prot · H209116 · 2015-06-15 00:00:00 — Utskottet hänvisar i sitt betänkande, som vi har hört, till den etablerade konstitutionella praxis som gäller för regeringens hantering av tillkännagivanden och konstaterar att det hade funnits skäl för regeringen att invänta beslut och först därefter bedöma vilket ställningstagande som kunde bli aktuellt. Jag skulle vilja säga att KU:s granskning av Brommaärendet är föredömligt saklig och befriad från politiska övertoner. Det tror jag, precis som har sagts här tidigare, bådar gott för KU:s framtida arbete, granskning och diskussion. 230 (SD): Låt mig inleda med att säga att vi i givetvis delar och ställer oss bakom utskottets enhälliga kritik av regeringens bristfälliga hantering av det aktuella ärendet samt regeringens ytterst olämpliga försök att föregripa och kringgå det svenska folkets främsta företrädare, . Det finns och behövs egentligen bara ett ord för att sammanfatta det, och det är: Skäms! Men i linje med detta tvivelaktiga agerande har vi även anat att denna regering nog kan tänkas ha fler och andra ugglor i mossen, inte minst i fråga om . Under granskningen med tillhörande utfrågningar har jag vid ett flertal tillfällen försökt få berörda ministrar att klargöra regeringens planer för den fortsatta hanteringen av ärendet. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) Först och främst kan det konstateras att det uppdrag som lämnades till den så försåtligt utsedda samordnaren, utredaren, förhandlingspersonen eller vad man nu vill kalla honom mest framställs som att det skulle gå ut på att lite förutsättningslöst pröva möjligheterna till utvecklad flygkapacitet och utökat bostadsbyggande i genom att försöka hitta samsyn mellan berörda parter och en balans mellan olika intressen. Om så vore fallet kunde det framstå som rätt harmlöst, ja, snudd på lite försynt och försiktigt. Men granskar man den handling som har utfärdats i ärendet kan man konstatera att den inte innehåller någon som helst information om vilket resultat som förväntas uppnås eller vad som skulle krävas för att man antingen skulle gå vidare i ärendet eller skrota planerna helt och hållet. Det ligger sålunda nära till hands, herr talman, att tro att det nog inte spelar så stor roll vad denna person egentligen kommer fram till, utan att man från regeringens sida har bestämt sig för hur man vill fortskrida och att samordnaren mest har tillsatts för syns skull och för att man ska kunna åberopa att beredningskravet i 7 kap. regeringsformen är uppfyllt. Hur skulle då regeringen kunna agera för att slippa omaket att komma tillbaka och ånyo behöva fråga en bråkig riksdag, som redan sagt nej till deras otillräckligt folkligt förankrade planer en gång? Jo, herr talman, skyddas genom att den ingår i det så kallade nationella basutbudet av flygplatser, vilket framgår av Swedavias bolagsordning. Flygplatsen kan och får således inte avhändas på samma sätt som till exempel Airport och/eller andra mindre flygplatser runt om i landet. Men eftersom Swedavia är ett statligt bolag är det alltså regeringen själv som företräder aktieägarmajoriteten på bolagsstämman. Därigenom skulle det skyddade nationella basutbudet enkelt kunna ändras med ett klubbslag utan inblandning, varefter en nedläggning och avveckling skulle kunna administreras av bolaget utifrån ägarrepresentantens, det vill säga regeringens, önskemål och direktiv. Nämen, usch så konspiratoriskt det låter! Ska det verkligen vara så? Ja, det kan man fråga sig! Men för att kunna avfärda sådana vilda konspirationsteorier har vi vid ett flertal tillfällen under granskningens gång försökt förmå berörda ministrar att helt enkelt lova att regeringen självklart kommer att komma tillbaka och låta fälla det slutliga avgörandet inför en eventuellt förestående nedläggning av . Varenda gång har de dock slingrat sig och slirat på svaret. Vi har ännu, , inte sett röken av något som ens kan liknas vid ett sådant löfte, en sådan garanti eller liknande utfästelse. Det