prot · H20944 · 2015-01-13 00:00:00 — Det är därför det är så viktigt för oss att ta fasta på hur små barn lär sig. Jag menar att det är detta som gör undersökning av förskolepedagogikens betydelse relevant. En obligatorisk förskoleklass, en obligatorisk verksamhet där förskolepedagogik möter grundskolepedagogik blir den verksamhet där vi garanterar att alla barn får tillgång till det organiserade lekfulla lärande som finns inom förskolepedagogiken som man lägger grunden för de baskunskaper man kommer att behöva när man går vidare in i skolan. Detta är det storartade med den förskoleklass vi har , när den fungerar som bäst. Det är detta vi ska kunna bygga vidare på på ett bra sätt. Därför kommer ni inte att höra mig uttrycka att förskollärare också ska få vara med, för jag upplever förskollärare som lika självklara som grundskollärare i en pedagogisk verksamhet där förskolepedagogiken ska möta grundskolepedagogiken. Båda grupperna är kompetenta att göra det. När säger att det handlar om att man ska få möta en duktig pedagog kan jag garantera att det är många barn som möter en duktig pedagog som är akademiskt skolad i att vara expert på de små barnens lärande, det vill säga förskollärare. I den här debatten finns undertonen att förskollärare inte skulle vara lika duktiga lärare som grundskollärare. Den vill jag inte ta del av. Den är inte min. Förskollärare och grundskollärare kan mötas och samverka på ett bra sätt, och det är det man kan göra i en verksamhet som förskoleklassen, när den fungerar som bäst. För att skapa den likvärdigheten går det snabbare och motsäger inga kommande förändringar att ge ett uppdrag att göra ett särskilt avsnitt i läroplanen som blir tydligt för förskoleklassen. Det är det uppdrag som vi kommer att besluta om i regeringen . Precis som uttryckte det ska barn möta höga pedagogiska ambitioner. Det kan man göra i en sådan här verksamhet, och det är jag inte skeptisk till. Jag vill understryka den utredning som den föregående regeringen tillsatte i frågan, I rätt tid. Den visar att det är viktigt att inte tappa bort förskolepedagogiken och det lekfulla lärandet, om man vill att starten för alla barn ska vara på ett sådant sätt att den stärker måluppfyllelsen i den svenska skolan och gör att alla barn når kunskapskraven. Det är en viktig del, inte minst för de barn som skolan har svårast att nå . Jag har fått frågor om samarbete, och jag har intygat både utåt och inåt och i våra olika samtal att jag kommer att göra mitt för att försöka säkerställa att de reformer vi lägger fram för riksdag har ett brett stöd och kan överleva också voteringar och valförändringar. Jag kommer självklart att bjuda in den borgerliga oppositionen till samarbete när är färdig och vi kan titta på de förslag som den lägger fram. Jag är övertygad om att vi kommer att ha lite olika ingångsvärden på olika punkter i en sådan diskussion, men det bör inte finnas något som är så svårt att vi inte kan lösa det. Detsamma gäller införandet av en läsa-skriva-räkna-garanti när den utredningen är färdig. De här frågorna hakar väldigt tätt samman. Om man ska se till att förskoleklassen och verksamheten för sexåringar verkligen används på ett sådant sätt att man får med sig basfärdigheterna in i det som är första klass i måste man strukturera upp det i ett samlat sammanhang med läsa-skriva-räkna-garantin och en förskoleklass till årskurs tre. 117 (M): Jag förstår fortfarande inte varför regeringen ändrade utredningsdirektiven när det gäller förskoleklassen. Den enda slutsats jag kan dra är att man ville gå till mötes i frågan. är öppen för kunskapskrav och att det behövs strukturerad läsundervisning för sexåringar om man ska uppnå läsa-skriva-räkna-garantin. Då behövs behöriga lågstadielärare som arbetar med sexåringarna, och det behövs en tioårig grundskola, inte en obligatorisk förskoleklass. Jag har fortfarande inte fått svar på frågan hur man ska kunna sätta in insatser för enskilda barn och ge dem det stöd de behöver, om man inte