prot · H209122 · 2015-09-03 00:00:00 — Det är partiklar som måhända är små, ja ibland kanske till och med så små att de inte ens kan ses med det mänskliga ögat, men det betyder tyvärr inte att plasten är ett problem – snarare tvärtom. Ju mindre plastpartiklarna är desto svårare är de att hantera. I vattnet fungerar mikroplasterna som magneter för bakterier och miljögifter. Mikroplasterna äts sedan upp av plankton, bottenlevande musslor och andra och förs därmed in i näringskedjan och stör de ekosystemen. Vi människor påverkas när vi konsumerar fisk och skaldjur. Mot denna bakgrund är det mycket glädjande att regeringen har gett i uppdrag att utreda hur källor till mikroplast i havet kan åtgärdas. Detta regeringsuppdrag har tillkommit efter att vi här i lämnade ett tillkännagivande till regeringen om att stärka arbetet för att minska förekomsten av marint skärp och mikroplaster i våra vattenområden. Det är välkommet att regeringen har följt i alla fall detta tillkännagivande. Jag kan dock konstatera att regeringen har fler än 100 andra tillkännagivanden att göra verkstad av. Jag vill ta tillfället i akt och påminna regeringen om att höja tempot och följa riksdagsmajoritetens vilja. Nog om detta och åter till mikroplasterna. Ministern nämnde i sitt svar att Kemikalieinspektionen har i uppdrag att undersöka möjligheten att nationellt begränsa mikroplaster i kosmetiska produkter. Det är bra att den möjligheten undersöks, men ännu bättre är det om vi kan hitta gemensamma europeiska lösningar och stärka den gemensamma EU-lagstiftningen och andra internationella överenskommelser. Detta är trots allt en gränslös problematik som inte kan lösas enkom med åtgärder här i , herr talman. Ministern och jag är dock överens om att vi ska försöka hitta nationella och lokala lösningar och åtgärder i . När det gäller just kosmetiska produkter och andra hygienartiklar är det glädjande att många företag frivilligt har valt att fasa ut användningen av mikroplaster. Med lite tur kanske det problemet löser sig innan vi har fått en tuffare lagstiftning på plats. Men jag tycker att man från politiskt håll bör försöka att uppmuntra frivilliga initiativ och bidra till att stärka det frivilliga arbetet. Därför undrar jag vilka diskussioner som ministern för med berörda företag och branscher. Hur ser ministern på möjligheterna att få till frivilliga överenskommelser för att fasa ut mikroplaster i till exempel kosmetiska produkter? 19 Klimat- och miljöminister (MP): Även detta är en interpellationsdebatt om ett väldigt angeläget ämne som har berört väldigt många, inte minst när fler svenskar än under det övriga året lever och umgås i våra fantastiska havsmiljöer runt om Sveriges kuster. Som jag redogör för i svaret är detta ett långsiktigt prioriterat område för . Vi jobbar väldigt aktivt, inte minst i de regionala organisationer som hanterar dessa frågor när det gäller och . Men jag kan konstatera att man kan bli ganska deprimerad över situationen på den globala nivån. Det finns nästan plast i havet, vilket är en avsevärt större mängd än vad som är synligt eftersom sjunker till botten. Skulle man dyka i bottenmiljöerna i världshaven kan man se att miljön där har ändrats väsentligt på grund av bland annat allt skräp. Det är bra att detta är en fråga som och andra länder driver inom de internationella samarbetsorganisationerna. Det är bara genom samarbetslösningar som man kan nå ett resultat. Marint skräp är per definition ett skräp som flyttar sig över nationsgränserna. Det märker inte minst kommunerna på . Kopplingen mellan hur mycket svenskarna skräpar ned och hur mycket skräp som man ser på stränderna står inte helt i korrelation. Här handlar det såklart om ett internationellt arbete. Det som har kommit upp som en ytterligare orosfaktor är detta med nedbrytningen till mikroplaster. Dessutom har man sett dessa plaster som en biprodukt som kan användas som ett ämne i andra