prot · H20988 · 2015-04-17 00:00:00 — I en SVT-intervju säger ministerns pressekreterare att frågan utreds på . Handlar det då om uppdraget till som ministern talar om här? Ska jag tolka det som att det bland annat är frågan om endometrios som man ska komma tillbaka med ett svar på? 160 Statsrådet (S): Jag kan bara understryka igen att interpellation berör ett mycket viktigt ämne. Däremot är det några saker i inlägg som gör att jag måste förtydliga mitt svar. säger att jag inte skulle vilja klassa endometrios som en folksjukdom. Vad jag säger är att folksjukdom inte är någon formell klassning. Däremot finns det en populärvetenskaplig definition, och den anger att om mer än en procent av befolkningen har en sjukdom räknas den som en folksjukdom. Om det reder ut några missförstånd kan jag säga att enligt den definitionen är endometrios definitivt en folksjukdom. Jag kan inte se det på något annat sätt. Däremot finns det ingen klassificering som innebär några andra konsekvenser än att möjligtvis de kvinnor som lider av denna sjukdom och de delar av professionen som arbetar med den kan anse att den får ett formellt erkännande som folksjukdom. påstår också att jag har sagt att det inte behövs några nationella riktlinjer. Det är inte detta jag säger. Vad jag säger är att det finns olika kunskapsstöd att ge för att sprida kunskap om i det här fallet endometrios som sådan och naturligtvis också om olika typer av behandlingar. Ett av dessa kunskapsstöd kan vara nationella riktlinjer. Jag tycker definitivt att det var en riktig tolkning som gav uttryck för i sitt inlägg, nämligen att uppdraget till är att se över vilka ytterligare kroniska sjukdomar som skulle kunna vara föremål för nationella riktlinjer. Då utgår jag naturligtvis från att tittar på endometrios eftersom det inte kan klassas som något annat än just en kronisk sjukdom. Därmed har jag rett ut de två missförstånden. I tidigare interpellationsdebatter, både och vid andra tillfällen, har jag diskuterat vilka signaler och vilket kunskapsstöd till exempel kan ge och vad staten kan göra mer konkret för att sprida kunskap om vissa sjukdomar eller tillstånd. Vid sidan av det vi har diskuterat vill jag betona att regeringen i sin vårändringsbudget återkommer till den satsning som blev nedröstad , det vill säga för att förbättra förlossningsvården och kvinnors hälsa. ökas satsningen till . Bland annat ingår en satsning på att öka kunskapen om kvinnors hälsa och på att sprida nya behandlingsmetoder för att kvinnor ska kunna få en bättre vård än de har fått . Kopplingen till förlossningsvården är särskilt intressant när det gäller endometrios eftersom det ligger inom samma härad. Jag ser det som en tydlig satsning från regeringen där vi direkt och konkret kan öka förutsättningarna för att sprida kunskap om sjukdomar som drabbar kvinnor, till exempel endometrios, och bidra till att kvinnors hälsa kraftigt förbättras. 161 (KD): Jag tackar för ett svar som var lite mer betryggande än interpellationssvaret. Jag hoppas att få se lite mer eftersom vi ska sträva efter en jämlik vård och att alla ska behandlas på samma sätt i hela landet. Några landsting är duktiga i denna fråga medan andra är mycket sämre. Många läkare har vädjat. De skäms när de är på internationella konferenser. En läkare säger att det är usel vård och att det är ett svek utan like. I medierna har flera läkare som jobbar med dessa frågor sagt att vi måste få till en förändring. När Kommuner och Landsting fick en fråga från medierna svarade de att ingen på SKL ansåg sig ha tillräckligt med kunskap för att kunna uttala sig om endometrios. Diabetes känner de flesta till. De flesta känner till reumatism, men färre personer drabbas av det än av endometrios. Därför behövs det mycket mer kunskapsinhämtning. kan inte alltid göra något, och de säger att landstingen har ansvaret. har en viktig funktion som signalgivare för jämlik vård över hela landet. Jag tog upp sjukskrivning i min interpellation. Många möts av läkare