har personal på plats som kan bedöma enskilda barns kunskapsutveckling. Jag vill inte göra någon värdering av förskollärare och grundskollärare eller om den ena kategorin är bättre eller sämre än den andra, men de har olika inriktning på sin utbildning. En grundskollärare har utbildning i att lära enskilda barn att läsa. Man har utbildning i att bedöma enskilda barns kunskapsutveckling. Det är något som förskollärarna inte har. De har en fantastisk utbildning som säkert kan komma till nytta, inte bara för sexåringarna. Jag ser ingen anledning till att förskollärare inte ska kunna arbeta i hela lågstadiet, men det behövs behöriga lågstadielärare om man ska kunna bedöma enskilda barns kunskapsutveckling. Jag är orolig för att vi går vidare med ett förslag där vi inte ställer kravet på behöriga lågstadielärare som arbetar med sexåringarna. Jag tycker att det vore olyckligt och synd att slösa den tid som sexåringar tillbringar i skolan genom att inte ta till vara och kunna utvärdera deras kunskapsutveckling. 118 Utbildningsminister (MP): Jag ska använda min slutreplik till att svara på den sista frågan. Vi ändrade därför att de var skrivna på ett sådant sätt att man skulle upphöra med att ha ett möte mellan förskolepedagogiken och grundskolepedagogiken i verksamheten för sexåringar. Vi vill se och stärka det mötet. I det mötet ingår också att man måste stärka arbetet med att se till att de elever som redan behöver extra stöd för att få med sig den läsfärdighet de behöver för att kunna uppnå ettans nya kunskapskrav ska få det i förskoleklassen. Vi vill dock fortfarande se mötet mellan förskolepedagogiken och grundskolepedagogiken i verksamheten för sexåringar i en sådan framtida obligatorisk verksamhet. Vi har gott forskningsstöd för den ståndpunkten, vilket jag hänvisat till i denna debatt. Utredningsdirektiven är skrivna så att man ska titta på hur man kan införa en plan för att göra förskoleklassen obligatorisk som egen skolform och hur man kan göra förskoleklassen obligatorisk inom . Man tittar på de alternativen och väger dem mot varandra utifrån gällande rätt och förordningar, i båda fallen med utgångspunkten att det ska fortsätta att vara en verksamhet där förskolepedagogiken möter grundskolepedagogiken. Sedan behöver vi göra mer. En av de saker vi gör nu är att se till att strukturera upp arbetet i läroplanen så att det blir tydligt för varje rektor och lärare vad som är tillämpligt för förskoleklassen och så att vi kan få en likvärdig verksamhet över hela landet. Det går snabbare att göra på det sättet än de lagförändringar vi planerar utifrån , och vi behöver göra lagförändringar som stärker tillgången till särskilt stöd från förskoleklass till årskurs 3. Det gör vi genom en läsa-skriva-räkna-garanti. En sådan garanti kan mycket väl innebära att man behöver fortbildningsinsatser för alla som jobbar i förskoleklassen, såväl förskollärare som andra lärare som jobbar i förskoleklassen. Det kommer vi att behöva diskutera utifrån den utredning som tittar på en läsa-skriva-räkna-garanti. Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2014/15:138 om Skolinspektionens årsrapport 119 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av Skolinspektionens rapport och vad jag avser med ett ökat statligt ansvarstagande. Många aktörer har ansvar för att vända utvecklingen i svensk skola. Från statligt håll behöver vi ta ett större ansvar för att förbättra förutsättningarna för att höja resultaten i skolan. Regeringen föreslog därför i budgetpropositionen ett stort antal reformer i skolan i syfte att åstadkomma utveckling och förändring. Våra främsta prioriteringar är även fortsättningsvis tidiga insatser, att skapa ett mer jämlikt skolsystem och att öka läraryrkets attraktivitet. Vi föreslår också att en skolkommission tillsätts. Kommissionen ges mandat att utifrån fördjupade analys av svensk skola och egna analyser lägga fram väl underbyggda förslag för exempelvis metodutveckling, stärkt ledarskap och likvärdighet