prot · H209108 · 2015-06-03 00:00:00 — Det är glädjande att regeringen också avser att tillsätta en utredning om hur NIS-direktivet ska genomföras i svensk rätt. Parallellt med detta pågår ett arbete med att skapa förutsättningar för ett nationellt system för incidentrapportering. Sammantaget bedömer jag att regeringen tar ansvar för att lösa dessa utmaningar även om det finns arbete som kvarstår. Mot bakgrund av detta yrkar jag bifall till utskottets förslag till beslut. 32 (V): Det här är nästan en extrem utmaning. Vi har ett ämne som kanske inte låter som det mest upphetsande man kan tänka sig, informationssäkerheten i den civila statsförvaltningen. Jag skulle tro att ett tv-program med den titeln skulle locka ganska få tittare. Det är inte nog med det. Jag står här som sjätte talare, tror jag, och riskerar naturligtvis att i princip upprepa det som alla har sagt. Vi verkar nämligen vara extremt eniga vad gäller de här frågorna. Men det är som det är. Man får gilla läget, som det heter i en del kretsar. om informationssäkerhet i den civila statsförvaltningen Precis som sa är samlade slutsats när det gäller informationssäkerheten att arbetet inte är ändamålsenligt sett till de hot och risker som finns. Det är en ganska mild formulering. Men det allvarliga är, som flera har påpekat, att regelsystemet för informationssäkerhet i huvudsak ser likadant ut som det gjorde 2007 när senast granskade området. De brister som då påpekades kvarstår , vilket innebär brister i regeringens styrning. Det är egentligen det väldigt allvarliga i sammanhanget. noterar brister vad gäller kompetens, upphandling, tillsyn, uppföljning, återrapportering, styrning, reglering och samordning. Bedömningen är att en stor andel myndigheter inte har centrala delar av ett systematiskt informationssäkerhetsarbete på plats. Man konstaterar också att regeringen inte har någon samlad lägesbild som inkluderar hot. Det har inte heller regeringens tillsynsmyndigheter FRA, PTS och MSB. Det här är väldigt stora och omfattande brister. Man kan inte ens upprätta en gemensam bild av hur läget faktiskt är. Man gjorde alltså en liknande granskning 2007, men bristerna har inte åtgärdats i, som det står, tillfredsställande omfattning. Jag tror nog att man utan att ta i för mycket kan uttrycka det mer brutalt: De har inte alls åtgärdats. Det är både anmärkningsvärt och skrämmande. Det är ju inte så att hoten har börjat klinga av och att det är så farligt som det var 2007. Det är inte så att angreppen har blivit trubbigare – tvärtom. Det som inte var gjort 2007 var illa utifrån den tidens hotbild. Men om inget i princip har gjorts är det en underlåtenhetssynd som i likhet med en del andra synder kanske borde föranleda något slags politisk skärseld. Det är definitivt inte så att samhället i mindre utsträckning använder it i sina olika processer och system. Vi har alltså en triad här: I princip har inget gjorts . Hoten är allt svårare. Känsligheten är allt större. Vad kan då hända, herr talman? Det blir lätt väldigt abstrakt. Informationssäkerheten i den civila statsförvaltningen – vad betyder det? Jag kan ta ett konkret exempel . Då upptäcktes det värsta dataviruset någonsin; det fick namnet Stuxnet. Viruset var en mask, det vill säga det spred sig självt utan hjälp av oförsiktiga användare. Viruset utgjorde enligt bedömare en riktad attack mot styrsystemet i en iransk kärnkraftsanläggning, och avsändare tros allmänt ha varit och . Vad händer om någonting sådant riktas mot den svenska elförsörjningen? Penningströmmarna har och andra varit inne på. Jag tänker på en till synes så banal sak som utbetalningar. Hur skulle inte detta drabba samhället? Angreppen mot industriella informations- och styrsystem underlättas mycket av att allting är alltmer uppkopplat mot internet. Sådana här system används som sagt för att styra eldistribution, vattenförsörjning, trafikljus, sjukhusutrustning, fjärrvärmeanläggningar, som nämndes, elmätare och så vidare. När man tänker