som inte förstår endometrios och har därför svårt att bli sjukskrivna. En kvinna kan sjukskriva sig själv , men är hon så allvarligt drabbad att hon inte kan gå till arbetet är ska hon inte mötas av oförståelse. Det är viktigt att vi tar denna kritik på allvar. När jag har börjat ställa frågor till kvinnor som är ofrivilligt barnlösa visar det sig att många har drabbats av endometrios. skrev jag en motion om att kvinnor som har drabbats av cancer kan frysa in könsceller för att ha en möjlighet att bli gravida . Hur ser statsrådet på denna möjlighet för kvinnor med endometrios? Många genomgår olika operationer, och efter det kan de inte bli gravida. De har inte heller fått tillräcklig kunskap om detta i samband med operationerna. I svaret sägs allmänt att det finns IVF-möjligheter, men kan statsrådet tänka sig att samhället är med och bekostar infrysning av könsceller som senare kan användas i IVF-behandling? 162 Statsrådet (S): Vad gäller det sistnämnda är jag inte beredd att här och svara på den typen av detaljfrågor. De formella möjligheterna och det formella regelverket finns på plats när det gäller sjukskrivning, hjälp med befruktning och till viss del läkemedel inom förmånen. Grundproblemet är att kunskapen är så lite spridd både inom professionen och bland allmänheten. Förhoppningsvis har den senaste tidens debatt och mediala uppmärksamhet bidragit till att sprida mer kunskap om endometrios. har i uppdrag att se över vilka fler nationella riktlinjer för kroniska sjukdomar som skulle behöva tas fram. Jag utgår från att endometrios är en av de sjukdomar man tittar på och därigenom bidrar till en formell kunskapsspridning om denna sjukdom. Låt mig åter betona statens engagemang för förlossningsvård och kvinnors hälsa. I och med att vi ger 200 miljoner och föreslår 400 miljoner för de nästkommande åren kan vi bidra till de praktiska förutsättningarna för att kunskapen ska spridas och för att de professioner som är berörda ska kunna ta till sig den kunskap som finns och tillämpa den i sitt dagliga arbete. 163 (KD): Jag tackar statsråden för inläggen och för det engagemang som jag upplever att statsrådet har. Jag hoppas att denna debatt bidrar till att vi ser över hur fler kan få rätt vård och behandling så att vi kan förebygga sjukskrivningar och annat som kostar samhället mycket pengar. Vid sidan av det enskilda lidandet har vi en kostnad för samhället. är chef för i . I Aktuellt sa han att om vi blir bättre på att vårda dessa kvinnor skulle vi tjäna mellan 50 miljoner och . Vi lyfter upp detta i debatten eftersom vi ser att de kostnader som drabbar samhället inte är små. Eftersom statsrådet säger sig ingå i en feministisk regering förutsätter jag att den stora och växande gruppen kvinnor som lider av endometrios kan räkna med att regeringen tar detta på allvar och ser till att det blir riktlinjer och information till läkare så att dessa kvinnor möts av en annan förståelse när de söker vård. Det vi inte har hunnit diskutera så mycket är kostnaderna för olika läkemedel, för en del är sådant som enligt patienterna inte faller inom högkostnadsskyddet. Jag tackar statsrådet för svaret och för en bra debatt. 164 Statsrådet (S): Låt mig åter understryka för att regeringen har ett stort engagemang i frågan. Vi har också tydliga verktyg framöver, både genom uppdraget till att se över om det behövs nya riktlinjer för ett antal kroniska sjukdomar och genom de pengar som ska gå till förlossningsvård och kvinnors hälsa, 200 miljoner och 400 miljoner de nästkommande åren. Jag håller helt med om vilka stora ekonomiska vinster vi kan göra genom att satsa på förlossningsvård och kvinnors hälsa i allmänhet. Det känner jag igen från andra undersökningar, inte minst när man tittar internationellt. Det är dessa effekter jag tror att vi skulle kunna få av att uppmärksamma endometrios mer och genom att sprida kunskap om problematiken. Då kan alla de kvinnor som lider, kanske i tysthet, få adekvat behandling och leva ett hälsosammare