prot · H20951 · 2015-01-27 00:00:00 — Det berör också olika organisationer: på många platser i världen, IS i och , Boko Haram i , olika grupper i och andra delar av och i någon utsträckning också grupper i . Tyvärr är det väl så att oroshärdar i olika delar av världen drar till sig personer som på något vis vill engagera sig i väldigt allvarlig brottslighet: brott mot mänskligheten, folkmord och annat. Svårigheten är att säkra bevisning för den typen av brott, även om vi har Romstadgan för i botten. Enligt internationell sedvanerätt har vi också en skyldighet för stater att utreda krigsförbrytelser och terrorbrott. Om de inte gör det har de en skyldighet att överlämna personer till . Tyvärr finns det kanske inte så stora förhoppningar när det gäller många av de här oroshärdarna, inte minst av det skälet att det kanske inte finns någon stat som har full kontroll över sitt territorium. Det skapar särskilda problem. Därför är frågan viktig i ett generellt perspektiv. har frågan aktualiserats i allra högsta grad efter de attentat som ägde rum i . På det viset har frågan aktualiserats också i vidare bemärkelse, kanske främst med hänsyn till vad som händer i . Det är klart att det som människor ser, också i svenska medier, och vad som berättas därifrån i olika reportage, videoinspelningar och annat upprör otroligt mycket. Vad som är viktigt är att på alla tänkbara sätt, men naturligtvis med beaktande av rättsstatens principer i grunden, hindra människor från att bege sig dit. Det är ett sätt att ingripa. Då finns det skäl att göra det som regeringen har tagit initiativ till genom utredningsdirektiven men också att fundera på om det finns ytterligare åtgärder man kan vidta. Jag vill påstå att man inte reser till ett sådant här område av ren nyfikenhet, i vart fall inte om man är vad som på vanlig svenska uttrycks som normalt funtad. Däremot är det så att om man begår brott, vilket man får anse att de allra flesta som reser gör, är det väldigt svårt att utreda det. Ser inrikesministern någonting mer man kan göra i förlängningen, förutom det som har redovisats i svaret? 31 (FP): Tyvärr är det varken första eller sista gången vi diskuterar dessa angelägna frågor. Vi befinner oss i ett skymningsläge, där vi möter en kraft som har en ganska omfattande och obehaglig agenda. Den inkluderar bland annat att utplåna i stort sett alla som finns här inne och alla våra gemensamma värderingar – hela den svenska nationens värderingar – om demokrati, öppenhet, mångfald, tolerans och så vidare. Då tycker jag att vi har inte bara en rättighet utan en definitiv skyldighet att försvara oss. Jag vill instämma med ; jag tycker att det är ett bra svar. Det gläder mig att regeringen är tydlig och vill vidta åtgärder. Man tänker inte lägga så mycket smörpapper emellan, utan här måste man gå framåt med förslag. Vi i välkomnar utredningen. Naturligtvis är de förebyggande insatserna – jag säger det igen: de förebyggande insatserna – helt centrala. Det är centralt att vi på plats i strategiskt påverkar de krafter som kan bidra till den här galenskapen men också på plats ser till att skapa en situation som gör att fler människor känner sig mindre angelägna att söka sig till denna typ av extremism, oavsett om den är religiös eller politisk eller hur galenskapen nu ser ut. Utredningen tycker vi i är bra. Vi välkomnar den, men vi skulle gärna se att regeringen övervägde de straffsatser som finns för vissa brott, till exempel för att rekrytera och utbilda terrorister. Om de här personerna kommer hem och brott kan styrkas – berörde de uppenbara bevissvårigheterna – kan tänka sig att de beläggs med en längre tids inlåsning. Vi tycker också att man skulle kunna se över om inte fler brottstyper kan plockas in under terrorbegreppet, till exempel skyddande av brottsling. De som reser är ju inte ensamma om att göra det. Man kanske ska fundera på om man ska se över eller åtminstone damma av den lagstiftning som finns om olovlig kårverksamhet. Det finns