på att vår elförsörjning skulle slås ut tror jag att man ofta ser framför sig bombplan över kärnkraftverk och liknande. Det är nästan ännu kusligare att tänka sig att det kan sitta någon framför ett tangentbord var som helst i världen och åstadkomma samma effekt. Det finns andra exempel på ekonomisk brottslighet som slår hårt. Det finns ett exempel med svensk anknytning, där förövarna stal 300 miljoner från privatpersoner genom att hacka sig in i it-systemet hos ett indiskt kreditkortsföretag. har varit med om det. Man lyckades komma in där och hitta en massa sekretessbelagda uppgifter från kronofogden, och polisen. Det är väl belagt. Det finns kinesiska hackargrupper som slår mot företag och så vidare. Det här är lite utanför den civila statsförvaltningen, men det drabbar . om informationssäkerhet i den civila statsförvaltningen Det här är inte science fiction. Det pågår medan vi pratar här. Det är inte bara väldigt allvarligt för samhället och dess funktioner. Det är allvarligt inte minst för individen. Personuppgifter som innehåller integritetskänslig information kommer på drift. Det kan vara patientjournaler, brottsutredningar eller kanske rent av underrättelseverksamhet. Nå, vi är väldigt överens om det här. lämnar en rad rekommendationer. Jag tycker i och för sig att det finns en viss diskrepans mellan å ena sidan slutsatser vad gäller de brister som man påpekat och å andra sidan regeringens svar. Det är allvarligt i sig. Det finns väldigt mycket mer att göra på området än organisatoriska förändringar. Först måste man få lägesbilden, så att man vet: Vilka är utgångs- och ingångsvärdena här? Men den här regeringen har verkat under en väldigt . Man har tagit tag i frågan organisatoriskt men också i regleringsbrev och annat. Det finns skäl att avvakta, som var inne på, , NIS-direktivets implementering och så vidare. Därför har , trots den förra regeringens passivitet på området, valt att för tillfället, av nämnda skäl, avvakta med både kritik och förslag. Men den här frågan måste vi alla följa noggrant. Jag räknar med att man ganska skyndsamt efter behandlingen av utredningen och NIS-direktivet kommer med ännu mer skarpa förslag på hur vi faktiskt ska göra. Det finns några exempel på mer drastiska åtgärder. Ett är ett sanktionssystem i fråga om de myndigheter som inte arbetar seriöst med den här frågan. Ett annat kan vara ännu mer drastiskt, att en viss andel av myndighetens anslag ska användas till detta ändamål. Ungefär på samma sätt som att man inte kan välja bort brandförsäkring skulle man vara tvungen att satsa på informationssäkerhet. En nationellt sammanhållen risk- och sårbarhetsanalys för samtliga myndigheter, där detta är en självklar del, är ett annat förslag. Vi har all anledning att följa frågan och därest ingenting sker kanske förfölja regeringen, men det hoppas jag att vi ska slippa. 33 (KD): diskuterar vi om informationssäkerhet i den civila statsförvaltningen. Detta har hållit på med . Man började och har hållit på fram till . Som flera talare har påpekat är det en stark kritik som man för fram. Det finns en rad områden där det inte fungerar, där vi har för dålig beredskap och där vi kan drabbas. Som också har sagts hände något . En av våra storbanker hade stora problem, och tiotusentals privatpersoner kunde inte göra de bankärenden de ville göra. om informationssäkerhet i den civila statsförvaltningen Det är inte det enda tillfället. Vi har varit med om det ena tillbudet efter det andra där Telias tjänster har blivit utslagna och man inte har kunnat komma ut på nätet. Listan kan göras lång av viktiga samhällsfunktioner som har utsatts på detta sätt. Det visar hur viktigt det är att vi diskuterar det och att vi följer upp det. I försvarsutskottet diskuterar vi oftast militära hot. Vi ser att det finns alltmer hot och mörka moln på himlen och att vi måste stärka vårt försvar. Men detta är också en del av vårt försvar som vi måste se över. Jag kan nämna att jag var en av representanterna