prot · H20983 · 2015-04-09 00:00:00 — Som kristdemokrat vill jag verka för en hälso- och sjukvård som har hög kvalitet och stor tillgänglighet och som ger trygghet och likvärdig och jämställd vård över hela landet. Det är utgångspunkten för oss i vårt politiska arbete, och det är vad vi hade för ögonen när vi hade ansvaret för detta område i regeringsställning . är det en annan tid och en annan regering – en regering som kom oförberedd. Dess första åtgärd var i princip att lägga fram en proposition – inte om hur vården skulle utvecklas utan om hur valfriheten för patienterna ska börja avvecklas. Propositionen var så illa förberedd att man, efter att vi i socialutskottet gjort det som regeringen skulle ha gjort – se till att den kom till Lagrådet för synpunkter, fick det synnerligen beska beskedet att beredningsprocessen var så undermålig att propositionen inte kunde ligga till grund för riksdagsbeslut. Detta ledde till att regeringen tvingades dra tillbaka sin proposition, och senast föranledde det en utfrågning av det ansvariga statsrådet i KU. För mig blir det tydligt vilka skillnader i prioriteringar som det här blottar. Vänstern styrs av en manisk vilja att styra och ställa och begränsa utvecklingen. De upprörs mer av vinst än av dålig kvalitet och ser mellan fingrarna när offentligt driven verksamhet låter skattebetalarnas pengar rinna iväg utan kontroll, men de är beredda att ta till snart sagt varje medel för att stoppa möjligheterna att gå in och investera i välfärden och satsa egna resurser. De vill sätta käppar i hjulet för engagerad personal och andra aktörer som är beredda att göra det de kan för att utveckla den viktiga vården. Vi har en helt annan ingång. För oss är inte vårdens ägarformer något annat än ett medel för att uppnå en god vård – en vård som finns tillgänglig och håller hög kvalitet, som är likvärdig och jämställd i hela landet och som ges de bästa förutsättningarna att utvecklas på ett sätt som kommer alla patienter till del. Hälso- och sjukvården ska styras av patientens behov. Då är en solidarisk finansiering lika självklar som att vården ska ges efter behov. Under de två senaste mandatperioderna har vi sett klara förbättringar. Vi har gått från dålig tillgänglighet i sjukvården till bra tillgänglighet. Vi har gått från långa vårdköer till korta vårdköer. Vi har gått från stora kunskapsluckor när det gäller vårdens resultat till att vi nu mäter och kan redovisa både framsteg och de områden som är särskilt bekymmersamma. Vi har gått från nästan obefintlig valfrihet för patienterna till en värld där patienten verkligen står i centrum och där vi nu till och med har en ny patientlag för att säkerställa det. Det är lätt att glömma hur det var när Socialdemokraterna senast satt vid makten. Då var köerna långa. Men ingen visste hur långa, för det mättes inte ens. Det var före den lagstadgade vårdgarantin. Frågan är om någon vågar ifrågasätta vårdgarantin , men den var ifrågasatt när den kom. är det självklart att det är patientens rätt. Det var före kömiljarden, som har varit nödvändig för att minska vårdköerna och för att patienter ska få vård . När det gäller valfriheten i primärvården är patientens inflytande något som, åtminstone , har blivit en naturlig utveckling. Det var före satsningen på de mest sjuka äldre. Vi satsade över 4 miljarder på detta område, som hade varit väldigt eftersatt. Det var innan patientsäkerhetsarbetet prioriterades på ett strukturerat sätt. Det var före strategin för jämlik vård, som den förra regeringen – vår regering – tillsatte 2012. Det var innan apoteksomregleringen, innan vi ökade utbildningsvolymerna när det gäller sjuksköterskor och läkare och före den nationella strategin för cancersjukvården. Också den var ifrågasatt, men är den en självklarhet. Jag erkänner gärna att vänsterregeringen gör klokt i att låta cancerstrategin fortsätta. Det var också innan vi tillsatte tillsynsmyndigheten för vård och