prot · H20973 · 2015-03-17 00:00:00 — Man gör en samlad bedömning när man får in ett inbrott och lyckas ta gärningsmannen. Man tittar på värdet av det stulna. Men man tittar också på mycket annat som har skett i samband med inbrottet, till exempel den skadegörelse som kan ha skett. Utifrån det bedömer man vilken nivå man ska hamna på. Man väger naturligtvis också in frågan om upprepad brottslighet. Straffvärdet för den här typen av brott ligger på mellan och ända upp till . Det är värdet av den samlade brottsligheten man tittar på. Boriana tar i sitt inlägg upp det hon kallar för mängdrabatt. Om det har skett ett stort antal brott lägger man inte dem ovanpå varandra och därmed bara förlänger straffvärdet. Varför gör man inte det? har svensk men också europeisk rätt haft den principen att man ser på den samlade brottsligheten och sätter straffen utifrån den. Om man skulle gjort på annat sätt skulle man kanske ha hamnat i en situation där en person som gjort sig skyldig till en lång rad stölder plötsligt skulle få mycket högre straff än den som har gjort sig skyldig till en våldtäkt eller en grov misshandel. Det vore stötande i sig. Det vore sannerligen att skicka helt fel signaler. Vad jag vet har inte den uppfattningen som Boriana står för, det vill säga att man helt och hållet ska ta bort den samlade bedömningen av straffvärdet. Men det kan hända att ni nu har ändrat politik. Men vad jag vet har inte tidigare stått för den linjen. Vår uppfattning är att det som är mest avskräckande för den som tänker sig att begå ett inbrott inte är straffet i sig utan upptäcktsrisken. Det spelar ingen roll hur hög höga straff du har om du inte fångar några bovar. Här har den gamla regeringen dessvärre ett väldigt dåligt record. Jag gick igenom och tittade på den gamla regeringens resultat just när det gäller uppklaringsandelen för bostadsinbrott och framåt. var det som klarades upp, var det som klarades upp, var det , var det , var det , var det och 2013 var det . Där ligger vi. Man lyckas inte ta av gärningsmännen, och mer lyckades inte heller den borgerliga regeringen göra. Men det är inte bara det. Som interpellanten påpekade har dessutom antalet anmälda brott ökat kraftigt, och tydligen med fyra gånger i . Ser jag på vad som hände med antalet inbrott ökade det totalt sett över landet med inte . Den borgerliga regeringen misslyckades både med att klara upp bostadsinbrotten och med att förebygga dem. har ni haft er chans . Den linje som ni tidigare hade handlade egentligen bara om straffskärpning. Vi säger: Låt oss vrida om politiken och i stället fokusera på uppklaringen så att fler brott upp. Vi ska utveckla polisens arbete så att polisen kan få möjlighet att lära av varandra från de områden där man är bra på att klara upp brott. Det finns gott om områden där man är det och också satsar på att utveckla polisens metoder och utbildning. Det tror jag är en mycket bättre metod för att avskräcka från den här typen av brottslighet. 13 (M): Dagens lagstiftning innebär att det är själva stölden och det ekonomiska värdet av det som stjäls som utgör grunden för straffet. Obehaget och kränkningen för den enskilde som drabbas räknas inte in tillräckligt mycket. Alla de drabbade i de 21 000 bostadsinbrott som skedde vill givetvis att brotten upp. Där är jag och justitieministern helt överens. Det är självklart grunden i det hela. Jag är jätteglad att uppklaringsprocenten ökade under Alliansen tid vid regeringsmakten. Sedan skedde en hel del annan utveckling på området med många internationella ligor som härjade runt omkring i . Inte minst mitt hemlän har varit väldigt utsatt för de ligor som kommit från utlandet och härjar. Vi är överens om vikten av att klara upp detta. Jag tror att de som drabbas vill att det utdöms ett rimligt straff när man väl har fått tag i dem som har begått inbrotten. Jag vill upprepa det jag sa tidigare. Hårdare straff och ökade insatser för att klara upp bostadsinbrott står inte på något sätt i motsats till varandra. Sedan nämner justitieministern att man kan döma ut mellan och . Jag argumenterar inte emot det heller. Jag talar om det som sker i normalfallet och det som är praxis när åklagaren yrkar på straff i våra domstolar. Där utgår oftast i de fall man har tidigare ostraffade gärningsmän ett väldigt lågt straff. I praktiken måste man – vilket det också skrivs om i medierna och som även justitieministern kan ta del av – ha gjort tre inbrott för att åklagaren ens ska yrka på fängelsestraff. Man kan ställa sig en fråga. Justitieministern kanske inte delar min och Alliansens uppfattning att man ska uppvärdera de bitar vi talar om – det vill säga det som ligger utanför värdet på det som stjäls, alltså den kränkning det innebär att man har någon som är i ens hem. Då blir det så att vi från lagstiftarens sida ser hårdare på ett inbrott i ett rikt villakvarter än ett inbrott i en lägenhet där det finns väldigt lite att stjäla. Vi menar att detta är orimligt. Det obehag och den kränkning dessa människor utsätts för är densamma oavsett vad det finns att stjäla i den bostad de lever i. Min fråga till ministern som jag ställde i interpellationen kvarstår: Avser ministern att gå vidare med Alliansens förslag på området och att skärpa lagstiftningen för bostadsinbrott? Jag skulle också vilja fråga ministern om han menar att kränkningen för den enskilde drabbade blir mindre om värdet på det som stjäls i lägenheten är av mer ringa värde än i ett rikt villakvarter. 14 BORIANA (M): Jag önskar att justitieministern kunde se brottsofferperspektivet i det aktuella fallet. För den som har blivit utsatt för bostadsinbrott är det viktigt att gärningsmännen både tas fast och lagförs. Den jämförelse som justitieministern använde när han jämförde den notoriske inbrottstjuven med våldtäktsmannen är direkt osmaklig, tycker jag. Den största moraliska invändning som finns här både mot åtalsunderlåtelse och straffrabatt är principen att varje brottsoffer förtjänar upprättelse. Det må inte vara mitt partis ställning, men vi är ett parti med högt i tak där vi är tillåtna att ha egna värderingar och uppfattningar. Att låta bli att åtala den som har åkt fast inte bara för ett utan för två inbrott är ett hån mot brottsoffret. Ska vi ha ett samhälle där brottsoffret först kränks av gärningsmannen och sedan en gång till av rättssystemet? Det är dags för justitieministern att bekänna färg i den frågan. Står han på brottsoffrens sida eller inte? 15 Justitie- och migrationsminister (S): Vår utgångspunkt är – som jag försöker upprepa – att det inte spelar någon roll hur höga straff man har om man inte fångar några bovar. Det är det som jag tror är det viktiga för de allra, allra flesta som blir utsatta för ett inbrott: att polisen har möjligheter och resurser för att hitta gärningsmannen. Man kan alltid välja. All politik innebär val. Man kan alltid välja, och säga att nu fokuserar vi på hårdare straff i stället. Det gjorde den gamla regeringen med känt resultat. Antalet anmälda bostadsinbrott ökade . Andelen brott som upp när det gäller just denna sida ökade inte. Om man ser på brottsuppklaringen totalt sett, alltså alla brott, minskade den faktiskt som Alliansen styrde . säger vi: Låt oss prova någonting annat! Låt oss fokusera på att klara upp fler brott i stället för på straffskärpning. Det gäller också i denna fråga. Jag sa inledningsvis till att det inte är korrekt att påstå att straffet för ett villainbrott är fängelse . Straffet för ett villainbrott är från upp till . Det beror helt och hållet på vilka omständigheter det är i övrigt. Det är klart att om någon har varit inne i lägenheten, ställt till med stor skadegörelse och varit runt överallt, så att säga, är det en avspegling av själva kränkningen i sig av den som äger själva bostaden. Redan detta innebär att man tar hänsyn till den kränkning som brottsoffret utsätts för, skulle jag vilja säga. talar om detta med att man gör sig skyldig till en lång rad brott och att straffen då staplas ovanpå varandra. Boriana må tycka att det är osmakligt – jag bara pekade på att om man skulle tillämpa denna princip skulle en person som har begått kanske fem till tio inbrott också med den straffskärpning som ni är ute efter straffas hårdare än den som har begått en grov våldtäkt. Jag bara säger att jag tror att detta av många skulle uppfattas som osmakligt och som fullständigt felaktigt. Man kan inte stapla straffen på det här sättet; då får man nämligen de här konstiga effekterna. Man måste se till den totala brottsligheten i sig när man bedömer vilken straffnivå man ska hamna på. Vi går vidare med vår strategi, det vill säga att se till att utveckla polisens arbete, att se till att ge poliser en bättre grundutbildning och att se till att den nya organisationen för polisen gör att polisen blir effektivare och kan lära mer av varandra på ett sätt som man kanske inte kunde med den gamla länsmyndighetsstrukturen. Sedan får vi väl utvärdera detta. får vi se vem som klarade av detta bäst – ni, som stod och stampade på samma fläck och fick fler anmälda villainbrott, eller vi, som precis har börjat vårt arbete. 16 (M): Jag har under debatten försökt belysa hur dagens lagstiftning i alltför liten utsträckning tar hänsyn till den kränkning som den enskilde utsätts för. Justitieministern och jag är helt överens om att vi bör fortsätta att öka insatserna för att klara upp fler brott. Men det står på inget sätt i motsats till att vi också kan skärpa straffen. Jag har inte heller påstått att straffpåföljden för inbrott är och att man inte kan utdöma hårdare straff än så. Jag har bara försökt att förklara vad som allt som oftast sker ute i verkligheten, där praxis är att tidigare ostraffade förövare i praktiken måste ha begått tre inbrott för att åklagaren ska yrka på fängelsestraff. Jag blir lite bekymrad, och det beror antagligen på att jag inte fullt ut hörde vad justitieministern sa. Men menar han på fullt allvar att de internationella ligornas framfart och härjningar i beror på att alliansregeringen skärpte straffen för inbrott? Om det är på det sättet är jag nyfiken på att höra var ministern hittar stöd för den tesen. Jag kan inte hitta det någonstans. Med detta sagt vill jag tacka för debatten. Vi lär säkerligen återkomma. Detta är en fråga som bekymrar och berör många människor. 17 Justitie- och migrationsminister (S): Jag instämmer naturligtvis i det sista; detta är en fråga som bekymrar och berör många människor. Men jag tror att de allra flesta vill inrikta sig på att polisen kan göra ett bättre jobb när det gäller att klara upp de här brotten. När det gäller de internationella ligornas härjningar är vi tillbaka i diskussionen. Vad tror avskräcker de här människorna mest? Detta är yrkeskriminella. Tror han att det är att få sitta en månad till i fängelse eller att ha en reell möjlighet att bli upptäckt, det vill säga om uppklaringsandelen nu ökar? Detta är som sagt rätt förhärdade kriminella. De bryr sig inte så mycket om någon månad till i fängelse, men de bryr sig väldigt mycket om ifall det finns en reell möjlighet att hamna bakom lås och bom. Det är det som vi ska försöka göra någonting åt, och det är därför vi inriktar våra åtgärder på att försöka få upp uppklaringsandelen. Sedan får man väl som sagt bedöma om vi är mer lyckosamma än vad ni var under er regeringsperiod. Jag tror och hoppas på det. Överläggningen var härmed avslutad. § 11 Svar på interpellation 2014/15:349 om elektronisk fotboja vid kontaktförbud 18 Justitie- och migrationsminister (S): har frågat mig om jag tänker verka för att regeringen lägger fram ett förslag om utvidgad användning av elektronisk fotboja vid kontaktförbud och när ett sådant förslag i så fall kan överlämnas till . Han har också frågat mig om jag tänker verka för att regeringen lägger fram ett förslag om utvidgad användning av kontaktförbud i kombination med elektronisk fotboja för personer som friges ur fängelse efter grova brott mot närstående och när ett sådant förslag i så fall kan överlämnas till . Brottsförebyggande frågor, liksom arbetet mot mäns våld mot kvinnor, är ett högt prioriterat område för regeringen. Systematisk förföljelse i form av upprepade hot, våld och trakasserier mot personer är ett samhällsproblem som regeringen tar på stort allvar. Det handlar oftast om kvinnor som utsätts av män som de har eller har haft en nära relation med. Ett antal olika åtgärder kan vidtas från samhällets sida för att förebygga att personer utsätts för denna typ av kränkningar. Kontaktförbud är ett viktigt verktyg. Som andra exempel kan nämnas skyddat boende och larmtelefon. Möjligheten att övervaka vissa kontaktförbud elektroniskt med så kallad fotboja infördes för att förbättra kontaktförbudens skyddseffekt. Denna möjlighet har emellertid använts i mycket liten utsträckning. En förutsättning för att kombinera ett kontaktförbud med fotboja enligt dagens lagstiftning är att ett utvidgat kontaktförbud överträds. Besluten om utvidgade kontaktförbud är dock fortfarande få. Hur många av dem som överträds framgår inte av Brås rapport, inte heller om överträdelserna sker fysiskt eller på annat sätt. Om det rör sig om överträdelser som sker genom sms eller telefonsamtal fyller en fotboja inte någon praktisk funktion. I sin rapport pekar Brå på flera tänkbara förklaringar till varför kontaktförbud med fotboja inte har använts oftare. Utöver villkoren för att använda fotboja nämns att det tycks finnas brister i rutinerna vid ansökningsprocessen som bidrar till att det utvidgade kontaktförbudet inte används oftare. Mot bakgrund av vad som framkommer i Brås rapport anser jag det vara angeläget att närmare analysera vilka skäl som ligger bakom den begränsade användningen av fotbojan och vad det har för betydelse för det skydd som kontaktförbudet är avsett att ge. Jag delar justitieutskottets bedömning att det finns behov av att undersöka om kraven för att använda fotboja är för höga. Brårapporten bereds inom , men jag kan redan nu säga att min avsikt är att utreda frågorna vidare för att skapa ett starkare skydd för brottsoffren och andra som riskerar att utsättas för trakasserier. Ett sådant utredningsarbete kommer att ha en generell inriktning med syfte att kontaktförbuden ska tillgodose ett gott skydd i alla situationer där det finns risk för att någon kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera en annan person. 19 (FP): Jag vill tacka justitieminister för svaret. Det råder ingen tvekan om att vi är överens om att detta är ett allvarligt samhällsproblem som vi måste möta med kraft. och de flesta partier, vill jag påstå, har svårt att ställa upp på den fruktansvärda situation som många människor lever i. Det är våld som begränsar män och framför allt kvinnor i vårt land. Människor förföljs, hotas och misshandlas. Det är också ständigt närvarande i debatten. Senast har tidningen en omfattande artikelserie om hur detta slutar, inte sällan med dödlig utgång. Och det måste betecknas som en av de absolut största integritetskränkningarna man kan tänka sig. Livet kan ta slut eller bli i stort sett omöjligt att leva. Som justitieministern hänvisade till vidtas det och har vidtagits mängder av åtgärder när det gäller lagstiftningen. Vi har tre nivåer för kontaktförbud, varav den sista kan kombineras med boja. Men vi vet att det bara har använts ett fåtal gånger i praktiken. Det är sorgligt. Det är viktigt att man riktar in sig på och dessutom ger ett stöd till de personer som har svårt att låta andra vara i fred. Vi i ser fotbojan som ett stöd för personen att avhålla sig från att vistas på vissa områden. Brå har utvärderat detta; det är inte helt klart. Men de besök som jag gör hos åklagare, poliser och kvinnojourer runt om i visar att det måste stramas upp. Stiftelsen kommer också med en rapport som pekar på samma sak . Det gläder mig att justitieministern delar den synpunkt som majoriteten i justitieutskottet framför om att vi nu ska återkomma med en skärpning för att vrida upp detta. ser dessutom gärna att det område som en person kan avskiljas ifrån kan vidgas. Det vore intressant att höra hur justitieministern ser på det. Det finns hundratals kommuner i . Och vi menar att personen som är utsatt ska ha rätt att vistas i ett större område och kunna känna sig fredad. Och personen som förföljer, hotar och kanske också har begått våld ska hålla sig därifrån. är ett fantastiskt land och ett stort land. Men på ett visst område där den utsatta personen vistas ska hon eller han ha rätt att vara i fred. Vi skärpte straffen för grov kvinnofridskränkning . Det hänger också ihop med det här. Då lade vi minimistraffet . Det tycker jag är tänkvärt. Jag sa då också att det kändes som en onödig innovation. Jag är fullt medveten om att det handlar om rädsla för att våra domstolar aldrig skulle godkänna något som grov kvinnofridskränkning, utan skulle tycka att straffvärdet blev för högt med ett minimum . Men ser gärna att förslag om att lägga minimistraffet för grov kvinnofridskränkning återkommer. Jag undrar också om justitieministern kan säga något om hur man ser på brottet stalkning i detta sammanhang. Något som börjar med en sjuklig förföljelse övergår snart i andra former av kränkning där fotbojan kan bli aktuell. Det vore spännande att höra justitieminister reflexioner på stalkning. Det finns utvärderingar som visar att det är rätt tänkt, men det finns också brister i tillämpningen. Det leder sällan till de straffnivåer som är rimliga. Därmed hindrar det inte personen som är besatt på rätt sätt. 20 (S): Jag tyckte att det var positivt när möjligheten med elektronisk fotboja kom, kopplat just till fall av stalkning – det handlar framför allt om en man som förföljer en kvinna som han har eller snarare har haft ett förhållande med eftersom det naturligtvis bryts i samband med detta. Tyvärr har det varit många problem med det här. Många tekniska bekymmer har ställt till det. Det har funnits fall där det inte har blivit någon fotboja trots att det egentligen skulle ha blivit det. Alla kriterier har funnits, men det har inte gått. Hos har trettiotalet sådana fotbojor legat, i väntan på användning. Det är kopplat till den nya regeln om att ett utvidgat kontaktförbud ska kunna kombineras med fotboja, om man bryter mot det utvidgade kontaktförbudet. Men har de här fotbojorna äntligen börjat komma i bruk. Vad jag har förstått har det skett i två fall . I det ena fallet har mannen brutit mot det utvidgade kontaktförbudet upprepade gånger. Han har dessutom sagt öppet att han inte kommer att följa det. Det borde alltså vara solklart att han ska ha fotboja. Jag tror att det finns många fler fall där det skulle kunna tillämpas, redan enligt gällande regelverk. Den här debatten handlar ju egentligen om två delar. Det handlar om att man behöver ändra regelverket så att det blir lättare att utfärda straffet fotboja. Men det handlar också om att kunna använda det med det regelverk som finns , i de fall där man upprepat bryter mot utvidgat kontaktförbud. När elektronisk fotboja har tillämpats i – det handlar i första hand om män, men det är klart att det kan vara en och annan kvinna – är det intressant att se att många struntar i det och bryter mot kontaktförbudet trots fotbojan. Men skillnaden är att när de har fotbojan märks det att de har brutit mot det. Det finns bevis. Då börjar det tjuta, både hos kvinnan och hos polisen. Det innebär också att kvinnan får en chans att komma undan och att polisen får en chans att rycka ut och ta honom. Därför är det här positivt. Det är klart att det är integritetskränkande med en fotboja, att bara kunna röra sig inom ett visst område. Därför kan man inte utfärda det lättvindigt. Men man måste också se till brottsoffrets integritet och vad det innebär att befinna sig på flykt eller frukta för sitt och familjens liv. Därför tycker jag att det är positivt att frågan nu ska utredas så att man kan se om vi kan gå vidare på den här