prot · H20962 · 2015-02-18 00:00:00 — På så sätt behöver man inte pröva frågor sida vid sida. Detta gynnar rättssäkerhet och effektivitet. Som jag sa i inledningen ställer vi oss bakom hela betänkandet. 45 (M): Jag yrkar bifall till betänkandet och avslag på reservationerna. Just nu är 50 miljoner människor på flykt. Det är mer än fem . Inte sedan har så många varit på flykt. av dessa flyktingar befinner sig i sina hemländers närområde. har vi en gemensam lagstiftning på asylområdet. pågår processen att implementera den i respektive medlemsstats nationella lagstiftning. Eftersom har gått borde lagstiftning och praxis vara mer lika. Vi kan ta en somalier som ett exempel på hur de olika medlemsstaterna tolkar denna lag. En somalier som söker skydd i har beroende på i vilket EU-land han eller hon hamnar 17–95 procents chans att få skydd. Det är svårt att se den gemensamma lagstiftningen i dessa siffror. Vi i äger inte den här frågan själva, utan ansvaret vilar tungt på . Det finns också olika synpunkter på var vi ska hjälpa flyktingar – här hos oss eller på plats. Svaret är enkelt: både och. Vi kan ta som ett exempel. Enligt FN:s flyktingkommissarie är hjälp inne i nästan omöjlig att ge. Det innebär att det är möjligt att ge adekvat hjälp och skydd först i närområde. Länderna där sviktar nu under det massiva flyktingtrycket, inte minst där var fjärde person i landet är en flykting. pågår en cynisk människosmuggling. Det ligger i EU:s intresse att öka kapaciteten för såväl mottagning av asylsökande som vidarebosättning, parallellt med att vi har en human och effektiv gränskontroll. Alternativet att enbart hjälpa på plats och stänga våra gränser är oerhört farligt och riskabelt av två skäl. Det första är att det på många ställen är omöjligt att ge hjälp i hemlandet. Det andra är att många länder i närområdet redan nu är mycket hårt ansträngda på grund av flyktingtrycket. Det skulle inte vara särskilt smart att säga till dem: Heja, heja! stänger vi våra gränser. Tar vi inte detta på allvar ligger det i farans riktning att vi får en kollaps i grannländer med följden att miljoner flyktingar söker sig till oss. Ingen gränskontroll i världen skulle kunna hindra en sådan massiv flyktingvåg. Såväl ur ett humant perspektiv som av ren självbevarelsedrift bör vi hjälpa våra medmänniskor. Det är i detta perspektiv vi ska se och EU:s utmaningar. tar ett stort ansvar, men det är inte först och främst vi som ska göra mindre utan fler medlemsstater som ska göra mer avseende både att ge skydd till dem som kommer hit och att genom samarbete med UNHCR erbjuda vidarebosättning. Hade alla EU:s medlemsstater i förhållande till sin folkmängd tagit emot lika många flyktingar för vidarebosättning som hade EU i ett slag kunnat ta emot 100 000 flyktingar. tar emot ungefär 2 000 , och enligt flyktingkommissarien är den globala kapaciteten ca 100 000. Det globala behovet är just nu 380 000 platser. En del av världens orosplatser ligger mycket nära , till exempel , och . Vi talar om miljoner människor. Eftersom vår EU-gemensamma asylpolitik bygger på reglerad invandring aktualiserar det vikten av en human och effektiv gränskontroll. I detta betänkande hanterar vi EU:s gemensamhetskodex för gränspassage, gränskodex, samt sanktioner för att passera gränser utan tillstånd och hur beslut om bland annat utvisning ska överklagas. Vidare hanterar vi en skyldighet att lämna fingeravtryck och biometriska data och hur dessa sedan hanteras. Här vill utskottet tydligt markera att dessa data inte får användas för andra ändamål än vid gränskontrollen för att förstöras. Slutligen hanterar vi ett förslag som rör bestämmelserna om så kallad uppskjuten invandringsprövning. Det finns två alternativ om två människor har bestämt sig för att leva ihop i och en av dem är från tredjeland. Det ena är att anknytningspersonen bor i , den andra partnern kommer hit och de flyttar ihop. Då används så kallad uppskjuten invandringsprövning. Det innebär att om förhållandet fortfarande