omsorg, som på ett tydligare sätt markerar att vi har ett samlat ansvar för att följa upp vad som händer i sjukvården. Det var före tandvårdsreformen och miljardsatsningarna där. Och det var innan psykiatrisatsningen och PRIO-arbetet utvecklades. Jag kan fortsätta. För det var också före den nationella strategin för att förebygga och behandla kroniska sjukdomar. Reumatiker, astmatiker och andra med kroniska sjukdomsbesvär hade alldeles för länge fått en placering i sjukvården som inte var prioriterad, trots de omfattande behov och besvär som en kronisk sjukdom innebär. Vi har också fortsatt satsningarna på öppna jämförelser och kvalitetsregister. Resurserna till hälso- och sjukvårdsområdet var ett prioriterat område för oss när vi var i regeringsställning, trots att vi under våra hade en finanskris. Ni minns hur det var 2008. Trots det har de samlade utgifterna på välfärdsområdet ökat med 45 miljarder. För enbart hälso- och sjukvårdsområdet handlar det om 22 miljarder, räknat i fasta priser. Vi gjorde mycket för att komma till rätta med vårdens utmaningar. Även om jag som kristdemokrat är glad över det utvecklingsarbetet och att det är tydligt att fokus var viktigt finns det fortfarande mer att göra. Vården är inte jämlik ännu, och det finns fortfarande problem med överbeläggningar, patientsäkerhet och vårdköer. Det är jag den första att erkänna. Framtiden ställer dessutom sjukvården inför ytterligare utmaningar. Den blir alltmer högspecialiserad och högteknologisk, mer beroende av avancerad utrustning och specialistutbildad personal. 21 olika landsting med olika ekonomiska och demografiska förutsättningar har det redan svårt, och de kommer att få det ännu svårare framöver att leverera jämlik vård till hela befolkningen. Allt talar för att den modell vi har i för att sköta vården måste stöpas om för att klara de utmaningar som vården står inför . Staten bör ges ett ökat ansvar för att säkra en god, effektiv och jämlik vård i hela landet. Vi värnar patientens rätt till en bra och jämlik vård, inte dagens sätt att organisera vården. Staten bör ta ansvar för sjukhusvården. Den nationella vårdgarantin har varit starkt bidragande till att korta väntetiderna i vården. Den bör fortsätta att utvecklas. Vårdgarantin med gränserna 0‑7‑90‑90 bör i ett första steg ersättas med en yttre tidsgräns som omfattar hela vårdkedjan, det vill säga tiden från första kontakt, specialistbedömning, diagnos, provtagning, röntgen och så vidare till genomförd åtgärd. Vi vill också att landstingen inrättar en vårdplatsgaranti som ger varje patient rätt till vård på rätt klinik med rätt kompetens. Det är min förhoppning att kan samlas kring den inriktningen, även om jag förstår att alla partier inte har kommit hela vägen på den resan . Mot bakgrund av de stora utmaningar som fortfarande finns inom hälso- och sjukvården är det djupt bekymmersamt att det vänsterregeringen nu gör – utöver att fullfölja några av de processer som alliansregeringen påbörjade – innebär att det har lagts en våt filt över utvecklingen på vårdområdet. De som redan nu driver viktiga vårdverksamheter, har nöjda patienter och nöjd personal och använder skattebetalarnas pengar till större nytta än offentligt driven verksamhet – och dessutom vågar skjuta till eget kapital – har hamnat i limbo. Det är inte för att sjukvårdsministern, statsministern eller ens någon landstingsdirektör har några synpunkter på den vård som de levererar, utan därför att man har fokuserat på form, inte på kvalitet och utveckling. Jag står såklart bakom samtliga våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation 3 och den gemensamma alliansreservationen 21. 