prot · H209112 · 2015-06-09 00:00:00 — Självklart är det avgörande för mig att den som har en idé om hur man kan driva en god skola och som kan göra det med god kvalitet ska få möjligheten att både starta och driva en skola. tar upp exempel på fristående huvudmän som har upplevt sig ha problem i samverkan med kommunerna. Det kan ju komma av att vi faktiskt haft exempel som lett till en oro runt, inte bara i, de fristående skolorna. Vi har uppenbarligen haft ett bristande regelverk runt de fristående skolorna och vilka vi ger förtroendet att genomföra vårt kanske viktigaste välfärdsuppdrag: att ge våra barn en bra skola. Det är av den anledningen – det handlar om att säkerställa en trygghet hos kommunerna, som har ett viktigt ansvar i ett sammanhållet skolsystem, och en trygghet hos föräldrar och elever – som vi försöker få ett regelverk på plats som garanterar att de pengar som vi nu talar om, alltså pengar som går in från skattebetalarna i skolverksamheten, ska komma eleverna till del. Det regelverket är grunden för att systemet över huvud taget ska kunna fungera på ett gott sätt. Med det sagt vill jag göra några förtydliganden utifrån interpellationen och utifrån inlägg. För det första vill jag betona att det regelverk som vi har för att fördela stöd mellan kommunala och fristående skolor infördes under den tidigare regeringen. Det är den tidigare regeringens lagprodukt som har prövats. För det andra föreslår regeringen inget kommunalt veto mot fristående skolor. Vi har mötts i den diskussionen tidigare. Vi vill stärka samrådet, som jag nämnde i mitt interpellationssvar, på ett sådant sätt att man säkerställer att kommunen har ett avgörande inflytande för det fall en kommersiell aktör ska starta en fristående skola. Det påverkar alltså inte olika typer av idéburna aktörer. För det tredje har det för regeringen blivit mycket tydligt efter Högsta förvaltningsdomstolens dom att vi sett en minskning av antalet beslut om tilläggsbelopp, som inte kan hänföras till att eleverna har mindre behov av den typen av resurser. Därför finns det behov av att se över lagstiftningen, inte minst när det gäller de så kallade resursskolorna. Det är därför har i uppdrag att se över hela regelverket avseende bidragen, såväl bestämmelsen om grundbeloppet som bestämmelsen om tilläggsbeloppet, och särskilt ska se över behovet av ändrade bestämmelser vad gäller ersättningen till huvudmän för så kallade resursskolor. Men eftersom förslag inte kommer att lämnas och en ny lagstiftning därmed tidigast kan träda i kraft, enligt beräkning, 2018 behöver vi i avvaktan på denna större översyn överlämna ett förslag till om förtydligande av befintliga bestämmelser för tilläggsbelopp. Ett sådant förslag har remitterats. Vi håller just nu på att behandla och hantera de remissynpunkter som har kommit in för att kunna överlämna ett sådant förslag till . Det ärendet bereds alltså inom . 105 (M): Jag vet inte riktigt vad skillnaden mellan avgörande inflytande och veto skulle vara. Det handlar visserligen om vinstdrivande skolor – det har utbildningsministern rätt i. Men jag måste säga att jag inte ser någon större skillnad mellan avgörande inflytande och veto. Friskolor anklagas ofta för att de inte tar emot elever i behov av särskilt stöd. Det har varit rätt många mediereportage kring enstaka fall som går ut på att det är svårt att få in sitt barn på en friskola om det har särskilda behov. Den sida av historien som man oftast inte väljer att ta upp i de reportagen är att rektorn oftast säger att de är välkomna att börja på skolan. Rektorn säger också: Men i den här kommunen får vi inte tillgång till extraresurser på samma sätt som en skola skulle få om ert barn börjar där. Ni skulle kunna få ett bättre stöd om ni väljer en skola i och med att det då följer med extra resurser. Detta är naturligtvis inte okej. Det är glädjande om det finns ett förslag ute på remiss som kan täppa till de här hålen, så att även elever som är i behov av särskilt stöd kan känna sig trygga