prot · H30942 · 2015-12-09 00:00:00 — , herr talman, ska alla få höra skillnaden mellan alliansregeringens budget och Löfvenregeringens vision om framtiden i . Regeringen skriver i sin egen budget att arbetslösheten kommer att öka med 24 000. vision är en helt annan. Den är att ska bli ett av världens mest framgångsrika länder ekonomiskt och att det ska vara möjligt för alla att arbeta och utvecklas – något som S tydligen inte ställer upp på. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Ett viktigt skäl till att jag säger att inte ställer upp på detta är att man föreslår borttagandet av den bortre tidsgränsen, som vi har hört tidigare här . Människor ska återigen glömmas bort, och sjukskrivningarna får vara hur länge som helst utan att något händer. Detta är för mig och skrämmande. Det är en människosyn som jag inte ställer upp på. Vi måste väl med all vår makt göra allt vi kan för att hjälpa människor tillbaka till ett arbete, för att stödja och hjälpa varje enskild människa tillbaka till ett yrkesliv. Socialdemokraterna säger helt enkelt: ”Du är kass. Dig vill vi inte satsa på.” Till råga på allt bryter de en överenskommelse. Ni kommer väl ihåg, allihop, att regeringen har ”sträckt ut händer” och velat samarbeta. Av det har det inte blivit någonting, kan jag säga – tvärtom. I , som nämnde här tidigare, var vi väldigt måna om att komma överens om att ta bort den bortre tidsgränsen – om tidigare rehabilitering fungerade och de tidigare kontrollerna i rehabiliteringskedjan blev verklighet. I betänkandet står det faktiskt så här: ”Vidare ska den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen ersättas av en regelbunden kontroll där med högst ett halvårs mellanrum utreder den sjukskrivnes arbetsförmåga, behov av arbetslivsinriktad rehabilitering eller om det är motiverat att bevilja en sjukersättning.” ”Regeringens beredning av förslagen bör avvaktas”, står det också. , precis just , tänker regeringen ta bort den bortre tidsgränsen utan att avvakta någon form av tidigare rehabilitering eller se att det blir ett resultat av detta. Då säger , regeringens egen myndighet, att det blir längre sjukfall och dessutom kostar staten mer om man tar bort den bortre tidsgränsen. Värst menar jag ändå att det är för den enskilda människan. Glöm inte bort att det handlar om människor – sjuka människor, kvinnor och män – som behöver hjälp och stöd för att komma tillbaka till ett yrkesliv! Är man sjukskriven får man sämre ekonomi än om man arbetar och sämre ekonomi också . I den nuvarande lagstiftningen står det att har ett samordnings- och tillsynsansvar för rehabilitering som bland annat innebär att se till att rehabiliteringsbehov upptäcks tidigt och att initiativ och insatser sätts in utan onödig fördröjning. Stödet ska ges för att underlätta för den försäkrade att få kontakt med andra rehabiliteringsorgan. Vidare ska arbetsgivarna fullfölja sitt rehabiliteringsansvar. Vad får er i den vänsterstyrda socialistregeringen att tro att det skulle gå fortare att genomföra detta om man bestämmer att den bortre tidsgränsen ska tas bort? Vad får er att tro att det ska hända över ? har haft problem med att göra tidigare insatser och samverka med arbetsgivarna och Arbetsförmedlingen. Det har ISF konstaterat. Varför gör man ingenting åt deras rekommendationer om att förbättra rehabiliteringskedjan och se till att det som är uppgiften genomförs? Jag och anser att vi har myndigheter för att deras utvärderingar och förslag till förbättringar ska lyssnas på. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning egen analytiker, , säger att det inte är de korta sjukskrivningarna som gjort att sjuktalen har ökat. Då finns det väl anledning att ha en bortre gräns som medverkar till att man äntligen får möjlighet att avgöra om personen ska gå tillbaka till arbetslivet eller ha sjukersättning. Så, mina vänner, ta inte bort den bortre tidsgränsen. Någonting borde ni väl ha lärt er i ni suttit där. Jag vill yrka bifall till reservation 6, som handlar om sjukersättningen till företagare. Det viktigaste av allt är att möjliggöra för personer att arbeta, och då är det viktigt att stödja arbetsgivarna på alla sätt. I det sammanhanget är det viktigt att inse att vi inte ska gå tillbaka till ruta ett, som regeringen föreslår, det vill säga ge rehabiliteringspengarna från landstingen till för att de ska kunna köpa försäkringsmedicinska utredningar. Det är inte bra, för det är landstingen som ska medverka till att man får rehabilitering och insatser, inte . Med det vill jag yrka bifall till reservation 6. 8 (S) replik: Jag tycker, , att det är ganska förmätet att här ta upp brutna löften om överenskommelser. Jag vill minnas att på sin stämma ställde sig bakom decemberöverenskommelsen, och bröt man den. Man ska nog akta sig för att tala om brutna överenskommelser. Tror på det hon säger, att ytterligare 24 000 människor skulle bli arbetslösa om man tog bort den bortre parentesen? Om man tar bort ett datum som gör att människor får mindre i plånboken, om man tar bort ett datum när man mycket väl kan sätta in insatser långt före det datumet, varför då vänta så länge? Varför gör man inte insatser för dem som behöver dem? Det kan visa sig att en person inte har möjlighet att komma tillbaka på grund av det som han eller hon har drabbats av. Det är mycket märkligt att sjuka människor ska vara mer motiverade att gå till arbetet om de får mindre i plånboken, medan de som har arbete är mer motiverade att gå dit varenda dag om man sänker skatten och ger dem mer pengar i plånboken. Jag förstår inte logiken. 9 (C) replik: Det är oerhört intressant att lyssna på när hon säger att brutna löften inte är någonting att ta upp i det här sammanhanget. Vi deltog i en utredning. Syftet med utredningen var att vi skulle göra sjukförsäkringen bättre, att vi skulle hjälpa människor tillbaka till ett yrkesliv, att varje enskild människa skulle veta att vi från staten ställde upp för att hjälpa dem att komma tillbaka. Vi förhandlade, och vi gick med på att ta bort den bortre gränsen ifall den tidigare rehabiliteringskedjan fungerade. Dagens lagstiftning säger att en första insats ska göras , och slutligen . Det fungerar inte. Det var därför vi kom överens om att det var viktigt att se till att de tidigare rehabiliteringsinsatserna fungerade innan man tog bort den bortre gränsen. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning tar ni bort den, men det kan väl inte få att tro att situationen kommer att ändras över . Nej, det behövs andra åtgärder för att det ska bli möjligt, men dem genomför ni inte. Jag vill också säga att en sjukskrivning alltid leder till sämre ekonomi, medan ett arbete alltid leder till bättre ekonomi. Därför är det viktigt att hjälpa människor tillbaka till ett arbetsliv och inte förlänga sjukskrivningarna mer än nödvändigt. 10 (S) replik: Det är märkligt att säger ”över ”. Ni tror, , att över ska förutsättningarna bli mycket bättre. Så är det med den bortre parentesen. Över ska det hända. Antalet sjukskrivningar hade börjat gå ned innan Alliansen kom till makten. –2005 kunde man se det. Däremot är det intressant att konstatera att , alltså under hela förra mandatperioden, ökade sjukskrivningarna, trots den bortre parentesen. Remissvaret säger att det ökar kostnaden för staten, men då tar man inte med i beräkningen att det ökar kostnaderna för kommunerna om människor får gå över till försörjningsstöd. Vad är det som gör att det skulle vara bättre? Det kanske är bättre för staten, men det är inte bättre för samhället och för individen. Det är precis det vi har sett, och därför ser förslaget ut som det gör. Den bortre parentesen har ingen effekt. Den skapar bara oro, ger ekonomisk otrygghet och gör människor illa. 11 (C) replik: Jag, och Alliansen vill inte göra människor illa. Det var därför vi medverkade till att genomföra sjukförsäkringsreformen. Vi ville hjälpa människor tillbaka till ett yrkesliv så fort som möjligt. Därför kom rehabiliteringskedjan till. , socialdemokrat, var