82 (M): Jag vill inleda med att instämma i det som har framfört. Kvalitet, person eller system, klinisk forskning, personalbrist, stängda jourkliniker, ställda sommarambulanser, värdebaserad vård eller new public management – framtidens hälso- och sjukvård har mycket att ta tag i, därför att verkligheten förändras . Därmed måste också vi vara villiga att ompröva de gamla medicinerna och de gamla lösningarna för att lösa morgondagens utmaningar. Tyvärr upplever vi nu en ganska fragmenterad diskussion, en tröghet. Hit till kommer det inga förslag. Det är tappade sugar och uppgivna entreprenörer. Vi har en svag vänsterregering som går vänsterut, från mångfald, från valfrihet och från patienternas rätt att bestämma mer och medarbetarnas möjligheter att förverkliga sina utmaningar på golvet i vårdens . Utmaningarna väntar, och de är stora. Då måste man komma med nya, fräscha, bra förslag som växer fram underifrån, drivna av en idé om att förbättra morgondagens hälso- och sjukvård. Vi har en ökande och åldrande befolkning. Patienter blir alltmer kunniga, alltmer uppkopplade själva in i den egna vården. Det är nya arbetssätt, utmaningar, urbanisering och smart teknik. Det finns mycket som river gamla gränser och revir och synsätt på vem som ska göra vad och vad som ska ske. Alliansregeringen jobbade med att både reformera och lägga långsiktighet för dem som utför vården i svensk hälso- och sjukvård. Men det krävs mer. Utmaningarna är stora. Därför är det beklämmande att se en svag vänsterregering som inte kommer till med konkreta, innovativa, utmanande förslag i fråga om de utmaningar som vi ser. Det gäller att orka se verkligheten och att orka lägga fram de förslag på förändringar som krävs. En kurator i på medicinavdelningen uttryckte tydligt till mig att komplexiteten i vården och omsorgen växer lavinartat. En ambulanssjuksköterska i uttryckte till mig vikten av den mobila akutmottagningen som åker hem till patienten och löser uppgiften på plats. De behöver redskapen och verktygen. Jag blir då rätt matt av att se den här svaga regeringen sitta utan förslag och idéer. Vad är det man vill med svensk hälso- och sjukvård? Vi ser därför väldigt mycket fram mot anförandet från Socialdemokraternas , när hon kan konkretisera de förslag som finns. Detta betänkande är ett av mest omfattande motionsbetänkanden, med 220 yrkanden. Socialdemokraterna med flera väljer att säga nej till allt – nej till allt. Det är lätt att göra. Men man blir svaret skyldig. Vad vill man åstadkomma? Vad ser man framför sig? och Alliansen vill att vi ska ha en trygg, gemensam välfärd, solidariskt finansierad. Precis som uttryckte det tillförde vi, trots en svag lågkonjunktur, resurser till svensk hälso- och sjukvård och till välfärden under de år som vi hade den möjligheten. Men det kräver också en jobbtillväxt. Resurser möjliggör detta. Människor ska känna sig trygga med kvaliteten i sjukvården och omsorgen. De som drabbas av sjukdom och skador ska ges möjlighet till vård, hjälp och rehabilitering för att tillfriskna och finna fler vägar tillbaka till arbete. Många reformer har genomförts för att höja kvaliteten, öka valfriheten och öka tillgängligheten. Det utvecklingsarbetet får inte stanna av . Det utvecklingsarbetet måste fortsätta. Kvalitet uppstår just i mötet mellan den enskilde medarbetaren och patienten eller brukaren på plats i vardagen. Möjliggör det mötet! Försvåra inte det mötet! Ge mer resurser och mer verktyg för att det ska utvecklas ytterligare! Den enskilde ska få vara med och påverka sin hälsa och sin omsorg. Medarbetarna är i mycket grunden till detta. Allianspartierna har därför ett antal förslag. Bland annat har vi en gemensam reservation som handlar om bättre resursutnyttjande och kompetensförsörjning för att möjliggöra det här mötet i vardagen, kvalitetsmötet, på plats. Tillgången till evidensbaserad kunskap är viktig. Det gäller att känna att man blir lyssnad på i vardagen. Detta är ett betänkande med många förslag. har 66 förslag. Alliansen har 125 förslag. Totalt är det 220 förslag som Socialdemokraterna och vänsterpartierna säger nej till. Kanhända är det fel partibeteckning bakom förslagen. Men återkom då till riksdag med kraftfulla förslag för att