och rikare liv. Jag tackar än en gång för interpellationen. Överläggningen var härmed avslutad. § 24 Svar på interpellation 2014/15:419 om säkerställande av att riktlinjer efterlevs 165 Statsrådet (S): har frågat mig vad jag avser att göra för att säkerställa att riktlinjer efterlevs. Frågan om följsamhet till nationella kunskapsstöd inom hälso- och sjukvård är viktig ur flera perspektiv. Patienter i har rätt att förvänta sig att få en vård baserad på bästa tillgängliga kunskap. Här har genom lagstiftning tydligt slagit fast att landstingen har ett ansvar för att erbjuda en god hälso- och sjukvård åt befolkningen. Det innebär bland annat att vården ska vara av god kvalitet. Det följer också av lagstiftningen att hälso- och sjukvårdspersonal ska utföra sitt arbete i överensstämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhet och att patienter ska ges sakkunnig och omsorgsfull hälso- och sjukvård som uppfyller dessa krav. Hälso- och sjukvården ska också ges på lika villkor vilket förutsätter att nationella kunskapsstöd får genomslag i alla delar av landet och för alla delar av befolkningen. Nationella kunskapsstöd, där riktlinjer är en del, syftar till att hjälpa såväl landstingen som enskilda yrkesutövare att uppfylla de krav som lagen ställer på dem. Som påpekar finns det trots detta brister i följsamheten till olika kunskapsstöd. Enligt min mening talar detta för att lagstiftning och bindande föreskrifter inte är tillräckligt för att åstadkomma de förändringar som är nödvändiga. Jag tror att vi alla har anledning att vara självkritiska. Styrning med kunskap av hälso- och sjukvården har i mångt och mycket genomförts top-down och kanske inte i tillräcklig grad tagit hänsyn till behov och kapacitet att implementera de kunskaper som tas fram i den dagliga verksamheten. förändras den statliga styrningen med kunskap av hälso- och sjukvård och socialtjänst i grunden. Det tydliggörs att myndigheternas styrning med kunskap ska bli behovsanpassad, effektiv och samordnad. Patienters, brukares och anhörigas erfarenheter och kunskaper ska också tas till vara. Innehållet i den statliga styrningen med kunskap ska svara mot de olika professionernas behov av adekvata kunskapsstöd inför beslut om behandling och insatser. Huvudmännen får också en mer strukturerad möjlighet att påverka styrningen med kunskap utifrån sitt ansvar för verksamheterna. Jag anser att detta för att de kunskapsstöd som tas fram i fortsättningen är prioriterade och behovsanpassade vilket bör bidra till bättre efterlevnad. Statskontoret har fått i uppgift att följa reformen i alla delar, och jag ser fram emot att få ta del av resultaten. Avslutningsvis vill jag understryka att det är en prioriterad fråga för regeringen att komma till rätta med ojämlikheter i vården. Ett av de alternativ som behöver analyseras ytterligare är hur vårdens möjligheter att bortse från nationella riktlinjer på ett eller annat sätt kan inskränkas. 166 (M): Jag får först tacka för svaret. Det här är ett angeläget ämne ur flera synvinklar. Den psykiska ohälsan ökar kraftigt, och det gäller framför allt utmattningssymtom men också de klassiska psykiska sjukdomarna. Därför är det mycket oroande om sjukvården inte tar del av de råd som tagit fram, som baserar sig på mångårig evidensbaserad forskning. Det är ju helt förödande, och alla är förlorare om människor inte kan få hjälp i ett tidigt stadium av sina symtom av sjukdomen. All erfarenhet visar ju tydligt att läkningsprocessen blir så mycket längre, och dessutom både för samhället och den enskilde kostar så mycket mer i lidande och pengar. Jag har haft möjligheten att göra studiebesök ute på verksamheter både i mitt hemlän på och här i , där det finns verksamheter som fungerar bra och till stor del återför människor till normal livsföring och arbete. Detta måste få komma fler människor till del. Det finns en stor orättvisa i , där en del har turen att komma till bra vård medan andra blir helt utan. Jag är helt medveten