prot · H30948 · 2015-12-17 00:00:00 — Jag anser däremot att även om det finns uppenbara utmaningar i att specificera och följa upp kvalitet borde det i sig inte innebära att man inte jobbar med problemen. Att vi behöver företagen inom välfärden är ett konstaterande som jag uppfattar att civilministern håller med om. Det finns många fördomar om företag som bedriver skattefinansierade tjänster inom välfärden, men det finns också mycket okunskap. Det kan handla om hur förutsättningarna för de företag men även de kommuner och landsting som levererar dessa tjänster ser ut men också om vad vinst är och vad vinsten används till. Att det sedan har funnits en politisk agenda från vänsterkanten som med avsikt gärna sprider felaktig information bidrar säkert också. Jag undrar om inte många förväxlar ordet vinst med utdelning. För vinst är ju helt enkelt resultatet när intäkterna är högre än kostnaderna. Ska ett företag kunna existera långsiktigt måste det göra vinst. En del av vinsten kan användas till utdelning till ägarna, men det är även vinsten som används för att investera och satsa i verksamheterna. Ett företag tjänar bara pengar om människor köper dess tjänster, och därför ligger fokus på att förbättra dem. Vad många inte tänker på är att även kommuner och landsting ska gå med vinst. Det brukar då kallas för att man gör överskott eller klarar sin budget. Det finns till och med lagliga krav på att kommunerna ska gå med vinst, det vill säga långsiktigt ha god ekonomisk hushållning. Politiken ska hitta en balans mellan att finansiera en bra verksamhet och att se till att det finns goda förutsättningar för framtiden. Därför behövs vinster i kommunerna för att säkra olika måsten och ta hänsyn till risker man inte alltid känner till i budgetarbetet, men även för att kunna göra satsningar i kommunen. Annars belastas kommande generationer. Man kan fråga sig varför det har blivit så kontroversiellt att företag gör vinst, eller rättare sagt: Det verkar bara gälla företag i det där som kallas välfärden, alltså skola, vård och omsorg. Det råkar vara företag i branscher där många kvinnor arbetar och därför är expertis. Det är riktigt tråkigt att kvinnors företagande därmed misstänkliggörs. Fokus måste ligga mer på bra kvalitet som levereras. På det området händer mycket. Inte minst Kommuner och Landsting och kommunerna själva jobbar med det. Hur ser då vinsterna i välfärdsbolagen ut? De är inte i närheten av att vara så höga som människor i allmänhet tror. Om man ser till rörelsemarginalen, det vill säga den summa som anger hur stor andel av företagens intäkter som blir kvar för att betala räntor och skatt samt vinster, är den i företag hos välfärdssektorn med i huvudsak skattefinansierade kunder enligt SCB i genomsnitt . Som jämförelse har generella företag i tjänstesektorn . Men när människor ombads uppskatta rörelsemarginalen uppgick genomsnittet till , alltså väsentligt högre. Hälften trodde att rörelsemarginalen till och med var högre än , och var fjärde trodde att den var . Jag har läst siffrorna i Entreprenörskapsforums antologi , välfärd och entreprenörskap. Företagen i välfärden misstänkliggörs alltså helt felaktigt. De gör inga stora vinster, och de vinster som görs satsas ofta på verksamheterna, inte på utdelning till ägarna. Jag undrar därför hur civilministern ser på vinstbegreppet med tanke på direktiven till , som bland annat fastslår att ”förekomsten av vinstintresse påverkar incitamentsstrukturen i verksamheten, vilket går ut över kvalitet, likvärdighet, tillgänglighet och arbetsvillkor”. 