produkter. Det har naturligtvis inte förbättrat situationen. Troligen har man i början inte insett betydelsen av mikroplasternas effekter. har forskningen kommit fram till att det kan ha alla möjliga typer av effekter. Man har bara inte känt till dem tidigare. Bara komplikationen att plaster kan suga åt sig bland annat andra miljögifter – precis som redogjorde för – gör ju att forskarna är oerhört oroliga. Detta är alltså en av de nya orosfrågorna, inte minst för den redan väldigt känsliga , men också för andra hav. Det var bakgrunden till att det var angeläget att ytterligare få igång det svenska arbetet och bredda Kemikalieinspektionens uppdrag. Man ska nu se över hela området för att säkerställa att det blir en bättre helhetsbild. Jag hoppas att jag kan återkomma till eller utskottet och redogöra för den bilden, eftersom detta är en angelägen fråga för många. I fråga om svenska begränsningar kontra internationellt samarbete vill jag vara tydlig med att anledningen till att man ser över om det är möjligt att införa nationella begränsningar är att se om det fungerar som ett verktyg för att driva på en samarbetslösning. EU-samarbetet fungerar ibland så att EU-systemet liksom inte orkar med ytterligare en fråga att hantera. Men om tillräckligt många medlemsländer börjar driva frågor och är tydliga och konkreta med vad som kan göras, då blir det en annan acceptans. Det har vi sett i flera kemikalieärenden, så där finns en koppling. Vi genomför inte bara begränsningar hemma för vår egen befolkning, utan vi gör det också för EU-samarbetet. 20 (M): Tack för svaret, ministern. Men jag vill också påminna om min andra fråga om hur ministern ser på möjligheterna att på frivillig väg fasa ut mikroplaster i till exempel kosmetiska produkter. Som ministern sa blir den största andelen av det skräpet kvar i haven. Det mesta spolas ju inte upp på stränderna, utan det mesta ligger under ytan och sjunker till botten. Likväl är det väldigt stora mängder som hamnar på våra svenska stränder. I är det särskilt som är utsatt på grund av det geografiska läget och de strömmar som för med sig enorma mängder skräp från inte minst de till den svenska och i synnerhet till . Detta drabbar naturligtvis de berörda kustkommunerna, de boende, det lokala näringslivet och turismen väldigt hårt. Turismen är ju verkligen en basindustri för . Den enastående bohuslänska skärgården lockar miljontals besökare , och det förstår jag mycket väl. Ministern konstaterar ganska krasst i sitt svar att ansvaret för att ta hand om det skräpet är kommunernas. Så är det , men frågan är: Är det rimligt att det är skattebetalarna i , , och andra drabbade kommuner som ska stå för kostnaderna för att hantera skräp som kommer från och från vet vilka länder? Nej, det är såklart inte rimligt. Därför är det välkommet att Havs- och vattenmyndigheten har lämnat bidrag till exempelvis projektet och attraktiv kust, som ju drivs av de tio bohuslänska kustkommunerna tillsammans med . Det är också bra att Havs- och vattenmyndigheten stöder projektet , som är ett enkelt, men lysande initiativ. Det innebär att yrkesfiskare tar med sig skräp som hamnar i trålen eller i andra fiskeredskap till land, där skräpet sedan inventeras och tas om hand. Det bidrar därmed till ett renare hav och till att vi får en ökad kunskap om det skräpet. Det lilla stöd som Havs- och vattenmyndigheten ger till arbetet med det skräpet räcker inte. Det behövs verkligen insatser på europeisk nivå. Det enda rimliga är också att kostnaderna fördelas solidariskt länder emellan. Detta måste den fortsätta att driva. Jag vill fråga ministern: På vilket sätt driver kostnadsfrågorna inom EU för att få till en mer solidarisk finansiering för hanteringen av marint skräp? Eller menar ministern att det är en rimlig ordning att det är de svenska – ofta små – kustkommunerna som ska bära ansvaret för kostnaderna för det skräpet? Som ministern sa är det bästa sättet