prot · H20994 · 2015-04-29 00:00:00 — Är det rimligt att så många åtgärder på det egna huset ska omfattas av bygglov? Det tycker inte vi. Vi tycker att reformarbetet ska fortsätta med att se över vad man faktiskt kan göra med sin egen fastighet, även som småhusägare. Det regelförenklingsarbetet är viktigt, och det borde fortsätta. Som ett led i det arbetet har fått ett uppdrag att se över detta. Om byggnaden ligger i ett område med detaljplan behöver du som fastighetsägare ofta ett bygglov för att ändra utseendet på byggnaden. Det gäller om du vill måla om huset, till exempel från gul till röd färg, om du vill byta fasadbeklädnad, från puts till trä, och om du vill byta material på taket, från tegel till plåt. Om du vill ändra planlösningen i större omfattning i huset kan det krävas bygglov. Kommunerna kan besluta om minskad eller utökad bygglovsplikt. Och man får betala för de här besluten. Om stadsbyggnadsförvaltningarna kunde slippa hanteringen av många småärenden skulle resurser frigöras för de långsiktiga, stora och omfattande planerna. Det krävs och behövs mer frihet för enskilda fastighetsägare att fatta den här typen av beslut. Andra produkter som riktar sig till konsumenter har visat att priset har kunnat pressas genom konkurrens och produktutveckling. Det kan också ge konsumenterna bättre produkter. Mobiltelefoner, platta skärmar, resor, bilar, cyklar med mera visar att produktutvecklingen spelar roll och att konkurrensen spelar roll. Det blir prispress. Det borde gälla även bostäder. Men varför ser det inte ut på det sättet? Det finns för många hinder, och det kostar pengar. Det finns för få aktörer – det kostar pengar. Det finns för lite innovationer och produktutveckling – det kostar pengar. Det är för långa beslutsvägar innan man får bygga. står allt stilla – det kostar pengar. Konsumentens förhandlingsposition blir för dålig. Valmöjligheten finns inte, på grund av att det finns för lite bostäder. Detta kostar pengar, och det är alltid konsumenten som i slutändan betalar. Jag noterar också att boendekostnaderna är höga i nyproduktion. Det är inte så att hyresgäster alltid tycker att det är billigt att bo i hyresrätt. Det måste göras mer för att effektivisera byggprocessen. Hela samhället blir lidande av att inte bostadsmarknaden fungerar. Ett företag som vill rekrytera personal väljer i stället att etablera sig i . Sjukhusen kan inte rekrytera personal. Forskare väljer andra länder. Detta är inte rimligt. Vi måste göra det enklare att bygga, och det behövs mer konkurrens. Administration och myndighetsbeslut behöver effektiviseras – det kan vi påverka här i . Vanliga småhusägare behöver mer frihet att kunna göra förändringar i sin fastighet. Om vi tar bort en del av allt krångel som finns gynnas kommuner, enskilda fastighetsägare och medborgare. Att bygga hus är att bygga samhällen. Allt börjar med vad som byggs eller inte byggs. Vi behöver underlätta, och vi behöver riva hinder, inte minst för att de som står utanför bostadsmarknaden, såsom många av dagens unga, ska kunna påbörja sitt vuxenliv. Frihet och ansvar går att förena. Och, herr talman, liberalism är att människor själva får bestämma hur de vill bo. 25 (S) replik: påstod att jag inte tyckte att det var några problem med överklagandeprocesser. Jag var tydlig i mitt anförande med att jag är beredd att se över detta, för det är ett problem. Regionalt är det kanske ett större problem än vad det är nationellt. Min invändning handlade om att man faktiskt ska belysa hur det ser ut. Det är inte mer än hälften av alla detaljplaner som överklagas, utan det är 22 ½ procent som överklagas till länsstyrelserna. Sedan sjunker det allteftersom det går uppåt. Det är viktigt att vi har den rätta bilden när vi debatterar och diskuterar. En annan invändning jag har vad det gäller överklagandeprocessen handlar om att det är ett rättssäkert system. Som jag sa kommer det väl en proposition om det här där man gör bedömningen huruvida man kan göra förändringar