så förståndig att hon insåg det. Hon förstod också att det är viktigt med en bortre tidsgräns, att det är viktigt att vara tydlig mot människor och säga att om de inte fått hjälp tidigare, om ingen sett dem tidigare, ska det ske då. Därmed hamnade, herr talman, flera personer i en ohållbar situation när de kom dit. Av det skälet ändrade vi lagstiftningen. Vi möjliggjorde för människor som hade behov av en längre sjukskrivning att få det efter de . Den möjligheten finns , men det är de tidiga åtgärderna vi ska göra någonting åt. Vi ska stötta och hjälpa arbetsgivarna så att de kan ta tillbaka personer tidigare. Vi ska ge vården större möjligheter och ett tydligare uppdrag att hjälpa till med rehabilitering. Det är det viktiga. Den bortre tidsgränsen bara förlänger plågan för människorna, och jag som centerpartist vill inte förlänga plågan för någon. 12 (L): Alla kan vi drabbas av sjukdom eller skada. Då är det extra viktigt att det finns en trygghet så att den enskilde kan få ekonomisk ersättning ifall den har en sjukdom eller skada som gör att den inte kan utföra sitt arbete. Däremot innebär inte alla sjukdomar eller skador att man är borta från jobbet. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Vi människor mår bra av att vara efterfrågade och behövda. Arbete innebär att individen har en inkomst men också att man har struktur i vardagen, att man befinner sig i ett sammanhang och att någon frågar efter en om man inte är där. Vi har många som hamnar i utanförskap, och tidigare var det ännu fler. De gick år ut och år in i sjukskrivning och sjukersättning utan att något hände. De som är så sjuka och skadade att de inte kan utföra ett arbete ska självfallet ha möjlighet till sjukskrivning, men vi har en skyldighet att hjälpa människor att komma tillbaka till arbete, om så är möjligt. Många kan och vill arbeta. Om det så bara är ska det vara möjligt. Som individ ska man få det stöd och den hjälp man behöver för att klara av att komma tillbaka till arbetslivet. Alliansregeringen införde en bortre tidsgräns i sjukförsäkringen. Vi gjorde det inte för att vi tror att alla blir friska när tidsgränsen inträder. Vi gjorde det för att vi vet att det behövs en ordentlig avstämning där individen får det stöd och den hjälp den behöver för att om möjligt komma tillbaka till arbetslivet. Innan detta gjordes var det väldigt många människor som gick år ut och år in utan att få den hjälp och det stöd de behövde för att återgå i arbete. Dit vill vi inte igen. Det är slöseri med resurser, både med den enskildes välmående och med ekonomin. Alla har rätt att få stöd och hjälp och att känna att de är behövda i samhället. Men om utredningen kommer fram till att man fortfarande saknar arbetsförmåga ska man självfallet ha möjlighet att omförsäkras. Den parlamentariska socialförsäkringsutredningen kom fram till att tidsgränserna inte ska tas bort förrän vi har andra fungerande uppföljningsverktyg på plats. Det var vi överens om. Drygt senare verkar regeringen ha glömt bort överenskommelsen och vill ta bort tidsgränsen utan att ersätta den med någon annan form av uppföljning och utvärdering för att hjälpa den enskilde. Tyvärr kommer vi att få en återgång till tidigare system där den enskilde glöms bort och inte får det stöd och den hjälp som vi i Liberalerna anser att den har behov av och rätt till. Hälso- och sjukvården behöver konkreta verktyg för att patienten ska kunna bibehålla och återfå sin arbetsförmåga. Därför tycker vi att det är bra att man arbetar mer med att utveckla Finsam och fortsätter att ge dem större engagemang och frihet. Därför välkomnar vi det som regeringen anslår. Sjukförsäkringen ska vara en hjälp när individen på grund av sjukdom eller skada har arbetsoförmåga. Men vi i Liberalerna anser inte att den ska falla ut om någon väljer att göra en så kallad skönhetsoperation som inte är medicinskt betingad. Därför vill vi att regeringen utreder detta och återkommer med ett förslag där dessa sjukskrivningar inte belastar arbetsgivaren eller staten. Alla individer har självfallet rätt att välja att göra dessa ingrepp, men då ska de själva stå för kostnaden fullt ut. Jag yrkar bifall till reservation 10. I övrigt hänvisar jag till Liberalernas särskilda yttrande. 