prot · H20993 · 2015-04-28 00:00:00 — Att begränsa enbart snuset kan dock leda till att folk röker mer, och det vet vi är farligare än snus. Rökning skördar dessutom betydligt fler offer när det gäller både antal dödsfall och antal insjuknade, något som statsrådet nämnt i tidigare debatter. 139 Statsrådet (S): Jag tycker att man måste börja med att slå fast att inte rekommenderar snus som en rökavvänjningsprodukt. menar att hälso- och sjukvården heller inte bör rekommendera snus som en rökavvänjningsprodukt eftersom snus medför en något till måttligt förhöjd risk för sjukdom, sänkt livskvalitet och förtida död. Det finns dessutom andra effektiva åtgärder vid daglig rökning hos vuxen som har vetenskapligt stöd. menar också att det saknas vetenskapligt underlag för att bedöma effekterna av snus som rökavvänjningsmetod. Det går inte heller att säga att fördelningen av tobaksanvändandet i i relativt mindre andel rökare jämfört med andra länder entydigt beror på snusandet i . Det kan mycket väl finnas ett samband, men det är inte belagt. Jag tycker att det är viktigt att hålla sig till fakta i debatten. Jag förstår inte heller den upprördhet som finns över att vi nu låter utreda olika sätt att begränsa tobakens skadeverkningar. Vi alla här i kammaren måste väl kunna vara överens om att tobaksvaror är hälsoskadliga. Det borde vara bra ur både ett individ- och ett samhällsperspektiv om vi kan begränsa användningen i syfte att förbättra hälsan för enskilda individer och för folkhälsan i stort. Vad är så rädd för när han säger att snusandet kan komma att minska? Är han rädd för att färre ska använda snus? Är han rädd för att folkhälsan ska förbättras eller för den delen hälsan hos enskilda individer? Det är intressanta frågor. I övrigt tycker jag att jag gav svar på frågor i mitt interpellationssvar. 140 (M): Jag kan förtydliga vad jag är rädd för. Sambehandlingen av alla tobaksprodukter som är åtskilda till sin natur gör att fler människor kommer att röka i stället för att snusa. Det är min farhåga, . Jag noterar också att inte rekommenderar snus. Det inser jag också. Men det är problematiskt om enskilda saker plockas ur sitt sammanhang och vi enbart tittar på snuset. Det skulle vara som om jag gick in i köket på en restaurang och plockade ut blomkålen innan den var tillagad, tog en tugga och sa till dem att de inte kan laga mat. Saker måste finnas i ett sammanhang, och det tycker jag att snuset till stor del gör när vi pratar om tobaksprodukter. Det som är bekymmersamt är att regeringen medvetet verkar behandla snus och cigaretter på ett liknande sätt och att man hänvisar till rökningen när man försöker införa åtgärder även för snuset. Det går inte att likställa cigaretter med snus. Det är stor skillnad inte minst i hälsoeffekterna. Debatten tappar mycket av det fokus som behövs när man klumpar ihop hela familjen av tobaksbruk. Det som sker i samband med tilläggsdirektivet är en omläggning av svensk snuspolitik. har ett undantag i EU som slår vakt om rätten att sälja snus inom landet. I resten av EU är snus förbjudet, men med den kompromissen har ett undantag – visserligen med exportförbud, men det innebär i alla fall att tidigare självt har fått reglera snuset. Det folkhälsoministern nu tar initiativ till är hårdare reglering av snuset med hänvisning till forskning som handlar om rökning och en utredare som tolkar EU-direktiv på ett sätt som av vissa kallas bokstavstroget. Missförstånden när det gäller snus är många. Både tidigare och nuvarande Europaparlamentariker från båda blocken har kritiserat tolkningen av EU-direktiven. I fråga om lagstiftning faller snuset i till viss del under livsmedelslagstiftningen vad gäller kraven på kvalitet, hygien och halter av skadliga ämnen – precis som andra livsmedel. Dessutom finns krav på innehållsförteckning. Det är något som för att konsumenter också vet vad de stoppar i sig. Här finns en stor otydlighet om vad regeringens linje är. Den svenska traditionen av att reglera snus som livsmedel hotas i och med den pågående utredningens uppdrag. Statsrådet har i en tidigare interpellationsdebatt sagt följande: Den svenska traditionen att reglera snus som livsmedel berör en fråga som omfattas av utredningens nuvarande uppdrag. Utredaren ska i denna del analysera och lämna förslag på en ändamålsenlig reglering av snus. Vad är det som gäller? Att frångå den tidigare traditionen innebär att kan förlora sin möjlighet att reglera snuset på egen hand. Om det inte är en omläggning vet jag inte riktigt vad som är det. Följden av förslagen och idéerna som ligger på bordet riskerar att skapa oreda. Om snuset blir klassat som tobaksprodukt försvinner dessutom tillsynen från sida och hamnar via på kommunernas bord. Det kan bli krångligt när nuvarande system som har funnits fungerar väl. Varför gör man gemensamma direktiv för snus och rökning när det är tydligt att dessa har olika hälsoeffekter? Detta har statsrådet själv fastställt tidigare. 141 Statsrådet (S): Svaret på frågan är enkelt: Regeringen har att förhålla sig till beslut fattade av . Det handlar om att det beslut som har fattat om det övergripande tobakspolitiska målet är att minska tobaksbruket. Man gör ingen skillnad på om det är snus eller cigaretter. Det är utifrån detta regeringen har att ge direktiv till de utredningar som tillsätts eller tilläggsdirektiv till de utredningar som redan är igång. Om vill ha ett annat tobakspolitiskt mål går det naturligtvis att väcka motioner i om detta. Men har det funnits en bred enighet om att målet är bra och att det är viktigt att arbeta för ett minskat tobaksbruk, oavsett om det handlar om snus eller cigaretter. Båda är hälsoskadliga varor, även om det är i lite olika omfattning. Jag återkommer till frågan om livsmedel. Precis som jag sa i mitt interpellationssvar är snus inget livsmedel utan en tobaksprodukt. Tobak och tobaksprodukter exkluderas uttryckligen från definitionen av livsmedel enligt gällande EU-lagstiftning. Anledningen till att snus i vissa delar regleras i livsmedelslagen är framför allt för att man ska kunna ta hand om de speciella krav på hygien som är förenade med snusproduktion. Det är ändå en väsensskillnad från att försöka klassa snus som ett livsmedel. Det är en tobaksprodukt. Vi i regeringen har att förhålla oss till de tobakspolitiska mål som har satt upp. Vill man ändra dessa mål får man göra det i kammaren. Det kan inte regeringen ensidigt göra. 142 (M): Tack, statsrådet, för förtydligandet om att jag fortfarande äger rätten att väcka motioner i ! Låt mig sammanfatta min ståndpunkt och min undran med att säga några korta saker. Först och främst är det problematiskt att man sambehandlar tobaksbruket i en klump eftersom snus och rökning har skilda hälsoeffekter. Jag kan tycka att man borde komplettera målet om minskat tobaksbruk med att de tobaksrelaterade sjukdomarna ska minska. I grund och botten är det dem vi vill minska, och det ska vara det stora målet. För övrigt har haft som tradition att reglera snus som livsmedel. Det för att självt ska reglera snuset. I lagens mening när det gäller livsmedel finns det tydliga direktiv om att det ska finnas en innehållsförteckning. Det är något som man försöker sopa under mattan eller luckra upp eftersom man vill ha neutrala förpackningar och smakmärkningsförbud. Det är oklokt att gå in i diskussionen för hårt och för ideologiskt, men jag hoppas att statsrådet med de otaliga interpellationsdebatterna i ämnet i alla fall känner att det finns ett stort engagemang för frågorna från moderat håll. Jag hoppas att vi får tillfälle att diskutera ämnet igen. 143 Statsrådet (S): Jag har kunnat notera att det verkar finnas ett oerhört starkt engagemang från moderat håll i dessa frågor. Jag skulle önska att man från moderat håll hade ett lika stort engagemang också för att förbättra folkhälsan och för att se till att vi kan uppfylla mål om att minska tobaksbruket just i syfte att minska de hälsoskadliga effekterna som både cigaretter och tobak har. Men jag ser fram emot kommande debatter i det här ämnet och tackar för hans interpellation. Överläggningen var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2014/15:476 om aktiebolag som driftsform för akutsjukhus 144 Statsrådet (S): har frågat mig vilken grund jag har för att föreslå att akutsjukhus ej ska få drivas av aktiebolag. har ett avancerat och högkvalitativt sjukvårdssystem, solidariskt finansierat och tillgängligt för alla. Regeringen har ett nationellt ansvar för att hälso- och sjukvården även fortsättningsvis bärs upp av ett allmänt och samhälleligt intresse. Vi vill trygga en långsiktigt god och jämlik sjukvård för alla i hela landet. För att kunna säkerställa den höga nivån på den svenska hälso- och sjukvården anser regeringen att det är nödvändigt att reglera driften av vissa sjukhus i . I regeringsförklaringen från tillkännagavs därför att lagstiftningen ska ändras så att möjligheterna att sälja eller privatisera universitets- eller regionsjukhus ska förhindras. Om driften av dessa sjukhus överlämnas till privata aktörer finns det en risk att till exempel utbildningen av läkare och specialistsjuksköterskor samt den medicinska forskningen äventyras eftersom sjukvårdshuvudmännen i en sådan situation är beroende av hur den privata aktören väljer att organisera verksamheten. Detta är strategiska uppgifter som universitets- och regionsjukhusen utför åt flera landsting och som således är av nationellt intresse. Ansvaret för att alla som är bosatta inom ett landsting erbjuds en god hälso- och sjukvård faller primärt på . Men även om det ankommer på landstingen att besluta i frågor som rör detta ansvar är min bedömning att allas rätt till en god och jämlik hälso- och sjukvård är av sådan väsentlig betydelse för välfärden i landet som helhet att viss statlig reglering av universitets- och regionsjukhus måste kunna komma i fråga. Den lokalt valda politiska majoriteten i ett enskilt landsting ska således inte kunna fatta beslut om överlåtelse av uppgifter att bedriva verksamhet som är av strategisk betydelse för hälso- och sjukvårdsutvecklingen i landet som helhet. Viss verksamhet inom region- och universitetssjukhusen finansieras dessutom av statliga och externa medel. Detta kan till exempel vara finansiering av de kostnader som uppkommer vid landstingens medverkan i klinisk forskning och utbildning. Den aktuella frågan bereds inom , och regeringen avser att återkomma till . 145 (C): Jag får tacka sjukvårdsministern för svaret. Men tyvärr undviker han att svara på den fråga som jag har ställt. Jag vill ge en liten bakgrund till frågeställningen. När sjukvårdsministern var nytillträdd fick han frågan: Vad är det största problemet i svensk sjukvård? Vad vill sjukvårdsministern åtgärda? Han pekade då ut som det största problemet att det fanns enheter som bedrevs i aktiebolagsform. Sedan var man tvungen att göra någonting för att få bort vinsterna i välfärden. Detta bekräftades av vice ordföranden i socialutskottet, som också såg det här som det stora problemet i svensk sjukvård. Det handlar inte om bristen på kompetens, ojämlik vård, e-hälsa och vad vi ska göra åt att antibiotikaresistensen ökar, utan det handlar om att få bort vinsterna i välfärden. Detta ledde till att i princip den enda utredning som sjukvårdsministern och regeringen har tillsatt på det här området är en utredning som syftar till att få bort vinsterna i välfärden, se till att riskkapitalbolag inte kan äga, avskaffa det fria vårdvalet i de socialdemokratiskt styrda landstingen, se till att inte sju universitetssjukhus kan säljas ut. Alla som vet hur lagstiftningsprocessen går till vet att detta sannolikt inte kommer att resultera i så mycket. Däremot har sjukvårdsministern, hans parti och hans regering redan nu lyckats skapa en väldigt stor skada inom den svenska sjukvården – alltifrån oroliga småföretagare till de stora aktörerna. Och det här drabbar ytterst patienterna. Jag var väl medveten om att detta var regeringens ingång. Men jag blev icke desto mindre förvånad när jag läste att sjukvårdsministern hade besökt – som alltså inte är ett universitetssjukhus utan ett akutsjukhus – tillsammans med en partivän. Då uttalade han att Socialdemokraterna förbereder att åter införa en stopplag som förbjuder landstingen att sälja sina akutsjukhus. I sitt svar på min fråga fokuserar sjukvårdsministern på att regeringen förbereder en lagstiftning som förbjuder försäljning av universitetssjukhus. Det är en upprepning av den stopplag som gällde 2001 och som återigen infördes . Det var ett kraftfullt slag i luften. Det finns ju ingen som förbereder en försäljning av i eller . Däremot förs det en diskussion om att del landsting väljer att lägga ut akutsjukhus på entreprenad. Orsaken till att alliansregeringen valde att avskaffa den paragraf som förbjöd att man lade ut universitetssjukhus på entreprenad var att det skapade väldigt stora problem för universitetssjukhusen i ett läge då man ville inleda ett organiserat samarbete med ett privat företag. Det finns ett stort antal exempel där man inom ramen för ett universitetssjukhus har en privat aktör som bedriver en liten del av verksamheten i väldigt nära samarbete. Men min fråga handlade mer om detta med akutsjukhus. Jag förstår att sjukvårdsministern tycker oerhört illa om att drivs av ett riskkapitalbolag, – trots att det är det akutsjukhus i som har de lägsta kostnaderna, den mest nöjda personalen och de mest nöjda patienterna. Jag förstår att han dessutom vill göra allt han kan för att se till att det aktiebolag som ligger bakom inte ska få leverera vinst – han vill i princip röka ut dem. Men min fråga till sjukvårdsministern handlar om det som sas i samband med besöket på . Förbereds det nu inom regeringen samma sak som vi tidigare hade, nämligen en stopplag mot att landsting ska kunna lägga ut akutsjukhus på entreprenad? Det var det som min fråga gällde. 146 (M): Det här är i hälso- och sjukvårdens tecken. gjordes det tydligt för oss att den här typen av stopp och förbud fanns med i regeringsförklaringen från den här regeringen. Om man efterlyste besked om tillgänglighet och köer så fick man inget svar. Däremot fick vi besked om hanteringen beträffande valet av vårdcentral och förbud när det gällde vem som ska driva olika typer av större sjukvårdsenheter, akutsjukhus, i . Då undrar man såklart: Är detta de största utmaningar som vi har att hantera inom svensk hälso- och sjukvård? Det är de, precis som min riksdagskollega konstaterat, självklart inte. Men svaren uteblir i och med detta, och det är väldigt tragiskt. kunde vi höra konstatera att väntetiderna på akutmottagningarna är längre . Men just drivs med en helt annan typ av prestationsbasering sedan man har börjat med de modellerna inom i . har den högsta kvaliteten, enligt egna kvalitetsindikatorer. Man når också målen för väntetiderna. Det är, som sagt, det enda sjukhuset i som har åstadkommit det. Vad kan man lära av det? Ja, det är ju inte vem som är utförare som är det viktigaste, utan det måste vara vad patienter erhåller som är det viktigaste. I svaret till min kollega konstaterar statsrådet att här ska lokalt valda politiska majoriteter i enskilda landsting inte kunna fatta beslut. fick vi dock lära oss att när det gäller lagen om valfrihet ska man minsann kunna fatta beslut. I det ena fallet gäller det inte, men i det andra fallet gäller det. Inte heller i fråga om tillgänglighet ska lokala politiker få vara med och fatta beslut. Ett annat landsting som jobbat med den här frågan vill gå längre än det som vänsterregeringen nu konstaterar, och det är . Där har man fattat beslut om att man ska gå före och begränsa valfriheten och, som i det här fallet, olika typer av utförare. Man undrar ibland vad det är statsrådet vill uppnå med sådana propositionsframställningar, idéer och förslag till . Vi har hanterat den här typen av stopplagar och förbudslagar förut. Jag vet inte på vilket sätt det skulle befrämja att patienter fick bättre tillgång till hälso- och sjukvård eller att medarbetarna fick mer att säga till om i mötet med patienter och det kvalitetsuttrycket. Vad är det statsrådet och vänsterregeringen vill förbättra i svensk hälso- och sjukvård när man vill lägga in stopp och förbud och fy och usch för vårdens medarbetare när det gäller att utveckla svensk hälso- och sjukvård? Varför vill statsrådet i det här fallet inte att lokala politiker ska kunna vara med och fatta de viktiga lokala besluten? fick vi lära oss att det var viktigt att de lokala politikerna fick göra det. 147 Statsrådet (S): Tack, , för interpellationen! Det är roligt att också stannade kvar för att delta i den här debatten. Det var relevanta frågor som ställde, och jag ska börja med att försöka svara på dem. Varför finns det ett särskilt intresse från statens sida att reglera i det här fallet när det i andra fall finns ett minst lika starkt intresse av att värna det lokala självstyret? Jag skulle vilja säga att det handlar om att den typ av vård som bedrivs inte minst vid universitetssjukhusen, den högt specialiserade vården, ställer särskilda krav på beaktande av ett allmänt intresse som sträcker sig långt utanför det egna . Det är i det här fallet viktigt att lokala, valda politiska majoriteter i enskilda landsting inte ska kunna fatta beslut om överlåtelse av uppgiften att bedriva sjukvårdsverksamhet som dels direkt eller indirekt till stor del finansieras med statliga medel, dels är av central betydelse för hälso- och sjukvårdsutvecklingen i landet som helhet. Om driften överlämnas till privata entreprenörer finns det risk för att grundutbildningen av läkare och den medicinska forskningen äventyras, eftersom sjukvårdshuvudmännen i en sådan situation är beroende av hur entreprenören väljer att organisera verksamheten. Det är bevekelsegrunderna för att vi i det här fallet tycker att det kan finnas fog för att reglera det från centralt håll. Jag beklagar att har fått fel uppfattning genom att läsa . Jag har artikeln framför mig och förstår att det i en ingress beskrivs som att regeringen vill förbjuda landstingen att sälja sina akutsjukhus. Som jag säger i interpellationssvaret är det universitets- och regionsjukhus som vi i första hand vill lagreglera. Sedan vet vi att det egentligen inte finns någon tydlig definitionen av regionsjukhus, och det behöver naturligtvis klargöras i en sådan lagstiftning. Det är viktigt att säga att jag givetvis här och inte kan gå in på de exakta detaljerna för lagstiftningen. Det kräver en ordentlig beredning. Det har trots allt hänt en del , inte minst vad gäller de aspekter som tar upp och som handlar om samverkan med privata företag, semiprivata företag och så vidare å ena sidan och universitetssjukhus å andra sidan. Det är en faktor som måste beaktas när man tar fram den här typen av lagstiftning. Bevekelsegrunderna för att regeringen gör detta är, förutom de i svaret till anförda, att det är en oerhört viktig del av vårdens infrastruktur. Vi vill klargöra det och även klargöra att det är viktigt att den finns kvar i offentlig drift. När det gäller den större frågan om vinster i välfärden handlar det om att inte bara jag och regeringen utan en stor del av svenska folket känner stor oro för att vinstintresset riskerar att tillåtas ha en alltför stor del i hälso- och sjukvården och att det riskerar att ske på bekostnad av den behovsbaserade hälso- och sjukvård som vi har i landet och som det i bred enighet fattats beslut om, inte minst i den här kammaren. 148 (C): Jag tror inte att sjukvårdsministern förstår vad jag är ute efter. Det finns ingen seriös aktör inom politiken som ens funderar på att sälja ett universitetssjukhus. Att man tar upp det i debatten är mer ett tecken på att man vill ha en symbol att diskutera, att kunna säga att den hemska Alliansen kanske, eventuellt, skulle vilja sälja till någon och att man minsann ska sätta stopp för det. Men det är inte det som debatten handlar om. De flesta sjukhus i bedriver undervisning, och det bedrivs också forskning. Universitetssjukhus finns det ingen som vill sälja. Orsaken till att den gamla lagstiftningen togs bort var just att den skapade många problem för universitetssjukhusen när de skulle utvecklas. Min fråga gällde synen på akutsjukhus. har det kommit ett klargörande från ministern. När det gäller den stopplag som fanns , den del i lagstiftningen som innebar att det var förbjudet att lägga ut akutsjukvård på entreprenad, kommer det inte något sådant lagförslag. Icke desto mindre förbereder ministern och regeringen åtgärder för att få bort de riskkapitalägda sjukhusen och dessutom se till att de som finns över huvud taget inte får redovisa vinst. Jag har mycket svårt att förstå det. Låt oss gå utanför till . har alltid haft stora problem med sin dialysavdelning. Det har varit svårt att få tag på personal. Det har varit dålig kvalitet och missnöjda patienter. För lade på ut dialysavdelningen på entreprenad. Ett stort riskkapitalbolag som äger Diaverum, ett multinationellt dialysföretag, fick ansvar för dialysavdelningen. Den är en av de mest populära öppenvårdsmottagningarna på . Från att ha varit en dialysavdelning med den sämsta kvaliteten i har den passerat medelvärdet. Man har inga problem över huvud taget att få både dialyssjuksköterskor och läkare. I ett sådant läge har jag svårt att förstå hur ministern, regeringen och Socialdemokraterna resonerar. Man är inte nöjd med att kvaliteten är utmärkt. Man är inte nöjd med att patienterna numera är fantastiskt nöjda. Inte heller är man nöjd med att personalen är väldigt nöjd och att de inte har några problem med att rekrytera sjuksköterskor och läkare. Av bara två anledningar vill sjukvårdsministern gå in med statens hand och sätta stopp för det. Den ena orsaken, den dödssynd som de begått på , är att Diaverum, som fått entreprenaden – i och för sig ett svenskt företag men numera multinationellt – ytterst är ägt av ett riskkapitalbolag, och av den anledningen är ministern beredd att gå in med sin hammare och slå ned på dialysavdelningen och skapa oreda. Den andra orsaken till att det som hänt på anses förkastligt är att dialysavdelningen numera visar svarta siffror, det vill säga går med vinst. Går man tillbaka i bokföringen hos kan man se att dialysavdelningen , så länge kommunen drev den, visade röda siffror. redovisar man svarta siffror. Jag kan inte förstå vad som är problemet. Nöjda patienter, nöjd personal, utmärkt kvalitet, svarta siffror – då pekar sjukvårdsministern på att det är de svarta siffrorna som leder till vinst. Dessutom har vi det förskräckliga faktum att det ytterst är fråga om ett riskkapitalbolag. Jag har svårt att förstå hur man resonerar från regeringens sida. Ni vill inte genom lagstiftning förbjuda akutsjukhus på entreprenad, men ni är beredda att dra ur proppen så att de inte har möjlighet att fungera. Det kommer att leda till kaos i sjukvården. 149 (M): Vänsterregeringen har valt att använda sig av stopp och förbud vad gäller hälso- och sjukvården, patientens val och den som vill utveckla hälso- och sjukvården, som min kollega så vältaligt beskriver. Det framgår av regeringsförklaringen. Regeringen säger : Vi är en samarbetsregering. Jag har jobbat länge med politik. Det är jättekul, och jag brinner för svensk hälso- och sjukvård. Men inte en enda gång har statsrådet eller vänsterregeringen valt att komma till allianspartierna och börja diskutera på vilket sätt vi vill ta tag i de här viktiga frågorna. I dessa frågor blickar ni bara åt vänster och fortsätter att säga stopp och förbud. Vi brinner också för att utveckla svensk hälso- och sjukvård. Var någonstans ligger det där från ord till handling vad gäller att vara en samarbetsregering och vad gäller hälso- och sjukvården och de här utmaningarna? Det är klart att vi inte lyssnar in stopp och förbud och lagstiftning som inte har fungerat tidigare och som inte har bejakat alla de utmaningar som beskriver. Men var någonstans är samarbetet? Det framgår i alla fall inte av interpellationssvaret heller.