i skolsystemet. Regeringen har aviserat att genomföra satsningen Samverkan för bästa skola där bland annat kommer att få i uppdrag att sluta utvecklingsavtal med huvudmän som har skolor med låga resultat och tuffa förutsättningar. I överenskommelserna ska tydligt framgå vilka insatser staten respektive huvudmännen ska genomföra på skolan för att utveckla och förbättra verksamheten i syfte att höja elevernas resultat. För att ge alla huvudmän möjlighet att utvecklas och förbättras behövs ytterligare långsiktiga och systematiska skolutvecklingsinsatser. Huvudmän och skolor har olika förutsättningar och behov, och för att möta dessa vill regeringen satsa även på att genomföra nationella skolutvecklingsprogram. Huvudmän och skolor ska erbjudas ett varierat utbud av insatser. De kan avse kompetensutveckling och stödinsatser av olika slag när det gäller undervisning och uppföljning och hur arbetsprocesser kan utvecklas och förbättras. Regeringen vill vidare genom en nationell samling för läraryrket bidra till en positiv utveckling av läraryrkets status och attraktivitet – detta för att trygga lärarförsörjningen och därigenom skapa förutsättningar för att eleverna får sin undervisning av behöriga lärare. Regeringen har då för avsikt att vidta åtgärder för att höja lärares löner, under förutsättning att även parterna tar ansvar för att påtagligt prioritera höjda lärarlöner, och också göra satsningar på kompetensutveckling för lärare. För att attrahera de bästa lärarna till skolor med låga resultat och tuffa förutsättningar har regeringen även för avsikt att avsätta extra medel till höjda lärarlöner i dessa skolor. Dessa satsningar visar tydligt att regeringen tar ansvar för att stödja och ge förutsättningar för utveckling och förändring inom skolan. 120 (FP): Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det är ett tag sedan jag skrev interpellationen , och det har hänt mycket . Tyvärr har det inte hänt tillräckligt mycket på just det här området, som jag skulle ha hoppats. Jag var – förvisso under en ganska och för ganska länge sedan – skolpolitiker. Jag minns hur vi jobbade med den kommunala skolplanen. Jag minns att vi hade till uppdrag att försöka tolka de nationella målen till att bli lokalt anpassade mål. Jag minns hur vi följde de olika skolenheternas budgetar ganska väl och deras utveckling väldigt noga. Det fanns en stor tilltro till decentralisering av skolan , och jag tror fortfarande att det är centralt att decentralisera mer makt ned till skolan. Men problemet med denna reform är, som vi såg för sedan, att det stannade på kommunnivå. Makten stannade där. När vi försökte pressa ned mer makt till den enskilda läraren, till den enskilda skolan och rektorn blev det inte så. Det stannade på kommunnivå. Jag såg också hur kommunaliseringen innebar att fler kommunpolitiker alltmer lade sig i skolans inre verksamhet. Det är inte på något sätt konstigt. Jag tror att slutsatsen av denna reform och många andra är att ju fler politiska nivåer det finns i styrningen, desto fler politiska beslut kommer att fattas om hur verksamheten ska se ut. Ju fler byråkratiska nivåer det finns i en verksamhet, desto fler byråkratiska regleringar kommer det att bli. Det är något av en administrativ problematik som vi står inför, inte bara på skolans område utan rent generellt. Om det finns politiker utsedda för att ansvara för skolan kommer de att försöka styra över skolan. Vad blir då viktigast? Är det kommunens budget, eller är det de statliga kunskapskrav, läroplaner och skolplaner som slås fast? När jag frågar dem som är i skolan är det sällan jag hör att en rektor har fått sparken för att han eller hon inte klarar att få skolan att nå upp till kunskapskraven. Men det är ganska vanligt att man får gå efter det att man inte har levt upp till budgeten. Jag tror, herr talman, att det är dags att ta bort det där mellanledet och att göra det tydligt att staten ska ta över huvudmannaskapet för skolan från kommunerna. Nio av tio skolledare