om att ansvaret ligger på flera huvudmän, framför allt på våra landsting och regioner. Men det borde inte vara och är inte en ursäkt för att underlåta att följa riktlinjer. Om man i den övriga somatiska vården i skulle lösa frågorna så här så skulle det bli mycket stora protester och rättarting, men med psykvården går det att hantera frågorna så här. Jag är därför glad för att statsrådet i sitt svar till mig framför att han överväger att analysera och inskränka de alternativ som huvudmännen, oftast landstingen, använder för att underlåta att följa de nationella riktlinjerna. Min övertygelse är dock att socialministern behöver vara ännu tydligare än i svaret och försöka få till stånd en utredning som på ett tydligare sätt anger att de nationella riktlinjerna ska följas. 167 Statsrådet (S): Tack än en gång, , för att du lyfter fram den här frågan, som är så viktig inte minst ur perspektivet hur vi kan motverka den psykiska ohälsan, som ju är ett växande problem i samhället. Jag kan bara understryka det jag också angav i svaret, nämligen att den här typen av kunskapsstöd naturligtvis är väldigt angeläget. När det nu finns utomordentliga kunskapsstöd på plats som är framtagna i enlighet med vetenskap och beprövad erfarenhet är det naturligtvis djupt beklagligt att de inte används fullt ut. Däremot kan jag konstatera, och det tror jag särskilt gäller i behandling och arbetet med att motverka psykisk ohälsa, att de strukturer och den verksamhet som finns kan uppvisa brister som gör att man måste söka förklaringen till varför kunskapsstöden inte används. Därför har regeringen aviserat att det här året ska en ny strategi för att motverka psykisk ohälsa tas fram. Vi vet att flera regeringar av olika färg , allt sedan den stora psykiatrireformen, har engagerat sig från nationell nivå för att stötta landsting, kommuner och andra aktörer i att arbeta med psykiatrin. Men har dessa stöd handlat om olika former av projekt, inte sällan med ganska stora summor pengar inblandade. Ofta har projekten pågått och varit inriktade på den specialiserade psykiatrin. Vi tror, och detta visar också en del utvärderingar, att om vi ska komma till rätta med detta och skapa strukturer som fungerar och är hållbara behöver vi ha ett mer långsiktigt fokus, och vi behöver också ha ett fokus på hela den kedja som inbegriper människor som lider av psykisk ohälsa. Då räcker det inte med att koncentrera sig på att stärka den specialiserade psykiatrin, för vi måste också göra något åt det förebyggande arbetet, som är bristfälligt, och vi måste på allvar etablera en första linjens psykiatri, dit man kan vända sig vid psykisk ohälsa som kräver olika typer av vårdbehandling. I första hand handlar det om att stärka primärvården, men det kan också handla om att etablera verksamheter som över huvud taget inte finns inom den svenska vården. För att detta ska bli verklighet kommer vi som sagt att ta fram en ny strategi från regeringens sida. Vi behöver också ha en bättre samverkan mellan de olika aktörer som är inblandade. Det handlar om stat, landsting och kommuner men också om ideella föreningar. Skolan måste finnas med mycket tydligt eftersom vi ser att graden av psykisk ohälsa stiger inte minst bland skolelever. Det handlar kort och gott om att ha ett helhetsperspektiv på denna mycket komplicerade problematik. 168 (M): Jag tror definitivt att vi, precis som statsrådet är inne på, måste uppgradera insatserna för den psykiska ohälsan i landet. Senast i förrgår kom det larmrapporter från , där kösituationen på en psykiatrisk klinik var så katastrofal att man var tvungen att tvångsutskriva patienter för att de inte fick plats. Liknande rapporter kommer med jämna mellanrum från andra delar av landet. Lägger man då till att många vårdkliniker inte använder evidensbaserade vetenskapliga metoder, som rekommenderas av , förstår man att situationen är under all kritik på många ställen i . Här måste det till krafttag för våra landsting, regioner och staten, som