förefaller sålunda uppenbart att regeringen vill förbehålla sig detta handlingsutrymme. Då man alltså förefaller ta ganska lätt på tillkännagivanden i denna fråga, och kanske även i många andra, torde det enda verkningsfulla sättet att garanterat säkerställa inflytande vara att tillgripa vår makt att lagstifta, även på de områden där regeringen traditionellt sett har befogenhet att fatta beslut. har därför tagit initiativ för att åstadkomma just en sådan ordning. Föreslagna ändringar i det nationella basutbudet av flygplatser ska inte kunna genomföras utan att först underställas prövning och avgörande. Sedan återstår förstås att se om övriga partier som utger sig för att värna bevarandet av är beredda att ställa sig bakom en sådan ordning. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) I detta anförande instämde och (båda SD). 231 (MP): Bakgrunden till granskningen om har redan redovisats av flera talare. Men kortfattat fanns det i regeringens budgetproposition en avisering om att en statlig förhandlingsperson skulle utses för att bland annat samordna kontakter med kommuner som kan bygga bostäder på citynära flygplatsmark. aviserade också en önskan till regeringen om detta. beslutades att en samordnare skulle tillsättas. Någon dag efteråt beslöts det i om ett tillkännagivande om att inte tillsätta en förhandlingsperson. I detta ärende finns, förutom de väldigt kraftfulla politiska motsättningarna, flera frågor som är centrala ur ett konstitutionellt perspektiv. Det handlar om regeringens möjligheter att tillsätta utredare och om vad som är en utredning. Det handlar också om den viktiga frågan om hur regeringen ska förhålla sig till tillkännagivanden och hur just detta tillkännagivande var utformat. Flera har nämnt den hearing som KU hade med , och . Några saker som de tre experterna var eniga om var att det är en konstitutionell praxis med gammal hävd att det är regeringen som har makten över utredningsväsendet. Men har möjlighet att genom så kallade tillkännagivanden be regeringen att genomföra en utredning. Det är inte ovanligt att har synpunkter på hur utredningen ska se ut eller till och med när den bör vara klar. De tre grundlagsexperterna var däremot mer tveksamma till hur regeringen ska ställa sig till ett förbud mot att göra en utredning. uttryckte att han inte stött på företeelsen särskilt ofta tidigare och att det därför inte föreligger någon praxis för hur regeringen bör förhålla sig. menade att det är en del av regeringens styrande funktion att lägga fram förslag och att man har ett beredningskrav. Om en utredare får i uppdrag att titta på en fråga där regeringen från början vet att den inte har stöd i kan utredaren hitta andra lösningar än de som var tänkta från början. Det är ett sätt att bereda ett ärende. Och att hitta breda lösningar är väl alla angelägna om, sa hon. menade att regeringen i detta fall ställts inför en helt ny situation. Om man tycker att politiska beslut ska grundas på noggranna utredningar av handlingsmöjligheter och konsekvenser bör man tillåta att utredningsväsendet används för detta ändamål. KU har i vårt gemensamma ställningstagande beslutat att återkomma med en särskild fördjupning om företeelsen negativa tillkännagivanden i ett annat sammanhang. Det tycker jag är bra. har en lång tradition av att hitta breda samförståndslösningar på alla möjliga politiska problem där de politiska partierna från början tycker helt olika. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) Att tillsätta utredningar för att hitta nya lösningar där vi tycker helt olika är ingen ovanlig åtgärd. Men jag tror att det skulle vara väldigt skadligt om vi framöver skulle riskera att få en situation där regeringen förbjuds att jobba vidare i allt fler frågor med politisk sprängkraft. 