145 Statsrådet (S): Jag vill återigen tacka för en intressant interpellation. Också detta är en otroligt viktig fråga som rör den offentliga sektorns organisering. Vi har haft stora reformer , där vi har släppt in kommersiella aktörer i offentliga välfärdsverksamheter. har gått längre än de flesta andra länder i västvärlden vad gäller att släppa in kommersiella aktörer bland annat i utbildningssektorn. Det har en del fördelar. Vi har fått en ökad mångfald av aktörer, och vi har stärkt valfriheten för brukarna. Men det innebär också en hel del risker och negativa följder som måste hanteras rättsligt, inte minst. När det handlar om finansiering av offentliga välfärdstjänster utgår vi från ett antal principer. En viktig princip bör vara att de offentliga medlen ska användas till det de är avsedda för. Vi har bland annat i kommunallagen lokaliseringsprinciper, som påverkar den offentliga resursanvändningen i verksamhet. Man kan säga att det nuvarande regelverket för privata utförare i offentliga välfärdstjänster inte motsvarar dessa målsättningar, eftersom vi saknar rättsliga instrument för att påverka resursanvändningen i offentliga välfärdstjänster som drivs av privata utförare men som naturligtvis finansieras med våra skattemedel. Därför har regeringen tillsatt en rad olika utredningar, däribland som har det stora uppdraget att ta fram ett sådant regelverk. Här handlar det om att minimera riskerna för en felaktig resursanvändning. Resurser som ska gå till skolverksamhet ska naturligtvis användas till skolverksamhet. Vinsten är såklart en relevant fråga. När verksamhetssyftet är att dela ut vinst till ägarna uppstår en del potentiella risker i verksamheter, som måste hanteras rättsligt. Här finns en potentiell risk att man drar ned på kvaliteten och bland annat bemanningen för att öka vinsten. Den potentiella konflikten är påtaglig i den här typen av verksamheter. Lagstiftningen ger inget svar på denna fråga. Det gör den i andra länder. I andra länder har man bestämt sig för att helt förbjuda till exempel vinstsyfte i utbildningsverksamheter som är offentligt finansierade. Det är den ordning som gäller i till exempel , och de flesta andra västeuropeiska länder. Vi har inte velat gå så långt. Om man studerar uppdraget i talar vi mer om hur man hanterar den potentiella konflikten i verksamhetssyftet och hur man rättsligt hanterar resursanvändningen, alltså hanteringen av ett eventuellt överskott i offentligt finansierade välfärdstjänster. Det finns säkert anledning att kritisera oss för att vi inte går så långt, men jag tror att det är välavvägt att helt enkelt fokusera på resursanvändningen och då också erkänna att vi har mycket att vinna på att ha olika typer av utförare i de offentliga välfärdsverksamheterna. Det finns ingen vilja från regeringens sida att minska mångfalden. Det finns inte heller någon vilja från regeringens sida att försämra valfriheten för brukarna. Däremot finns det en stark vilja från regeringens sida att justera regelverket så att vi får en bättre kontroll av resursanvändningen. Det är en ytterst relevant och nödvändig reform. Vi kan inte utgå ifrån hur det är generellt och hur de skötsamma företagen sköter sig, utan vi måste ha ett system som är hållbart. Vi ser också att inom vissa branscher har vi allvarliga akuta problem just . Jag tänker på flyktingmottagandet och till exempel de rapporter som vi får nu angående asylboenden och HVB-hem. Där är det vinstmarginaler som inte är på , utan som är långt över detta. Där ser vi en ineffektiv resursanvändning, och det är svenska skattebetalare som finansierar saker som inte ingår i det offentliga åtagandet. Här behöver vi ett ändrat regelverk. Vi kommer att jobba med detta, och vi hoppas att ideologiska skygglappar inte sätter stopp för detta arbete. 146 (M): Jag är naturligtvis helt enig med statsrådet om att vi ska minimera risken för ineffektiv resursanvändning. Det är vi väl alla överens om. Det gläder mig också att jag hör statsrådet uttala att det finns fördelar med både mångfald och valfrihet, för det är två viktiga delar i politiken. Vi är också politiskt överens om att vård, skola och omsorg ska finansieras via skattekollektivet. Vi arbetar alla på samma linje om att skatteflykt och skatteundandragande ska beivras. Arbetet mot oseriösa företag som inte bara låter bli att betala rätt skatt utan även är illojala i sin konkurrens med övriga aktörer bedrivs både nationellt