har kommit till samma slutsats, det vill säga att vi ska ha tydligare statlig styrning. Det finns ett starkt stöd också bland lärarna för detta. Interpellationen handlar om Skolinspektionens analys av de inspektioner man har gjort som har gått sedan man startade. Det handlar om 1 000 kommuntillsyner, 13 000 inkomna anmälningar och 48 000 intervjuer. En av slutsatserna i rapporten är att det är en otydlig styrning av skolan. Det är otydligt vem som har det avgörande ansvaret. Man konstaterar till exempel att nio av tio kommunala huvudmän får kritik för arbetet med att planera, följa upp och utveckla skolverksamheten. Vi har 290 kommuner i , och det är ett faktum att hantera. Men kommunerna är också väldigt olika och har olika förutsättningar för att leda en fungerande skola. Det är uppenbart att det finns många kommuner som är duktiga på skolpolitik. Men det är också uppenbart att det finns en hel del kommuner som inte klarar av detta uppdrag. Därför är det mycket som talar för en ökad statlig styrning. Alliansen har som vi satt vid makten gjort en hel del för att tydliggöra det statliga ansvaret, tydliggöra statlig styrning och tydliggöra statligt ansvarstagande. Min slutsats är att det är dags att gå hela vägen och införa ett statligt huvudmannaskap. Min fråga är egentligen: Vilka ytterligare åtgärder, utöver dem som statsrådet har föreslagit, är man beredd att vidta från regeringens sida för att ytterligare öka den statliga styrningen av skolan? 121 Utbildningsminister (MP): Jag vill understryka att jag delar mycket av den problembeskrivning som framför till kammaren och i sin interpellation. Den bygger i sin tur på Skolinspektionens slutsatser utifrån inspektioner på samtliga skolor. Det är ett av de mest gedigna underlag vi har kunnat få av sitt slag. Jag delar också den del av problembeskrivningen som gäller att inte tillräckligt mycket har hänt. Det blir uppenbart när man läser ett remissvar som är skrivet utifrån att det ursprungligen avlämnades till . Där listas de budgetförslag som regeringen gick till med. Ett par av dem har tyvärr fått skjutas upp något. De nationella skolutvecklingsprogrammen saknas i den budget som gick igenom . Fortbildningsinsatserna för lärare skars ned ganska kraftigt i den budget som gick igenom , vilket jag beklagar. Decemberöverenskommelsen ger regeringen möjlighet att tillskjuta resurser för att göra dessa saker och att förändra resurser i enlighet med den prioritering som jag presenterade för i mitt interpellationssvar. Viktiga saker, förutom de nationella skolutvecklingsprogrammen och fortbildningsinsatserna, är myndighetsuppdragens samverkan för bästa skola. Vi har ändrat grundläggande instruktion på ett sådant sätt att inte är bundet att göra enbart nationella skolutvecklingsinsatser utan också kan ta emot ett myndighetsuppdrag som handlar om att man kan sluta samarbetsavtal med huvudmän om skolutveckling på en enskild skola. Staten kommer alltså att kunna få möjlighet att gå in och aktivt sprida goda exempel från andra skolor på ett sätt som man inte har haft möjlighet till tidigare. Detta är ett helt nytt myndighetsuppdrag för . Det kommer också att innebära en helt annan relation mellan huvudman och stat. är huvudmannens enda aktiva relation till staten inspektionsverksamheten och kritiken som kommer från den. får man en partner som man också kan använda i utvecklingsverksamheten på ett mycket handfast sätt. På det sättet kan vi sprida de goda exempel som finns. Vi har många exempel i där man har lyckats vända dåliga resultat. Men de stannar ofta på just den skolan eller i just den kommunen. På det här sättet kan man gå in i en annan skola med liknande problem och säga: prövar vi de här sakerna! Man kan upprätta överenskommelser med huvudmannen om vilka insatser staten gör och vilka kommunen gör. På det sättet får man en skolutveckling för just den skolan. Vi har också en vidare möjlighet att initiera den nationella samlingen för läraryrket genom att vi kan visa att