med att de har en möjlighet att välja skola. För oss moderater, precis som för de allra flesta föräldrar, är valfriheten viktig. Rätten att få välja skola vill vi försvara, men med det följer självklart att finansieringen måste ske på lika villkor. Det var därför alliansregeringen fattade beslut om lagstiftning kring lika villkor – det fanns inte över huvud taget tidigare. Men det här handlar ju om att det finns kommuner som sätter i system att ta sig runt detta på olika sätt. De manipulerar beräkningarna och beter sig bedrägligt. I slutändan missgynnar det inte bara dem som driver fristående skolor. Till syvende och sist handlar det om eleverna och deras rätt till en bra utbildning. Jag tycker att det tar . Det är ett akut problem som påverkar elever i skolan. De får inte den typ av resurser som de har rätt till för att få en bra utbildning. Det är viktigt att det här prioriteras och tas om hand snabbt. 106 Utbildningsminister (MP): Jag tror att det som har absolut störst effekt när det gäller att skapa bra förutsättningar för goda friskolor att driva verksamhet av god kvalitet – som man vill driva för alla elever, också elever i behov av särskilt stöd – är att ha bra och fungerande modeller för samverkan mellan kommunen och de friskolor som verkar i kommunen. När jag har mött ledningarna för kommunerna och företrädare för de större friskolorna på regionala träffar har jag sett ganska tydligt hur olika det är mellan kommuner. Vi har kommuner där de större fristående aktörerna praktiskt taget sitter i ledningsgruppen för skolverksamheten i kommunen. Det är såklart väldigt bra, för då kan man planera verksamheten på ett gott sätt tillsammans. Man kan hantera gemensamma utmaningar på ett gott sätt tillsammans. Man ser sig som olika aktörer i ett sammanhållet skolsystem snarare än som konkurrenter på en dåligt fungerande marknad. Det är klart att det är dit vi ska gå. Jag uppfattar inte att den förra regeringen gjorde särskilt mycket för att bygga den tilliten mellan kommuner och fristående huvudmän. Den lagstiftning som är giltig och som diskuteras ledde snarare till att det vanligaste mötet mellan fristående huvudmän och kommunerna var i rätten. Det är klart att det inte bygger ett förtroendefullt och tillitsfullt samarbete. Vi försöker ta fram ett fungerande regelverk för fristående skolor som bygger på att man kan känna tillit till dem som fått välfärdsuppdraget att bygga skolor. Det tror jag är en av grunderna för att man ska få till en fungerande samverkan. Sedan behöver vi såklart, inte minst när det gäller tilläggsbeloppet, ha ett tryggt och fungerande system. Det handlar inte bara om elever som går hos fristående huvudmän. Det handlar också om elever som går hos kommunala huvudmän. Det är just anledningen till att vi både har gett uppdraget till och verkar i ett snabbspår, precis som efterlyser, för att tidigare än så ska kunna ha förslag att behandla som handlar om förtydligande av det befintliga regelverket. 107 (M): Jag skulle vilja nämna en skola som heter Sveaskolan, som ligger i och som jag har besökt. Skolan har 4 000 elever i sin kö och ungefär 200 platser. Det var en väldigt lång resa innan de lyckades få tag i lokaler, för har på alla upptänkliga sätt försökt försvåra för skolan att etablera sig. De ville etablera sig centralt för att kunna locka elever från alla stadsdelar, men det var helt omöjligt. gjorde det omöjligt för dem att få tag i lokaler, helt enkelt. De vill inget hellre än att kunna erbjuda åtminstone några av de 4 000 elever som står i kö plats. Det kan ju ha att göra med att det väl är erkänt att är en av de sämsta skolkommunerna i med väldigt dåliga resultat i sina kommunala skolor. Men det är väldigt svårt att samverka i en kommun som , där man av ideologiska skäl och på många olika och kreativa sätt försöker motverka start och försvåra drift av fristående skolor. När jag frågade dem på Sveaskolan hur de såg på samarbetet med kommunen var de helt uppgivna, för det finns ingen möjlighet till samverkan