består får personen beslut om uppehållstillstånd. Det andra är så kallade etablerade förhållanden, där båda kommer till och en av dem har tillstånd att vara i . Enligt EU:s familjeåterföreningsdirektiv ska man ha rätt att ta med sig sin man eller hustru. Familjeåterföreningsdirektivet reglerar dock enbart gifta, inte sambor. Men begreppet sambo tillfördes i den nationella lagstiftningen. Begreppet sambo är definierat på andra ställen i den svenska lagstiftningen och är då definierat som att man har sammanlevt . Vid den så kallade uppskjutna invandringsprövningen ska man ha sammanbott , vilket gör att sambobegreppet i utlänningslagen blir svårtolkat. Därför föreslås nu att sambo definieras i utlänningslagen som sammanboende . 46 (SD) replik: talar om flyktinghjälp och om att man ska hjälpa både på plats och här i . Det rimmar illa med både den politik som den nuvarande regeringen för och den politik som den borgerliga regeringen förde, med tanke på att man gör enorma avräkningar av biståndsbudgeten till förmån för flyktingmottagningen här i , som ingen kan påstå fungerar bra. Vi kan se att av långtidsarbetslösa var utrikes födda, att utanförskapsområdena blir fler och fler och att de människor som kommer till hamnar i utanförskap och får problem. Det här är naturligtvis väldigt dåligt för den enskilda men också dåligt för samhället, som förlorar resurser för att man måste ta tag i det här. Och det här hjälper man till att bekosta med biståndsmedel. Det jag undrar är hur kan försvara en sådan politik när man tar pengar från biståndsbudgeten. När regeringen skryter om att man lägger av bni lägger man i själva verket . 47 (M) replik: Hade det varit så enkelt att man kunde bestämma var man ska hjälpa människor som är på flykt hade man kanske kunnat föra ett resonemang i den här riktningen. Men det råkar ju vara så det inte fungerar även om går och ställer sig på ett torg i och skriker: Eld upphör! ska vi hjälpa till. Av det enkla skälet kommer människor ändå att söka sig hit, och då är det rimligt att man gör en avräkning av biståndsmedlen. Även om man kunde öka insatserna kraftigt, vilket jag tycker är tilltalande i sig, skulle människor söka sig hit. Detta går alltså inte att styra fullt ut. Jag måste också ställa frågan här: Om vi nu skulle stänga våra gränser, tror du verkligen att vi skulle kunna kontrollera det, ? Jag vet inte vilken uppfattning du har om hur en gräns ser ut. Jag kan ta med dig på en tur till gränsen mellan norra och . Då ska jag tala om för dig att det inte är lätt att se till att ingen kommer över. Det är med andra ord ganska orealistiskt. Sedan måste jag ställa en fråga som jag har funderat på. Jag har debatterat med , och ni har haft målsättningen att minska invandringen . kom det 22 000 människor hit. kom det 68 000 människor. Är det som gäller, eller vilken siffra är det? 48 (SD) replik: Precis som jag sa i mitt anförande och har sagt tidigare vill inte stänga våra gränser. Vi är för en faktabaserad och verklighetsförankrad politik i nivå med våra grannländers. Svårare än så är det egentligen inte. talade tidigare om vidarebosättningssystemet, ett system som står bakom. Vi vill hjälpa människor, och det här är ett lagligt sätt för människor att genom FN ta sig till länder i . Det är ett rättssäkert system om man håller sig till det och faktiskt följer internationella avtal som exempelvis Dublinförordningen. Där står det att alla människor ska ha rätt att söka asyl – det står även bakom – men att det ska ske i första ankomstland. Är det så att man inte kan ta till vara sådana överenskommelser, då faller hela rättssäkerheten. Självfallet måste man också jobba med signalpolitik och se vilka signaler man sänder ut. Vad händer med de människor borta i krisdrabbade länders närområden som får höra att i får alla syrier permanent uppehållstillstånd? Vad sänder det för signaler? Det är klart att de kan överväga risken att sätta sig i rostiga båtar över när de får höra sådana saker. Och det här är personer som har förmågan att betala flyktingsmugglare enorma summor pengar för att ta sig hit. De som lämnas i sticket är människorna utan några resurser över huvud taget. De människor som är kvar i flyktinglägren får mindre pengar på grund av att regeringen prioriterar de förhållandevis få som har tagit sig ända till . Sist men inte minst: Om och för den delen också regeringens företrädare på riktigt vill hjälpa människor, var är då det ökade stödet till exempelvis fonder, som ser till att man ger riktade bidrag till de länder som har ett extremt högt mottagande i närområdet? 