13 (S) replik: Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Jag vill påminna om att sjukskrivningarna hade börjat gå ned. Man vidtog åtgärder när man såg vilken utveckling det var. Det var inte alls så att man startade vid något skräckscenario så som det har spelats upp om och om igen. Jag har hört det . Det var faktiskt så att man började få bukt med det, och nedgången fortsatte ända . Sedan hände något. Trots den bortre parentesen, trots alla tidsgränser och trots alla goda intentioner hos den förra regeringen hände något – det började gå upp. Sjukskrivningarna ökade igen och har ökat . hade ni möjligheten att göra något, men jag såg inga åtgärder. helt plötsligt ska allt hända bara för att man tar bort ett datum som man ser inte har någon effekt. Varför ska man vänta så länge innan man gör alla de insatser som det pratas om? Varför ska man vänta? Varför kan man inte ta bort ett datum som gör människor fattigare och skapar mer oro? Om man är trygg under rehabiliteringen skapas bättre förutsättningar för rehabilitering och insatser. 14 (L) replik: Jag är beredd att hålla med om en hel del. Vi vet att sjukskrivningarna fluktuerar fram och tillbaka och går upp och ned. Tyvärr har vi inte alltid svaren. Vi vet också att vi hjälpte till att se till att man genom att sätta in stödinsatser och jobba med rehabiliteringen fick möjlighet att minska sjukskrivningarna. Att minska sjukskrivningarna handlar inte om att rätta till siffror i statistiken, som vi har sett tidigare. Det handlar om att vi vill värna den enskilda människan, att den ska känna sig behövd och få den hjälp och det stöd den behöver för att komma tillbaka i arbete. Jag tror inte att den bortre tidsgränsen löser allt. Jag tror inte att den är frälsningen. Men jag tror att den är en del i detta, och jag är inte beredd att hålla med om att den inte har gjort någon nytta. Vem som har rätt får väl framtiden utvisa. 15 (S) replik: Jag är glad om vi är överens om att den kanske inte har den effekt man trodde. har man prövat, och man har sett det. Jag har arbetat med samordning mellan myndigheter och sett vilken effekt det har när man samlar resurser för den enskilde individen, ger stöd i rehabiliteringen, gör snabba insatser och ser till att människor får nya möjligheter. Om visste till hur många jag har kunnat säga: Hej då, och grattis till det nya jobbet! Det är människor som har varit sjukskrivna . Jag vet vad som kan ha effekt – jag har sett det, och jag har glatt mig med dessa människor. Kom inte och säg att ett datum skulle ha det! Jag är beredd att strida för att det ska bort. Jag vet att det är fel, jag vet att det finns andra möjligheter och jag vill se människor gå ut i ett nytt yrkesliv om de inte kan gå tillbaka till det de hade. Men kom ihåg en sak, som inte har nämnts av någon i denna debatt, nämligen arbetsgivarens ansvar för att personer kanske blir sjuka. Den delen är oerhört viktig att ha med sig i det fortsatta arbetet. 16 (L) replik: Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Jag har en helt annan erfarenhet. Jag har en erfarenhet av att vara sjukskriven och ha sjukersättning. Jag vet hur det är att vara bortglömd. Jag vet hur det är att gå år ut och år in och inte få någon hjälp och inte få något stöd. När sjukskrivningen eller sjukersättningen gick ut vet jag hur man fick ett brev hem i brevlådan där man skulle fylla i sina uppgifter. Man kopierade det man hade sedan sist. Man bad om ett nytt läkarintyg. Sedan förlängdes sjukskrivningen. Jag vet hur det känns att inte få den hjälp och det stöd som behövs för att komma tillbaka. Jag önskar ingen annan den erfarenheten. Jag vill att vi ska ha en fungerande rehabilitering med fasta tidsgränser, så att varje enskild individ får den hjälp som individen har