och internationellt. När det kommer till att upphandla tjänster tycker vi det är rätt självklart att upphandla exempelvis byggentreprenader från byggföretagen. Även om det finns skillnader mellan att upphandla välfärdstjänster och byggentreprenader är det inte alltid lätt med kravspecifikationerna till byggentreprenader heller. Jag tolkar svaret från civilministern som att han anser att samhället har mer förtroende för byggföretagen än för välfärdstjänstföretagen. Jag ifrågasätter det lite grann, för jag tror snarare att det gäller för partierna till vänster. Inom välfärden finns dessutom numera, tack vare lagen om valfrihetssystem, möjligheten för kunderna att välja själva. Det är bättre att människor själva väljer, eller väljer bort, när det gäller vem som ger dem bäst service. Det fungerar oftast utmärkt inom skola, primärvård och hemtjänst gällande tjänster inom välfärdssektorn. Om vi jämför byggbranschen med välfärdsbranschen har bägge vinstintressen. Eventuellt kan det vara svårare att definiera och följa upp kvaliteten inom välfärden, men det bemöts å andra sidan av LOV, som möjliggör för kunderna att välja själva. Därmed faller argumentet att välfärdsföretag skulle skära på kvaliteten. Om de gör det förlorar de sina kunder. Det gäller under förutsättning att det finns alternativ. Däremot har jag inte sagt att jag stöder dem som tjänar mycket pengar där regelverket inte fungerar så bra. Vi behöver alltså säkerställa att det finns valmöjligheter inom välfärden, det vill säga att vi behöver se till att det finns goda förutsättningar inte bara för byggföretagen utan även för företagen inom välfärden. Tyvärr har de signaler som direktiven till ger gjort att en bransch som tidigare växte nu har avstannat. S-MP-regeringen skapar tillsammans med V en osäkerhet som medför minskade investeringar och färre jobb. Baserat på vad – en känsla? Men var är fakta? Jag får inte ihop det, så civilministern kanske kan hjälpa mig. Vi behöver näringslivets hjälp för att klara utvecklingen av välfärdstjänster. Företag behöver kunna göra vinst, det vill säga detsamma som vi i lagen kräver av kommunerna. De företag som levererar tjänster inom välfärden har enligt alla utredningar lika god eller bättre kvalitet än kommunerna. Brukarna och kunderna är nöjda, personalen är nöjd och kostnaderna är generellt sett lägre, det vill säga att man arbetar effektivare. Då tar man väl hand om skattekronorna. Frågan är: Varför fortsätter Vänstern att misstänkliggöra företagen i välfärdssektorn? Varför ges inte företagen goda förutsättningar att bedriva en bra verksamhet för skattepengarna i konkurrens men på lika villkor som kommunerna? 147 Statsrådet (S): Regeringens ambition är inte att misstänkliggöra någon. Vår skyldighet är att ta fram ett regelverk som säkerställer rätt resursanvändning och garanterar effektivitet i offentliga verksamheter. Det regelverket finns inte på plats. En av de viktigaste principerna i svensk förvaltning och ett av de viktigaste verktygen mot ineffektivitet och inte minst korruption i svensk förvaltning är offentlighetsprincipen. Vi använder oss av den som ett rättsligt verktyg för att garantera ett visst beteende i den offentliga verksamheten. Vad händer då om offentliga verksamheter utförs av privata utförare? Ja, då förutsätter detta att offentlighetsprincipen får omfatta de privata utförarna, eftersom det är hela uppbyggnaden för den modell i vår förvaltning som ska garantera en korrekt resursanvändning och förebygga missförhållanden i verksamheten. Problemet är att offentlighetsprincipen inte omfattar privata utförare som bedriver offentligt finansierade och reglerade välfärdstjänster. Här har vi alltså en lucka i lagstiftningen. Meddelarfriheten är en annan aspekt. Den är otroligt viktig för arbetet för hög kvalitet i offentliga verksamheter och mot missförhållanden i offentliga verksamheter, men det är också en viktig principiell och konstitutionell fråga för medarbetare i offentlig sektor. Meddelarfriheten