prot · H20971 · 2015-03-12 00:00:00 — Hur långt vårt mandat sträcker sig att tycka och tänka om dem vet jag inte riktigt. Men de kommuner som har valt att utforma tjänster som man får söka och där det läggs ett tydligt utvecklingsinnehåll tilltalar i alla fall mig. När man diskuterar är det faktum att administrationen har ökat intressant. Jag ska inte säga exakt när det började, men det är klart att tekniken möjliggör att man kan administrera mycket mer och vill veta mycket mer – bara vi mäter lite till och kollar lite till. Det är olyckligt om vi inte lyckas bryta den utvecklingen. Jag reagerar alltid när någon i Alliansen ska försöka få många små reformer att bli tidernas största reform, som nästan går att jämföra med folkskolereformen och egentligen det mesta. Det har varit många små reformer, men jag skulle inte vilja översätta det till att vara en jättestor reform. Däremot gäller det att fundera över vilken riktning som skolan ska gå i . Mycket av det som har präglat skolan, där jag faktiskt tycker att och har varit ledande, är att veta mycket väl hur det borde skötas – känslan att man tar ifrån professionen ansvar och också känslan av tillit, att man kan och behärskar det skolan gör. Jag tror att det vore klokt om vi fick en ändring på det. 138 (FP) replik: Låt mig börja med administrationen. Jag delar problembeskrivningen, att det är för mycket administration. Jag tycker att lärarna ska vara lärare, inte administratörer. Men det handlar väl om en allmän förändring i samhället, tror jag, där det ställs alltmer krav på dokumentation, inte bara i skolan utan också i sjukvården och på andra områden. Det är kanske en större fråga än så. Låt oss då fundera på hur vi tillsammans kan plocka bort lite mer av administrationen från lärarna. Det gör jag gärna. När vi, herr talman, pratar om statligt huvudmannaskap handlar det om ett modernt statligt huvudmannaskap. Min bild är att det gamla huvudmannaskapet, när staten var ansvarig, inte alls var bra. Det jag vill ha är en tydlig statlig styrning, där staten slår fast vilka mål man ska nå men också har ansvar för att se till att det finns resurser för att nå de målen. är det väldigt olika. En rektor som kläms mellan de statliga kunskapskraven och en snål budget kommer alltid att välja att följa den kommunala budgeten – annars blir denne avsatt. Det är väldigt få rektorer som blir avsatta på grund av att kunskapskraven inte nås men fler som blir avsatta därför att de inte håller budgeten. Vill man ha det tydligare och friare och ha mer makt till lärarna tror jag också att det är en klok idé att ta bort några av de politiska beslutskretsar som finns. Så fort det finns en ny politisk beslutsnivå kommer den politiska beslutsnivån att vilja tycka till och bestämma något. Har man kommunalt huvudmannaskap och en stat som fastslår läroplan, kunskapskrav och annat kommer man att få fler politiker som vill lägga sig i hur skolan ska skötas. Jag har själv suttit med i den kommunala barn- och utbildningsnämnden när man skulle tolka de statliga målen till de kommunala förutsättningarna. Det var inte riktigt bra. Jag tror att man får minskad politisk klåfingrighet om man tar bort det mellanledet i den politiska styrningen. 139 (KD): Det finns mycket gott att säga om svensk skola, och det finns många goda exempel att lyfta fram, precis som sa tidigare. Men jag har ändå valt att använda mina minuter här till några av de frågor som jag tycker är helt avgörande för att vända de sjunkande resultaten i svensk skola. Våra svenska elever måste få fler lärarledda lektioner. Lektionernas antal har minskat i svensk grundskola . har konstaterat att svenska elever i åldrarna 9–har färre jämfört med genomsnittet för motsvarande åldersgrupper i övriga EU‑länder. I åldrarna 12–är siffran . granskning visar också att många huvudmän inte ens följer upp så att eleverna verkligen får den undervisningstid som timplanen garanterar dem. Resultaten i matematik har försämrats . har andelen behöriga till