rätt till. 17 (KD): hade bland de högsta sjukskrivningstalen i världen. Trots att folkhälsan på det stora hela var god var fler än 700 000 personer antingen sjukskrivna eller förtidspensionerade. Gruppen förtidspensionerade utökades med 140 personer , av vilka en alltför stor andel var unga. av dem återvände till arbetslivet. visste bara hälften av de långtidssjukskrivna vem som var deras kontaktperson på . Nästan ingen rehabilitering erbjöds. Det som inte gjorde saken bättre var att flera undersökningar visade att många långtidssjukskrivna själva kände att de kunde arbeta och bidra – om de bara fick stöd och hjälp. En hög sjukfrånvaro innebär stora samhällskostnader. Men den får också allvarliga konsekvenser för de enskilda som drabbas. Bakom siffrorna, bakom statistiken – i början och mitten av såväl som – döljer sig människor som alltför ofta har förlorat hoppet om en bättre framtid, med en känsla av att ha lämnats därhän, trötta på att inte vara en del av en arbetsgemenskap och inte kunna vara med och bidra på det sätt de ville – utöver att sjukskrivningen förstås innebär ett avbräck rent privatekonomiskt. Konsekvensen av den situation som rådde 2006 blev att alliansregeringen genomförde flera viktiga reformer. En rehabiliteringskedja infördes i syfte att säkerställa att sjukskrivna skulle få en kontinuerlig kontakt och ett tidigt individuellt stöd. Regelbundna avstämningstidpunkter sattes in för att underlätta planeringen av rehabiliteringsåtgärder och för att man kontinuerligt skulle kunna bedöma arbetsförmågan. Insatserna understöddes av en rehabiliteringsgaranti och en utvecklad företagshälsovård. Personer med sjuk- eller aktivitetsersättning fick ökade möjligheter att pröva på att arbeta eller studera. Dessutom fick landstingen en sjukskrivningsmiljard för att prioritera att sjukskrivna fick den vård de behövde. Stora satsningar gjordes även på psykiatrin och kömiljarden. Målet med den samlade politiken var tydligt. Snabba insatser vid sjukskrivning, individuellt stöd och kontinuerlig uppföljning med fokus på rehabilitering skulle leda till att människor så fort som möjligt kunde lämna sjukskrivningen och återgå till arbetsplatsen och vardagen. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning Tyvärr ser vi nu hur utvecklingen åter går åt fel håll. Samtliga ohälsomått pekar mot en ökad sjukfrånvaro, och inflödet av nya sjukfall fortsätter att öka. kom en rapport från som deklarerade att inget tyder på att ökningen av sjukfrånvaron är på väg att brytas. Enligt regeringens egen prognos kommer kostnaderna för sjukpenning och rehabilitering att öka med . säger nu att regeringens mål att minska sjukpenningtalet från 10,3 inte ser ut att kunna nås. I stället pekar myndighetens prognos på att sjukpenningtalet hamnar . Orsakerna till att sjukfrånvaron nu ökar är flera, och det är nog fel att kasta den bollen åt något politiskt håll. Ökningen av sjukfrånvaron finns inom samtliga diagnoser, men den är extra kraftig inom de psykiatriska. Dessutom fortsätter längden på sjukfallen att öka. känner en stark oro inför den här utvecklingen, inte minst då regeringen verkar ha fokus på att möta de utmaningar vi ser med helt fel åtgärder. Vi motsätter oss regeringens förslag om att slopa den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen, det arbetsmarknadspolitiska programmet och arbetsintroduktion, eftersom de har gett människor en ny möjlighet efter en lång tids sjukskrivning. ser vi en risk för att historien upprepar sig, att vi vrider tillbaka klockan till då långtidssjukskrivna vändes ryggen och då långa, passiva sjukskrivningar inte kombinerades med vare sig några rehabiliteringsinsatser eller någon regelbunden kontakt med . De beräkningar som regeringen själv redovisar i budgetpropositionen pekar på att slopandet av den bortre tidsgränsen i sjukförsäkringen kommer att leda till ungefär 7 000 fler pågående sjukfall . Enligt , , , Arbetsförmedlingen med flera remissinstanser kommer det även att leda till att de långa