rekryteringskontor här och där, enligt och andra som man träffar i de områden som också inrikesministern känner till. Den lagstiftningen kanske man kan använda. Den är inriktad på verksamhet som byggs upp i , men herregud, vi har ju ändrat lagar i det här landet förut. Vi kan titta på både hur rekvisiten är formulerade och om de ska användas för att utmana svenska värden på annat håll. har vi till exempel svensk trupp på uppdrag i andra delar av världen för att skydda mänskliga rättigheter. De kan hotas av rekryteringskontoren, som i praktiken håller på att bygga upp vad jag ser som olaglig kårverksamhet. Vi har skärpt vapenlagstiftningen. Inte minst Socialdemokraterna har medverkat till det. Men då talar vi om grov kriminell verksamhet med som gud, så att säga. ser vi personer som intresserar sig för raketgevär och annat. Man skulle kunna föra in en straffskärpning när det gäller detta. Lagstiftningen om uppvigling skulle man så att säga kunna dra fram och tillbaka och titta på om det finns något att göra där. Det för oss tillbaka till de bevisfrågor som är så svåra. Då vill jag bara göra en jämförelse så att inrikesministern tar med sig den. Vi anser ju att vi i kan meddela så kallade kontaktförbud för människor som har svårt att låta andra vara i fred. Det görs primärt för människor som vi tror kan komma att göra någonting. Då får de inte besöka till exempel en viss del av eller . Jag tycker att vi kan titta på rekvisiten för detta. Om man besöker de här platserna och inte är tydlig med att man håller på med uppdrag för till exempel FN, Socialdemokraterna, , eller svensk polis, då talar det kraftigt för att man ägnar sig åt kriminell verksamhet. 32 Statsrådet (S): Jag tror, med all respekt för brottens allvar och uppgiftens svårighet, att man ska akta sig för att ”servettskissa” mot terrorism och säga: Vad kan vi göra i just den här situationen? Vi måste ha en basplatta att stå på. Det finns en risk att de åtgärder vi vidtar för att bekämpa terrorismen, för att skydda det fria och öppna samhället, faktiskt hotar det fria, öppna och demokratiska samhället och att vi urholkar rättsstatens grund. Då har vi låtit terroristerna vinna en delseger. Det är en liten seger för dem när vi börjar ändra vårt samhälle bort från det fria och öppna och bort från rättsstatens principer. Jag vill varna lite för att i ljuset av Parishändelserna eller Breivik göra lite vad som helst. Vi måste göra rätt saker och se till att de får effekt. Jag välkomnar att det verkar finnas ett brett stöd för de åtgärder som regeringen har aviserat mot terrorismen. Vi har också aviserat att vi ska fatta beslut om att uppdatera den nationella strategin mot terrorism. Det handlar framför allt om de delar som behandlar den förebyggande verksamheten och om de utländska stridande. Det finns en stor grupp personer som strider i . Det finns också en relativt stor grupp – ett 40-tal personer – som strider i . Man ska vara medveten om detta och inte bara se den ena delen av problemet. Jag är lätt skeptisk till att förändra straffsatserna. Vi ska naturligtvis ta den diskussionen med alla inom ramen för den nya strategin om terrorismen. Tyvärr, och det gäller brottslingar i stort men kanske i synnerhet den här gruppen, har de personer det gäller ganska svag kunskap om våra straffsatser. Det gör att förändring av straffsatser enligt all tillgänglig kriminologisk forskning ger ganska svagt resultat. Ska vi kunna bekämpa den här typen av brottslighet handlar förändringen framför allt om upptäckt och naturligtvis om möjlighet att lagföra dem. är dessa handlingar inte ens brottsliga, tyvärr. Jag hade önskat att de hade varit det, och vi ska se till att de blir det. I FN-resolutionen handlar det också om att kriminalisera rekrytering, finansiering, organisering och träning för terrorkrigsbrott. Då täcker vi också in de saker som talar om annan lagstiftning för att täcka. De åtgärder vi ska vidta handlar om på vilket sätt vi kan få in information till