232 (C): kritiserar regeringen för beslutet att utse en statlig samordnare för avveckling av . trafikutskott hade för regeringens beslut redan föreslagit i ett tillkännagivande att någon förhandlingsperson för att avveckla inte skulle utses. Och fattade beslut om detta som regeringsbeslutet. KU anser att det fanns skäl för regeringen att avvakta beslut och följa den praxis som gällt för tillkännagivanden. Dessutom konstaterade vi i KU att regeringen inte hade dokumenterat de kontakter med som låg som en viktig grund för beslutet. Jag vill betona att frågan om framtid inte bara är en Stockholmsfråga. I stora delar av vårt land är mycket viktig för kommunikationer och arbetsmöjligheter i dessa delar av vårt avlånga land. Därför har frågan väckt engagemang i hela landet. KU:s granskning begränsas dock naturligtvis till den formella hanteringen av ärendet inom regeringen. 233 (V): Det här är ytterligare ett ärende där utskottet är helt enigt i skrivningarna. Men jag skulle tro att vi lägger vikten vid olika delar i skrivningarna. Utskottet har enats om att det hade varit lämpligt att avvakta beslut , då det var känt att det skulle beslutas om ett tillkännagivande angående citynära flygplatser. Utskottet anser att regeringen borde ha väntat innan en samordnare, utredare, förhandlingsperson – eller vad man nu väljer att kalla personen – tillsattes. Däremot är vi inte alls ense om varför det hade varit lämpligt att avvakta. Jag tycker framför allt att det hade varit smakfullt, smart och sett snyggt ut att faktiskt vänta, av respekt för , när man nu visste att ett sådant beslut skulle komma. Man kunde ha sett hur det såg ut – det visste man i och för sig i förväg – och för formens skull avvaktat, sett vad det innehöll och sedan tagit ställning till hur man skulle gå vidare. Regeringen hade då kunnat bestämma sig för att till exempel fatta beslutet på grundval av sina övervägningar och vad tycker. Utskottet har inte sagt att en samordnare, utredare, förhandlingsperson – eller vad man vill kalla denna människa – inte får tillsättas. Vi har enats om att regeringen borde ha avvaktat beslut. Vi får se vad som fortsättningsvis kommer ut av det här. Vi tycker helt olika. Jag tycker att det är jättekonstigt att det är så himla många som tycker att flyget till ska dundra in och landa just på och att man inte ska få bygga bostäder där. Jag kan inte begripa det. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) Jag tycker att det är smart att landa på och sedan åka express in till City och sedan använda marken på till bostäder. Men det är inte min och KU:s sak att avgöra det. Däremot har vi kunnat enas om att det hade varit smart att avvakta beslut innan man tillsatte en förhandlingsperson, utredare, samordnare – eller vad man nu väljer att kalla människan i fråga. 234 (FP): Jag sade i mitt inledningsanförande att KU har en viktig roll för att skapa, förtydliga eller inskärpa praxis som bidrar till att det demokratiska maskineriet och samspelet mellan regering och riksdag fungerar i . Jag följer amerikansk politik nära. Det är mycket underhållande, så jag kan rekommendera det. Inte minst den amerikanska kongressen är underhållande att studera. Som man jobbar i kongressen är kanske inte att rekommendera. Man är väldigt snabb på att hitta olika former av teknikaliteter som man drämmer i huvudet på varandra. Någon hittar en obskyr regel och sätter därmed p för förslaget. Det handlar inte om att samla majoriteter bakom sig, utan det gäller att vara påläst på alla dessa konstiga regler. I det här ärendet tycker jag att KU håller stången mot att driva i en sådan riktning. Vi har långt kvar till den amerikanska kongressen, men ändock. Det här ärendet handlar om . Regeringen sa ju i budgetpropositionen att man skulle utse en förhandlingsperson för citynära flygplatser. Detta reagerade en majoritet i trafikutskottet på och sa att så skulle man inte alls göra. och andra citynära flygplatser ska vara kvar. som skulle ta ställning till detta tillkännagivande till regeringen klubbade regeringen ett sådant beslut . Man bytte dock ut ordet. I stället för förhandlingsperson kallade man det för samordnare, vilket man också