prot · H20965 · 2015-03-03 00:00:00 — När det blir till reella beslut kommer vi ju alla att få veta det, och då är det den vanliga beslutsgången som gäller. Det nya med är att han blev ordförande i det och även det . Det är ett sätt att verkligen uppgradera viktiga områden. Men han kan förstås inte vara ordförande i allt. Han kan heller inte besvara alla interpellationer, men han visar en väldigt tydlig ambition på ett väldigt viktigt område. 9 Statsminister (S): Jag vill börja med att säga att det är regeringen som beslutar, det är regeringen som drar de skarpa slutsatserna och det är självfallet också regeringen som är ansvarig för den dokumentation som kan göra att kan följa regeringens arbete. Detta tänker regeringen göra. Det innebär i det här fallet att vi såklart för minnesanteckningar över vad vi har sagt för att vi ska komma ihåg vad vi tänkte diskutera vidare nästa gång. Det innebär däremot inte att vi på rådet fastslår viktiga slutsatser som är regeringsbeslut. Jag är väldigt noga med att dra den linjen. Hela regeringen är ansvarig för regeringens arbete, och då kan man inte begränsa regeringens befogenheter i den andra änden så att det bara är några som ska få göra detta. Detta är ett koordinerande och förberedande organ, och regeringen är överens om att det är bra om ett antal statsråd kan få ett mer fokuserat ansvar för att koordinera dessa ärenden. Men besluten ligger hos regeringen, och dokumentation ska självfallet ske på ett sådant sätt att regeringsbesluten kan granskas av . Det är viktigt att ha sagt detta. När det gäller en Natoutredning är det dubbelnej – jag är ledsen, . Det är enligt min uppfattning fel i sak, och det är definitivt inte en sak som ska behandlas av detta råd. Det här är, som jag sa, ett råd som ska förbereda lite. När det gäller inbjudan av oppositionen till ett sådant här råd sa jag till de övriga partiledarna i samband med ett möte som vi hade om ubåtsincidenterna att vi vill inleda en diskussion om en säkerhetspolitisk strategi när regeringen har kommit till det stadiet av arbetet. De andra partiledarna ska alltså bjudas in innan vi går vidare med ett sådant arbete, och det kommer att komma en sådan inbjudan. Jag kan inte säga när, men förberedelser pågår. När det gäller EU-samordningen och sådant som också tog upp delar jag helt den uppfattningen, och det har jag sagt tidigare. På det senaste tog jag själv upp att det nu är oerhört viktigt att vi håller ihop och dessutom förbereder oss inom ramen för EU så att vi både kan förlänga och utvidga sanktioner mot om det skulle vara så att verkligheten kräver detta. har det varit så. Vi vet dock alla att inte alla nationer tycker att det är bäst att gå vidare med sanktioner. Regeringen vidhåller den synpunkten, och vi månar mycket om EU-samarbetet. Det var ett av skälen till att jag tyckte att det var viktigt att snabbt tacka ja till inbjudan från , förbundskansler. är ett oerhört viktigt land i detta arbete, och är en viktig strategisk partner för . Det är ett sätt att ställa upp för EU-samordningen och bidra så gott kan. 10 HANS (M): Fru talman och herr statsminister! Jag tror att vi kommer att ha anledning att återkomma till frågan om en Natoutredning. Vi kan därför lämna just den frågan för . Vi kan träta om exakt hur mycket och på vilka grunder vi saknar i talarstol. Dock vill jag påminna kammarens ledamöter om att var som statsminister här och besvarade interpellationer. Det gör nu också, och det är första gången han är här. Även jag kommer att föra anteckningar om hur det blir totalt sett som är statsminister. Låt oss återkomma till det . Det har varit tre möten. Är det några slutsatser på rent praktisk organisatorisk grund som tycker att han kan dra efter de genomförda mötena? Det är glädjande att tanken på att bjuda in en större krets att föra samtal om en säkerhetsstrategi vidhålls. I det sammanhanget kan man påminna om att EU kommer att ta fram en säkerhetsstrategi och global strategi för EU. Jag vet att arbetet