anta de utmaningar som finns! Jag vill, fru talman, avsluta med att ställa ett antal frågor till Socialdemokraternas . Först vill jag fråga: Avser Socialdemokraterna och att respektera de av fattade besluten under den här mandatperioden? Det gäller till exempel det tillkännagivande som finns om patienternas rätt. Oavsett var man bor i ska man kunna välja vårdcentral. Avsluta då den beredning av de förslag som man hade tänkt komma med till ! Min andra fråga till är: Kommer ni att genomföra den tillgänglighets- och samordningsmiljard som riksdag också har fattat beslut om och som har tillförts i den budget som gäller? När kommer det i så fall att inträffa? Så till min tredje och avslutande fråga till Socialdemokraternas . Den valkrets som hon kommer från är . Där fattade en rödgrön majoritet i går beslut om att begränsa valfriheten för just de patienter som finns i . Ställer sig och bakom att det nu ska bli geografiska avgränsningar för när patienten får välja vårdcentral och vårdgivare? Det var mina tre konkreta frågor. För tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservationerna 1 och 21, men jag står självklart bakom övriga reservationer från . (forts. § 12) Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då votering skulle äga rum. § 10 Beslut om ärenden som slutdebatterats Punkt 5 (Kvalitetssäkring av folkbildningen) 2. res. 1 (SD) 39 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 103 S, 78 M, 21 MP, 20 C, 20 V, 15 FP, 14 KD 1: 39 SD Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Punkt 9 (Mångkulturalistisk verksamhet) 2. res. 2 (SD) 39 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 103 S, 78 M, 21 MP, 20 C, 20 V, 15 FP, 14 KD 2: 39 SD Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Kammaren biföll utskottets förslag. Kammaren biföll utskottets förslag. Kammaren biföll utskottets förslag. UU12 Interparlamentariska unionen (IPU) Kammaren biföll utskottets förslag. UU13 Den parlamentariska församlingen för Unionen för (PA-UfM) Kammaren biföll utskottets förslag. § 11 Beslut om ärenden som slutdebatterats vid dagens sammanträde Punkt 3 (Samverkan mellan gymnasieskolan och arbetslivet m.m.) 2. res. 2 (SD) 39 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 103 S, 78 M, 21 MP, 20 C, 20 V, 15 FP, 14 KD 2: 39 SD Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Punkt 4 (Grundläggande högskolebehörighet för elever i gymnasieskolan) 2. res. 3 (S, MP, V) 144 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 78 M, 39 SD, 20 C, 15 FP, 14 KD 3: 103 S, 21 MP, 20 V Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Punkt 6 (Lärlingsutbildning) 2. res. 4 (M, C, FP, KD) 127 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 103 S, 39 SD, 21 MP, 20 V 4: 78 M, 20 C, 15 FP, 14 KD Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Punkt 12 (Marknadsföring av gymnasieutbildning) 2. res. 7 (SD) 39 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 103 S, 78 M, 21 MP, 20 C, 20 V, 15 FP, 14 KD 7: 39 SD Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Kammaren biföll utskottets förslag. Punkt 4 (Eftergymnasial utbildning för särskoleelever) 2. res. 2 (M, C, FP, KD) 127 för res. Kammaren biföll utskottets förslag. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet: 103 S, 39 SD, 21 MP, 20 V 2: 78 M, 20 C, 15 FP, 14 KD Frånvarande: 10 S, 6 M, 10 SD, 4 MP, 2 C, 1 V, 4 FP, 2 KD Kammaren biföll utskottets förslag. § 12 (forts. från § 9) Hälso- och sjukvårdsfrågor (forts. SoU7) 83 PER RAMHORN (SD): Vi debatterar socialutskottets betänkande nr 7. I betänkandet behandlas motioner inom hälso- och sjukvårdsområdet, vilket är ett stort och viktigt område som berör oss alla förr eller . Jag kommer att hålla mig till de motioner som rör sjukvården, närmare bestämt den palliativa vården – alltså vården i livets slutskede. Det gör jag dels för att jag har egen erfarenhet av det, dels för att det är ett prioriterat område för oss