tillsynsmyndighet. Jag inser mycket väl att statsrådet inte har hunnit få fram en tydlig strategi för att strama upp tillsynen av psykvården, men jag vill betona att den är angelägen. Det är många människor som inte får den hjälp som de så väl behöver. Här har alla huvudmän – där ingår också staten – ett stort ansvar. Det är ett ansvar som måste leda till konkreta åtgärder och lagförslag för att det ska hända någonting. För att man ska få framgång i ett sådant här arbete måste organisationen , Kommuner och Landsting, involveras. Men precis som statsrådet var inne på behövs också brukarorganisationer och alla människor och myndigheter runt om patienterna för att man ska få fram förslag som kan realiseras . Jag vill med dessa ord vädja till statsrådet att han, precis som han är inne på, ska få igång en utredning inom detta område, som sedan kan ligga till grund för förbättringar inom psykvården. 169 Statsrådet (S): Jag börjar i den ände som slutade sitt inlägg i. Jag kan försäkra att det finns ett väldigt gott samarbete mellan staten och Kommuner och Landsting, inte minst via de samordnare som finns hos staten respektive SKL. Det är naturligtvis också från dessa som arbetet med den nya strategin utgår. Jag vill lyfta upp en annan aspekt som berörde, som jag tror är oerhört viktig för att vi ska kunna få ett bättre arbete mot psykisk ohälsa. gjorde i sitt första inlägg en jämförelse med den somatiska vården. Jag tror att det är en väldigt relevant jämförelse att göra. Kommer man in med ett brutet ben eller med någon typ av väldefinierad somatisk sjukdom blir man ofta genast trodd. Man går direkt in på att prata om vilka typer av behandlingar som skulle kunna gälla. Kommer man i stället in med någon form av psykisk sjukdom eller har symtom på psykisk ohälsa möts man ibland med misstänksamhet, också från vården. Det hänger naturligtvis ihop med att den här typen av tillstånd ofta är djupt stigmatiserande. Det är någonting som anses skamfullt. Det är någonting som man inte pratar om. Många människor drar sig för att erkänna till och med för sig själva att de skulle kunna lida av detta. Jag tror därför att det är väldigt viktigt att, precis som regeringen har gjort, förlänga de projekt som handlar om hur vi kan öka kunskapen om psykisk ohälsa, hur vi kan öka medvetenheten om att den existerar och naturligtvis också hur vi kan bidra till att avdramatisera den. Att man drabbas av lättare former av psykisk ohälsa är egentligen inte konstigare än att man får en vinterinfluensa. Det är någonting som många människor drabbas av, och kommer att drabbas av, under sin livstid. Men just eftersom man inte vågar tala om det söker man heller inte vård. Och när man söker vård är det inte alltid man blir bemött på samma sätt som om man hade haft en annan typ av sjukdom. Jag tror därför att det är helt centralt för det arbete som regeringen nu har initierat att vi betonar vikten av att öka medvetenheten om psykisk ohälsa, att vi minskar de delar i detta som kan anses vara skambelagda och att vi ser till att förbättra bemötandet i vården. 170 (M): Jag får tacka för den här diskussionen. Jag tror att den är oerhört viktig. Vi har – jag har varit med i sjukvårdspolitiken nere i – pratat mycket om åtgärder. Vi har satt in olika projekt, och vi har lagt in pengar. Men resultatet har ofta blivit väldigt dåligt. Det beror på att man när det gäller den psykiatriska vården fortfarande använder gamla terapimetoder som egentligen är borta på de flesta andra områden och i andra länder. Vi måste gradera upp oss och använda evidensbaserade moderna metoder som har visat sig ge effekt. Vi måste göra verkstad av detta. handlar det inte mer om att vi diskuterar och lägger upp planer, utan nu måste vi se till att detta implementeras i den svenska psykvården. Tack så mycket för diskussionen! 