gymnasieskolan minskat . Det finns alltså en tydlig koppling här, precis som min kollega från sa just. Att fler elever blir godkända i matematik skulle bidra till att andelen behöriga till gymnasieskolan ökar. I ett internationellt perspektiv är undervisningstiden i matematik fortfarande låg i , trots förra regeringens reformer på området. Det så kallade Mattelyftet har införts, och vi har redan utökat undervisningstiden i matematik. Den utökade undervisningstiden har främst fördelats på årskurserna 1–3, enligt . Detta är inte tillräckligt. Det behöver göras satsningar direkt riktade till högstadieelever. Därför föreslår nu utskottet att ska ge regeringen i uppdrag att skyndsamt ta fram förslag för att utöka undervisningstiden i matematik med för samtliga elever i årskurserna 7–9. God läsförståelse är nyckeln till framgång i de flesta av skolans ämnen och grunden för ett livslångt lärande och ett aktivt liv som samhällsmedborgare. Därför är det oroande att den nedåtgående trenden vad gäller svenska elevers läsförståelse fortsätter. Vi kristdemokrater vill öka undervisningstiden även i ämnet svenska och vill att läsning prioriteras då. Att behärska det svenska språket är en nyckel till framgång i samhället. För ett barn som växer upp i ett hem utan böcker och utan en lästradition är det särskilt viktigt att skolan stimulerar och uppmuntrar läsning, inte minst om man i hemmet inte talar svenska. Under har inriktningen varit att det viktigaste är att barnen läser, inte vad de läser. I ett avseende är det sant: Det är viktigt för barns läsutveckling att stimulera all läsning, att inspirera och sporra lusten att läsa. Men den inställningen riskerar att leda till att eleverna inte kommer i kontakt med litteraturhistoriens stora namn och därmed förlorar en viktig vägledning in i en litterär värld som kan berika livet och utveckla den språkliga förmågan. För samhället i stort riskerar det att leda till språklig utarmning, historielöshet och förlorad kunskap om vårt kulturarv. En bärande tanke i folkbildningstraditionen är att även de mindre privilegierade – de som inte föds in i en bildad miljö med välutbildade föräldrar – genom att erövra kunskap kan lyfta sig själva och forma ett bättre liv. Om skolan överger den tanken nyttjar vi inte skolan som en integration och jämlikhet. Om inte skolan erbjuder vägledning in i litteraturhistorien blir det ett privilegium för dem som får detta med sig hemifrån eller vars föräldrar medvetet valt en skola där detta är ett tydligt inslag. I av mångfald och alltmer individualiserad mediekonsumtion ökar behovet av gemensamma referenspunkter. anser därför att det nu är tid att införa en klassikerlista, en lista med litterära verk – romaner, noveller, essäer, sagor och dikter – men också filmer och musik som alla elever bör komma i kontakt med och ta del av under sin skolgång. Det är naturligtvis inte vi politiker som ska bestämma vilka verk som ska ingå. Urvalet bör göras utifrån verkens litterära och språkliga kvaliteter och den kulturhistoriska betydelsen. Urvalsprocessen, där har huvudansvaret, bör vara öppen, men de litteraturhistoriska och idéhistoriska institutionerna vid våra universitet bör spela en stor roll. Önskvärt är också att är involverad. Naturligtvis ska också lärarna ha en nyckelroll i urvalet. En annan mycket angelägen fråga att titta närmare på är hur timplan kan göras bättre. Varje elev ska i ha en garanterad undervisningstid på . När Skolinspektionen kontrollerade 722 grundskolor kunde 220 skolor inte visa att de erbjöd tillräckligt antal undervisningstimmar till sina elever. Som det är nu kan en elev som flyttar från en skola till en annan gå miste om exempelvis ett stort antal historietimmar, därför att skolledningen eller huvudmannen på skolan dit eleven flyttar har lagt upp undervisningen på ett helt annat sätt och fördelat den annorlunda över grundskoletiden. Jag noterar att regeringspartierna reserverar sig mot utskottets förslag om mer undervisningstid