från på en konferens i , där herr talmannen var delegationsledare. Det var deltagare från 132 länder som diskuterade bland annat informationssäkerhet och cyberhot som är ett hot mot global säkerhet. Detta är en typ av terrorism som inte bara länder kan utföra utan också enskilda grupper. På denna konferens slogs jag av att detta är problem som vi delar med många andra länder. Det känns inte som om vi är sämst i klassen. Av denna rapport, för att återgå till den, framgår att vi har mycket mer att göra. Därför är det viktigt att regeringen tar till sig detta. Det har man sagt att man gör genom en hel rad olika arbeten som pågår. Detta måste följas upp. Det som jag har slagits av, både i och här, är att det finns en brist på medvetenhet om de hot som finns. Trots att vi borde känna till det tror vi inte att det ska drabba vår organisation. Det pågår ett arbete. FRA väljer ut några statliga organisationer som man gör rejäla tester på – stresstester. Man går igenom hur lätt det är att ta sig in. Sedan får den myndigheten en rapport. För att förenkla bilden är det ungefär som när vi besiktar bilen. Då får vi en rapport om bristerna. Är det alltför många brister måste bilen besiktas om. Jag tror att vi på motsvarande sätt framöver måste ha regelbundna tester av viktiga samhällsfunktioner. Vi har talat om bankerna. Det gäller också flyget, kommunikationerna och elen, alltså de centrala funktioner som vi inte skulle klara oss utan. Hela vårt samhälle skulle kollapsa utan dem. Det arbete som ska göras är bra, där regeringen säger att man ska samla detta i . har fört fram att det i förlängningen borde vara en central myndighet som får det ansvaret. Någonting som påpekas i denna rapport är nämligen att ett problem är att det är så många olika aktörer som har delansvar. Vi vet att ett problem med att många har ett delansvar är att det är svårt att peka ut vem som har ansvaret. Det vet vi i försvarssammanhang, och det vet vi också från krisen som vi hade i . Det var då problem med ledningsfunktionen. Detta tror jag är en viktig del i förbättringsarbetet. Jag hoppas att regeringen kan gå vidare med det. tar man ett viktigt steg och lägger funktionen i , och det är bra. Men det måste kanske tillskapas en speciell myndighet, alltså en myndighet, som har detta ansvar. En annan sak som förs fram från är att det finns brister när det gäller att berätta som det är, alltså att incidenter inte anmäls. Vi behöver inte vara särskilt insatta för att förstå att det är ett jätteproblem. Man tycker att det är lite pinsamt, tänker att det inte var så farligt, man håller det för sig själv och tror att det kan skada anseendet om man berättar. Då har vi ett problem. Om man inte rapporterar, hur ska vi då kunna rätta till olika saker? Detta är någonting som måste förbättras. om informationssäkerhet i den civila statsförvaltningen Det som gör att vi från utskottet väljer att inte vidta några fler åtgärder nu utan följa frågan är att regeringen har lovat att arbeta med detta och ta till sig kritiken. Regeringen delar i mångt och mycket kritiken och har lovat att ta den på allvar. Det pågår en remissomgång av en utredning, och det är ett EU-direktiv på gång. Det handlar om olika typer av åtgärder som vi tror kan fungera. Men det är viktigt för oss i utskottet att fortsätta att följa denna fråga. Jag tror att allt fler av samhällets medborgare inser faran och kräver att vi ska följa upp detta, så att vi har en informationssäkerhet värd namnet. Med dessa ord yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet i dess helhet. 34 (SD): Jag kommer sist och ska försöka undvika att repetera vad andra har sagt. Men jag har några saker som jag kan trycka på i detta sammanhang, förutom att yrka bifall till reservation i betänkandet. Man talar om riskanalys, och det saknas en riskanalys. Enligt denna skrivelse från saknar av myndigheterna regler för riskanalys och förståelse för vad en riskanalys är. Detta är saker och ting som man skulle kunna åtgärda ganska raskt. En annan sak som jag vill trycka på är MSB:s roll. De har ett samordningsansvar. Tar de det? Enligt min uppfattning kan de i alla fall göra det bättre. Om man inte tar de roller som man har fått och de uppgifter som man har tilldelats är det mycket svårt att i slutändan få någon verkan. De direktiv som den förra regeringen har gett och som går att läsa följs inte av myndigheten. Det är en allvarlig slutsats. En annan sak handlar om de sabotage som samhället utsätts för. Men det finns också andra delar. Jag kan som exempel ta 2011 då apoteken i stor omfattning slogs ut. Det berodde helt enkelt på internetleverantören som fick tekniska problem. Apoteken kunde inte lämna ut receptbelagda läkemedel. Det finns alltså även en sådan sårbarhet. Allt handlar inte om sabotage. har vi fem olika lagstiftningar som styr detta. Det är nästan som att det byggs in möjligheter för att det ska gå tokigt. Det borde rättas till. Vi har föreslagit att det ska tas fram en handlingsplan. Man kan börja med att ta de roller som är utdelade och samordningsansvaret. Oavsett vad EU eller den nya myndigheten kommer fram till måste man förstå innebörden av de roller som man har fått tilldelade. Man måste förstå vad det innebär att göra en risk- och sårbarhetsanalys. Oavsett vilka myndigheter som skapas och oavsett vad som görs, kommer man säkert inte att lösa detta om man inte förstår innebörden i de uppgifter som man har fått. Civilplikt har vi haft tidigare, som ni känner till. Man hade en krigsplacering. Det fanns på bensinmackar och överallt . Vi tycker att det är en bra idé att gå tillbaka till någon form av ansvar: Du är ansvarig om något händer. Du ska lösa den här uppgiften. Överläggningen var härmed avslutad. om informationssäkerhet i den civila statsförvaltningen (Beslut fattades under § 14.) § 6 Förenklingar i anläggningslagen betänkande 2014/15:CU12 Förenklingar i anläggningslagen (prop. 2014/15:71) 35 (KD): Vi debatterar betänkandet Förenklingar i anläggningslagen. Syftet är att göra handläggningen av vissa ärenden enklare och rätten till ersättning mer enhetlig. Bland annat införs en ny ersättningsgrund i fall där en gemensamhetsanläggning eller vägupplåtelse begränsas eller upphävs. En sådan rätt till ersättning finns i flera liknande situationer. tycker att förslagen om rätten till ersättning mellan fastighetsägare i frågor som rör gemensamhetsanläggningar, till exempel olika former av samfälligheter som förvaltar en väg, gemensamt bredbandsfiber, ett dikningsföretag eller en yta för rekreation och lek, är bra. Däremot betonar vi vikten av att formerna för ersättning vid överdrivet och tillfälligt slitage på enskild eller samfälld väg, eller andra former av markintrång, kan regleras med kostnadsersättningar åt båda hållen. Större delen av propositionen går i rätt riktning, och vi ställer oss bakom den. Men jag är ändå lite tveksam till att regeringen gör genomgripande förändringar av anläggningslagen och ledningsrättslagen baserat på en utredning och en lagrådsremiss. Många av de förslag som remissinstanserna yttrat sig över är sådant som inte införs med denna proposition. Vi menar att remissinstanserna inte har beretts tillfälle att ta del av förslagen och reagera. Det blev delvis tydligt när utskottet bjöd in företrädare för Lantmäteriet och att svara på frågor. finns fler frågor än svar. Så kan man sammanfatta det besöket. understryker äganderättens betydelse för fastighetsägare, näringsidkare och verksamhetsutövare oavsett om den är affärsmässig eller sker på ideell basis inom en kommun eller ett av instiftat kulturreservat. Inrättandet av såväl natur- som kulturreservat innebär en inskränkning av äganderätten för markägaren. Den som besitter en fastighet genom arrende eller annan upplåtelseform fråntas möjligheten att bruka densamma. Ett kulturreservat är i regel tänkt att drivas vidare av en näringsidkare eller en förening i syfte att bevara och visa upp reservatet för besökare. Instiftaren, kommunen