utifrån det rättssäkra läget när det gäller att medborgare och andra intressenter faktiskt ska kunna överklaga processer. Vi är alla måna om att komma fram fort med byggande, men är det på bekostnad av demokrati och inflytande ställer jag upp en del frågetecken. Det måste vi också kunna diskutera. Jag vet inte om det är den rätta vägen att gå att öppna gräddfiler för vissa byggherrar så att de bara kan köra på. handlar om att samla de intressen som finns kring byggandet, samhällsbyggandet, som du också är inne på. Vi måste faktiskt bevara det, eftersom det handlar om hur vi vill att vårt samhälle ska utvecklas. Är det en part som ska bestämma, eller ska vi bestämma tillsammans? 26 (FP) replik: Jag brukar säga att är ett av de bästa demokratiska verktyg som vi har. Den är mycket viktig, och dessa processer är mycket demokratiska. Vi i står upp för möjligheten att överklaga beslut. Men därefter, när denna möjlighet finns, kan man fundera på om det är det mest optimala system som vi har . Exempelvis är det problematiskt att å ena sidan är rådgivare och å andra sidan är myndighetsutövande. Vi tycker att det finns anledning att se över hur snabbt denna överklagandeprocess kan formuleras av det skälet att det inte är själva överklagandet som är det stora bekymret, utan det är hur processen ser ut. När jag lyssnade på när han nämnde olika procentsatser lät det som att detta inte är viktigt och prioriterat. När det gäller många av de förslag som vi lägger fram och som handlar om den administrativa processen noterar jag att Socialdemokraterna gång efter annan säger: Just det här ska vi inte titta på. Just det här ska vi inte förändra. Då blir min fråga: Vad ska vi förändra? Hur ska vi effektivisera? Eller tycker inte Socialdemokraterna att det är viktigt? Jag tror att det är mycket viktigt att se över processen, och det är faktiskt något som vi har rådighet över här i . När jag har lyssnat på de små byggföretagen har de sagt att de inte har råd med den administrativa processen. Det tar från idé till att huset står färdigt. Då måste vi lyssna på dem. Jag gör det. Men vad är svar på den frågan? På vilka sätt avser Socialdemokraterna och att bidra till att tiden från idé till att huset står färdigt blir kortare? Och hur snabb kan den processen bli? 27 (S) replik: undrar om jag vet hur snabb den processen kan bli. En sådan retorisk fråga kan jag naturligtvis inte svara på. Däremot finns det en hel del intressanta saker att titta på. lyfter fram och dess rådgivande roll. Den är jag beredd att titta närmare på. Hur stor tonvikt ska de råd som ger under en detaljplaneprocess ha för nästa ställningstagande när något överklagas till exempelvis , eller om det blir någon annan instans som får ta hand om dessa frågor? Jag tycker att staten ska ha ett större ansvar för de råd som man ger till kommunerna i detaljplaneförfarandet. Jag tror att vi är ganska eniga i fråga om att man måste vara tydligare. Man kan inte ge råd i ena stunden och i andra stunden, när ett överklagande kommer, ha en annan inställning. Det är sådana synpunkter som företagare och även akademin har lyft fram till mig när de har tittat på denna process. Det finns alltså saker att göra där. Men rättssäkerheten är, återigen, mycket viktig för mig innan större förändringar görs. Jag ser fram emot den proposition som ska läggas fram. Då får vi möjlighet att diskutera detta vidare. Jag tror att vi då kan landa i gemensamma åsikter. Åsiktsskillnaderna är nog inte så jättestora som det kan låta i en sådan här debatt i kammaren. Jag hoppas att vi ska komma fram till ett gemensamt synsätt på frågan. 