med den attityd som de möter hos både kommunala tjänstemän och politiker. Jag tycker att vi politiker har ett ansvar att försöka sansa debatten kring fristående skolor. är det mycket prat om människor som tjänar pengar och skickar pengar till , trots att det är ett oerhört litet antal av friskolorna som har betett sig på det sättet. Jag tycker att vi behöver hjälpas åt att lyfta fram skolor som Sveaskolan, som drivs av två kvinnliga entreprenörer med en tydlig pedagogisk tanke och som åstadkommer bra resultat för de 200 eleverna. Vi behöver visa på sådana exempel i skoldebatten. Jag kan inte se att regeringen har tagit något som helst ansvar för att försöka lyfta fram även goda exempel när det gäller fristående verksamhet. 108 Utbildningsminister (MP): Jag bidrar gärna till att sansa debatten. Jag tror nog att , varje gång vi har mötts i interpellationsdebatter här, har märkt att jag poängterar hur många viktiga aktörer för svensk skola det finns också bland friskolorna och hur många som driver friskolor med ett gott syfte och mycket hög kvalitet och ser till att ge eleverna mycket god undervisning på skolorna. Men att det är så får inte stå i vägen för att vi diskuterar hur vi får ett regelverk som verkligen innebär att de får det förtroende som de förtjänar. Så länge de exempel finns som nämner – som det finns anledning att reagera på, vilja begränsa och ha tydliga regelverk kring, där pengar som du och jag har lagt in till skolan som skattebetalare har försvunnit iväg till något annat än eleverna – kommer det också att påverka förtroendet för alla friskoleaktörer. Det är därför vi behöver ett fungerande regelverk som garanterar att den som får förtroendet att driva skola också kan göra det med god kvalitet och som ser till att de skattepengar vi lägger in i verksamheten landar hos eleverna och kommer utbildningen till del. Jag tror också att vi på ett bra sätt måste diskutera hur vi lämnar den bild av en marknad med konkurrenssituation som vi länge har haft och skapat runt skolan och i stället får ett system där man har olika aktörer som samverkar med varandra. Den samverkan vill jag se i alla kommuner, i likaväl som i eller vilken kommun man än vill peka ut. Det ska finnas en fungerande samverkan mellan de fristående aktörer som får förtroendet att bedriva skola och kommunen. Men det bygger på att det finns ett regelverk i botten som fungerar och främjar denna samverkan och som kan säkerställa för kommunerna att de aktörer som får förtroendet att driva skola gör det därför att man vill driva bästa möjliga skola. Överläggningen var härmed avslutad. § 20 Svar på interpellation 2014/15:654 om mottagande i särskolan 109 Utbildningsminister (MP): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att genomföra med syfte att säkerställa att mottagande i särskolan sker rättssäkert och på rätt grunder i alla kommuner. Jag delar helt åsikt att beslut om mottagande i grundsärskolan måste grundas på en fullständig utredning enligt skollagens krav. Något annat är inte acceptabelt. Enligt skollagen är det hemkommunen som ansvarar för att utbildning i grundsärskolan kommer till stånd för alla som har lagstadgad rätt att gå i grundsärskolan. Det är också hemkommunen som prövar frågan om mottagande i grundsärskolan och som ansvarar för att en fullständig utredning enligt skollagen görs innan beslut om mottagande fattas. –2012 genomförde en riktad tillsyn av totalt 58 kommuners arbete med mottagandet i särskolan. Samtliga granskade kommuner fick kritik på en rad punkter. Skolinspektionens uppföljning visar att kommunerna har vidtagit åtgärder, bland annat reviderat sina rutiner för mottagande i grundsärskolan så att de stämmer överens med skollagens krav. Samråd med barnets vårdnadshavare ska ske när utredningen genomförs, och det är av yttersta vikt att alla involverade är insatta i frågan, så att det kan fattas ett beslut som entydigt utgår från barnets bästa. Specialpedagogiska skolmyndigheten – SPSM – och har båda i uppdrag att verka rådgivande och stödjande gentemot skolhuvudmän och skolor i frågor som rör elever med funktionsnedsättning som tillhör eller kan tänkas tillhöra grundsärskolans målgrupp. SPSM genomför utbildningar riktade till skolledare, specialpedagoger och lärare som möter elever med funktionsnedsättning i grundsärskolan. har tagit fram stödmaterial, bland annat allmänna råd i fråga om mottagande i grundsärskolan. Skolmyndigheterna erbjuder alltså huvudmännen ett omfattande stöd i den här frågan. Regeringen kommer också att noggrant följa utvecklingen utifrån Skolinspektionens fortsatta tillsyn. 