skriver i svaret till vid vår granskning. Man riktade in sig bara på , inte på citynära flygplatser i största allmänhet. Det är här som KU drar en gräns för den här regeringen och framtida regeringar som med någon form av teknikaliteter vill komma runt beslut. KU skriver att i väsentliga delar är detta samma sak, även om man kallar det för olika saker och har ändrat lite grann. I väsentliga delar är det samma sak. Det var olämpligt att föregripa beslut. Vi sätter upp ett litet staket här för ett sådant beteende. Vi ska inte ha en demokrati där man får igenom beslut genom att finta varandra. Man får helt enkelt se till att samla en majoritet här i kammaren. 235 SKÅNBERG (KD): KU sammanträder ju bakom lykta dörrar. Det gör det möjligt för oss att prata över bordet, och det är förutsättningen för att man ska kunna komma överens. Jag ska inte glänta på den lykta dörren. Men låt mig säga att det här ärendet inte var det lättaste ärendet att komma överens i. Gransknings-betänkande Regeringens beslut att utse en statlig samordnare för (avsnitt 1.5) Det är politiskt komplicerat. Det är starka känslor. Det är laddat rent sakpolitiskt. Om jag inte tidigare tillräckligt lyfte fram vår ordförande vill jag nu nämna att vi inte hade kommit i mål med mindre än att han också i detta ärende hade lett oss väl. Låt mig säga vad vi är överens om. Vi är överens om följande när det gäller en statlig samordnare för . I betänkandet TU1 föreslog trafikutskottet att skulle tillkännage för regeringen vad trafikutskottet anfört om att ”någon förhandlingsperson inte borde tillsättas rörande frågan om att avveckla citynära flygplatser”. Kammaren beslutade om ett tillkännagivande till regeringen enligt utskottets förslag. beslutade regeringen om ett uppdrag till en statlig samordnare för . Av utredningen framgår att trafikutskottets betänkande var känt inom inför beslutet liksom av det föredragande statsrådet. förslag till tillkännagivande och regeringens beslut om ett uppdrag till en statlig samordnare för rör alltså i stort sett samma sak. Därför anser KU att det var olämpligt av regeringen att så tydligt föregripa beslut genom att besluta om ett uppdrag till en statlig samordnare för . Med utgångspunkt i den etablerade konstitutionella praxis som gäller för regeringens hantering av tillkännagivanden anser utskottet att det hade ”funnits skäl för regeringen att invänta beslut och först därefter bedöma vilket ställningstagande som kunde bli aktuellt”. Av utredningen i ärendet framgår att kommuns vilja att hemställa hos regeringen om en prövning av förutsättningarna för att avveckla och göra marken tillgänglig för bostadsbyggande bekräftades vid ett telefonsamtal mellan infrastrukturministerns statssekreterare och finansborgarrådet i . Några minnesteckningar eller någon tjänsteanteckning som dokumenterade samtalet finns inte i akten. Enligt utskottets mening borde den information som regeringen fick genom telefonsamtalet ha dokumenterats. I det som jag nu framförde finns inte bokstaven k som i kritik nämnt. Ändå är det en tydlig kritik som vi har kunnat enas om. Man måste inte drämma till och säga att regeringen är skyldig till den svåraste kritiken, men man kan ändå framföra det som för ett ärende framåt. Jag hoppas att vi i fortsättningen ska kunna använda olika formuleringar och på det viset komma framåt såsom vi gjorde i den här svåra frågan. Hanteringen av frågan om erkännande av Staten (Avsnitt 2.2) 236 (S): Vi går in i debatten om den del i granskningsbetänkande som rör regeringens hantering av frågan om erkännandet av staten . Gransknings-betänkande Hanteringen av frågan om erkännande av Staten (Avsnitt 2.2) Ärendet grundar sig i en anmälan från ledamoten i , . I anmälan begärs det att utskottet ska se om den tillträdande statsministern, , brutit mot regeringsformen genom att i regeringsförklaringen avisera att kommer att erkänna staten . Anmälaren hävdar att genom aviserandet i regeringsförklaringen är ärendet de facto avgjort