omfattar inte medarbetare hos de privata aktörer som får ta hand om offentliga välfärdsverksamheter. Då har politiken en skyldighet att vidta åtgärder rättsligt. Det jag vill säga är att i grund och botten har vi en hel del rättsliga frågor att hantera. De måste hanteras ordentligt och genomtänkt, och det måste vara baserat på fakta. Den ordning vi har för detta är att tillsätta en statlig offentlig utredning. Det låter inte så roligt, men det är viktigt att tillsätta en utredning som får i uppdrag att noggrant gå igenom de rättsliga frågor som är relevanta i det särskilda fallet. Det är precis vad regeringen har gjort. Då brukar man få höra, som vi också hörde här, att det skapar otrygghet i branschen. Men det gör ju allt utredningsarbete. Hela poängen med utredningsarbete är att utreda ett antal frågeställningar och föreslå åtgärder. Vi behöver göra detta. Vi behöver genomföra regeländringar just för att vi behöver skapa långsiktiga villkor för alla aktörer i offentliga välfärdsverksamheter. Vi har haft en märklig ordning med en viss lagstiftning men en helt annan retorik från makthavarna. Jag minns förra regeringen där flera av ministrarna sa att det var olämpligt att välfärdsföretag skulle ägas av riskkapitalbolag, men det fanns ingen lagstiftning som förbjöd det. Ministrarna valde att retoriskt uttrycka detta för att hantera en kortsiktig opinion, och så kan förhållningssättet inte vara från politikens sida i relation till välfärdsverksamheten. Vi måste ha en långsiktighet, och då måste vi ta fram ett regelverk som är legitimt och som löser de här potentiella konflikterna som finns i verksamheterna. Det är precis det uppdrag som har fått att hantera inom ramen för . Märk väl att vi valde en utredare med lång erfarenhet av sektor just för att vi vill få in de kommunala perspektiven i arbetet, för det är kommunerna som i slutändan får hantera detta. Vi vet att det blir så när en verksamhet går i konkurs eller lägger ned. Då är det kommunerna som står där och ska ta emot brukarna. Om vi är för mångfald och kvalitet i välfärdsverksamheter bör vi också agera, och det förutsätter vissa regelförändringar. Ingen ska misstänkliggöras. Det är definitivt inte ambitionen från min eller regeringens sida att göra det. Vi har all anledning att hitta goda samarbetsformer med näringslivet i välfärdsverksamheter och i andra typer av offentliga åtaganden. 148 (M): Jag tror att vi alla är överens om behovet av regelförändringar i vissa delar, så det behöver vi inte fortsätta diskutera. Däremot tror jag att osäkerheten i utredningsarbetet nog gäller vissa formuleringar i direktiven som kanske var lite olyckliga. Det behöver självklart inte statsrådet tycka, men vi är många som tycker det. Det har skapat en osäkerhet som kanske inte var nödvändig, och det hade kanske gått lika bra att utreda i alla fall. Att låta företag vara med och utveckla välfärden är ett måste. Vi är beroende av innovationer, inte minst inom äldreomsorgen och sjukvården, och väldigt mycket är på gång . Det vore synd om vi inte klarar av att på ett bättre sätt ta vara på de idéer som finns ute i landet. Flera kommuner och landsting har inrättat så kallade testbäddar för att kunna testa nya produkter precis på den målgrupp de är tänkta för. Det är helt fantastiskt och även en ny möjlig exportbransch för . Därför är det tråkigt att en stor del av debatten handlar om upplåtelseform och om huruvida företag ska få göra vinst eller inte. I grunden är det ointressant. Kunden, brukaren, vill ha bra tjänster. Det viktiga är att det arbetas effektivt, att fokus ligger på kvalitet, att insikten finns att välfärdstjänster inte endast utförs av kommuner och landsting samt att vi inte låter fördomar bestämma debatten. Där verkar vi vara överens. Vi alla tjänar på att det förs en saklig debatt, och vi vill ju alla att det ska gå bra för . Då är det synd att fokus läggs på fel saker och att tillväxt i viktiga branscher avtar i stället för att växa. Jag konstaterar vidare att partierna till vänster tyvärr systematiskt misstror en bransch med många kvinnor som företagare. Det har bara blivit så. Jag vill tacka civilministern för debatten och önska en riktigt god jul. Jag önskar även ett gott nytt år och hoppas 2016 blir då vi lägger vinstfrågan i debatten om företag i välfärden bakom oss och i stället fokuserar på kvalitet. 