i matematik med motiveringen att man vill ta ett samlat grepp om timplanen och tidsanvändningen. Jag välkomnar samtalen framöver om en reviderad timplan. Men det betyder inte att vi inte kan göra två saker . Vi måste öka antalet timmar där vi vet att elevernas resultat måste höjas och där vi vet att vi i en internationell jämförelse ligger lågt. måste vi kunna diskutera timplanen i dess helhet. Vi måste också våga tala klarspråk. En stor och avgörande förklaring till att inte står sig väl i de så kallade PISA-mätningarna är själva attityden till utbildning. Det kan vi se när vi jämför med länder i till exempel. Det handlar om hur skola och utbildning prioriteras av familjen, av eleverna själva och av samhället i övrigt. Det är lärarens skyldighet och ansvar att vägleda eleverna. Men skolan kan inte fixa allt. Vi måste våga säga att föräldrarna och eleverna själva också har ett ansvar för att undervisningen ska fungera. läste jag en intervju med fotbollsspelaren . Han hade vunnit för tredje gången. Han förklarade i intervjun att hans framgångar är resultatet av en kombination av tur, talang och duktiga tränare. har aldrig stått och nött frisparkar efter ordinarie träning. Han har aldrig tillbringat i gymmet. Ansvaret för hans form och framgångar vilar på tränarnas axlar. Nej, någon sådan intervju existerar förstås inte. Jag överför bara delar av svensk skoldebatt på toppidrotten. Då inser man att det är en absurd diskussion huruvida egna ansträngningar och läxläsning hjälper studieresultaten eller inte. Man inser att vi är långt ifrån det som borde vara en grundinsikt om allt lärande, att övning ger färdighet. Med det är min lilla övning över, och jag tackar för ordet. Vi kristdemokrater står naturligtvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation 6. 140 (SD): Det rapporteras om att svensk skola är i kris och att den står inför många olika utmaningar. Som en del har påtalat, kanske framför allt centerpartisterna, måste vi lyfta fram de viktiga och goda exemplen när det gäller skolan. Jag håller med om att det är viktigt. Men tyvärr handlar oftast de rapporter vi får om de negativa exemplen. Det är de vi måste ta tag i på något sätt, utan att för den skull glömma att lyfta fram de goda. Det rapporteras om en skola som har blivit stökig, otrygg och mer segregerad, där skolresultaten fortsätter att sjunka, där läraryrket tappar status och så vidare. Listan kan göras lång. Frågorna är många. För mig är de viktigaste frågorna: Vad är orsaken? Hur har det kunnat bli så här? Och hur kommer vi till rätta med problemen? Men jag skulle vilja fråga församlingen här om vi är nöjda med den debatt som vi har haft . Vad har vi kommit fram till egentligen? I debatt efter debatt står vi här och skyller på varandra. Alliansen skyller på regeringen, och regeringen skyller på Alliansen. Vi kommer inte vidare. Jag lyfte upp detta strax före valet. Då skyllde jag på att det var valrörelse. är den över. Och debatten ser i alla fall ut så här. Det är trist. Jag struntar egentligen i vems fel det är att vi har en svensk skola som ser ut som den gör . Lärarna struntar i vems fel det är, och eleverna struntar i vems fel det är. Det som jag och alla andra vill är att vi ska komma till rätta med det. Vi vill ha en lösning på hur vi ska komma till rätta med det, hur vi ska kunna vända det, i stället för att leta efter en syndabock. Vi står inför fullbordat faktum och måste välja att se framåt, för att stävja nedgången och de dåliga resultaten men också för att säkra uppgången. Den är viktig för hela samhället. Då är det såklart inte ointressant att titta på vilka reformer som har fungerat och vilka som inte har gjort det. Det är tvärtom väldigt viktigt. Men vi måste också kunna debattera vad vi gör härifrån och framåt. Det är de frågorna som vi egentligen vill ha svar på. Skolfrågan är inget isolerat problem. Jag har sagt det tidigare, och jag säger det igen: Jag ser skolans problem som en återspegling av samhället. Samhället har blivit hårdare. Det har blivit mer otryggt. Medmänsklig respekt saknas ofta, förväntningarna har sänkts och det ställs alldeles för få krav i samhället. De problemen återspeglas i skolan. Men när det handlar om skolan heter det att skolan har problem och att skolan måste lösa det. Vi måste se det bredare än så. Vi måste se det på bred front. Det finns mycket som vi kan göra för att ge eleverna bättre förutsättningar att lyckas. På det stora hela finns det i detta betänkande många goda förslag. Det finns många bra motioner som jag tror att vi kan enas om . Vi vet vart vi vill, men vi vill dit på olika sätt. Ökad undervisningstid i matematik är bra, men anser att vi borde ha nivågruppering i matematikundervisningen. Elever är olika, och vi kan inte förvänta oss att alla elever kan tillgodogöra sig matematik på samma sätt. En del är teoretiskt lagda; en del är praktiskt lagda. Då måste man också kunna ha undervisning som utgår från det. Om vi ska klättra i framtida PISA-undersökningar måste vi bejaka elevernas olikheter. Problemet är att vissa har svårt att hänga med i den ordinarie utbildningstakten. Om man en gång kommer efter är det väldigt svårt att komma i kapp. Andra är understimulerade och tycker att det går för sakta. Men dessa faktorer spelar kanske inte jättestor roll eftersom det är svårt att ta till sig undervisningen om vi inte får ordning och reda i klassrummen. Det spelar ingen roll hur duktig en lärare eller elev är; om eleverna inte ens är på plats är det svårt att få undervisning av god kvalitet. Det ena ger det andra. Vi måste ta ett helhetsgrepp. Det handlar om attityder, både i samhället och i skolan. sa tidigare att han såg en förändring. Jag kan också känna en viss förändring. Vi är på rätt väg och måste fortsätta att bygga på den. Då är det viktigt att vi gör reformer och lägger förslag i stor samsyn. Det sänder signaler, till både samhället och verksamheten i övrigt, att vi är enade om någonting. Om vi har gjort något som är väl förankrat här slipper vi debatterna i efterhand om vems fel det är. Jag står såklart bakom samtliga våra reservationer och yrkar bifall till reservation 1 och 7. 141 (SD): Jag tänkte tala lite kort om läxläsning och fritidshem. Men först tänkte jag ta upp ett par korta saker som har nämnts i debatten. Huvudmannaskapet har alltid varit delat mellan staten och kommunen. Skillnaden har varit var tyngdpunkterna i huvudmannaskapet har legat. Vi vill att tyngdpunkten skjuts över till det statliga huvudmannaskapet. Vi tar makt från kommunerna, naturligtvis inte från lärare och elever. Vi har jättemånga bra, fungerande skolor i landet. Jag har själv jobbat på flera stycken. sällar jag mig till mängden som tar upp egna erfarenheter. Lärarkåren är oerhört duktig på många håll och gör ett fantastiskt arbete. Det är inte det som är problemet. Problemet är att vi har fallit i PISA-undersökningarna. Vi har legat på en bra nivå och har fallit. Någonting har vi gjort fel, och någonting måste vi rätta till. har det från vissa håll framförts förslag på att slopa läxor i den svenska . Orsakerna till det är att vissa elever får mer hjälp hemma än andra och att det därigenom uppstår en orättvisa. Andra argument som har framförts är att allt skolarbete ska ske under skoltid för att inte inkräkta på elevernas fritid. Ännu ett argument mot läxor är att eleverna behöver vägledning och hjälp av läraren för att klara de olika momenten. Inget av ovanstående argument är hållbart menar vi. Läxor ska huvudsakligen bestå av olika övningsmoment där eleven kan vara ganska självgående. Att lära sig helt nya moment ska aldrig komma i fråga som läxa. Det hoppas vi att våra lärare får klart för sig på våra lärarhögskolor. Den orättvisa som det innebär att elever får olika mycket hjälp i hemmet kan vi aldrig komma ifrån. Vi kan bara kompensera detta genom att erbjuda hjälp i skolan. Vi har ju anslagit mer pengar för fler vuxna i skolan. Med detta taget i beaktande förutsätter vi att skolan ska kunna hjälpa till med läxläsning . Det behövs självklart en organisation till det och lite pyssel. En annan outnyttjad resurs är fritidshemmen, men vi är inte klara med exakt hur de ska organiseras för alla elever . När det gäller personaltätheten på våra fritidshem har en oroande utveckling tagit fart . Antalet barn har enligt i princip fördubblats . Detta har fått till följd att både verksamheten och tillsynen inte håller den kvalitet som vore önskvärt, både ur ett samhälleligt perspektiv och ur ett barnperspektiv. Det debatteras också mycket hur vi ska stoppa mobbning och – som det så vackert heter – se varje barn. En ökning av personaltätheten på landets fritidshem skulle vara en åtgärd med omedelbar effekt mot just detta. Dock skulle det ju inte vara gratis. Självklart är det så att om samhället satsar mer pengar på en verksamhet, kan man också kräva att få ut mer av den verksamheten. Här finns det ett problem med att fritidshemmen tillhör den kommunala verksamheten, och staten kan inte på ett enkelt sätt finansiera en utökad personaltäthet. Däremot kan vi i allmänna råd för fritidshem införa rekommendationer för persontäthet. Det vore i alla fall en början. Det står lite om personaltätheten i de allmänna råden, men väldigt diffust och luddigt. Rektorn ska tillsammans med personalen föra en dialog om lämplig personaltäthet, står det i nämnda skrift. Vår gissning är att pengapåsen kommer att styra denna dialog i hög grad. Det stämmer att förutsättningarna för varje fritidshem skiftar beroende på barngruppens sammansättning och att det därför kan vara svårt att sätta absoluta gränser. Men man kan i alla fall börja med att ge råd om miniminivåer i de allmänna råden för fritidshem. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) § 12 Utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus Utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus betänkande 2014/15:UbU4 Utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus (prop. 2014/15:43) 142 (SD): Vi behandlar ett betänkande om utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus. Äntligen händer det något märkbart på detta område. Vi behandlar två motioner från allmänna motionstiden, och det faktum att det inte har väckts några motioner med anledning av propositionen, visar hur angeläget och efterfrågat detta område är, och att man i utskottet har landat rätt. En av de motioner som är uppe för behandling är en av mina egna motioner. Den tillkom eftersom jag själv har sett denna problematik i verksamheten på nära håll. Jag var nämligen lokalpolitiker i och satt i den nämnd som beslutar om att samhällsplacera barn och ungdomar. Tyvärr var det alltför ofta som just rätten till skolgång – och skolplikten också för den delen – inte hade fungerat . Det fanns gånger, och då pratar jag inte om enstaka tillfällen, där de placerade inte hade gått i skolan på två , och i enstaka fall hade en del inte gått i skolan mer än de första två tre åren. Sedan hade de missat fyra . Så kan det inte vara. Vi kan inte ha en ordning där de som kanske allra bäst behöver det är de som faller mellan stolarna. I vår motion tog vi upp vikten av att säkerställa barns rätt till grundläggande undervisning, att komma till rätta med de samordningsbrister som finns mellan myndigheter men också mellan placerande kommun och mottagande kommun. Naturligtvis står jag bakom motionen, men då den i det stora hela är tillgodosedd genom detta bestänkande väljer jag att inte yrka bifall till den, utan jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. Utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus I det betänkande som vi ska besluta om föreslås ändringar i skollagen som syftar till att säkerställa att elever som vistas i ett hem för vård eller boende – HVB-hem – ska få undervisning inom skolväsendet. Vidare förtydligas att en elev som vistas på ett HVB-hem ska ha rätt att bli mottagen i en skola i vistelsekommunen, alltså där eleven är placerad. Betänkandet tar också upp frågan om särskild undervisning på sjukhus för elever som inte kan delta i det vanliga skolarbetet just för att de vårdas på sjukhus. Den förändring som görs är att det inte längre kommer att krävas att eleven inte kan delta i skolarbetet , utan det är helt enkelt kunskaperna och behovet som ska vara avgörande. Som sagt: Jag tycker att det är glädjande att dessa ändringar kommer till stånd. Jag yrkar än en gång bifall till utskottets förslag i betänkandet. 143 (S): Efter en lång debatt om ska vi nu behandla utbildningsutskottets betänkande med anledning av regeringens proposition om utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus. Jag vill inledningsvis yrka bifall till utskottets förslag. Barns och ungdomars utbildning ska vara av hög och likvärdig kvalitet. Alla barn och elever ska så långt som möjligt ges förutsättningar att uppnå nationella mål och utveckla sina kunskaper, färdigheter och kompetenser. Det är inte minst viktigt för de barn och ungdomar som befinner sig i samhällsvård. Vi vet att en god utbildning inte bara stärker ungdomars självkänsla och självbild, stärker deras förmågor och därmed öppnar nya, ibland helt oväntade, vägar. Men en god utbildning ger också förutsättningar för ett gott liv genom hela livet. I propositionen föreslår regeringen att elever som vistas i hem för vård och boende bör få undervisning inom skolväsendet, och man föreslår förändringar i skollagen som tydliggör det. Det är bra, och vi socialdemokrater välkomnar detta. Det är viktigt eftersom det handlar om barn och ungdomar som ofta kommer från tuffa levnadsförhållanden och tuffa livsvillkor. Ofta befinner de sig i en utsatt situation. Flera av dem kan ha haft en problematisk och bristfällig skolgång . Av de granskningar som har gjorts av , och vet vi att det har funnits, och att det även finns, stora brister i ansvar, samverkan, förväntningar, kontinuitet och kvalitet i samhällsvården av barn och ungdomar. Därför är det viktigt att vi nu både säkerställer dessa elevers rätt till en god utbildning och säkerställer principen om allas lika tillgång till utbildning, oberoende av sociala förhållanden eller bakgrund. Genom att eleverna får undervisning inom skolväsendet säkerställs att den undervisning som ges står under ansvar från en rektor som är ansvarig för kvaliteten, att dessa elever i samma omfattning som andra elever får undervisning av behöriga lärare samt tillgång till elevhälsa, studie- och yrkesvägledning och annat inom det ordinarie skolväsendet samt tillgång till anpassad undervisning. Det är bra. Utbildning för elever i samhällsvård och på sjukhus I propositionen föreslås också tydliggöranden för gymnasieskolan och gymnasiesärskolan samt för den utbildning som sker inom ramen för särskilda ungdomshem, vilket är positivt. Slutligen föreslår regeringen i propositionen en förändring avseende undervisning av barn och ungdomar på sjukhus. Det ska inte längre krävas att eleven inte kan delta i vanligt skolarbete . Förändringen innebär att barn och unga som vårdas på sjukhus bör få tillgång till undervisning, om det bedöms lämpligt utifrån deras sjukdomstillstånd och om de missar skolarbete som leder till svårigheter i den fortsatta skolgången. Det är alltså behoven av undervisning som ska avgöra insatsen, inte vistelsetiden. kan till exempel barn med mycket allvarliga sjukdomstillstånd vårdas och behandlas regelbundet under förhållandevis korta perioder på sjukhus. Även denna förändring är positiv. Med det, herr talman, vill jag än en gång yrka bifall till utskottets förslag. 144 (M): Som riksdagsledamot får vi tillfälle att göra många viktiga studiebesök, men självklart är vissa av dem sådana som sticker ut och som man har svårt att glömma. För min del var besöket på sjukhusskolan vid ett sådant besök. Jag fick förvisso inte prata med några elever, men jag mötte en personal som utstrålade professionalism, empati och energi, vilket måste betyda oerhört mycket för de barn och unga som låg inne för vård.