om att sälja företag utan om att staten som ansvarsfull ägare ska leva upp till rådande lagstiftning. Därför borde det finnas en transparent översyn av de statliga bolagens aktiviteter i form av intern verksamhetsutveckling som sträcker sig utåt mot andra aktörer, i konkurrens med dessa. I statens ägarpolicy står det att de statligt ägda bolagen ska vara föredömen beträffande hållbarhetsfrågor, jämställdhet, affärsetik, miljö och socialt ansvarstagande. Under alliansregeringen gjorde man ett gediget arbete med detta i de statliga bolagen. Men det handlar också om en ekonomisk hållbarhet där man har en helhetssyn på de samhälleliga åtagandena. Vi har hört andra debattörer prata om att regeringen plockar ut från SJ. Men vi kan till exempel också se på Akademiska Hus. Om jag uppfattade siffran rätt är man uppe i till aktieägaren staten att utbetalas kontant vid en extrastämma . Det är väldigt mycket pengar – det tror jag att vi allihop tycker. Vad ska man då använda denna ansenliga summa till? Men tji får man när man ska försöka komma på det, för det står ingenstans. Då kan man – som vanlig skattebetalare och speciellt som riksdagsledamot – undra om pengarna går rätt in i statsbudgeten för något särskilt. Är de öronmärkta för något? Behöver vi de här pengarna för att ordna något i flyktingsituationen? Då är jag den första att säga: Jajamensan, här har vi mycket att göra, och vi behöver de här pengarna. Men är det så att pengarna går in i ett svart hål i statsbudgeten för att täcka något som vi som beslutande ledamöter i inte har en aning om tycker jag att det är ansvarslöst av regeringen.