28 (FP) replik: Jag tycker att det vore utomordentligt bra om det kunde finnas bred uppslutning i kring att verkligen se över allt krångel och alla hinder som finns. Det gäller inte bara de små byggföretagen och byggherrar i bred mening. Det handlar även om småhusägarna, som också upplever detta krångel. Jag vill framhålla i debatten att alla små beslut som ska processas genom systemet tar mycket kraft och tid för kommunerna. vet vi att många stadsbyggnadsförvaltningar har stora utmaningar när det gäller att hinna med de stora processerna. Därför vore det mycket bra att rensa i systemet och ge mer frihet under ansvar. Jag noterar att inte kan ange vad som skulle vara riktmärket för en planprocess. Om vi tittar på andra länder tar det mindre än även i fråga om krångliga planprocesser. Det är anmärkningsvärt att en planprocess i , fram till att huset står färdigt, tar mellan sex och och i värsta fall uppemot . De små aktörerna mäktar inte med finansiellt att sitta och vänta på att få ett beslut på att de får börja bygga. Det drabbar inte minst studentbostäderna. Vi har många exempel ute i landet på att de små byggarna, som också vill bygga studentbostäder, också hamnar i långa processer. Men jag välkomnar att säger att det kommer att läggas fram en proposition. Just nu råder det stor osäkerhet om vad regeringen avser att göra. Det blir spännande att få hantera denna proposition. Tills det kommer förslag kommer vi från Alliansen i civilutskottet att ligga på i dessa frågor. Beredningsunderlag och utredningar finns nämligen, och alla möjligheter finns nu för att agera. 29 NOOSHI DADGOSTAR (V): Jag börjar med att yrka bifall till yrkande 4 i motion 2014/15:154, som behandlas i betänkandet under punkt 18. Motionen rör kommunernas rätt att ställa krav på energisnåla bostäder, utöver de regler som föreskriver. står även bakom regeringspartiernas samtliga reservationer i detta betänkande. Det finns fyra tillkännagivanden från utskottet med anledning av detta betänkande. Jag ska kommentera några delar. Jag börjar med att kommentera den privata initiativrätten till detaljplanen. De krav som finns uppställda i för att garantera en demokratisk process och för att ett flertal allmänna och enskilda intressen ska beaktas i planläggningen bör sätta ramarna för hur detaljplanearbetet kan bedrivas. Till att börja med är en detaljplan helt nödvändig för att visa hur ett komplett område ska bebyggas. Det handlar alltså inte bara om de aktuella bostadshusen utan även om var gatorna ska gå, var parker och grönområden ska placeras, var kollektivtrafik och transporter ska dras. Detta sker för att man ska kunna ta ställning till olika intressekonflikter som kan uppstå. Kanske behövs det ett daghem eller en skola i området som kommunen behöver titta närmare på. I många fall kan större utredningsarbeten behöva sjösättas. Det är alltså ingen slump att det ofta är plankontoren i kommunerna som sitter med detta arbete. Det skulle helt enkelt bli alldeles för rörigt och ineffektivt om delar av detta skulle brytas ut och privatiseras. Det finns, enligt mig, helt uppenbara samordningsvinster med att hela den kommunala apparaten kan involveras för att man ska kunna ha så välplanerade bostadsområden som möjligt, vilket vi ofta har i . Förslaget om en privat initiativrätt går, såvitt jag förstår, ut på att samma person som förut satt i nu ska sitta hos ett byggbolag och planera något som man utifrån den positionen har betydligt sämre förutsättningar att planera och med ett mycket starkt kommersiellt intresse i ryggen. Att döma av förslaget ska det kommunala planmonopolet kvarstå, vilket innebär att planen ändå måste godkännas utifrån dagens principer. Det innebär alltså ett förfaringssätt som adderar ytterligare led i planprocessen, med den skillnaden att den har sämre insyn och demokratisk förankring. Det kommer att förlänga dagens ledtider. Hela idén bygger på en missuppfattning om vad problemet med bostadsbyggandet och planeringen är. Vi har, tvärtemot vad de borgerliga partierna tycks tro, en mycket decentraliserad planprocess i . Den skulle inte behöva decentraliseras ytterligare. Vi sticker ut i internationella sammanhang genom avsaknaden av nationell fysisk planering, i princip ingen regional planering och en mycket svag och framför allt inte bindande översiktlig planering. Vi skulle behöva mycket mer av samordning