171 Statsrådet (S): Tack än en gång, , för att du lyfter fram den här oerhört viktiga frågan! Jag upplever att vi har talat om två saker . Vi har bland annat talat om hur de kunskapsstöd som inte minst tar fram ska kunna tillämpas i större utsträckning inom den svenska vården. Vad är egentligen statens ansvar för att detta sker? Och vad skulle vi kunna göra vidare för att det ska bli så? Vi har också pratat om kampen mot psykisk ohälsa som sådan. Det räcker inte att det finns kunskapsstöd på plats. Det räcker inte heller att kunskapen om dessa kunskapsstöd finns på plats. Man behöver också skapa de praktiska förutsättningarna för vården och för relevanta aktörer att använda sig av kunskapsstöden och erbjuda vård och ett gott stöd till de människor som lider av psykisk ohälsa. Jag kunde konstatera att regeringen har initierat ett arbete kring just detta, som handlar om att vi ska utforma en ny strategi som tar sin utgångspunkt i att de insatser vi gör från samhällets sida ska vara långsiktiga. Vi ska skapa stabila strukturer som fungerar . Och vi ska koncentrera oss på hela kedjan, inte bara på den specialiserade psykiatrin utan också på det förebyggande arbetet. Det handlar om att på allvar etablera en första linjens psykiatri. Tack, än en gång, för en konstruktiv interpellationsdebatt! Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . § 25 Svar på interpellation 2014/15:461 om högskolebehörighet 172 Statsrådet (S): har frågat mig om på vilket sätt, enligt min bedömning, yrkesprogrammens status höjs genom att alla elever tvingas läsa in högskolebehörighet. Jag vill börja med att understryka att yrkesprogrammens kvalitet och attraktivitet är ett av regeringens prioriterade områden. som många ungdomar saknar arbete uttrycker flera branscher oro för den framtida kompetensförsörjningen. Detta kan vara ett tecken på olika former av matchningsproblem, bland annat mellan ungdomars val av utbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden. Intresset för gymnasieskolans yrkesprogram har minskat stadigt . Den negativa trenden förstärktes i och med gymnasiereformen 2011. Andelen elever i årskurs 1 på yrkesprogrammen har minskat från 2014. Det här är naturligtvis olyckligt av flera skäl. Yrkesprogrammen är viktiga för kompetensförsörjningen av strategiska branscher. Vi vet dessutom att en yrkesutbildning leder till snabbare etablering på arbetsmarknaden. För att förstärka den gymnasiala yrkesutbildningens kvalitet och attraktionskraft har regeringen gett tilläggsdirektiv till . Här ska utredaren bland annat verka för att samverkan mellan gymnasial yrkesutbildning och arbetsliv i form av till exempel yrkescollege ska växa fram. Utredaren ska också undersöka om det finns intresse och förutsättningar för en försöksverksamhet med så kallade branschlärlingar samt föreslå hur matchningen mellan ungdomars val av gymnasial yrkesutbildning och efterfrågan på arbetsmarknaden kan förbättras. I den reformerade gymnasieskolan innehåller inte alla yrkesprogram de kurser i svenska och engelska som krävs för grundläggande behörighet till högskolan, om inte eleven själv aktivt väljer till dem. har angett att denna förändring av yrkesprogrammen kan ha lett till det minskade intresset för yrkesprogrammen. Att den grundläggande behörigheten inte längre ingår automatiskt gör att yrkesprogrammen riskerar att framstå som en återvändsgränd för eleverna, och de får inte de kompetenser de behöver för att klara av en föränderlig arbetsmarknad. Vi vet också att vissa av de elever som väljer att läsa de kurser som krävs för grundläggande behörighet kan stöta på praktiska svårigheter, till exempel genom att det uppstår schemakrockar mellan dessa kurser och elevernas perioder med arbetsplatsförlagt lärande. Den rättighet som yrkeseleverna har att läsa dessa kurser riskerar därmed att bli något som inte fungerar i praktiken. Alla nationella program i gymnasieskolan bör i stället erbjuda en bred gemensam kunskapsbas som ger grundläggande behörighet till högskolan. Så kan vi skapa yrkesutbildningar som inte innebär återvändsgränder, som vi tryggar den framtida kompetensförsörjningen och gynnar konkurrenskraft.