innan samråd har kunnat ske i . När utskottet har analyserat de olika frågor som rests genom anmälan har vi breddat vår granskning till att inte bara handla om själva aviserandet i regeringsförklaringen utan hela förloppet från avlämnandet av förklaringen i kammaren till erkännandets slutliga avgörande genom regeringsbeslutet . Granskningen har gett utskottet anledning att fundera över vilken betydelse och ställning regeringsförklaringen och det som yttras däri har. I samband med detta vill jag nämna att även om skifteskonselj ännu inte var genomförd när regeringsförklaringen avlämnades hade statsministern mottagit sitt förordnande från talmannen å vägnar, vilket enligt utskottet gör att statsministerns handlande i samband med avlämnandet av förklaringen kan omfattas av utskottets granskning. Jag är väldigt glad att vi i utskottet har kunnat landa i enhälliga bedömningar i det här ärendet då det rör centrala delar i statsministerns och regeringens ansvar och befogenheter på det utrikespolitiska området. Att utskottet fastslår att regeringsförklaringen inte har någon rättslig verkan är viktigt för debatten efter avlämnandet. En nytillträdd regering, oavsett färg, måste ha möjlighet att visa på de intentioner den har för sitt arbete under det kommandet året och den kommande mandatperioden. Om regeringsförklaringen ska vara relevant för den politiska debatten måste regeringschefen ha möjlighet att i tydliga drag visa vilken politik som avses att föras. Utan den möjligheten skulle regeringsförklaringen, men också den politiska debatten, urvattnas, och skulle förlora ett viktigt tillfälle att faktiskt få veta vad regeringen avser att göra. För väljare och riksdag är en regeringsförklaring också viktig för att efteråt kunna genomföra ett vettigt ansvarsutkrävande. Kunde det då uppfattas som att frågan om erkännande av staten de facto redan var avgjord i och med avlämnandet av regeringsförklaringen ? Nej, det kunde det inte, enligt utskottet. Kommunikationen i frågan var från regeringen efter avlämnandet av regeringsförklaringen dock i några stycken otydlig vad gäller bland annat gången i frågan fram till dess avgörande . Det kan helt enkelt inte uteslutas att för den oinvigde i hur ärenden bereds i det svenska har det kunnat framstå som att ärendet redan före regeringssammanträdet var avgjort. Innan jag avslutar vill jag göra dem som lyssnar eller ser på den här debatten denna sena kväll uppmärksamma på det fina utredningsmaterial som ligger till grund för utskottets ställningstagande att inte kritisera statsministern för hans besked i regeringsförklaringen. Bland annat finns de utfrågningar utskottet gjort nedtecknade ord för ord. I utfrågningen med statsministern kan man läsa att han på frågan om beredningen av erkännandet kunde avbrytas om något kom fram som talade för det svarade att det hade varit fullt möjligt och att det ju är därför ärenden bereds på det vis som görs. Gransknings-betänkande Hanteringen av frågan om erkännande av Staten (Avsnitt 2.2) Granskningen har i det här ärendet visat sig vara nyttig för att fastställa viktiga principer rörande regeringsförklaringen. Med det, herr talman, vill jag tacka utskottet och framför allt kansliet för gott och fint samarbete och önska en glad sommar. 237 (M): Jag vill inleda med att tacka för att ha sparat genom att beskriva ärendet. Jag vill dock göra några ytterligare djupdykningar i beskrivningen. Som jag ser det finns det två saker som är grunden och anledningen till anmälan. Det ena är vikten av att samtliga partier, inte bara de ingående i regeringen, har möjlighet att yttra sig och överlägga om viktiga utrikesfrågor av synnerlig vikt. Det är regeringen som normalt sett hanterar utrikesfrågor i sådana fall. Det andra är den tyngd som finns i samspelet mellan våra olika beslutande församlingar, nämligen och regeringen, och respekten däremellan. När vi efter valet satt här samlade och lyssnade till , då utsedd till statsminister och avgivandes sin