110 (M): Jag tackar även för det här svaret. Utbildningsministern konstaterar i sitt svar att skolmyndigheterna ger stöd till kommunerna när det gäller mottagande i särskolan. Med tanke på den kritik som Skolinspektionen riktar mot kommunerna i frågan undrar jag om utbildningsministern verkligen tycker att det är tillräckligt. I svaret finns inga förslag på att göra något alls utom att följa utvecklingen. Jag har lusläst regleringsbreven till både Specialpedagogiska skolmyndigheten och . Det står i princip inget över huvud taget om särskolan i något av dem. Särskolan är tyvärr en skolform som alltför sällan får något utrymme i debatten. Den är oerhört viktig för elever med utvecklingsstörning, så att de får en bra skolgång och ordentligt med stöd – det stöd de behöver för att kunna leva ett så självständigt liv som möjligt. Det är viktigt att mottagandet i särskolan sker på ett rättssäkert sätt och på korrekta grunder. Det är vi överens om. Det får stora konsekvenser för den enskilda individen om särskolan inte är rätt skolform för eleven. har ett flertal fall uppmärksammats där elever felaktigt har mottagits i särskolan och därigenom fått sina möjligheter till utbildning och arbete kraftigt beskurna. Det behövs en kvalitetssäkring av mottagandet. Att vi fram till mottog elever med autism utan utvecklingsstörning i särskolan är något som åtminstone jag inte tycker att vi ska vara stolta över. Alliansregeringen förbjöd också den möjligheten, något som ställer stora krav på men som givetvis har gett dessa elever bättre möjligheter att få den utbildning de har rätt till. Med tanke på Skolinspektionens årsrapport, anser utbildningsministern verkligen att det är tillräckligt att följa utvecklingen? Hur många fler elever ska behöva mottas felaktigt i särskolan innan regeringen ens väljer att nämna särskolan i regleringsbreven till skolmyndigheterna? 111 Utbildningsminister (MP): resonerar som om ingenting har gjorts och att det som borde göras är att omnämna det i regleringsbreven – då kan vi få ett stopp på eventuella felplaceringar av elever. Båda de sakerna är tyvärr felaktiga. Först och främst: Mycket har faktiskt gjorts. Det konstaterar Skolinspektionen när man gör en uppföljning av den djupstudie som gjordes och som hänvisar till. Det har, i enlighet med vad Skolinspektionen föreslagit, varit uppdrag till såväl som SPSM. Det har inneburit att SPSM och ger ett omfattande stöd i de här frågorna och har förändrat riktlinjer och regelverk på ett sådant sätt att vi i möjligaste mån ska garantera att ingen blir felaktigt placerad. Vi har också, i och med ny lagstiftning genom skollagen, infört en anmälningsskyldighet när det uppstår misstanke om att någon elev blivit felaktigt placerad i grundsärskolan eller gymnasiesärskolan. Flera saker har alltså gjorts, och flera saker pågår också. Vi ska vara rätt medvetna om att inte minst SPSM:s stöd till huvudmännen för arbetet med kompetensutveckling och genom att ge huvudmännen de verktyg som de behöver bland annat för att behandla de här frågorna är mycket omfattande. I den senaste årsredovisningen kan man redovisa att 30 000 personer har tagit del av myndighetens kompetensutveckling. Man kan också se att en hel del av rådgivningsuppdragen just är rådgivningsuppdrag som kan vara hänförliga till pedagogiska konsekvenser av utvecklingsstörning. Visst pågår ett arbete, och visst har vi stärkt insatserna sedan vi fick den granskning som hänvisar till. Allt annat vore fullständigt oacceptabelt. Det är, precis som jag säger i mitt interpellationssvar, helt oacceptabelt om det inte görs en utredning på det sätt som skollagen föreskriver innan en elev placeras i grundsärskolan. Det är därför vi har gett de här uppdragen, det är därför detta stöd ska ges till huvudmännen och det är därför vi också gemensamt har skärpt lagstiftningen för att till exempel ge anmälningsskyldighet. 