eller staten genom , upprättar i samråd med fastighetsägaren ett skötselavtal och andra överenskommelser. I det avtalet ingår inte rätten att företräda fastighetsägaren. Ägaren eller brukaren av marken bör ges möjlighet att företräda ett kulturreservat – detta eftersom kulturreservat normalt inrättas för att värna miljöer där det redan tidigare bedrivits någon form av verksamhet. Det är alltså skillnad på natur- och kulturreservat, och vi vill att regeringen noga följer upp hur fastighetsägare och brukare påverkas av lagändringarna i fråga om kulturreservat. och övriga Alliansen anser att regeringen bör återkomma med förslag om hur fastighetsägare och brukare kan ges rätt att företräda kulturreservat i frågor som gäller gemensamhetsanläggningar enligt anläggningslagen. Jag avslutar därför med att yrka bifall till reservation 1. 36 (M): Precis som var inne på är det nu fråga om ett lagförslag om förenklingar i anläggningslagen. Spontant handlar det om en lag som ska förenklas och tydliggöras. Många delar av lagstiftningsförslaget har vi absolut inga problem med. Det är bra för rättssäkerheten att grundlägga att samma sorts bedömningar ska göras. Det är mycket bra att ersättningsnivåerna blir tydligare. De bitarna är vi helt överens om i kammaren. Det som vi från moderat håll hakade upp oss lite på gäller frågan om kulturreservat. Kulturreservat skiljer sig från till exempel naturreservat i så måtto att ett kulturreservat är mark som brukas och ska fortsätta att brukas. Självklart kan det behöva inrättas gemensamhetsanläggningar som går igenom ett kulturreservat där markägaren är en av dem som har gagn av anläggningen, men det vi vänder oss emot är att beslutanderätten tas bort från dem som äger eller brukar marken i kulturreservatet. finns det inte så många kulturreservat i . Generellt sett när kulturreservat inrättas sker det i brett samförstånd. Naturligtvis blir ett kulturreservat oerhört dåligt om den som brukar marken är helt emot inrättandet av kulturreservatet. Det kan vara så att det inte blir några problem utan att beslutsfattaren över kulturreservatet, det vill säga länsstyrelse eller kommun, för en öppen och bra dialog med brukaren av kulturreservatet. Men det är ingen självklarhet. Det är detta vi är bekymrade över, och det är en fråga som har lyft fram – även om det är – som problematisk. förhoppning är att regeringen tar frågan på största allvar, att man följer upp och ser till att fortsätta att ha den goda dialog som är grunden för en god skötsel av ett kulturreservat. Om de delarna missas är risken att brukarna av kulturreservatet försvinner. Då försvinner grunden för kulturreservatet. Det här är vårt medskick, och vi reserverar oss för att frågorna ska uppmärksammas. Med det yrkar också jag bifall till reservation nr 1. 37 (C): Förenklingar är alltid välkomna, speciellt om det är sådant som förenklar för den enskilde. Förenklingar kan ibland också syfta till att underlätta för kommuner, rättsväsen och myndigheter. Inte sällan händer det då att det är den enskilde som får betala priset med ökat krångel genom att den byråkratiska bördan likt en Ikea-anvisning lyfts över på henne eller att förenklingen består i att göra honom rättslös. I det här fallet handlar det om förenklingar i anläggningslagen baserade på en rapport från Lantmäteriet. Rapporten remissbehandlades , och då fanns en mängd andra mer kontroversiella förslag än de som här förs fram till beslut. Det är viktigt att betona. sa en gång att man tager vad man haver. Det var säkert något som kännetecknade ett knapert hushåll , då hon skrev sina berömda kokböcker. Här i propositionen har vi ett hopkok av ingredienser som känns nästan lika ålderstigna som recept. Har man inte – som tv-kockarna gör – förberett saker och ting i förväg får man antingen vänta på att degen ska jäsa eller plocka fram något gammalt ur frysen med frysbränna, obegripligt innehåll och otydlig datering för att snabbvärma i mikron. Sedan får man