sjukfallen ökar ytterligare. Det är oroväckande, eftersom vi vet att ju längre en sjukskrivning pågår, desto sämre chans har den enskilde att komma tillbaka. Dessutom riskerar förslaget – enligt till exempel Inspektionen för socialförsäkringen och IFAU – att minska de incitament som finns för både myndigheter och enskilda att sätta in kraftfulla insatser för att möjliggöra återgång till arbete. Regeringen har med andra ord bestämt sig för att driva en politik som de själva, tror jag, vet kommer att öka sjukskrivningarna, och de gör det då kostnaderna redan beräknas öka kraftigt. presenteras stora skattehöjningar på jobb och tillväxt som ytterligare höjer trösklarna in till arbetsmarknaden. Det är helt enkelt fel väg att gå. Låt mig även säga något om det förebyggande arbetet, som förstås är en annan av de stora utmaningarna på detta område. vill betona att det förebyggande arbetet måste ses i ett långsiktigt och brett perspektiv. Det räcker helt enkelt inte att bara fokusera på arbetsplatsen och de problem som uppstår och kan uppstå där. Vi behöver föra en politik som bidrar till att minska stressen men också till att skapa goda förutsättningar för en förbättrad folkhälsa. Möjligheterna för var och en att få ihop sitt eget livspussel påverkas förstås av den förda politiken inom flera olika områden. Ekonomisk trygghet vid sjukdom och funktionsnedsättning För majoriteten av den svenska befolkningen handlar det om att ha ett ökat ekonomiskt handlingsutrymme. För detta krävs sänkta skatter, inte minst för låg- och medelinkomsttagare. För exempelvis småbarnsföräldrar handlar det om valfrihet i barnomsorgen, så att dagens stressade föräldrar och barn kan få mer tid med varandra och kombinationen av föräldraskap och arbetsliv underlättas. Tyvärr ser vi här att regeringen går åt motsatt håll och i stället genomför förslag som minskar enskildas och familjers handlingsutrymme. Avslutningsvis vill jag påpeka att vi i budget avsätter till landstingen i syfte att uppnå kvalitativa resultat avseende förebyggande och rehabiliterande insatser. Skälet till det är dels att det behövs insatser för att minska den ökande sjukfrånvaron, dels att vi vill medverka till ett mer förebyggande och rehabiliterande synsätt inom hela hälso- och sjukvården, vilket vi tror leder till ett bättre resursutnyttjande. Med det vill jag hänvisa till särskilda yttrande och yrka bifall till vår reservation 3 i betänkandet. Vi står förstås även bakom våra övriga reservationer, men för tids vinnande avstår jag från att yrka bifall till dem här i kammaren. 18 Socialförsäkringsminister (S) replik: Jag tackar för detta inlägg. När jag har lyssnat på debatten så här långt tycker jag dock att det krävs en viss hyfs i denna debatt. Det är slående att ni återkommer till det som jag skulle beskriva som den absolut mest misslyckade åtgärd i den rehabiliteringskedja och den omlagda sjukförsäkringspolitik som Alliansen införde. Faktum är att vi år sedan den bortre tidsgränsen trädde 2010 har sett hur sjuktalen har ökat utan att alliansregeringen vidtog några som helst åtgärder för att dämpa detta. som sjuktalen ökade lyckades den tidigare alliansregeringen utförsäkra över 100 000 individer ur sjukförsäkringen. Det hade varit gott och väl om de hade kommit tillbaka till arbetsmarknaden. Med både ni och jag vet att det inte är sanningen. har återgått till försäkringen igen som nya sjukfall. Många har utförsäkrats två gånger, och en hel del har varit på väg att utförsäkras en tredje gång. Det är dessa kvinnor som ni talar så varmt om som snurrar runt i försäkringen – fattigare och fortfarande sjuka. Det är ett siffertrixande som har inneburit att ni har dolt långa sjukfall. Ni har utförsäkrat dessa personer och sedan plockat in dem i statistiken som nya sjukfall. Självklart kommer därför de långa sjukfallen att öka när vi tar bort den bortre tidsgränsen. Det beror på att vi från den här regeringens sida inte tänker siffertrixa utan faktiskt göra skillnad på riktigt. 19 (KD) replik: