prot · H209109 · 2015-06-04 00:00:00 — § 1 Justering av protokoll Protokollen för justerades. § 2 Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Följande skrivelser hade kommit in: Interpellation 2014/15:615 Interpellation 2014/15:615 Tak för hemtjänstavgifter av (SD) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är familjeangelägenhet. Interpellation 2014/15:644 Interpellation 2014/15:644 Teckenspråkstolkning via bildtelefon av (KD) Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att det inte finns tid i kammaren den tidigare föreslagna dagen. § 3 Anmälan om faktapromemoria Förste vice talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen hade kommit in och överlämnats till utskott: 2014/15:FPM33 Europeiska säkerhetsagendan KOM(2015) 185 till justitieutskottet § 4 Ärende för hänvisning till utskott Följande dokument hänvisades till utskott: 2014/15:124 till socialförsäkringsutskottet § 5 Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 betänkande 2014/15:FiU24 Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 1 (S): behandlar vi utvärderingen av penningpolitiken för perioden –2014, och jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet. I sak innebär det att godkänner den bedömning som utskottet gjort om penningpolitiken för perioden. Jag vill också börja med att uppmärksamma kammaren på att utskottet lägger stor vikt vid att penningpolitiska arbete utvärderas och debatteras på ett effektivt sätt. har en självständig ställning och genomför sitt arbete oberoende av och regeringen. Ansvaret för att granska detta arbete ligger dock hos oss i och finansutskottet. För att fullgöra det ansvaret använder utskottet några olika instrument:  Sedan blev självständig 1999 genomförs årliga utvärderingar av penningpolitiken, som den vi behandlar här .  genomför utskottet en oberoende, extern granskning. En sådan pågår precis just nu och kommer att redovisas för utskottet i slutet av detta år eller .  Granskningen av penningpolitiken sker också genom riksbanksfullmäktige, vars ledamöter vi här i utser, och genom de tre offentliga utfrågningar av riksbankschefen och en av de fem vice riksbankscheferna. Det genomförs i finansutskottets regi. Vid årets behandling av utvärderingen av penningpolitiken har utskottet gjort bedömningen att det finns skäl att med jämna mellanrum fundera över om de former och metoder som utskottet valt är tillräckligt effektiva för att utvärderingen ska hålla riktigt hög kvalitet. En sådan bedömning gjordes senast . Ett enigt utskott har i samband med årets granskning kommit fram till att framöver överväga och besluta om hur framtida utvärderingar och granskningar av penningpolitiken ska genomföras. Ett arbete har påbörjats alldeles i utskottet för att starta en sådan process. Med facit i hand är utskottets bedömning vid årets granskning att borde ha kunnat föra en mer expansiv penningpolitik och början av 2014 för att komma närmare inflationsmålet och för att få till ett högre resursutnyttjande i ekonomin. Arbetslösheten har legat kring . Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 Utskottet håller alltså fast vid den bedömning som utskottet gjort vid de senaste årens granskningar. Det har gått senast nådde upp till inflationsmålet om . kan man inte undgå att säga att det varit väldigt svårt att förutse konjunktur- och inflationsutvecklingen. Såväl som andra bedömare har haft väldigt svårt att hamna rätt. Ett tydligt exempel på detta är att många bedömare trodde att KPI, konsumentprisindex, skulle stiga med 1–2013 när det verkliga utfallet i själva verket blev ett prisfall på i genomsnitt . Utskottet konstaterar och välkomnar att 2014 medförde en tydlig förändring av penningpolitik genom att banken fäste större vikt vid den låga inflationen och genomförde den historiska sänkningen av reporäntan till . Trots detta fortsatte inflationen att vara extremt låg. Om man tittar på utvecklingen av konsumentprisindex som vi nu utvärderar är utfallet en ökning på i genomsnitt , vilket är långt ifrån målet på . Skuldsättningen hos hushållen har varit föremål för diskussion i direktion . Besluten om räntan har i huvudsak varit en avvägning mellan att nå inflationsmålet och risken för en allt högre skuldsättning hos hushållen. Det förhållningssättet – och det vill jag att kammaren noterar – förändrades dock när direktionen beslutade att i första hand fokusera på inflationsmålet och bromsa utvecklingen med de vikande inflationsförväntningarna. Detta skedde parallellt med att fick ansvaret för den så kallade makrotillsynen. för sin del uttalade också att det är rimligt att det är ett ansvar för andra politikområden att beakta den höga skuldsättningen bland hushållen. När vi tittar i backspegeln kan vi nu också konstatera att regeringen tar frågan som har diskuterats om att införa ett amorteringskrav för bostadslån vidare för en diskussion med övriga partier i syfte att nå en lösning som kan vinna en bred uppslutning och därmed den stabilitet och långsiktighet som krävs för den typen av beslut. För att summera:  Utskottet bedömer att borde ha kunnat föra en något mer expansiv penningpolitik.  Utskottet kommer framöver att överväga och besluta om hur framtida granskning och utvärdering av penningpolitiken kan och ska genomföras.  föreslås godkänna det utskottet anfört om penningpolitiken för perioden –2014. 2 (M): Vi ska väl inte förvänta oss så mycket av debatt . Det kommer snarare att bli instämmanden och kanske lite upprepningar av det tidigare anförandet. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 Betänkande FiU24 är ett årligt återkommande betänkande som gäller utvärdering av penningpolitiken, perioden –2014. Precis som redogjorde för, och som jag också förtydligar, är en myndighet under men har en självständig ställning och genomför penningpolitiken oberoende av riksdag och regering. Ansvaret för att granska ligger dock hos och finansutskottet. Det här betänkandet är en del av detta. De offentliga utfrågningarna är, som var inne på, en annan del. Ytterligare en del är den oberoende externa utvärdering som sker. I det sammanhanget vill jag bara nämna att denna externa utvärdering just nu sker och leds av respektive . Man måste säga att just denna utvärdering ska bli väldigt intressant att följa. Det ska bli mycket spännande att se resultatet av den, just därför att det som utvärderas –2014 har varit allt annat än normala förhållanden. Utöver dessa granskningar finns en påtaglig och närvarande diskussion från utomstående bedömare. Bara för att nämna några är det IMF, , och så vidare. Det ligger lite i sakens natur att vara efterklok vid en utvärdering. Det är lätt att konstatera utifrån det inflationsmål som själv har utformat att detta mål inte nåtts. Det har underskridits markant, så till den grad att tilltron till förmåga att nå målet börjar urholkas. Tilliten och förtroendet för och för penningpolitiken är fortsatt viktig och i sig viktigare än just målnivån. Utskottet har tillsammans med haft åsikten att en mer expansiv penningpolitik kunnat föras. Man kan också konstatera att prognoskvaliteten haft en del mer att önska, men den kritiken ska naturligtvis värderas utifrån hur situationen varit . Med detta sagt låter det som att inte levt upp till sin uppgift, gjort felaktiga bedömningar eller möjligen felaktiga prioriteringar. Här finns naturligtvis mer glädje av att försöka förstå varför arbetet i så fall inte varit till fyllest snarare än att kritisera. Den externa debatten har också varit högljudd angående avvägning mellan inflationen och räntenivån kontra hushållens skuldsättning. Det har handlat om huruvida över huvud taget ska värdera denna parameter i penningpolitiken eller om penningpolitiken alls har någon påverkan på hushållens skuldsättning. Diskussionen och oenigheten har också varit påtaglig om skuldsättningen ens ska ses som ett problem. Det vi från utskottets sida kan konstatera är att det under den senare delen av utvärderingsperioden har skett en tydlig omsvängning av penningpolitiken, från prioriteringar med stort fokus på hushållens skuldsättning, det vill säga finansiell stabilitet, till mer av fokus på växelkursen och så att säga importerad inflation. Möjligen kan detta tolkas utifrån att ansvarsfördelningen för finansiell stabilitet förtydligats i samband med denna omsvängning. Det har i så fall för del inneburit att inflationsmålet blivit prioriterat och överordnat finansiell stabilitet, vilket inte varit fallet tidigare. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 Från att ha kritiserats för en alltför stram penningpolitik under en ytterst orolig och volatil period tenderar nu debatten snarare att handla om att penningpolitiken är för expansiv – detta trots att vi fortsatt ser svårigheter att nå inflationsmålet. Det är såklart inte så lätt att göra en utvärdering under dessa förhållanden. Men det finns säkerligen en hel del att lära från perioden, och jag är helt övertygad om att vi kommer att se mycket forskning på området. Man brukar säga att det är lätt att vara efterklok, men när det gäller utvärderingen av penningpolitiken är detta sannerligen inte fallet. På inget sätt kan någon av oss säga att man borde ha gjort si eller så, på inget sätt kan vi lägga den här perioden bakom oss och kallt konstatera att inte nådde målet. Här finns anledning att fortsätta att på djupet analysera och utvärdera det penningpolitiska arbetet. har också flaggat för att göra en djupare analys av varför det underliggande inflationstrycket är så lågt. Vi har all anledning att fundera på vad som gör att prognoserna också avvikit som de gjort. Är avvikelserna historiskt sett större nu än vad de varit förut? I så fall varför? Någon har till och med sagt att läroböckerna måste skrivas om, att ekonomisk teori inte fungerar längre. Jag vill inte gå så långt, men visst lever vi i då det känns som att osäkerheten och oförutsägbarheten har ökat, medan vi egentligen med all vår erfarenhet borde kunna hävda motsatsen. Jag kan verkligen inte påstå mig vara efterklok eller påstå mig veta att borde ha gjort det ena eller det andra, men jag tycker att det är bra att föra den här diskussionen. Och det är med spänning jag ser fram emot den närmaste tidens utvärderingar och debatt om de ekonomiska skeenden vi lever med. Vad betyder till exempel digitaliseringen för resursanvändning och kapacitetsutnyttjande och således i förlängningen för inflationen? Vad betyder globaliseringen för handlingsutrymme i penningpolitiken? Hur mycket kan vi faktiskt avvika från den penningpolitik som förs i vår närmaste omvärld? Och är omsvängningen i prioriteringar med mer fokus på växelkursen i så fall ett utslag för detta? Många har oroat sig för hushållens skuldsättning. Jag vill inte göra någon värdering av relevansen för detta. Men om det är ett argument för att inte stimulera ekonomin, borde vi då inte fundera över varför stimulanserna i alltför stor utsträckning kanaliseras till ökade tillgångsvärden snarare än ut i realekonomin? Är det inte i sig ett större bekymmer än den eventuella obalans som i så fall byggs upp? Vilka incitamentsgrunder är det som måste justeras? Vilken betydelse har penningpolitiken på de räntenivåer som vi har? Hur mycket mer kan centralbankerna över huvud taget stimulera? Och finns det någon eldkraft kvar, när det inte haft avsedd effekt tidigare? Eller är det så att vi får en ketchupeffekt, det vill säga att de massiva stimulanser som faktiskt varit ett faktum i en global kontext till slut får ett exponentiellt utfall? Och vad händer när centralbankerna ska rulla tillbaka sina uppblåsta balansräkningar? Vi har haft massiva stimulanser från centralbanker runt omkring i världen. Vi har sett energipriser falla och uppmaningar till regeringar att stimulera ekonomin genom mer investeringar. I har kommissionen sin investeringsplan. De talar också om en kapitalmarknadsunion just för att öka tillgången på kapital – och krediter, kan vi förmoda. Trots alla dessa stimulanser överraskas vi ständigt av lägre global tillväxt än förväntat. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 Osäkerheten är påtaglig, och oron är fortsatt på höga nivåer. Detta i sig är naturligtvis också i allra högsta grad relevant. Ekonomi är tätt förknippat med psykologi. Finns inte förtroendet, finns inte tilliten, ja, då finns helt enkelt inte framtidstron, och då finns heller inte viljan att investera. Jag tror att mer hopp och framtidstro är den allra viktigaste faktorn för att få fart på ekonomin. Jag hade önskat att jag kunnat bidra med detta. Jag önskar att jag hade kunnat vara efterklok. Dessvärre har jag fler frågor än svar. Och, herr talman, vi lever kanske i den mest spännande av tider. Tiden får därför avgöra om vi till slut kan vara efterkloka och ge de rätta svaren. Till dess, herr talman, vill jag yrka bifall till utskottets förslag till beslut och ser fram emot fortsatt diskussion i dessa så viktiga frågor. 3 (V): När beslutade att vi skulle ha en fristående riksbank låg det en proposition på bord som hade tre utgångspunkter för att en självständig riksbank skulle vara förenlig med en demokratisk beslutsordning. De tre punkterna var följande: måste ha ett demokratiskt förankrat mål för sin verksamhet. Målet måste vara tydligt. Om målet är otydligt ger det utrymme för en godtycklig utformning av penningpolitiken. En så långtgående delegering av penningpolitiken måste kombineras med uppföljning och kontroll samt ett utkrävande ansvar för penningpolitiken. måste som huvudman ha möjlighet att utvärdera verksamheten utifrån de mål som fastställs. Och hur har det gått med de här tre utgångspunkterna? I fråga om målet och den demokratiska förankringen var det faktiskt som fastställde målet för penningpolitiken. Inte förrän efteråt gick in och ställde sig bakom målet. Målet har systematiskt underskridits, och faktiskt också åsidosatts, för ett arbete för att minska hushållens höga skuldsättning, och detta utan att vare sig lagen har ändrats eller andra demokratiska beslut har fattats i frågan. Samma vapen som används för att nå inflationsmålet har använts för att komma åt hushållens skuldsättning, vilket också har inneburit att fått svårare att utvärdera penningpolitiken. Oron för att utlåningen till hushållen ökar alltför snabbt har medfört att en majoritet i direktion har hållit reporäntan på en högre nivå än vad som annars hade varit motiverat. har menat att penningpolitiken ska ta hänsyn till finansiella risker eftersom det annars kan vara svårt att stabilisera inflationen runt målet om hushållen tvingas att snabbt minska sina skulder. Sådana svårigheter kan förvisso uppstå, men det torde inte vara omsorgen om inflationsmålet som gör det motiverat att låta penningpolitiken ta hänsyn till finansiella risker. Det följer i stället av skrivningen i förarbetena till lagen: ”stödja målen för den allmänna ekonomiska politiken i syfte att uppnå hållbar tillväxt”. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 En penningpolitik som medför att en osund kreditexpansion eller andra finansiella obalanser uppstår är knappast förenlig med hållbar tillväxt. Men den uppgiften är, i likhet med uppgiften att stabilisera konjunkturutvecklingen, underordnad inflationsmålet. Penningpolitikens hänsyn till finansiella risker måste därför vägas mot inflationsmålet och konjunkturutvecklingen. skulle alltså ha använt andra verktyg för att påverka hushållens skuldsättning. Visst har , med all rätt, också krävt att andra ska ta sitt ansvar för att minska hushållens skuldsättning. är också medveten om att räntevapnet är ett trubbigt instrument för detta ändamål. Men deras agerande har inneburit att de har åsidosatt prisstabilitetsmålet, det vill säga inflationsmålet. Och det har i sin tur inneburit att förtroendet för inflationsmålet har urholkats, vilket inte minst kan få effekt på lönebildningen eftersom inflationsmålet är det nominella ankaret. Arbetsmarknadens parter har också diskuterat om man ska