112 (M): Jag tackar för ytterligare inlägg i debatten från utbildningsministern. Jag vill tydliggöra att det inte är den specialgranskning som Skolinspektionen gjorde när det gäller mottagande i särskolan som jag hänvisar till, utan det är årsrapporten. Där sammanfattar man fortfarande förra årets granskningar och visar att detta är ett område där väldigt många huvudmän får kritik för att de inte sköter det på ett korrekt sätt. Jag undrar lite grann. Jag har inte uppfattat att regeringen har gett något uppdrag till någon av myndigheterna när det gäller mottagande i särskolan, åtminstone inte vad jag har kunnat se, så jag vet inte vilket uppdrag utbildningsministern hänvisar till. Alliansen genomförde många reformer på skolans område. Enligt min uppfattning är införandet av Skolinspektionen en av de viktigaste. Det kan låta tråkigt, men det är så att Skolinspektionen sätter ljuset på det som inte fungerar. Innan Skolinspektionen fanns hade vi visserligen . Men jag minns deras granskning av kommun och hur de granskningarna fungerade då. Det var inte alls den skärpa som Skolinspektionen har . De lyfter fram förbättringsområden på en enskild skola och hos en huvudman men lyfter också fram områden som är gemensamma utvecklingsområden för hela landet. Det är de utvecklingsområdena som står i årsrapporten. Med tanke på det som vi diskuterade när det gäller trygghet och studiero är det en viktig signal till oss här att det är dessa områden som vi behöver titta på och fokusera på. Trots det är svaret från regeringen att man följer utvecklingen och ingenting annat när det gäller dessa frågor. Man ger uppdrag i stort och smått – det har vi diskuterat tidigare, och många uppdrag går till – men jag tycker att det är allvarligt att särskolan är en skolform som i princip över huvud taget inte nämns i regleringsbreven till någon av myndigheterna, inte ens till SPSM som faktiskt är den myndighet som har ansvar för särskolefrågor. Detta är anmärkningsvärt. Dessa elever förtjänar att vi sätter strålkastarljuset även på deras skolform och på deras skolgång och inte minst säkerställer att det är rätt målgrupp som går i särskolorna runt om i . 113 Utbildningsminister (MP): Jag vill först poängtera att jag delar synen att Skolinspektionen gör ett mycket viktigt arbete för att stärka och belysa var det behövs skolutvecklingsinsatser. Jag vill också understryka hur detta arbete har utvecklats sedan myndigheten påbörjade sitt arbete. Under den inspektionsperiod som man är inne i nu riktar man sig särskilt till de skolor som har de största behoven av att få en fungerande inspektion och där huvudmannen behöver det stöd och det fokus som Skolinspektionen kan ge. kompletterar vi också dessa insatser med ett uppdrag för samverkan för bästa skola, där man också kan få tydliga stöd i skolutvecklingsuppdraget av staten och i samverkan med staten. Jag tycker att det är ett bra sätt och en bra form för myndighetsarbete i förhållande till skolorna. Jag vill motsäga att särskolan inte nämns i regleringsbreven. Det finns en lång rad uppdrag i regleringsbreven till samtliga skolmyndigheter som berör alla skolformer. Jag vet att i många av dessa uppdrag gör man ett särskilt arbete för att uppdraget ska vara anpassat för just särskolans verksamhet. Det är i grunden självklart att det ska vara på det sättet. Det kan ibland, och ganska ofta, vara fel om vi från statens håll skulle särbehandla särskolorna när vi ger generella uppdrag. Det måste vara skolmyndighetens uppgift att se till att anpassa detta uppdrag så att det fungerar för särskolans målgrupp. Särskolan finns alltså definitivt med i skolmyndigheternas uppdrag. Jag har också fått frågan vilka särskilda uppdrag som har getts om särskolan, inte minst utifrån diskussionen om elever som blivit felaktigt placerade i särskolan. Det finns tidigare uppdrag där reviderade de allmänna råden avseende rutiner för utredning och beslut om mottagande i den obligatoriska särskolan, precis som Skolinspektionen hade föreslagit skulle göras. I detta arbete samrådde med . Därefter fick man ett uppdrag att genomföra implementeringsinsatser med anledning av att de allmänna råden hade reviderats. skulle då även i samråd med Specialpedagogiska skolmyndigheten genomföra riktade informationsinsatser gentemot huvudmännen för att säkerställa rättssäkerheten vid mottagandet av elever i grund- och gymnasiesärskolan, varvid elever med utländsk bakgrund särskilt skulle uppmärksammas, samt ta fram stödmaterial med fokus på kommunernas skyldighet att informera om vilken instans som ska ta emot ansökningar om omprövning av beslut om mottagande i grund- och gymnasiesärskolan. En del uppdrag har alltså just avlämnats och kunnat genomföras mot bakgrund av de granskningar som har gjorts. Det som återstår är arbetet med att ge fungerande kompetensutveckling för att skärpa dessa verktyg och säkerställa implementering av tidigare fattade beslut i riktlinjer, i råd och i grunden också i lagstiftningen. Detta uppdrag har, precis som jag har redovisat, SPSM och genom sitt stöd till skolhuvudmännen. 114 (M): Jag tycker fortfarande att det är allvarligt att man i regleringsbreven, där man ger uppdrag i stort och smått – det är diskussioner om mobiltelefoner och annat i klassrummet, även om det inte står i regleringsbreven – till våra skolmyndigheter inte nämner särskolan. På ett ställe som gäller särgymnasiet finns det en skrivning i regleringsbreven. Detta är en mycket speciell skolform. Det handlar om elever med stora svårigheter och utmaningar. Det handlar om familjer som har det mycket tufft. Jag tror inte att dessa föräldrar, som inte är jättemånga, är särskilt högljudda. Därför syns de inte lika mycket. Men det finns oerhört mycket som man behöver jobba med där. Inte minst gäller det att se till att kvalitetssäkra mottagandet i särskolan, i och med att det får så oerhört stora konsekvenser för den enskilda individen. Jag känner mig fortfarande inte nöjd med att det enda svaret är att man ska följa utvecklingen och att man inte har en tydligare viljeinriktning när det gäller kvaliteten i särskolan och när det gäller kvaliteten på mottagandet. 115 Utbildningsminister (MP): Givetvis har vi en tydlig viljeinriktning när det gäller kvaliteten i särskolan, såväl i grundsärskolan som i gymnasiesärskolan. Utvecklingen av kvaliteten i den skolformen följer samma utvecklingsmönster och samma uppdrag som när det gäller andra skolformer. Då är det också självklart för skolmyndigheterna, vilket jag vet att de i grunden följer, att de när de ger ett uppdrag som ska riktas till samtliga skolformer också får anpassa det på ett bra sätt till särskolan. Jag tror inte att det är regeringens uppdrag att i sina formuleringar till skolmyndigheterna på förhand tänka ut hur den anpassningen ska ske. Det måste vara myndigheterna som, utifrån de intentioner som ofta är gemensamma och som avlämnas av regeringen i regleringsbrev, ser till att anpassningen blir bra för särskolornas målgrupp. Särskolan ryms alltså inom många av de uppdrag som finns i regleringsbreven. Jag kunde också i mitt tidigare svar redovisa en del av de särskilda uppdrag som har avlämnats med anledning av den problematik som har uppmärksammats tydligt av bland andra Skolinspektionen om felplaceringar. finns ett omfattande stöd till huvudmännen – det är viktigt att det finns – för att vi inte ska se fler situationer där elever blir felaktigt placerade och för att vi ska se till att verksamheten i särskolan håller en mycket hög kvalitet. Överläggningen var härmed avslutad.