149 Statsrådet (S): Jag kan garantera att vi kommer att fokusera på kvalitet . Men att fokusera på kvalitet kräver också att vi tar fram ett regelverk som säkerställer rätt resursanvändning och hög kvalitet i välfärdsverksamheter. Det har vi tyvärr inte , och därför har dessa utredningar satt igång sitt arbete och fått regeringens uppdrag. Vi kommer att ha en nära dialog med kommunsektorn om hur vi kan främja innovationer i offentliga välfärdsverksamheter, och jag är väldigt glad att nu är på plats och har fått i uppdrag att jobba med innovationsvänliga upphandlingar. Vi har stor potential här, men det handlar inte bara om att utnyttja potentialen, utan det handlar faktiskt också om att agera för att effektivisera välfärdsverksamheten med tanke på den kostnadsutveckling som vi har i de offentliga välfärdsverksamheterna. Vi har stora utmaningar här, och innovationer och effektiviseringar är två viktiga delar av regeringens svar på de utmaningar som vi ser. Jag vill avslutningsvis önska en god jul och en bra ledighet. Jag ser fram emot ett gott samarbete . Överläggningen var härmed avslutad. § 18 Svar på interpellation 2015/16:240 om skolans simundervisning 150 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta vad gäller skolans simundervisning. Att kunna simma , varav ryggsim, ingår i kunskapskraven för betyget E i årskurs 6 och i årskurs 9 i ämnet idrott och hälsa i . Det innebär att en elev måste visa att han eller hon kan göra detta för att få ett godkänt betyg i ämnet efter årskurs 6 såväl som efter fullgjord grundskoleutbildning. Som påpekar framgår det i i årskurs 6 att det finns ett tydligt samband mellan att påbörja simundervisningen i tidiga årskurser och att kunna simma i årskurs 6. Det är också därför som simundervisningen enligt kursplanen ska börja redan i lågstadiet och innefatta lekar och rörelse i vatten och att balansera, flyta och simma i mag- och ryggläge. är den myndighet som utövar tillsyn över skolväsendet och som kontrollerar att verksamheten uppfyller de krav som följer av lagar och andra föreskrifter, bland annat när det gäller simundervisning. Det finns även många betydelsefulla, kompletterande verksamheter utanför skolan. Jag kan nämna projektet vatten som hjälper barn i årskurs 5 och 6 som inte kan simma och är rädda för eller ovana vid vatten. Jag vill dock understryka, vilket också mycket riktigt framför, att det är huvudmännen som ansvarar för att se till att alla elever minst når kraven för simkunnighet inom ramen för läroplanen. Detta ska ske genom strukturerad undervisning, där eleverna ges ett kontinuerligt och aktivt lärarstöd. Kommunerna ska också fördela resurser till utbildning inom skolväsendet efter barnens och elevernas olika förutsättningar och behov. Regeringen strävar med sin utbildningspolitik efter att utjämna socioekonomiska skillnader och att ge alla människor möjlighet att utvecklas. Skolan ska vara jämlik. Regeringens målsättning är att alla elever ska få en ärlig chans att lyckas i skolan, men når många elever inte målen i . Regeringens svar på denna utmaning är investeringar för att tidigt ge elever det stöd de behöver och lärarna mer tid med sina elever samt insatser för att öka läraryrkets attraktivitet, så som har framförts i dessa interpellationssvar. 