har påbörjats inom , och det var också föremål för försvarsministrarnas möte i . Vi från kammarens sida kommer att följa och granska vad regeringen gör och insatser när det gäller och globala strategi. Ett område som jag tycker att man kan ta upp i det när både statsministern och vice statsministern har möjlighet att träffa varandra är synen på till exempel flygövningar. Det har framkommit att å ena sidan har varit kritiskt till att ha flygövningar med och i viss mån Nato, men framför allt specifikt med , där å andra sidan Socialdemokraterna har varit glädjande tydliga, nämligen att det ingår som ett led i försvars- och säkerhetspolitiska överväganden att också träna och öva med andra länder, inte minst Nato och . Det är en intressant skillnad. Det är en fråga som skulle kunna penetreras av det . 11 Statsminister (S): Jag tänker inte lägga mig i diskussionen om förre statsministerns göranden och låtanden i denna kammare. Det får och klara ut. Har vi dragit några slutsatser? Vi informerar oss om till exempel terrorism och situationen på marken i . Varje statsråd kan sedan utifrån respektive ansvarsområde förbereda eventuella regeringsbeslut. Vi stöder självfallet den säkerhetspolitiska strategin för EU. Det är viktigt att det finns ett svenskt perspektiv och ett vidare perspektiv där , , och EU ingår samt ett globalt perspektiv. Alla de perspektiven måste vara med i det säkerhetspolitiska tänket. Med all respekt för tänker jag själv besluta om vilka frågor som ska tas upp i rådet. Vilka frågor som ska tas upp kommer inte att vara till allmän diskussion i parlamentet. Det gäller inte heller flygövningar. Det måste finnas en ordning där regeringen kan koordinera, förbereda och bereda eventuella beslut på det sätt regeringen har att göra sådant. Regeringen har sedan ett ansvar för att visa hur arbetet har gått till, och dokumentationen ska ske på ett korrekt sätt. I övrigt förbehåller vi oss rätten att själva avgöra vilka frågor som behöver diskuteras där. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2014/15:263 om vargpolitiken 12 Statsrådet (S): uttrycker en oro för rovdjursförvaltningen i . Regeringen anser att ska ha en långsiktigt livskraftig vargstam. Det övergripande målet för rovdjurspolitiken är att varg och andra rovdjur ska ha gynnsam bevarandestatus som tamdjurshållning inte påtagligt försvåras och socioekonomisk hänsyn tas. Rovdjurspolitik är en samhällsfråga. Det är en balansakt där flera olika intressen står mot varandra. Människor och rovdjur ska kunna leva tillsammans, och därför är det viktigt att vi gör vad vi kan på alla plan för att det ska fungera så bra som möjligt. Vi måste ha en politik som värnar både människa och djur. Vi kan göra mer när det gäller förvaltningen av den svenska vargstammen. I har vi en god bild av hur många vargar som finns. Men vargpopulationen är under ständig förändring, och förutsättningarna för vargens fortlevnad påverkas kontinuerligt av många olika faktorer. För en framgångsrik förvaltning av varg är det nödvändigt med en väl genomarbetad bild av vargens bevarandestatus som uppdateras allteftersom förutsättningarna för vargens fortlevnad förändras. Beslutsgången när det gäller licensjakt bör ses över för att säkerställa att den är transparent och rättssäker samt förenlig med . Beslut om licensjakt efter varg tagna av kan enligt jaktförordningen inte överklagas till domstol, vilket är en beslutsgång som kritiserats. pågår en prövning av denna fråga i . Vi följer utvecklingen noga. Hur det blir med licensjakten efter varg återstår att se. Vi har en regionaliserad vargförvaltning. har delegerat rätten att besluta om licensjakt efter varg till länsstyrelserna i det mellersta förvaltningsområdet. Denna delegation har tidsbegränsats till . 