staten är beredd att 2016 tillskjuta tre statliga miljarder till parterna för att höja lärarlönerna om parterna tar sitt ansvar. Detta är vidare en viktig sak för att göra ett ökat statligt ansvarstagande för skolan och för de problem – i det här fallet lönebildningen – som har växt ända sedan staten var arbetsgivare. Det var ju redan under den tiden som lärarnas löner började halka efter. På den strukturella nivån är det kanske allra viktigaste att vi tillsätter en skolkommission. Från de analyser som Skolinspektionen har kommit med utifrån en djupgranskning av svenskt skolsystem, som den förra regeringen initierade i samarbete med , ska vi kunna ta detta vidare i en svensk kommission där representanter för forskning och profession möts. I samverkan med de politiska partierna kan man sedan lägga fram förslag på förändringar – också förslag på förändringar för likvärdighet i skolsystemet. Vi måste ta debatten vidare. Alldeles för länge har det varit så att ansvaret för skolan har bollats mellan statliga och kommunala aktörer, och mittemellan har elever och lärare hamnat utan att någon egentligen har tagit ansvar för situationen. Genom de insatser jag har nämnt, där staten på ett mycket mer aktivt sätt kan verka för skolutveckling också på enskilda skolor i samverkan med huvudmännen, och genom en skolkommission som kan adressera de strukturella frågor som djupgranskning väcker och som Skolinspektionens rapport väcker tar vi steg framåt. 122 (FP): Det gläder mig att utbildningsministern delar min problembeskrivning. När man läser Skolinspektionens årsrapport blir problembeskrivningen väldigt tydlig. Den återkommer när man diskuterar med rektorer. Samma problembeskrivning återkommer när man diskuterar med lärare. De tycker att det är många som försöker styra skolan och att professionen inte har tillräckligt stark ställning. Den delredovisning som utbildningsministern tog emot av pekar mycket riktigt och tydligt just på att den svenska staten har betydligt mindre inflytande över skolan än vad som är genomsnittet i . Den statliga styrningen är betydligt svagare i . Det är bra att vi delar problembilden. Men det är inte tillräckligt. Jag skulle vilja att vi också delar synen på de åtgärder som måste till. Alliansregeringen har genomfört en lång rad reformer som tydligare har styrt upp den statliga styrningen av skolan. Det handlar om en tydligare skollag. Det handlar om tydligare läroplaner. Det handlar om något så fundamentalt som fortbildning av lärare. Att jobba i en kunskapsbransch och inte få fortbildning av sin arbetsgivare är mycket märkligt. Ändå har det varit så i många kommuner . har staten genom långa, stora och omfattande satsningar tagit över fortbildningen av lärarna. Det handlar också om särskilda satsningar som har gjorts på vissa ämnen. Det handlar om att vi infört en skolinspektion med tydligare verktyg. Det handlar om att vi har tagit över delar av lönebildningen genom att införa karriärvägar. Och det handlar om att vi har behörighetsregler och legitimationer som gör det självklart att läraren som lär ut en sak också ska kunna sitt ämne. Men mer behövs. Och det är min och bild att staten bör ta ett ännu tydligare ansvar för skolan och ta över huvudmannaskapet. Ett problem som har på många områden men som blir mycket tydligt på skolans område är att vi har många kommuner. Vi har 290 kommuner. Några av dem är så små som på några tusen invånare. Det är klart att driften av något så komplicerat som en skola och att ha en ekonom som kan styrsystem, ha en pedagogisk coach till rektorerna, ha en HR-avdelning för lärarna och så vidare blir ganska svårt för en liten kommun på bara några tusen invånare. Om man vill lyfta skolresultaten i är det mycket lite som talar för att den kraft som behövs för att lyfta svensk skola till att bli en av de tio bästa i världen finns fördelad på 290 olika kommuner. Min och slutsats är att den kraft som behövs för att få fart på skolutvecklingen och det som vi vill när det gäller skolan, nämligen ha en kunskapsskola som kan mäta sig med omvärlden och som innebär att vi är väl förberedda för den globaliserade ekonomins krav, förmodligen bara kan finnas i ett statligt huvudmannaskap. 