49 (M) replik: Det här ett område som det är lätt att göra enkelt i teorin, men i det är svårt att applicera detta på verkligheten. Vi måste göra flera saker. Vi måste ha en mottagning för de människor som kommer hit. Vi måste hjälpa och stötta de länder som är i behov av det, inte minst de som har ett väldigt flyktingtryck på sig. Vi har också ett behov av att kunna vidarebosätta människor. Just när det gäller detta har EU en hemläxa att göra, och det sa jag också i mitt anförande. Men man kan inte utesluta något av dessa alternativ. Jag ställde en fråga om fortfarande står för att minska invandringen . Eftersom svaret uteblev förutsätter jag att svaret är att man inte längre gör det. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 19.) § 16 Kommissionens arbetsprogram 2015 Kommissionens arbetsprogram 2015 (KOM(2014) 910) 50 (SD): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation i ärendet. Den nya arbetsprogram har , och kommissionen har också talat om att det blir ”annorlunda den här gången”. Tittar man närmare på dokumentet ser man dock att det påståendet är totalt nonsens. Av totalt 23 prioriteringar ser man att endast tre är översyn av omfattande politikområden. Två är nya agendor för politikområden, och likaså handlar två av prioriteringarna om framtagandet av nya mål inom sina politikområden. Dessutom ser vi två helt nya övergripande strategier, två nya unioner, två nya planer och hela fem nya lagstiftningspaket. Vid det här laget är vi nog alla bekanta med att så kallade översyner, agendor, målframtagning, unioner, planer och paket i realiteten innebär en massa nya lagstiftningsförslag. Kommissionen fortsätter i och med detta i exakt samma gamla hjulspår som . Den nya kommissionen har också talat sig varm för att det nu ska bli mindre regelkrångel, färre regler och att kommissionen inte ska lägga sig i sådant som bäst hanteras på nationell nivå. Inte heller här blir det så att säga ”annorlunda” . Av de 80 förslag som ska i papperskorgen ser det ut som att 70–redan är genomförda på ett eller annat sätt eller ersatta av andra förordningar. Av det dryga tjugotal föreslag som inte tagit sig igenom lagstiftningsmaskineriet kommer ungefär hälften att ersättas med andra, nya förslag. I praktiken blir det 15 förslag som hamnar i papperskorgen. Det som kommissionen menar att EU inte ska reglera är ofta förslag om kvalitetsprinciper om turism och lite punktskatter och annat. Inte heller det så kallade Refitprogrammet innebär någon större skillnad utan består nästan uteslutande av utvärderingar och kodifieringar. I stället börjar hela 81 nya regelverk att gälla till följd den gamla kommissionens arbete. Det mest uppseendeväckande med dessa är dock att 21 av dem är antagna av kommissionen och således ligger helt utanför demokratisk kontroll. Av de nyheter som kommissionen presenterar framgår det tydligt att man inte har för avsikt att minska överstatligheten eller att ge tillbaka någon makt till medlemsstaterna. Man avser att ta fram fler arbetsmarknadsåtgärder för att åstadkomma en mer integrerad arbetsmarknad inom EU. Man presenterar en energiunion och en kapitalmarknadsunion. Man skapar nya strukturfonder, och man ska ta fram en ny europeisk agenda för migrationspolitiken och så vidare. Den medialt förmedlade bilden av ”mindre men bättre” förefaller helt enkelt vara ren propaganda från början till slut. Man kanske skulle kunna tro att