13 (C): Fru talman, ärade riksdagsledamöter och ministern! Jag får tacka för svaret på denna interpellation. Vargpolitiken har vi diskuterat tidigare i kammaren. Det är en fråga som berör stora intressen på landsbygd, och det borde vara en viktig fråga för vårt landsbygdsdepartement och för ansvariga politiker. Det är mars månad, och det är vårens tid. Tiden går fort. Just nu föds lammungar och andra ungar till djuren ute i bygderna. Bland annat kommer det att födas ett antal nya vargvalpar . Det vet vi eftersom det finns många grupperingar som förbereder för nya valpkullar. Den nya generationen kommer att förändra kartan ytterligare. Vi kan följa de senaste årens utveckling, framför allt i de län som är hårt drabbade med en stor population av vargar. Vi pratar om , och . Där kan vi se att reviren har blivit fler och geografiskt mindre. Det har ökat trycket i sociala frågor och i djurhållningen av både den tama och den vilda boskapen. har det bedrivits förvaltningsjakt i utvalda revir, och den har varit framgångsrik. Det gick relativt lätt att fälla de djur man på förhand hade planerat för. Bland annat har man i konstaterat att förekomsten av varg i reviren var betydligt större än man på förhand hade räknat med. Man upptäckte också att fler revir hade bildats i dessa områden, och att man avlivade djur som hörde till andra revir än de planerade. Vilken helhetsbild har vi egentligen av antalet vargar i våra bygder? Hur många finns i skogen, och hur många kommer att finnas nästa gång vi debatterar frågan i kammaren? Jag tror att helhetsbilden är betydligt mer annorlunda än vad myndigheterna redovisar. Det finns fler vargar, och det påverkar trycket i de bygder som berörs . Jag lyfter fram interpellationen utifrån artikeln som ministrarna presenterade i . Det var fem punkter med åtgärder för att få en långsiktigt hållbar vargstamsförvaltning som presenterades. Man skriver: ”är vargen här för att stanna. Det är ett tecken på att djurlivet i våra skogar blir rikare … Det innebär att vi måste jobba vidare för att få en politik som värnar både människan och djuret.” Man skriver också att ”tamdjurshållning inte påtagligt försvåras”. Den formuleringen kan man fundera på: att tamdjurshållning inte påtagligt försvåras. Ja, vill man ha en balanserad rovdjurspolitik är det där fokus ligger, för jag kan dra slutsatsen att det är helt okej för ministrarna att tamdjursförhållningen försvåras – dock inte ”påtagligt”. Det är en oerhört viktig markering för alla de eldsjälar och djurhållare runt om i landet som möter utmaningarna med en väldigt stor vargstam. Man berör i svaret som vi har fått presenterat inte mycket av de socioekonomiska konsekvenserna. Jag upplever heller inte att ministern berör vilka ambitioner som finns för att utveckla landsbygden i de här områdena. Jag hade mycket hellre hört om en strategi från ministern för att utveckla djurhållningen i stället för att lägga fokus på en starkare vargstam. 14 (FP): När vi diskuterar varg har det en tendens att bli mycket svart eller vitt, men frågan ser faktiskt inte ut på det sättet. Det som föranleder den här viktiga interpellationen är precis det som sa: att regeringen återigen vill utreda bevarandestatus och licensjakt. Vad man kan fråga då tycker jag inte besvaras särskilt väl av dagens svar: Vad är det som konkret har ändrats som föranleder ett sådant beslut? Jag har alltid uppfattat det som att Socialdemokraterna och Alliansen har varit relativt överens i den här frågan – även i det sammanhanget. Landsbygdsministern skriver att ska ha en långsiktigt livskraftig vargstam. För mig och betyder en livskraftig vargstam per definition att den är jaktbar. Det kan vi nog vara överens om. Jag skulle ändå vilja ta fasta på det som det mycket handlar om, det som också tar upp: oron hos de berörda människorna, de som bor i trakter med mycket varg. Signalerna att man återigen ska utreda tror jag får människor att känna – visa av skadan, skulle jag vilja påstå, och oberoende av vem som har styrt och ställt: Ska vi återigen inte få vara med och påverka? Det är bristen på dialog och på förståelse för svårigheten att leva tillsammans med varg som har skapat egentligen helt onödiga motsättningar. Människor