123 Utbildningsminister (MP): Jag delar beskrivningen av att vi nu måste gå vidare utifrån det som har gjorts med ny skollag, ny lärarutbildning och flera andra reformer som nämnde. I närtid behöver vi gå vidare med nationella skolutvecklingsprogram. Vi måste också gå vidare med samverkan mellan stat och kommun genom att på ett tydligare sätt kan erbjuda utvecklingsinsatser och se till att de hamnar just i de kommuner och på de skolor som behöver det mest samt genom fortbildning. Jag beklagar och är lite förvånad över att just dessa två saker saknades i den budget som de borgerliga lade fram till . Fortbildningen för lärare skar man faktiskt ned mest på inom skolområdet. Och nationella skolutvecklingsprogram saknades. Men decemberöverenskommelsen kommer att ge möjlighet att fullfölja också dessa löften som jag också nämnde i interpellationssvaret. Vidare behövs myndighetsuppdrag i samverkan för bästa skola. Det innebär en förändrad myndighetsstruktur på så sätt att staten kan göra enskilda insatser med huvudmän på enskilda skolor. Och det behövs nationell samling för läraryrket där staten tar sin del av ansvaret för att lärares löner har halkat efter och för de resultat det har fått för läraryrkets attraktivitet. Dessutom behövs, precis som jag har nämnt, en skolkommission som har ett öppet mandat för att titta på strukturen, som Skolinspektionen i sin rapport benämner styrkedjan. Min företrädare i just den här kammaren använde begreppet statligt huvudmannaskap och statlig skola i många debatter. Men som Alliansen satt i regeringen och min företrädare var ansvarig för skolan tillsattes faktiskt ingen utredning som hade mandat eller möjlighet att komma med förslag på ändringar i den grundläggande styrkedjan för svensk skola, alltså precis det som efterlyser. Vi ger en skolkommission den möjligheten. I en skolkommission kommer företrädare för professionen och företrädare för forskningen i samverkan med partier att titta också på styrkedjan, utifrån Skolinspektionens rapport och kritik. Vilka behöver mindre ansvar för svensk skola, vilka har getts för mycket ansvar utan att kunna ta det och hur ska statens ökade ansvar se ut? Precis de möjligheterna kommer en skolkommission att ha. Det innebär att den här debatten som har pågått ganska länge, ungefär sedan besluten om kommunalisering togs, kan tas ett steg framåt. Vi kan få konkreta förslag på bordet om hur vi nu ändrar i ansvarsfördelningen i styrkedjan på ett sådant sätt att den stärks för svensk skola. Förslagen kommer att vara förankrade hos professionen och i den pedagogiska forskningen i samverkan med partier. Det går inte att få fram den typen av förslag om man inte tillsätter någon kommission. Vi har haft skolkommissioner i svensk historia. De har varit ganska viktiga för förändringen och utvecklingen av svenskt skolsystem. Och om man tittar på de utmaningar som vi har är det ganska lätt att argumentera för varför vi behöver en igen. Regeringen kommer att tillkalla en sådan skolkommission under början av det här året. 124 (FP): Jag ska mycket nära, noga och intresserat följa den skolkommissionens arbete. Jag har en liten reflexion i slutet av denna intressanta och trevliga debatt. Varför föreslår vi allt detta? Alliansen har föreslagit en lång rad åtgärder för att staten ska ta ett större ansvar för skolan. försöker utbildningsministern i den rödgröna regeringen övertrumfa detta genom att säga att man gör ytterligare saker för att staten ska styra mer över skolan. Varför gör vi då detta? Om vi låtsas att stenografen inte är här eller att videokamerorna inte är på kan väl utbildningsministern fundera på varför vi gör detta. Är kanske svaret på frågan att vi är allt fler som börjar fundera på om det finns anledning att huvudmannaskapet också tas ifrån kommunerna?