kommissionen hade lärt sig något av resultatet i Europaparlamentsvalet , där nästan en tredjedel av väljarna valde att lägga sina röster på EU-skeptiska partier, eller att kommissionen skulle lärt sig något av den kris vi haft och fortfarande har i EU, med extrem arbetslöshet, en industri som halkar efter omvärldens, och sydliga länder som är på randen till konkurs. Men nej, å nej, kommissionen har sannerligen inte lärt sig något alls. I stället för att inse att det är integrering och överstatlighet som orsakat de problem som EU-länderna har svarar kommissionen med ännu mer integrering och ännu mer överstatlighet för att komma till rätta med problemen. Hur man kan kalla det för en ny start eller hur det blir annorlunda den här gången övergår i sanning mitt förstånd. Den nya kommissionen är trots allt bara mer av samma gamla vara men i ny kostym – detta trots att den så kallade superkommissionären skulle vara en garant för att inget onödigt skulle slinka igenom och lät påskina att man tagit till sig av resultatet från valet. När Timmermans lovade ett effektivare EU var det kanske precis det här han menade, alltså en lagstiftningsfabrik som aldrig tar paus och aldrig sover. Det ser inte ut som om något egentligen kommer förändras under den här mandatperioden, och slutsatserna man kan dra av det är antingen att EU är ett självgående monster som inte kan vare sig stoppas eller hejdas eller att kommissionen inte har för avsikt att försöka stoppa eller hejda den här federalistiska utvecklingen. I stället för alla dimridåer illustreras den riktning som EU kommer fortsätta i bäst av ett citat ur just arbetsprogrammet: kommissionen ska ”ta fram förslag till nästa steg mot delad suveränitet i den ekonomiska styrningen”. I klartext är detta vad alltid har hävdat: EU framhärdar nu öppet i att federalisera den europeiska finansiella och ekonomiska politiken. Det handlar om att få ett och om strävan efter att federalisera vartenda område. Det är den tydligt utstakade riktningen från den nya kommissionen. Det framgår av det arbetsprogram som vi nu behandlar. Detta, herr talman, är en utveckling som är mycket skrämmande och som vi i som enda parti tydligt vänder oss emot. Jag kan försäkra kammaren om att det är något som vi kommer att förmedla till de svenska väljarna och något som vi tror att de håller med oss om. Självklart ska vi kunna samarbeta olika nationer och stater i , men att på det här sättet federalisera område efter område och helt enkelt ta bort ännu mer makt från de europeiska medborgarna är helt fel väg att gå. I detta anförande instämde (SD). 51 AMINEH KAKABAVEH (V): Jag vill yrka bifall till vår reservation i detta utlåtande. Dagens debatt handlar om arbetsprogram. Vi i delar flera av de synpunkter och invändningar mot kommissionens arbetsprogram som framförts i utrikesutskottets utlåtande. Vi har varit kritiska mot bland annat arbetet mot terrorism, bristande ambitioner i klimat- och energipolitiken och avsaknad av tydligt fokus på jämställdhetsfrågor. Vidare anser vi i att den fria rörligheten för arbetskraft inte får ske till priset av social dumpning. Vi välkomnar en tydlig markering för att slå fast att svenska villkor ska gälla alla som arbetar på den svenska arbetsmarknaden och att ett socialt protokoll krävs för att värna den svenska modellen. anser vidare att det är oroväckande att den ekonomiska och sociala krisen i EU fortsätter att fördjupas. EU:s åtstramningspolitik har varit en katastrof för miljontals människor i unionen. Därför behövs det en ny inriktning för den ekonomiska politiken för att flera av unionens länder ska kunna ta sig ur krisen. De åtgärder som föreslås i kommissionens arbetsprogram är långt ifrån tillräckliga. anser att EU ska prioritera full sysselsättning framför den rådande åtstramningspolitiken, som slagit ut flera miljoner människor, till exempel i . När det gäller att vända den ekonomiska utvecklingen i är skuldavskrivningen en förutsättning för att landet ska hålla ihop. Vi tycker inte