sverigedemokrater. kommer min kollega att berätta om våra motioner om abort och fosterdiagnostisk. lär ha sagt att han inte är rädd för att dö, bara han slipper vara med när det händer. Det är väl kanske så många av oss känner: Döendet skrämmer mer än själva döden. Att förbättra vården i livets slutskede är oerhört viktigt. Alla som har behov av palliativ vård, oavsett diagnos och oberoende av ålder och bostadsort, ska kunna få det av kompetent och välutbildad personal. Det gäller inte minst barn. Alla här inne har säkert läst eller hört kända barnbok . Den handlar om livet och döden, och huvudrollsinnehavaren säger: Hur kan det få vara så hemskt att en del måste dö när de inte har fyllt ens? Historien har naturligtvis berört mig och många andra, för den träffar ju något djupt inom en. Barn ska inte dö – så enkelt är det. Barn ska helst inte ens bli sjuka, i alla fall inte mer än förkylda. Tyvärr ser dock verkligheten inte ut på det viset. Barn drabbas av cancer och andra svåra sjukdomar, och vart fjärde barn som drabbas av cancer kommer att dö av sin sjukdom. Mellan 400 och 500 barn dör av olika svåra sjukdomar. Just att förlora ett barn är varje familjs värsta mardröm och något man inte ens vill tänka på. En som vet hur det känns att förlora ett barn är en pappa till en fyraårig flicka. Hans dotter hamnade mellan stolarna när det gällde tillgången till den viktiga palliativa vården. Varken kommunen eller landstingen ville ta ansvar för den lilla flickan, vilket fick förödande konsekvenser. Pappan berättar på ett känslosamt sätt: När hon föddes på fanns sköterskor och doktorer beredda. När hon gick bort var vi ensamma och fick inte någon hjälp från någon. Det värsta var inte att min flicka dog. Det värsta var att min flicka hade ont och att vi inte kunde hjälpa henne. Pappans berättelse är naturligtvis skrämmande och smärtsam – en berättelse som egentligen aldrig skulle behöva berättas i ett land som . Många familjer önskar att deras svårt sjuka barn får vårdas hemma så långt det är möjligt. Då är det viktigt att det finns tillgång till ett palliativt hemsjukvårdsteam, oavsett var man bor i landet, så att barnen och deras föräldrar kan känna sig trygga med den medicinska behandlingen, som smärtlindring, men också kunna få psykologiskt stöd och råd i den extremt svåra situation som de befinner sig i. är dock tillgången till den palliativa vården för barn ojämlik över landets regioner och kommuner. spelar ålder, diagnos och bostadsort stor roll för vilken hjälp man kan få. När det gäller vuxna har kommunen skyldighet att erbjuda hemsjukvård. Barn har inte samma skyddsnät på grund av att kommunerna har ansvar för hemsjukvård bara från en viss ålder, oftast från . Problemet uppstår då det inte finns några tydliga överenskommelser mellan kommun och landsting, och man har inga underlag att agera efter. Det innebär i förlängningen att barnen och föräldrarna kommer i kläm. Vi menar att det nu är dags att införa ett lagstadgat krav som tydliggör och förstärker kommunernas och landstingens ansvar på detta extremt viktiga område, vilket säkerställer en sammanhållen vårdkedja. Det är viktigt att komma ihåg att alla familjer inte vill att deras svårt sjuka barn ska vårdas hemma och att respektera även deras önskemål. Det är viktigt att det finns alternativ för familjen. finns i landet ett hospice med åtta vårdplatser för svårt sjuka och döende barn, vilket är alltför lite för att täcka det behov som finns. Föräldrar som befinner sig i denna extremt svåra situation, med all den oro det innebär, ska inte behöva kämpa för att deras barn ska få rätt till en fullgod palliativ vård i livets slutskede. Barn och ungdomar ska naturligtvis ha rätt till samma palliativa vård som vuxna, oavsett var i landet de bor. Allt annat är fullständigt oacceptabelt, och det kan säkert alla här hålla med om. Den palliativa vården för barn har både likheter och skillnader vid en jämförelse med den palliativa vården för vuxna. Det är viktigt att inte betrakta barn som vuxna, även om de drabbas av fysiska, psykiska och andra problem som en obotlig sjukdom innebär. I det nuvarande nationella vårdprogrammet för palliativ vård finns inget avsnitt om barn, vilket jag anser är otillfredsställande. : En god palliativ vård handlar om att lägga liv till dagarna och inte att lägga dagar till livet. Vi ställer oss bakom samtliga reservationer, men för tids vinnande yrkar vi bifall bara till reservationerna 10, 19 och 34. I detta anförande instämde (SD). 