säkerhetstjänsten. Det gäller källinhämtning, signalspaning, utbyte av information säkerhetstjänster emellan och det som man kallar för biljettinformation, som EU betecknar PNR, och om möjligheten att systematiskt kunna behandla detta för att få en bättre bas. Det är svårt att bevisa brott i andra länder. Det är alldeles självklart. Jag tror dock att vi i närtid kommer att få se exempel på att det är möjligt att göra det och att vi kommer att kunna få fällande domar mot folk som har gjort sig skyldiga till terrorbrott i andra länder. Det vi pratar om nu är stridande. Terrorbrott och brott mot folkrätten är kriminaliserade. Det finns alltså möjlighet att lagföra många av de individer som gör sig skyldiga till dessa hemska brott. 33 (M): Om jag inledningsvis ska säga något i denna andra omgång är det möjligen att det öppna samhällets behov av skydd inte får leda till att det öppna samhället inte längre uppfattas som öppet. Men går det inte att vara naiv. Vad som är positivt när vi diskuterar frågan är att det inte nu finns en sådan naiv inställning till denna problematik som historiskt har präglat debatten. Så är det i alla fall inte . Problemen är uppenbara och påtagliga för de flesta och kommer via medierna också in i allas vardagsrum. Men mediernas rapportering säger inte så mycket om förekomsten. Det beror på att medierna rapporterar det som är relevant och förhoppningsvis intressant, men medierna i ett så litet land som har inte möjlighet att täcka det som händer i hela världen. Man måste göra väl avvägda bedömningar och fundera på hur man åtgärdar detta. När det gäller ungdomskriminalitet vet vi att det finns många faktorer som gör att ungdomar känner sig dragna till sådant som är gränsöverskridande och kan uppfattas som utmanande men är normbrytande. I det här fallet handlar dock det förebyggande arbetet väldigt mycket om att förhindra att ungdomar tar steget ut i radikalisering. När man väl har kommit dithän är det svårt att komma tillbaka. Hur ska man då göra det? Det är kanske inte detta som mina interpellationsfrågor avser. Det kan vi återkomma till i annat sammanhang. När det gäller hur man ska komma till rätta med den här problematiken är den lagstiftning som finns bra, men det krävs bevis och en viss robusthet i utredningen enligt allmänna principer om man ska kunna fälla människor för allvarliga brott. Jag tror mycket väl att man kan fundera på att utvidga brottskatalogen när det gäller terroristbrott för att nå personer som på olika sätt understöder terrorism. nämnde till exempel skyddande av brottsling här tidigare. Det skulle kunna vara ett sådant brott, och det finns säkert andra också. På det sättet kan vi komma till rätta med detta i någon mån och visa att samhället ser allvarligt på ett beteende som passerar alla gränser. De som befinner sig i oroshärdar och strider begår handlingar som inte passar in i något civiliserat samhälle alls. De är oacceptabla. Man kan inte begå den typen av brott mot andra människor. I svaret skriver inrikesministern att det är en utmaning att skilja dem som reser med brottsligt uppsåt från dem som reser i helt legitima syften. Jag tror att om man reser i helt legitima syften är det inte särskilt svårt att påvisa det, till exempel om man reser för att arbeta för en hjälporganisation eller något annat som är behjärtansvärt i sammanhanget, utan svårigheten är att leda i bevis att man har gjort något som man kan fällas till ansvar för. Där behöver vi en mängd olika åtgärder. Det som regeringen håller på att utreda är bra, men jag tror att det fordras ännu mer. 34 (FP): Självklart, inrikesminister , är det det förebyggande arbetet som är viktigast. Det gäller att slå mot de miljöer i och utomlands som utgör träskmarker och skapar förutsättningar för unga människor, inte sällan män, att hamna med galenskapen som förebild. För mig spelar det ingen roll om de åker till och slåss tillsammans med högerextremister, om de slåss tillsammans med galna kristna som ska spränga abortkliniker i eller om de vill föra en islamistisk, vansinnig kamp som vi alla känner avsky emot. Det är inte ledstjärnan som är det viktiga. Vi diskuterar ofta grov organiserad kriminalitet som har som enda ledstjärna när man bokstavligen går över lik. Vi måste ändå ta upp resefrågan. Jag har inget färdigt förslag. Jag vill bara att man ska tänka på hur det ser ut. Världen är stor, och det är en mänsklig rättighet att resa vart man vill. Men handlar det om att man reser till de områden som är de största terroristcentrumen i världen. Det är inte precis vi pratar om. Det handlar om ställen dit väldigt få människor åker – inte ens statsråd åker dit, trots en enorm Säpouppbackning. Det handlar om områden som är baser för en mycket obehaglig verksamhet. Man får åka dit – det är min uppfattning – men då måste man kunna förklara på vems uppdrag man gör det och varför. Det är inte en orimlig tanke. Det handlar ju om att vi måste kunna skydda oss mot vad dessa personer kan komma att göra. Jag vill att statsrådet reflekterar som när det gäller dagens kontaktförbud. Ett utvidgat kontaktförbud innebär att man som person i inte får besöka vissa områden just med tanke på vad man kan komma göra. Samhället anser att det finns en rätt att slippa risken för att det händer något galet, och här är det galenskap i kubik vi talar om. 35 Statsrådet (S): Kontaktförbudet bygger såvitt jag vet på att du har gjort dig skyldig till en brottslig handling och är tillskapat för att du inte ska upprepa den brottsliga handlingen. Jag tror att vi till varje pris måste hålla rättsstatens principer högt, även när det handlar om att bekämpa terrorismen. Vi ska se till att vår verktygslåda är full, att vi har rätt verktyg och att de är kraftfulla. Men grunden i alla rättsstater, som vi känner dem, är att du är oskyldig till dess att motsatsen är bevisad. Medborgarna kan inte åläggas en plikt att bevisa sin egen oskuld. Det gäller även om du råkar vara en journalist som har rest till , eller , som nämnde. Jag tror inte att det är en framgångsrik väg att säga: Du får inte åka till vissa områden. Vi ska göra det olagligt att rekrytera och organisera och finansiera den här verksamheten. Det kommer att ge bra stöd för de rättsvårdande myndigheterna, polis och säkerhetspolis, och göra det möjligt att bevisa brottslighet i de fall någon har gjort sig skyldig till brottslig verksamhet. Vi ska naturligtvis gå igenom detta inom ramen för den strategi vi har. Vi ska se om det kan finnas skäl att titta på den typ av åtgärd som ni vill vidta. Men jag tror inte att det är en verkningsfull åtgärd mot terrorismen. Jag tror att vi ska vara extremt försiktiga med att nagga rättsstatens principer i kanten när vi vill komma åt terrorister. För i grunden, till syvende och sist, är det fria, öppna och demokratiska samhället, byggt på rättsstatens principer, det bästa bålverket mot terrorismen. Vi har sett exempel i andra länder där man i namnet av kriget mot terrorn har börjat urholka rättsstatens principer. Man vidtar åtgärder utan rättslig grund. Man gör sig skyldig till tortyr etcetera. Jag tror att den vägen ska vara stängd för oss, hur goda föresatserna än är. Det är väl som de säger i ordspråket: Vägen till helvetet är kantad av goda föresatser. 36 (M): Jag har bara en sakupplysning till inrikesministern. Om vi pratar om kontaktförbud räcker det med en tillräckligt stark misstanke om att någon har begått ett brott för att man ska kunna fatta ett interimistiskt beslut om kontaktförbud. Det gäller egentligen alla straffprocessuella tvångsmedel. Finns det en tillräckligt stark misstanke kan man bli häktad. Man kan också bli häktad vid en svagare misstanke. I vissa fall blir det en så kallad utredningshäktning. Det är alltså inte ett problem på det sättet. Är någon dömd för brott är det en grund i sig, för då vet man att personen har gjort sig skyldig till sådana gärningar tidigare. När det gäller rättsstatens principer har jag varit väldigt noga med att nämna vad jag anser. Det finns liksom inte på kartan att diskutera det på det sättet att man ska kasta några av rättsstatens principer över bord. Men med hänsyn till rättsstatens principer ska man försöka hitta så effektiva åtgärder som möjligt. Det är naturligtvis en utmaning i sig, för det handlar om en balansgång, men det får inte bygga på naivitet. Det som också har nämnts i interpellationssvaret är hänvisningen till så kallade biljettuppgifter. har jag väckt en särskild interpellation om just det, så jag kanske inte ska diskutera det – inte minst med tanke på att det är så kvar. Men när det gäller att ha tillräckliga grunder för att kunna ingripa när det föreligger brottsmisstanke om resande – om det nu blir kriminaliserat, vilket vi får utgå från – eller någonting annat handlar det om att ha metoder för hur man extraherar informationen så att den blir användbar. Själva systemet i sig är värdelöst om det inte ger den information man behöver. Det är också väldigt viktigt i sammanhanget. Då kan man skapa förutsättningar för effektivitet. 37 Statsrådet (S): Jag noterar ändå att det finns ett brett stöd kring både linjen och de åtgärder som regeringen har vidtagit i kampen mot terrorismen. Och även om alla ledamöter inte fick ge uttryck för alla sina synpunkter inom ramen för den här debatten hoppas jag att vi kan återkomma till en gemensam diskussion mellan våra partier och de andra demokratiska partierna i riksdag om de mest effektiva åtgärderna mot terrorismen inom ramen för det arbete som regeringen nu planerar att inleda med en ny nationell strategi mot terrorismen. Överläggningen var härmed avslutad. § 12 Svar på interpellation 2014/15:185 om våldtäkt som grovt våldsbrott 38 Statsrådet (S): Det blir en lång dag i kammaren. har, bland annat mot bakgrund av en tidigare interpellationsdebatt, ställt ett antal frågor rörande min syn på polisens arbete med att förbättra utredningar av våldtäkter. har frågat mig hur det kommer sig att jag särskilt har lyft fram att polisen borde ta fram en definition av grova våldsbrott, som inkluderar våldtäkt, och hur jag och regeringen ska se till att detta sker. har också frågat mig om jag avser att genomföra fler av förslagen som nämns i samt i så fall vilka och på vilket sätt. Såväl regeringen som polis och åklagare har vidtagit åtgärder som syftar till att rättsväsendets hantering av våldtäkter ska förbättras. Att myndigheterna själva kontinuerligt ser över och förbättrar brottsutredningsverksamheten är viktigt. Utredningsverksamheten måste utvecklas så nära medarbetarna som möjligt. Det är med kunskapen, viljan och energin i polisorganisationen som man långsiktigt banar väg för bra och konkreta resultat. Jag har i tidigare sammanhang, så som i och min föregående interpellationsdebatt på detta tema, framhållit att det finns flera åtgärder som kan behöva vidtas. förslag om en definition av grova våldsbrott var ett av flera exempel. Baserat på sin rapport beslutade om ett antal rekommendationer till dåvarande polismyndigheterna. Bland annat rekommenderades att utredare av våldtäkt skulle få en organisatorisk hemvist i team tillsammans med övriga utredare av grova våldsbrott. hanteras arbetet med att förbättra polisens rutiner vid våldtäktsutredningar av den nya . Våldtäktsbrottet ses just nu över av sexualbrottskommitté. I kommitténs uppdrag ingår att granska hur de brottsbekämpande myndigheterna utreder ärenden om våldtäkt. Regeringen har även för avsikt att låta utredningen se över frågan om förordnande av målsägandebiträde i våldtäktsutredningar. När kommittén har redovisat sitt uppdrag får regeringen ta ställning till behovet av ytterligare initiativ på detta område. 