att till varje pris ska försvara euron. Att fortsätta ge miljarder av våra gemensamma tillgångar i stöd för att bankerna ska slippa kreditförluster är inte rimligt. EU bör därför möjliggöra för enskilda medlemsstater att återgå till nationella valutor. En annan viktig och kontroversiell fråga som har oroat oss och miljontals människor på bägge sidor av gäller frihandelsavtalet mellan och , det så kallade TTIP. är i grunden positivt till att det skapas förutsättningar för ökad handel och att handelshinder avvecklas. Men vi känner en djup oro inför de pågående förhandlingarna om ett frihandelsavtal mellan och EU. Vår kritik är riktad dels mot det faktum att förhandlingarna präglats av slutenhet och begränsad insyn från allmänheten, dels mot delar av avtalet som kommer att påverka EU:s medborgare negativt. Vid sidan av förslaget till en tvistlösningsmekanism som ger investerare rätt att stämma en stat, en så kallad ISDS-klausul, finns det även en rad andra förslag som riskerar att på ett negativt sätt påverka livsmedelssäkerhet, nationell miljö- och arbetsrättslagstiftning samt den demokratiska kontrollen över välfärden. Förhandlingarna om frihandelsavtalet präglas av ett fokus på företagens kortsiktiga intressen i stället för planetens och medborgarnas intresse. är, som sagt, för handel, men vi kommer aldrig att acceptera de långtgående inskränkningar i demokratin som TTIP bygger på. Vi vill ha ett avtal där klimat, miljö, arbetsrätt och folkhälsa inte underordnas ekonomiska vinningar för företagen. Vi beklagar att lägger fram ett arbetsprogram som sänker ambitionerna för miljö- och klimatpolitiken. var det varmaste året någonsin, och de globala utsläppen av växthusgaser håller på att passera alla gränser för vad som är hållbart. och EU borde därför visa omvärlden att det är möjligt att ha fungerande och hållbara samhällen men med kraftigt minskade utsläpp. försök att stoppa både förslagen om bättre luftkvalitet och avfallsdirektivet är dessvärre exempel på steg i helt fel riktning. Vi förutsätter att kommissionen åtminstone inte kommer att stoppa de medlemsländer eller stater som vill gå före på miljöområdet och andra viktiga politikområden. Det är nämligen så vi bäst påverkar andra: genom det goda exemplet. motsätter sig utvecklingen mot en ökad samordning av utrikespolitik inom EU. Vi värnar möjligheter att föra en självständig utrikespolitik och möjligheter att självt avgöra när och med vilka andra länder vi vill samarbeta när det kommer till att möta våra stora internationella utmaningar. En annan viktig fråga gäller romernas situation. De kränkningar och den utsatthet som romer utsätts för i olika delar av är oacceptabla. Därför slår fast att romernas mänskliga fri- och rättigheter och medborgarskap måste garanteras i hela EU. Det är att denna fråga prioriteras och hamnar högst upp på dagordningarna. Vi är självklart positiva till att kommissionen gör en union i demokratisk förändring till en av sina huvudprioriteringar, men detta måste också inbegripa kvinnors rättigheter och romernas rättigheter och att yttrandefrihet och den enskilda människans identitet ska skyddas. Det är viktigt för demokratin i unionen och i . Förslag om ökad öppenhet och att subsidiaritetsprincipen understryks är också välkomna, men dessa förslag är långt ifrån tillräckliga för att komma till rätta med unionens demokratiska underskott. vill se en tydlig förflyttning av makt och resurser från EU tillbaka till medlemsstaterna. Vi vill se en minskad överstatlighet och att EU:s budget tydligt minskas. Kommissionens arbetsprogram i sig synliggör det demokratiska underskottet i unionen. Trots ett omfattande arbete i flera av utskott saknar riksdag i grunden någon möjlighet att påverka inriktningen på kommissionens arbete. Kommissionen har alla möjligheter att ignorera de synpunkter som nationella parlament framför, som till exempel i dagens debatt. 52 (S): Vi debatterar nu arbetsprogram. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och yrkar avslag på samtliga reservationer. arbetsprogram innehåller de politiska prioriteringarna för året. Inriktningen på programmet handlar om sysselsättning, tillväxt, investeringar, en sammankopplad digital inre marknad, en motståndskraftig energiunion och en framåtsyftande klimatpolitik. Det handlar också om en fördjupad och mer rättvis inre marknad med en stärkt industribas, en djupare och mer rättvis ekonomisk och monetär union, ett rimligt och balanserat frihandelsavtal med , ett EU-område för rättvisa och grundläggande rättigheter som grundar sig i ett ömsesidigt förtroende, en ny migrationspolitik, ett EU som är en starkare global aktör och en union i demokratisk förändring. EU är en av världens starkaste ekonomier med över 500 miljoner medborgare i 28 medlemsländer. Utvidgningen av EU har pågått , då samarbetet grundades i . De ursprungliga medlemsländerna var , , , , och dåvarande . undertecknades , och då bildades den europeiska gemenskapen, EEG, även kallad den gemensamma marknaden. Sedan har EU-familjen vuxit som samhällen förändrats på den europeiska kontinenten. gick , och med i EEG. störtades diktatorn i . blev en republik efter att militärjuntan fallit samman. gick med i EEG, och var och redo för medlemskap. revs , och och återförenades. gick , och med i EU. Och tio nya medlemsländer gick med . Man kan då anse att det var den sista spiken i kistan avseende ett och ett . gick och med i EU. Och slutligen, 2013, blev EU:s 28:e medlemsland. blev och antagna som kandidatländer, och 2010 antogs och . Sedan finns det tre så kallade potentiella kandidatländer: , och samt Kosovo. Varför då tala om historien när vi borde blicka mot framtiden? För mig som en varm förespråkare av EU och dess många fördelar är just historien viktig för att förstå varför EU är ett så starkt och högkvalitativt freds- och demokratiprojekt. På den europeiska kontinenten har det varit ett enda stort krig sedan – kriget i det . Visst har det blossat upp krigskonflikter i gränsländer till EU, bland annat i och , men medlemsländerna har inte krigat med varandra. Samtliga länder i det forna kriget i är nu på något sätt på väg att gå med i EU, som och numera är medlemmar. De associeringsavtal med , och som godkänts av riksdag är ett ytterligare steg mot att bygga upp demokratiska strukturer i dessa länder så att de på kan bli kandidatländer till EU. Varje land som ansökt om att bli kandidatland eller fått frågan om att bli kandidatland måste ofta genomföra radikala förändringar för att komma i slutlig ställning att inlemmas i EU-familjen. Exempelvis måste erkänna för att komma vidare i processen. Köpenhamnskriterierna gäller: Politiska, ekonomiska och administrativa kriterier måste uppfyllas innan medlemskap kan bli aktuellt. Det är nu som EU behövs som mest. Kriget i , med en skör vapenvila, åskådliggör vikten av associering och identifikation med och till EU. har ett bräckligt politiskt system och en tuff ekonomisk situation. När , med tydliga maktambitioner och ekonomiska ambitioner, intervenerar och annekterar samt ger ekonomiskt och militärt stöd till separatisterna i Donetsk och Luhansk behövs EU som en stabil partner för att skapa en långvarig fred och medverka till att bygga upp den demokratiska institutionen i . behöver nya handelsvägar och hjälp från EU på olika sätt, bland annat för att motverka korruption. Vi behöver bistå i att bli mindre energiberoende av med mera. Det är därför ytterst angeläget att kommissionen verkligen arbetar med reformeringen av men också lägger fram skarpa förslag som på utökar möjligheterna till tätare samarbeten affärsmässigt, kunskapsmässigt och säkerhetsmässigt. De geopolitiska spelen kräver ännu snabbare insatser från EU, i form av uttalanden men framför allt i verklig politisk handling. är ett land i kris, men ur den krisen och krigskonflikten kan det finnas goda förutsättningar att få ett mer utvecklat och fördjupat samarbete med EU, precis som , och som gick från militärdiktaturer till medlemmar i .