utgå från inflationsmålet i sina löneförhandlingar eller ej. har det agerandet inneburit att tiotusentals jobb har gått förlorade. vändning kom ändå till slut. De gick ut gemensamt i en debattartikel och förklarade att inflationsmålet återigen skulle vara styrande för penningpolitiken, även om de inte direkt uttryckte det på det sättet. Men att direktionen anser sig vara tvungen att skriva en debattartikel för att förklara sitt agerande och den kurs de ska ta säger en hel del om vad de har gjort . Och visst är det ett besvärligt läge , precis som sa. Man tvingas införa negativ ränta och använder andra verktyg för att komma åt växelkursen. Man vill att penningpolitiken ska bli mer expansiv för att få upp inflationen och för att förtroendet för inflationsmålet ska återfås. är, precis som vi alla, medveten om att det riskerar att bygga upp nya bubblor i ekonomin, inte minst genom spekulation och att det också ökar inkomstskillnaderna då människor med mycket kapital gynnas av den penningpolitik som förs i och runt om i . har alltså, , underskridit inflationsmålet men också åsidosatt det, trots att är den myndighet som nog har den mest långtgående delegeringen och är den mest självständiga myndigheten vi har. Det är allvarligt, ur en demokratiaspekt. har varit kritiskt mot agerande och har på olika sätt uttryckt den kritiken, bland annat här i men också i finansutskottet. Vi har också ifrågasatt ansvarsutkrävande av , det vill säga finansutskottets utvärdering av . Tyvärr har vi från politiskt håll varit rätt ensamma i fråga om den kritiken och debatten. Men vi har känt stöd och uppslutning från andra håll, bland annat från LO, , ekonomijournalister, ledarsidor och så vidare. Men visst kan jag också medge att det är ett exceptionellt läge. Och ingen av oss vet riktigt varför inflationen ser ut som den gör , vilka grundläggande orsaker det finns och hur det påverkar framtida penningpolitik. Utvärdering av penningpolitiken för perioden –2014 ska i alla fall en översyn äntligen göras av finansutskottets, det vill säga , utvärderingar av . Man ska titta på hur de kan förbättras. utförs en större utvärdering , vilket det har talats om här i talarstolen. Man kan diskutera om de ska vara så pass styrda som vi har låtit dem vara i de direktiv som vi har tagit fram eller om man ska lämna dem mer öppna för att kunna bidra mer till en debatt. Det är ibland ganska svårt att veta vad som ska hända . Om man låter forskare eller andra experter titta på frågan utifrån ett bredare perspektiv skulle man i ett sådant arbete kanske också kunna ha någon annan sorts vägledning eller föraning. Vi har våra utfrågningar . Man kan säga mycket om dem. Men man kan i alla fall säga att de kan bli bättre. Jag måste också säga att det här är ett politiskt ansvar. Det är inte ett tjänstemannaansvar. På den sidan gör man allt man kan och gör ett väldigt bra jobb. Men jag menar att det är det politiska ansvaret för de här utvärderingarna som inte har tagits . Det känns bra att det är på gång, liksom att den femåriga utvärderingen också är på väg samt att också ska göra en utvärdering av penningpolitiken. Det är inte säkert att det mål som fastställdes är det mest rimliga . Vi tycker att det är som ska fastställa målen för penningpolitiken. Sedan ska självklart arbeta självständigt för att uppnå målen. Vi tycker att sysselsättningen bör bli ett mål vid sidan av inflationsmålet och att processen för hur utser ledamöter i direktionen måste bli mer öppen än . Det är inte rimligt att det ska vara ungefär som i när man utser direktionsledamöter: vet vad som sker förrän röken sipprar upp genom skorstenen och någon som har blivit utsedd kliver ut. Det tycker vi inte är rimligt för en sådan självständig myndighet som . Och med tanke på den debatt som har varit i direktionen har det också stor betydelse vilka som sitter där. Utskottet säger ungefär: med facit i hand. Men den här debatten har pågått . Därför hade man kunnat stryka det där med facit i hand. Det är ganska tydligt vilken linje som skulle ha hållits. Det är inflationsmålet som ska styra penningpolitiken. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under § 15.) § 6 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2014 betänkande 2014/15:FiU17 Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2014 (skr. 2014/15:102) 4 (S): Vi ska behandla finansutskottets betänkande nr 17 om utvecklingen inom den kommunala sektorn 2014. Jag vill inledningsvis yrka bifall till finansutskottets förslag. Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2014 Kommunsektorn ansvarar för alltifrån utbildning, stadsbyggnad, barn- och äldreomsorg och sjukvård till kultur och fritid men har även politiska ansvarsområden av mer övergripande karaktär, som finansiella och ekonomiska frågor. Kärnuppgifterna vård, skola och omsorg utgör en betydande del av den totala kostnaden, för kommunerna och i landstingen. kommuner och landsting är en stor och viktig del av den svenska modellen, av den generella välfärden. Kommunsektorn svarar för ungefär en fjärdedel av bruttonationalprodukten, hälften av den offentliga sektorns utgifter och en fjärdedel av sysselsättningen. Den kommunala sektorns skatteintäkter överstiger med gott mått den enskilt största skatteintäkten i statens budget. Den ekonomiska utvecklingen i kommunsektorn har som helhet varit god också 2014, i likhet med . Kommuner och landsting påverkas positivt av internationell tillväxt, och skatteunderlaget växer. Med återbetalningen från beräknas resultatet bli totalt 11 miljarder och 8 miljarder . Men rensade från extraordinära intäkter och finansnettot ser resultaten inte lika goda ut. kan vi konstatera att den ekonomiska utvecklingen alltjämt varierar mellan enskilda kommuner och landsting och att kostnaderna inom den kommunala sektorn fortsätter att öka. Kommunsektorn står inför stora och delvis olika utmaningar som även varierar mellan enskilda kommuner och landsting beroende på de lokala och regionala förutsättningarna. De kostnader som följer av den demografiska utvecklingen ökar kraftigt. Dessutom finns det stora behov av investeringar i infrastruktur, fastigheter och kollektivtrafik. Det framtida demografiska behovet och att skatteintäkterna beräknas öka långsammare gör att det kan komma att krävas skattehöjningar både i kommuner och i landsting för att klara av att hålla resultaten i balans, även om man genomför effektiviseringar. Mitt i detta vet vi att sex av tio svenskar upplever att kvaliteten i välfärden har försämrats . Skolresultaten faller i PISA-jämförelser, och enligt SCB har 140 000 personer gått ned i arbetstid eller helt slutat jobba för att ta hand om äldre anhöriga på grund av att äldreomsorgen inte räcker till. Den språngbräda som välfärden är för unga och den trygghet som välfärden är för äldre blir satt på undantag. Inriktningen på politiken måste vara att skapa goda och likvärdiga ekonomiska förutsättningar för kommuner och landsting att bedriva viktiga välfärdsverksamheter. Lokala skillnader i effektivitet, service- och avgiftsnivå ska vara kopplade till den skattenivå som man har valt att ha lokalt, men inte till strukturella förhållanden som skillnader i kommuninvånarnas förvärvsinkomster, andelen förvärvsarbetande eller åldersstruktur. Utan dagens utjämningssystem skulle det för kommunen med högst skattekraft räcka i kommunalskatt för att nå den genomsnittliga kommunala skatteintäkten. De invånare som bor i kommuner med lägst skattekraft skulle tvingas betala av sina inkomster för att nå upp till samma nivå. Lägger man till landstingsskatten skulle skillnaden i skatteuttag hamna på för en medelinkomsttagare. I regeringens budgetproposition fanns tydliga och för kommunsektorn välkomna förslag, såsom Utvecklingen inom den kommunala sektorn 2014  förbättrade villkor för pensionärer genom skattelättnader  stärkt bemanning inom äldreomsorgen, förbättrad tillgänglighet inom cancervården  satsningar på förlossningsvården och kvinnors hälsa