regeringsförklaring, var det inte bara undertecknad utan många fler, även utanför denna kammare, som reagerade på det sätt som regeringsförklaringen uttryckte just erkännandet av staten . Det är viktigt, och det är vi överens om över partigränserna, att en regeringsförklaring ska vara en avsikt. Därför är det också viktigt att det uttrycks på ett sådant sätt att det finns rådrum kring det efteråt, i synnerhet när det gäller erkännandet av stater och utrikesfrågor av synnerlig utrikespolitisk vikt. Man uttrycker det som att ”därför kommer att”. Jag har tittat på hur det uttrycks i tidigare regeringsförklaringar. Där står ”man vill verka för”, ”bör verka”, ”bör stärka”. Den skrivning som vi gemensamt har i betänkandet är en viktig signal om att detta ska tas i beaktande i kommande avsiktsförklaringar. Det är en viktig signal i betänkandet. Kap. 10 § 11 regeringsformen uttrycker vikten av att man har överläggningar när det gäller sådana stora frågor. Av de skriftväxlingar och de utfrågningar som vi i hade med statsminister och utrikesminister framgår det att just en fråga som gäller erkännande av en stat är en fråga av synnerlig vikt, och därför ska överläggningar även ske med . I den vidare granskningen framkom nämligen, herr talman, att som regeringsförklaringen avgavs och regeringen alltså hade tillträtt, det vill säga efter konseljen då vi hade en regering med ingående ministrar klara, gick det ut en information, ett brev, till utlandsmyndigheterna som också gav bilden av att detta redan var avklarat. var det en artikel och en notis på regeringens webbsida som gav uttryck för samma sak, vilket gav stor genklang i omvärlden eftersom frågan redan var avgjord. Det var mycket olyckligt då vi måste vara rädda om det förhållande vi har mellan riksdag och regering. Beredningen inleddes inte förrän den 15, efterhördes inte förrän den 27, och den 28 var det redan avgjort. Gransknings-betänkande Hanteringen av frågan om erkännande av Staten (Avsnitt 2.2) Regeringen har mycket att lära av hanteringen och kan inte skylla på att det är en nytillträdd regering, för detta har inte skett tidigare. Jag vill tacka för det goda samarbetet, att vi kunna hitta balansen i det yttrande som vi har avgivit, det vill säga att statsministern självklart äger ett ansvar för hela regeringsförklaringen då det är han som avger den, men utrikesministern bär ett särskilt ansvar för vad som därefter sker med hanteringen av utrikesärenden av synnerlig vikt. Vi har försökt hitta en töjbarhet vad gäller själva regeringsförklaringen, men det riktas kritik mot utrikesministern för hanterandet efteråt. Regeringen har att lära av detta när det gäller hur viktigt det är med samspelet mellan regering och riksdag. Jag vill tacka för gott samarbete och tillönska en god sommar. 238 (C): Ärendet om regeringens erkännande av Staten var viktigt, inte minst eftersom ärendet gav nästan hela världens uppmärksamhet. Därför hade det varit bra om ärendet hanterats på ett bättre sätt av regeringen. KU kritiserar både utrikesministern och statsministern för brister i kommunikationen av ärendet, eftersom kommunikationen delvis gav intryck av att beslutet om erkännandet hade skett redan före det obligatoriska samråd med som skulle ske. Vår kritik i granskningsbetänkandet är försiktig. Jag vill betona att beslutet i KU inte heller i detta ärende handlar om beslutets politiska innehåll. Men var otydligt när beslutet om erkännande fattades, som redovisat i föregående inlägg. 239 (V): Gällande den här punkten i granskningen tycker jag att det är bra att utskottet är enigt om att regeringsförklaringen får innehålla saker som inte redan är färdigberedda och beslutade, både på det inrikespolitiska och på det utrikespolitiska området. Det blir liksom lite mer spännande då, och det ger onekligen lite mer att diskutera i den allmänpolitiska debatt som ska följa regeringsförklaringen. Därför är det bra att vi är enade om det. Man får säga saker som inte redan är färdiga.