måste i alla sammanhang känna att de kan vara med och påverka sin situation. Det är väl bristen på det som har skapat tonläget i debatten som har varit. För att se tillbaka på vinterns licensjakt tror jag att landsbygdsministern får tillstå att det kom dubbla budskap från regeringen. Det var nästan så att vi fick dem i samma direktsändning i tv: Först sa landsbygdsminister att han i princip välkomnade vargjakten. efteråt sa miljöministern att hon tyckte att det var olyckligt. Det är klart att sådana typer av dubbla budskap från regeringen förvirrar de människor som berörs. Vi talar nu om att vi ska ha en långsiktigt hållbar vargpolitik. Det är vi nog alla besjälade av att vi faktiskt ska ha. måste vi naturligtvis rätta in oss efter EU-reglerna. Det är en självklarhet att EU:s art- och habitatdirektiv ska gälla även i . Men det finns många andra punkter där vi de facto nationellt styr och ställer om hur man ska uppfylla de kraven. Det är ju inte så att vi exakt föreskriver hur man ska göra det eller på vilken nivå besluten ska tas. Vi tycker från och min sida att vi har kommit långt i den diskussionen och fått känslan att vi nu har möjlighet att fatta regionala och lokala beslut, naturligtvis utifrån en ständig uppföljning av bevarandestatus. Man kan nästan få intrycket att regeringen säger att man ska utreda bevarandestatus igen för att kunna ha en licensjakt som är relevant. Men varje års beslut om licensjakt bygger ju på att man har gått igenom detta. Det är en kontinuerlig process. Man måste inte ta jättestora omtag . Återigen vill jag lyfta fram att vi måste ta de människor det berör och deras oro på allvar och låta dem vara med väldigt centralt i dialogen. 15 (MP): Vi har hört interpellanter efterfråga dialog i vargpolitiken och säga: Varför gör man det här nu när vi äntligen har kommit fram? Men det handlar ju om att vi har haft en avsaknad av dialog. Vi har haft ett beslut på hur många vargar vi ska ha i – ett politiskt grundat beslut. Forskarna som har tagit fram underlaget har till och med gått ut i väl ansedda tidningar som Nature och sagt: De har missbrukat mitt underlag. Det här är inte rätt. Vad regeringen har gjort är att komma fram till en överenskommelse om hur vi ska gå vidare som bygger på just dialog och samsyn. Vi vill ge mer pengar till förebyggande åtgärder och till att utreda detta i så att vi kan få förebyggande åtgärder för tam- och husdjur, mer pengar till rovdjursstängsel och observationsåtgärder och bättre regler för skyddsjakt så att det blir lättare att ta bort de individer som är det största problemet i stället för att man går ut och tar ”random” vargar. Vi vill också bredda dialogen om att återuppta , där miljörörelsen och jägarorganisationerna har samtalat om hur man går vidare i den här frågan. Den var väldigt uppskattad men skrotades när det blev en sådan polariserad fråga. Just de saker som har efterfrågats här är alltså precis det som regeringen har tagit fram. Det vi nu kan undra över är när allt det här kommer till. Det kan jag ju fråga landsbygdsministern . Vi hade ju med pengar till de här förebyggande åtgärderna i vår budget, som tyvärr röstades ned. Frågan är hur det ser ut framöver. Anledningen till överenskommelsen om vargpolitiken var just samverkan mellan varg och människor, att vi ska leva tillsammans och ha en livskraftig vargstam. Det är precis det som efterfrågas som vi försöker besvara. 