mellan exempelvis landstingens och regionernas ansvar för kollektivtrafik, och de andra statliga målen. Förslaget om mindre detaljplanering medför sämre förutsättningar för samordning mellan bebyggelseplanering och infrastrukturplanering och risk för att olämplig bebyggelse tillkommer i förhållande till riksintressen, strandskydd, hälsa, säkerhet, olyckor, översvämningar och annat. Att privatisera hela detaljplaneinstitutet skulle undergräva många komponenter som är viktiga i planeringen av våra städer. , som det hänvisas till i betänkandet och som många här har hänvisat till, har en betydligt mer genomarbetad översiktsplan. Och både den regionala och den nationella planeringen i många europeiska länder är betydlig mer utvecklade än i . Vi tror i stället att man skulle titta på att förstärka den regionala planeringen. Exempelvis har vi i regionen problemet med borgerligt styrda kommuner som inte tar ansvar för bostadsförsörjningen utan åker snålskjuts på kommunerna runt omkring. Bindande mål för antal byggda bostäder skulle kunna upprättas på det regionala planet och sedan följas upp på olika sätt. På det sättet skulle bostadsförsörjningen bli mer rättvist fördelad över regionen, och vi kan se till att bygga på den mark som det är bäst att bygga på – oavsett kommungränser. En förstärkning av den regionala planeringen skulle kunna ge förutsättningar för en snabbare planprocess och smidigare bygglovshantering. är att betrakta som ett slags ramlag. Det är egentligen inte det som står i den som gör att planprocesserna ibland – inte alltid – drar ut . Ofta är det i stället det utredningsarbete som måste ske för att upprätta till exempel en byggnad som påverkar. Man behöver hantera och förhålla sig till konkreta planeringsproblem, och kan det leda till långa förhandlingar med olika intressenter. Jag tror att det ibland finns en övertro på att man kan lösa planeringsproblem med . Jag tror att till exempel en tydligare vägledning av i dessa situationer vore en betydligt viktigare åtgärd. Precis som och många andra pekar på är det i grunden brist på resurser som är det största problemet med plan- och bygglagens tillämpning. Det är brist på yrkesgrupper som arkitekter och lantmätare på många nivåer, och vi har sett en hög personalomsättning när det har varit stora pensionsavgångar. Det leder till att projekten försenas. Sedan är det förstås så att återkommande förändringar i regelverket skapar oerhörda förseningar i sig. Kraft och tid behöver återigen läggas på nya utbildningsinsatser, och projekten måste ibland uppdateras och försenas därför ytterligare. Gammal praxis kan då ibland inte längre användas, och det blir osäkerhet i tillämpningen. Investeringar i fastigheter och infrastruktur är långsiktiga. I grunden tror jag därför det är oklokt att ständigt vända och vrida på förutsättningarna för dessa stora investeringar. Flera av de förändringar av som de borgerliga partierna föreslår innebär en avsevärt krångligare och mer resurskrävande bygglovshantering. Det är allvarligt eftersom det är bygglovshanteringen kommunerna har allra svårast att rekrytera personal till, och det gäller framför allt personal med tillräcklig kompetens. Det finns ytterligare ett tillkännagivande från de borgerliga partierna och , innehållande krav på försämringar av tillgängligheten i våra bostäder. Det är på många sätt helt orimligt att föra fram den typen av förslag. Förutom det självklara, det vill säga att även personer med funktionsnedsättning och deras vänner och släkt har rätt att leva ett fullgott liv, har vi ett stort problem när det gäller den stora andel av vårt bestånd som inte är tillräckligt tillgängligt. En betydande andel flerfamiljshus i saknar till exempel hiss – detta som vår nations befolkning blir allt äldre. Om inte ens den lilla andel nybyggnation som finns byggs med tillgänglighet kommer vi att ha ganska stora problem . Antingen bygger vi anpassat från början, eller så får vi i efterhand spendera mycket pengar på att anpassa våra bostäder. Dessutom har på den tidigare regeringens uppdrag redan utrett om de tekniska egenskapskraven när det gäller tillgänglighet och användbarhet bör ändras för studentbostäder med tidsbegränsat bygglov. kom dock fram till att det inte fanns skäl för detta utan framhåller att ändringen endast kan leda till en begränsad minskning av byggkostnaderna och att det som är tänkt som en regelförenkling mycket väl kan leda till att regelverket blir mer komplicerat att tillämpa. Tillkännagivandet gällande buller innebär att bostäder i fortsättningen kommer att få byggas i mycket bullriga miljöer. För studentbostäder föreslås en bullernivå bli accepterad som en samlad expertis anser medför påtagliga risker för människors hälsa. Det är sorgligt att de borgerliga partierna verkar immuna mot expertkunskap och forskning på detta viktiga område som rör vår boendemiljö. I grunden behöver en lagstiftning gällande buller syfta till att tvinga fram bullerreducering – inte till att anpassa sig efter dagens bullersituation. Utifrån kunskapsläget vi har skulle en ordentlig konsekvensanalys behöva tas fram innan vi utsätter våra barn för de föreslagna bullernivåerna. Jag ska säga några ord om hållbart byggande. Vi menar att kommunerna behöver få behålla rätten att ställa krav på mer energisnåla bostäder än vad byggregler föreskriver. Bostadssektorn står för av utsläppen i , och vi har åtagit oss att minska dem. För att uppnå den målsättning som finns i EU:s direktiv om byggnaders energiprestanda är det nödvändigt att minska energianvändningen både genom att renovera dagens bostadsbestånd och genom högre krav på energianvändning vid nybyggen. är krav otillräckliga dels i förhållande till de tekniska möjligheter vi har , dels i förhållande till våra uppställda miljömål. Det kommer att innebära att utvecklingen mot ett mer energieffektivt byggande försvåras och försenas. Nya projekt som till exempel i , i och i kommer inte att vara möjliga att genomföra. Det är projekt som har bidragit till nytänkande och miljömässig teknikutveckling. Det här regelverket sporrar inte till framtagande av nya, moderna sätt att hantera vårt energiberoende utan sätter tvärtom stopp för det. Det är ett ganska märkligt förhållningssätt i ett läge där EU snart kräver nollenergihus. I stället skulle vi vilja se en gemensam plan och ett samråd mellan kommun, byggbransch och andra berörda parter för att se hur vi faktiskt ska kunna uppnå de miljömål vi har satt upp. 30 (C) replik: Jag tackar för möjligheten att kommentera en del av de saker Nooshi Dadgostar sa och som jag tycker kräver en djupare genomlysning. Det rör att de rödgröna, med stöd av Nooshi, påstår att det är ett övertagande av det privata när det gäller möjligheten att utarbeta detaljplaner. Många som diskuterar detta brukar säga till mig: Men vi har ju redan den möjligheten. När en kommun bestämmer sig för att ett område ska detaljplaneläggas är det inte alltid kommunen själv har den resurs, kunskap och kompetens som behövs – framför allt inte om det är en kommun som endera är hårt belastat av mycket planarbete, bygglovsansökningar och annat eller inte är van vid att så väldigt ofta utarbeta stora detaljplaner. De är lyckosamma när ett företag tar ett sådant initiativ inom ramen för gällande översiktsplan och kanske ett planprogram eller andra bestämmelser som reglerar områdets utformning. Kommunen välkomnar ofta det. Jag har en känsla av att ingången vänstersidan har är att man vill begränsa den möjligheten ytterligare. Jag tycker att det är väldigt olyckligt. I de exempel Nooshi Dadgostar drar beskriver hon behovet av kollektivtrafik, förskolor och annan typ av infrastruktur som är viktig för att ett område ska kunna fungera. Jag håller med om att det är viktiga saker. Först och främst är det inte skäl för en kommun att säga nej till att utarbeta en detaljplan; det är mycket tydligt i vårt förslag. Det handlar om de små förändringarna – det som jag tidigare nämnde förhindrar, fördröjer och försvårar förtätningar. Det rör kanske ytterligare en våning eller möjligheten att byta fasad, energieffektivisera etcetera. Det är den typen av små detaljplaneförändringar vi är ute efter. Jag skulle alltså vilja fråga Nooshi Dadgostar hur hon ser på dagens situation, där byggföretag och exploatörer alltså redan får lov att arbeta med detaljplaner i kommunens tjänst och på kommunens uppdrag. 31 NOOSHI DADGOSTAR (V) replik: Jag tackar för frågan om detaljplaner. har haft detaljplaneinstitut . har vi haft både ett mycket högt och ett mycket lågt bostadsbyggande. Vi hade ett 1960-tal där vi låg på 100 000 byggda bostäder och ett 1990-tal där vi låg på 10 000–11 000 byggda bostäder – med ungefär samma regelverk. Med det vill jag ha sagt att kärnfrågan förmodligen inte ligger i regelverket i sig. Däremot vill jag säga att jag tycker att det finns en poäng med att vi har ett demokratiskt planerande av våra bostäder och våra kommuner. Är man som kommun ålagd att genomföra detta får man naturligtvis attrahera den kompetens som finns för att ta fram detaljplaner. Man kan som kommun inte säga att man inte har den kompetensen. I så fall finns det ju mycket annat kommunen skulle kunna avstå ifrån, som äldreomsorg och skola – ja, det finns många olika saker kommunerna är ålagda att genomföra. Jag tror att huvudfrågan här ligger just på personalförsörjningssidan. Jag kan gå tillbaka till min egen kommun, där vi länge har haft svårigheter att attrahera rätt personal. Jag tycker att man ska vara lite pragmatisk och praktisk. Det är inte regelverket i sig som sätter stopp för bostadsbyggandet. Att planera bostäder och städer kräver samordning, och det kräver insyn och transparens. Det kan inte ligga på ett enskilt bolag som vill göra en affär, för då är det helt andra intressen som styr. 32 (C) replik: För är det kommunala självstyret grundläggande. Vi ser också möjligheter för regionerna att få ett ökat inflytande över hur kommunerna sköter sin planering. Vi vill också lätta upp och se till att det finns en privat initiativrätt. Men Nooshi Dadgostar och låter bestämt stenarna ligga kvar. Man lyfter inte ens på dem; man tittar på dem stint. Vi pekar ut som ett exempel att titta på. Nooshi Dadgostar och väljer att titta bort. Hon framhåller vikten av att lyssna till experter. Ja, men det beror på vilka experter man lyssnar på. Om man vill lyssna på en expert som säger ja citerar man gärna den. Om man vill lyssna på en expert som säger nej är det ännu bättre. Det är så politiken ser ut om Nooshi Dadgostar får bestämma. Jag skulle vilja förtydliga min fråga lite grann. Situationen är att kommunerna har tagit sitt ansvar och utarbetat översiktsplaner och dessutom planprogram för områden som de har pekat ut som möjliga för byggande av bostäder. De kanske till och med har pekat ut vilken typ av bostäder det ska vara, hur områdena ska trafikeras med kollektivtrafik, var förskolor och skolor ska ligga, möjligheten till vårdinrättningar, äldreomsorg och så vidare. Vad säger du då till de byggföretag som sitter och tittar på dessa planer och som redan har skrivit avtal med markägarna och väntar på att kommunerna ska trycka på knappen och säga: Okej, nu kör vi igång? vet de att skälet till att kommunerna säger nej är att de inte har resurser och att de inte vill. Vad säger du till de företag som vill bygga bostäder men som inte får? 33 NOOSHI DADGOSTAR (V) replik: Tack, , för den jätteviktiga frågan om hur vi gör med de kommuner som verkar helt ointresserade av att bygga ut sin kommun och bygga fler bostäder. Jag tycker att är ett väldigt bra exempel. Borgerligheten har lite missuppfattat exemplet . Där har man en regional planering som är mycket tydligare än den vi har här. Jag tycker verkligen, precis som själv är inne på, att vi med piska och morot ska se till att kommunerna faktiskt sätter spaden i marken och inte stoppar utbyggnader. Låt mig ta de exempel som finns i , och , där man väldigt medvetet har sålt ut sin allmännytta.