39 (M): Jag riktar ett tack till inrikesministern för svaret. Skälet till min fråga är att vi diskuterade polisens utredningar av våldtäktsbrott med anledning av den förstudierapport som kom från som avser utveckling av arbetsmetoderna vid utredning av våldtäkter. Vi hade en diskussion om hur man skulle kunna förmå polisen att bedriva utredningsverksamhet effektivare. I någon mening är det ju så att polisen förfogar över sina arbetsmetoder i väldigt stor utsträckning. De kan organisera sitt arbete så att de når bättre framgång vid den här typen av utredningar än vad de gör . Den enskilt viktigaste faktorn för att fler personer som de facto har begått brott ska kunna lagföras är att kvaliteten i förundersökningarna blir bättre. Lösningen på problemet – detta tror jag möjligen blir resultatet av utredning också – är inte att förändra lagstiftningen, utan det är att se till att förfina arbetet. Bevisproblematiken kommer alltid att se likadan ut, alldeles oavsett hur lagstiftningen ser ut. Vi kom då in på något, inte minst med tanke på att jag har träffat företrädare för myndigheter som har lyft fram att det är bra om regeringen skriver in olika saker i regleringsbrevet som man tycker är viktiga att komma till rätta med som respektive regleringsbrev omfattar. Då sa inrikesministern att det inte fanns anledning att detaljstyra polisen på det sättet. Det är klart att man, när man sitter i regeringen, får lägga upp verksamheten hur man vill bara det leder till ett rimligt resultat. Jag blev då lite förvånad när gick ut och sa att polisen ska se våldtäkt som ett grovt våldsbrott. Min fråga i interpellationen, vilken inte besvarades, var egentligen om det bara var ett önskemål om att polisen skulle göra det här själv eller om det var ett initiativ från regeringens sida om att på något sätt fatta ett beslut på den här detaljnivån. Är det på det sättet undrar jag om det inte är bättre att ändå skriva in någonting i regleringsbrevet, inte minst med tanke på att frågan uppkommer beträffande alla andra förslag, om man nu ska betrakta våldtäkt som ett grovt våldsbrott. Väldigt mycket av det som står i rapporten är det klart att polisen kan genomföra själv, och det tycker jag nog att de borde göra också. I den mån det inte sker får väl dock vi politiker ta ansvar för att det här faktiskt blir effektivare, genom att man går in och styr på det sätt vi har möjlighet att göra. Det nämns också någonting om målsägandebiträde, och det kanske är lite märkligt i sig att det har pekats ut som den enskilt viktigaste faktorn för att nå framgång i en våldtäktsutredning. Man kan se det på två sätt. Skulle det vara så att målsägandebiträdet fungerar som någon form av blåslampa för att polisen ska göra sitt jobb är det oacceptabelt, för det visar att polisen inte gör det den under alla förhållanden borde göra. Är det däremot så att det här i första hand beror på att personer inte berättar och inte orkar gå igenom den process det innebär att vara målsägande och att målsägandebiträdet då utgör ett stöd som blir nödvändigt är det naturligtvis positivt. Jag ställer frågan igen: Är det någonting mer ser framför sig här och ? 40 (S): Jag tycker att det är väldigt bra att regeringen nu slår fast att våldtäkt är ett grovt våldsbrott och att man ger tydliga direktiv om att det ska behandlas på det sättet. Det är nämligen inte okej som det ser ut . Vi har i genomsnitt 6 000 anmälningar om våldtäkt , och då finns det ett mörkertal. Man räknar med att bara ungefär vart femte fall av våldtäkt anmäls. De 6 000 anmälningarna leder till ungefär 200 fällande domar, och av de få fall som går till rättegång är det en hög frekvens som frias – ungefär vart tredje fall. Den siffran har även ökat; tidigare var det som friades, och är det var tredje. Det har kommit kritik, till och med från poliser själva, om att det finns brister i förundersökningarna. När det gäller målsägandebiträde tror jag att man behöver det stödet i den väldigt utsatta situation det innebär att anmäla en våldtäkt. En anledning till att vi har så få anmälningar är att man upplever det som en dubbel våldtäkt – först blir man våldtagen, och sedan upplever man processen i rättsväsendet som den andra våldtäkten. Man upplever att man blir misstrodd, man får berätta allting i detalj och man blir ifrågasatt.