16 (M): Jag tänkte kommentera lite av vad sa om att det har varit bristande dialog. Jag höll på att säga: Finns det någon fråga där det har varit så mycket dialog som i just denna fråga? Man har haft , som nämndes, där både bevarandesidan och jägarsidan och även andra intressenter har suttit. Man har haft lite olika uppfattningar. När man har lämnat sammanträdesrummen har bevarandesidan i regel överklagat alla beslut, och man har fortsatt att skapa en konflikt som jag tycker var på väg att lösas. Vi har, som vännerna i Alliansen och sa, haft en väldigt framgångsrik jakt, en jakt som jag tycker bedrevs på ett korrekt sätt. De första vargjakterna tyckte jag hade en felaktig inriktning, då man sköt vargar i olika revir och inte hade något utpekat revir. Att peka ut revir där det finns skäl och har varit mycket störningar tycker jag är rätt väg. Det finns skäl att påminna om det som har sagts: Jakten visade att det fanns fler vargar i reviren. I var det jakt i två revir, efter lite om och men och överklaganden. Det visade sig att det i reviret söder om utanför blev kvar vargar, sedan man hade skjutit de vargar som var tilldelade av . Det visar med all önskvärd tydlighet att inte har en aning om hur många vargar det finns. Det är ganska klassiskt. När man började med DNA-prov på avföring från björn visade det sig att det var dubbelt så många björnar jämfört med vad man hade trott från början. Jag är också ganska säker på att det är liknande när det gäller varg. Det har man konstaterat från jakten i bland annat och . Det nya beslut som regeringen kommer att fatta, om att börja om från början i den här frågan, anser jag är djupt olyckligt. När vi har börjat få en någorlunda dräglig situation, där jag uppfattar att båda parter har börjat prata lite mer hovsamt och det har blivit mer nyanserat, då vill regeringen börja om från början, trots tre utredningar och att vi aldrig har haft så mycket varg i sedan kanske . Ändå vill man starta detta jobb. Vilka är det man ska ha dialog med? Det verkar vara fel forskare. Det har i varje fall hävdat tidigare, att forskarna gick i jägarnas spår, vilket är ett förödande dumt uttalande. Detta behöver absolut inte göras om igen. Att driver den här politiken är jag inte det minsta förvånad över, för det är väl ett parti som har övergett landsbygden för länge sedan. Men att landsbygdsministern, , låter sätta sitt namn på samma papper i den insändare som vi fick se på Brännpunkt i är jag väldigt förvånad över. Jag har alltid uppfattat att landsbygdsministern har stått upp för landsbygden, men tyvärr tvingades jag revidera den uppfattningen. Jag hoppas att vi får lite klargöranden under debatten. 17 (C): Jag ska be att få göra några reflexioner när det gäller de socioekonomiska effekterna av rovdjursbeslut . Rovdjuren och framför allt vargen har lett till allt starkare reaktioner, inte bara från djurägare utan också från människor som drabbas, en bred allmänhet. Uppgifterna från anger att det finns strax under 100 vargar i mitt hemlän. I princip är hela täckt med vargrevir. Så har det varit . Uppskattningsvis finns 350 björnar efter årets björnjakt, då 65 björnar fick skjutas. Därmed är ett av de län som har allra störst koncentration av rovdjur, vilket starkt påverkar villkoren för många människor. Det finns en betydande politisk uppslutning bakom synsättet att rovdjur har ett berättigande i den svenska faunan och ger ett mervärde i många avseenden. Men det visar sig också gång på gång att en stark koncentration av rovdjur till ett begränsat geografiskt område ger betydande problem. Det påverkar starkt människors vardag. De så kallade socioekonomiska effekterna måste vägas in. Dessa effekter är inte alltid lika vetenskapligt underbyggda utan innebär tolkningar av människors upplevelser. Ingen kan väl ha undgått de oerhört starka känslor som rovdjuren väcker hos befolkningen. De olika delarna i det goda livet på landsbygden påverkas, och viljan att skapa utkomst och framtid avtar. Det rörliga friluftslivet lockar inte på samma sätt som . Nöjet att röra sig i skog och mark byts till en känsla av att alltid behöva vara på sin vakt. Den starka koncentrationen av björn har resulterat i flera otäcka angrepp på människor: skidåkare, skogsarbetare och jägare. Många vågar inte längre plocka bär och svamp eller ha sällskapshunden med sig på skogspromenader. Allvarlig är också känslan hos många djurägare att inte längre kunna garantera sina tamdjur skydd och trygghet. Detta är ofta djurägarens starkaste känsla och drivkraft i sitt företagande. I när vi behöver fler och