151 (V): Tack, utbildningsministern, för svaret! Det stämmer som utbildningsminister har sagt att ansvaret ligger på kommunerna och skolhuvudmännen för att följa lagen när det gäller simundervisningen. Här finns dock ett par problem. Det ena problemet handlar om att det är många procent av lärarna som anser att eleverna får för lite tid till simundervisning för att kunna klara av målen, vilket då blir en större fråga än att bara handla om kommunerna. Det andra problemet handlar om de barn som kommer hit efter grundskoleålder, till exempel många av de nyanlända barn som vi har här . I gymnasieskolans mål finns inte liknande kunskapskrav när det gäller simkunnighet, vilket jag tycker ställer till med problem, eftersom syftet med kraven i nian och sexan är att alla ska kunna simma när de har gått ut nian och påbörjar gymnasiet. Jag kan ta mig själv som exempel. Jag kom till när jag var . Jag kan inte simma. Jag hade jämt Mycket väl godkänt i idrott. Jag hade det i åttan och i nian. Jag minns inte riktigt hur det blev på gymnasiet. Det visar i alla fall att det är något i systemet som inte riktigt fungerar. Det är inte lärarna som ska kritiseras för det över huvud taget. Det handlar i många fall om att de inte har tillgång till en anläggning dit de kan ta eleverna. Kommunerna har inte satsat tillräckligt mycket på det etcetera. Då måste man från statligt håll vara med och kanske förändra reglerna lite. Man kan se till att gymnasiet också får ett mål och se till att det finns någon sorts program för nyanlända. Det ska inte bara baseras på ideella initiativ. Tänk, utbildningsministern, ifall man i samarbete med simföreningar och andra kunde se till att alla nyanlända barn fick lära sig simma, till exempel i väntan på att få gå i skolan – eller som det handlar om på vissa håll . Vi skulle i alla fall kunna diskutera det i fråga om hur läget kan förbättras. Som jag ser det innebär svaret att det här ligger på kommunerna och att det därmed inte finns mycket som kan göras från högre ort. Jag menar att det finns vissa saker som kommunerna inte kommer att kunna rå på. Då kanske vi måste ta tag i det härifrån. Vilka åtgärder avser utbildningsministern att vidta? 152 Utbildningsminister (MP): Det finns en särskild svårighet här, precis som säger. Det officiella svaret måste vara det som jag framförde. Det är huvudmännens uppgift. När vi har en sådan tydlig lagstiftning, när vi har så tydliga mål i betyg och kursplaner som vi har får ingenting vi gör upplevas som att det på något sätt befriar huvudmännen eller skolorna från det ansvaret. Därför måste det officiella svaret vara så här tydligt. Vi har de tydliga reglerna. Vi stöder också en lång rad ideella projekt, inte minst idrottsföreningar som får ökade resurser med tanke på den stora insats de gör och kan göra mot bakgrund av flyktingkrisen i världen och att fler människor kommer till . Jag vet att en del av de projekten handlar om just simning och simkunnighet. Det är de två sakerna vi gör: vi har tydliga regler som ska följas upp, och vi ger stöd till ideella insatser. Med det sagt är det lätt att, liksom och olika utredningar, konstatera att vi har elever som inte uppnår simkunnighet. Det brister i systemet på olika sätt. Det finns nog anledning att följa upp det och se hur man kan stödja det vidare. Det är någonting som jag, utifrån den här interpellationen, får ta med mig. Vi får titta på om det skulle kunna vara tydliga inslag som Skolinspektionen kan se över eller om det finns andra sätt på vilka vi kan främja detta i arbetet mot kommunerna. Eftersom Skolinspektionen är en fristående inspektionsmyndighet kan också en riksdagsledamot eller en kommun föra den typen av samtal med inspektionsmyndigheten. Vi sitter nu i samtal om timplanen. Det finns såklart tydliga önskemål om fler timmar i ämnet idrott och hälsa. Att se till att det blir fler timmar skulle kunna vara ett sätt för att lärarna ska ha möjlighet att boka in fler timmar i simhallen. Men det bygger på att det finns en simhall som är tillgänglig och att det finns en skola som gör det som krävs för att följa målen. lyfter också upp ett annat problem, nämligen att det inte finns motsvarande krav för gymnasiet. Det blir ett särskilt problem för en elev som kommer till i gymnasieåldern och som ska börja i gymnasiet. Andra delar av utbildning måste vi klara att täcka upp.