vägen. Då kan man också utvärdera de fall som finns och studera hur det går, om det fungerar eller om man behöver ändra reglerna på något sätt. En sak som jag tycker vore intressant att titta på är möjligheten att utfärda fotboja som ett alternativ till att släppa någon helt fri i väntan på att en dom ska vinna laga kraft. Ett konkret exempel var i , där en man hade blivit dömd för dödshot mot den kvinna som det gällde. Bedömningarna gick isär – polisen ansåg honom vara ett stort hot mot kvinnan, medan domstolen ansåg att han inte var det. Kvinnan gömde sig för honom, men han lyckades hitta henne, och tyvärr mördade han henne inför deras två gemensamma små barn. Detta kunde kanske ha varit ett fall där man som alternativ till att släppa någon helt fri åtminstone sätter på en fotboja i väntan på att en dom ska vinna laga kraft. Då finns det lite större chans för kvinnan att komma undan mannen och även för polisen att ta honom. 21 Justitie- och migrationsminister (S): Jag har inte så mycket att tillägga efter utmärkta föredragning, både av bakgrunden och av en del av de problemställningar som finns. Vi socialdemokrater drev ju på för den här möjligheten under vår oppositionstid, och jag ska säga att även den borgerliga regeringen under den tiden tog frågan på stort allvar. Vi var lite irriterade över att det tog så att få den nya tekniken på plats, men så kan det vara . har vi den nya tekniken på plats, men den används i väldigt liten utsträckning. nämnde två tillfällen när detta kommit till användning som vi vet om. Det är också därför som interpellationssvaret är så pass positivt. Jag vill verkligen sända signalen att nu öppnar vi upp den här frågan och vidareutreder möjligheterna att få en ökad användning av fotboja. Det jag säger är alltså att vi inte är nöjda med situationen som den är, utan vi måste göra en översyn av hur vi går vidare och utreder detta. Jag ska dock säga att vår uppgift inte underlättas av att riksdagsmajoriteten har dragit in på regeringens förvaltningsanslag. Det innebär att vi måste hitta finansiering för nya utredningar. Men jag tycker att det här är en så pass viktig fråga att vi bör kunna sätta igång med ett arbete så fort det är möjligt. 22 (FP): Det var ett välkommet inhopp av – utmärkt! Många behöver driva på, för i grunden handlar det om lagstiftning. Teknik i all ära, men det måste vara lagen som säger att vid en viss nivå av risk är det bättre att använda bojan en gång för mycket. Den integritetskränkningen är ju inte så omfattande att hela livet förstörs. Det finns en sådan risk med all lagstiftning som handlar om att hindra människor från att göra något som de ännu inte har gjort. Det är betydligt lättare att i straffrätten lagföra människor för något som de har gjort och inte för vad de kan komma att göra, vilket det handlar om här. Till och från använder vi fotboja i andra delar av rättsväsendet, och därför ser vi att vi måste komma med förslag där vi sänker nivån på överväldigande risk så att fotbojan kan användas oftare. Det finns säkert invändningar från Lagrådet, men detta är vad det handlar om, och då kommer det också att användas. Jag hade också frågor till justitieministern om stalkning. Det vi i har sett i de utvärderingar som har gjorts är att man behöver bredda stalkningsparagrafen. Man kan föra in flera brottstyper som tillsammans med andra konstituerar en högre nivå av stalkning. Man kan också räkna in vem eller vilka stalkningen riktar sig emot. Det kan vara en individ som är förföljd, men det kan också vara så att även personens familj förföljs, och det kan räknas in på ett sätt som inte görs . Jag ser gärna att vi moderniserar bestämmelsen om ofredande för att kunna stärka stalkningen, och det finns ytterligare några saker som kan tänkas för att förstärka stalkningen. handlade inte interpellationen om detta, men det vore intressant att höra, för stalkning hänger ihop med förföljelse och fridskränkningar på andra sätt, inte minst kvinnofridskränkning.