yngre människor som vill hålla betesdjur har vargen fått många att i stället avyttra eller avstå. De attacker som har skett, trots att det har gjorts förebyggande insatser, ger känslomässiga signaler i breda kretsar av djurägare. Det berör själva själen i att vara bonde. I finns ett 90-tal fäbodar som fortfarande brukas. Alla dessa ligger i områden med starkt rovdjurstryck. Traditionellt fäbodbruk bygger på att djuren har stora områden att röra sig fritt inom. Instängning med rovdjursstängsel låter sig svårligen göras, vilket innebär att det kan vara svårt att upprätthålla ett rimligt djurskydd enligt stolta svenska lagar. Fäbodbruket blir därmed starkt hotat. En ersättning i pengar kompenserar inte för detta. beslut om svensk rovdjurspolitik är väl avvägt. Vi antog politiken i relativt stor politisk enighet. Ingen är helt nöjd, men vi klarar att upprätthålla stammar, och det skapas möjligheter att snabbt ingripa när konflikterna blir orimliga. Ytterligheterna kommer däremot knappast att mötas i denna fråga. För är det är viktigt att vi har en rovdjurspolitik som vinner acceptans i breda lager och i alla delar av vårt land. Därför kan rovdjurspolitiken inte ses som en enskild fråga utan måste sättas i sitt sammanhang. Vi kan inte ha så stora koncentrationer av rovdjur att människor som lever i dessa områden känner sig så osäkra att det förändrar deras vardag. Jag skulle vilja avsluta med att ställa några frågor till landsbygdsministern. Hur kan en framtida rovdjurspolitik ta hänsyn till de socioekonomiska effekterna? Hur tänker ministern om en koncentration av vargarna till i huvudsak , och län? Hur kommer koncentrationen att påverka regeringens rovdjurspolitik? 18 (M): Det är en oerhört viktig och känslomässig fråga som vi diskuterar just . Det är en fråga som har beröring på de människor som lever i, bor i och brukar de områden där vi har varg i . Vi ser att vi har en vargstam som kommer tillbaka. Den blir mer livskraftig, större och starkare, och det tycker jag är positivt. Men precis som för alla andra djurslag som vi har i landet behöver man förvalta också vargstammen. Vi ser nu med regeringens nya inriktning i besluten att den förvaltning som äntligen börjar komma på plats nu rivs upp i grundvalarna. Det är ytterst oroväckande och mycket tråkigt. Regeringen talar mycket om en ökad dialog. Då undrar jag lite hur man ser på den dialogen. Vi har haft lokala viltförvaltningsdelegationer som i de län som är mest rovdjurstäta har fungerat mycket bra. Man har tagit besluten närmare de människor som berörs, och man känner att man har börjat få ett grepp om närmiljön i respektive län. Jag har blivit ganska nedringd av rätt upprörda och känslosamma medborgare från mitt hemlän som känner att regeringen nu rycker undan mattan för dem. De har börjat hitta ett sätt att leva tillsammans med varg, björn och lo, som vi har mycket av, men det fungerar inte längre. Det är väldigt oroväckande. Regeringen vill utreda frågan ytterligare en gång. Men det finns nog ingen fråga som har varit så väl utredd som rovdjursfrågan just beträffande varg. Det har varit särskilda utredare, forskare, länsstyrelser, myndigheter, departement och universitet som har varit involverade. Om inte annat har vi diskuterat frågan oerhört mycket här i kammaren under i alla fall de år som jag har varit med. Frågan är: Hur mycket får vargen kosta samhället? Hur mycket ska man behöva slita upp känslor för människor som redan lever i de här områdena och har det tufft? Det leder inte till något att börja om igen. Då är det bättre att regeringen talar klarspråk och säger att man inte vill ha någon skyddsjakt på varg, inte vill ha någon förvaltning av varg, utan vill att vargen ska få leva fritt – i stället för att riva upp alla dessa öppna sår för människor igen. Jag undrar hur de socioekonomiska värderingarna ska räknas ut och vem som ska göra bedömningen av vad som får kosta vad och vem som ska betala ut pengarna till alla som är berörda av vargens framfart.