84 (C): Det betänkande som vi nu debatterar är det största motionsbetänkande som vi har här i . Det är mer än 200 förslag som vi ska ta ställning till. Det är bra att intresset för de viktiga hälso- och sjukvårdsfrågorna är så stort bland kammarens ledamöter, för trots att vi har en sjukvård i världsklass är det mycket stora utmaningar som den svenska sjukvården står inför. Det som dock oroar mig är det bristande engagemanget från regeringens sida på det här området. Vi har sett att regeringen i stort sett inte har lagt några propositioner på området. De som har lagts fram har varit sådana där förarbetena har gjorts av alliansregeringen. Kanske ännu allvarligare är att regeringen inte heller tillsätter några nya utredningar för att komma med förslag inför de stora utmaningar som hälso- och sjukvården står inför. –2007 tillsatte alliansregeringen nästan så många utredningar som vänsterregeringen har gjort . Det märks också med all önskvärd tydlighet i socialutskottet. av har vi bara sammanträtt en tredjedel av den tid som socialutskottet hade för sammanträden efter regeringsskiftet – då mot . Under alliansåren var också reformtempot högt i hälso- och sjukvården. Vi fick Vårdval som gav alla oss svenskar rätt att själva bestämma vilken primärvård vi ville anlita. blev det möjligt för dem som uppfyllde kvalitetskraven att öppna vårdcentraler. I tycker vi att det är viktigt att gå vidare med den utvecklingen inom primärvården. Inte minst måste man göra något åt bristen på allmänläkare och lyfta ansvaret till nationell nivå. ligger på tredje plats inom vad gäller läkartäthet. Trots det är det just bristen på läkare som det pekas på när man är ute i primärvården. Här måste regeringen gå vidare med ytterligare reformer. Vi fick under våra regeringsår en patientsäkerhetslag som styr mot en allt säkrare vård. Den kombinerades med stimulansbidrag för att ytterligare påskynda utvecklingen, men det är fortfarande alldeles för många patienter som skadas i vården. It-systemen måste bli bättre för att undvika felmedicineringar. Det måste också till betydligt bättre rutiner för kontakt mellan specialistvård och primärvård och inte minst med den sjukvård som bedrivs i kommunerna. Många skadas fortfarande beroende på att överrapporteringen inte fungerar. Här måste regeringen gå vidare med ytterligare reformer. Vi fick under våra år vid makten fram ändringar i hälso- och sjukvårdslagen som ställde högre krav på tillgänglighet. Detta i kombination med kömiljarden gjorde att köerna i sjukvården blev betydligt kortare än de var 2006. Det blev bättre, men det är långt ifrån bra. Hur tänker den nuvarande regeringen agera för att köfri sjukvård ska nås? Det är det ingen som vet. Vi har fått en nationell cancerstrategi som gör att vi går mot en sammanhållen cancersjukvård med bättre resultat och kortare köer. Tack vare initiativ från alliansregeringen kommer också en satsning att göras för att cancersjukvården ska bli mer likvärdig och köerna minska. Men var finns initiativen från den nuvarande regeringen? Den mest glädjande förändringen var att vi började gå mot en mer jämlik vård. lanserade alliansregeringen sin strategi för jämlik vård. Vi kan se, inte minst i det material som publicerat, att förbättringar sker. Det här är långt ifrån tillräckligt. Det krävs ytterligare reformer. Men ingenting händer från regeringens sida vad gäller jämlik sjukvård.