se vad det blir. Att hantera lagstiftning på det sättet är vanskligt. Ni hör här hur långt mina hushållskunskaper sträcker sig! Men allvarligt talat – det finns anledning att kritisera regeringen för att den inte djupare har låtit analysera och förankra de förslag som här förs fram hos dem som en gång deltog med liv och lust i remissarbetet med Lantmäteriets aktuella rapport. En del av förslagen har dukats fram här på bordet. Det har inte varit enkelt för mig, som vill lära mig mer om ärendet, att hitta någon som jobbar kvar på de aktuella myndigheterna och organisationerna och som kan svara för vad de en gång skrev och tyckte. Representanter för , LRF och andra representanter för de parter som berörs av denna snabbmix har varit svåra att få tag i. Det hade varit snyggare om vi kunnat ta del av färska synpunkter, mer än vad representanterna för Lantmäteriet och försökte berätta för oss i utskottet när vi kallade dit dem, om skälen till att de är kritiska mot att verksamhetsutövaren i ett kulturreservat enligt förslaget fråntas rätten att företräda sig själv. värnar äganderätten för fastighetsägare, näringsidkare och verksamhetsutövare oavsett om verksamheten är affärsmässig eller sker på ideell basis inom ett av kommunen eller instiftat kulturreservat. Ett kulturreservat har ofta sin grund i att en pågående verksamhet ska kunna drivas av den näringsidkare eller den förening som finns på plats i syfte att bevara reservatet och visa upp det för besökare. Det finns ett fyrtiotal kulturreservat, har jag läst mig till. Ett av dem finns i min hembygd: Äskhults gamla by i . Den är unik i sitt slag genom att den ålderdomliga bebyggelsen aldrig flyttades ut från bykärnan i samband med laga skifte . Syftet med det här kulturreservatet är att bevara, återskapa och levandegöra kulturmiljön – med bebyggelse, bytomt, inägor och utmark – så som den såg ut före den agrara revolutionen , när människor massutvandrade från till för att de svalt. Reservatet ägs och förvaltas av någonting som heter men kommer efter att det här beslutet har fattats att företrädas enbart av i . Är det bra eller dåligt? Jag vet inte, men jag tror inte att vare sig eller någon annan av de verksamhetsutövare som finns i byn är medvetna om vad som är på väg att hända när de här konfiskatoriska lagarna träder i kraft. Vi i har i vår egen motion ett yrkande som innebär att den delen av lagstiftningen utgår. Jag skulle önska att det var fler som genast ville stoppa denna inskränkning av äganderätten. Jag hoppas nu att vi får ett bredare stöd för allianspartiernas gemensamma reservation 1 i form av ett tillkännagivande och att det länder den nuvarande och den kommande regeringen till eftertanke. Jag yrkar därför bifall till reservation 1. Vi i har i vår följdmotion valt att lyfta fram ett regelförenklingsförslag som vi motionerat om under den allmänna motionstiden och 2015. Det handlar om att förenkla beräkning och fastställande av andelstalen i exempelvis en vägsamfällighet genom att göra som man gör i : låta samfällighetsföreningen själv besluta om hur andelarna ska fördelas och omfördelas, själv föra register över detta och anlita Lantmäteriet endast när det behövs. En vägsamfällighet, som det talas om i den här förenklingslagen, behöver inte bara vara en grusväg på landsbygden. Det kan lika gärna vara gator, trottoarer, torg, parker och lekplatser i ett normalstort samhälle där kommunen har överlåtit åt en förening att ta ansvar för driften med bidrag från kommunen själv och från . En sådan förening kan ha flera tusen andelsägare och ett vittgående ansvar för samhällets infrastruktur och rekreation. Någon sa att i en amerikansk småstad skulle en person som i är vägsamfällighetsordförande kunna tituleras borgmästare eftersom det är ett sådant vittgående ansvar man har. beräknar att det finns mellan 15 000 och 20 000 samfällighetsföreningar med otidsenliga andelstal som har behov av att ompröva sina gemensamhetsanläggningar och få aktuella andelstal.