att förebygga problemet med marint skräp att göra insatser på land. Land och hav hänger samman. Det mesta av det skräpet kommer inte från människor som vistas i skärgården eller från fartyg, utan det kommer från verksamheter på land. Där är EU:s kommande paket för cirkulär ekonomi oerhört viktigt. Jag vill verkligen uppmana regeringen att fortsätta med arbetet för att säkerställa att paketet blir ambitiöst och att frågorna om det skräpet inte glöms bort, även om det bästa sättet att komma till rätta med det skräpet är att börja med arbetet på land. 21 Klimat- och miljöminister (MP): Tack för denna angelägna diskussion. Jag ska försöka svara på de frågor som ställer. I ditt första inlägg frågade du om man ska jobba med frivilliga åtgärder för att fasa ut mikroplaster från till exempel kosmetiska produkter. Ja, självklart ska man göra det, och det ingår också i den dialog som Kemikalieinspektionen för med branschen. Jag noterar att organisationer i andra länder har varit snabbare på pucken genom att sprida listor över företag som redan har bestämt sig för att ta bort mikroplaster i sina kosmetiska produkter, och jag tror att det kan få en större spridning också i . Jag har sett vilket stort gensvar det har i det svenska samhället att ifrågasätta om det är rimligt att använda mikroplaster som tyvärr inte kan renas utan som går ut genom reningsverken till haven. hade jag en diskussion med en av flera forskningsgrupper i som har tagit sig an problemet med mikroplaster i hav. Även dessa grupper har spännande idéer om vad komplikationerna egentligen innebär och hur man kan visualisera dem. Här kan man också göra pedagogisk nytta i samhället för att stärka kunskaperna om att avfall är någonting som kan ställa till skada om det avhänds på fel sätt. Men å andra sidan kan avfall som avhänds på ett riktigt sätt snarare bli en resurs, precis som är inne på vad gäller kopplingen med cirkulär ekonomi. Därför är det inte bara arbete med cirkulär ekonomi som är intressant utan också avfallsarbetet. har varit och fortsätter att vara starkt pådrivande för ett stärkt avfallsarbete som går ihop och är i samklang med ett resurseffektivt samhälle där vi kan få ut mer resurser i stället för mer sopor och skräp, som ju bara skapar problem. Nyckeln till det är – och det är där ligger allra främst – att avgifta kretsloppet, det vill säga vi måste se till att de produkter som släpps ut i kretsloppet är så giftfria som möjligt för att kunna återanvändas . Det faller tillbaka på vilket skräp vi kommer att få i haven. När det gäller att arbeta på frivillig väg förs det branschdialoger. Kemikalieinspektionen håller i dem, och initiativ kommer definitivt att löna sig. Jag har sett hur diskussionen inte minst politiskt vad gäller andra kemikalier, såsom bisfenol A eller bisfenoler som sådana, vilket vi diskuterat mycket, ledde till att branschen tog bort bisfenol i användningen av relining långt innan regeringen kom fram till beslutet att förbjuda det. Där ser vi hur den frivilliga vägen kan skapa en marknad än vad våra ganska trubbiga verktyg inom politiken kan åstadkomma. Det är en viktig buffert för att tala om för nya aktörer, inte minst utländska, som kommer in på den svenska marknaden att här gäller en tuffare kemikaliereglering. Den sista frågan gällde om kommunerna ska ansvara för skräp. Det är mer en generell skrivning. Det är ingen skillnad mot den tidigare regeringens handhavande. Ansvarsfördelningen i har varit att det är kommunerna som har hand om sophanteringen, som har ansvaret för renhållningsbiten. Däremot tror jag att det är oerhört viktigt att följa frågan och se på vilket sätt fler aktörer, inte minst med tanke på komplikationerna kring friluftslivet och turistaktiviteterna, kan delta. Det är något som även staten ska engagera sig i, att stödja initiativ och ge stöd till kommunerna för att komma till rätta med arbetet med marint skräp på det sätt som jag redogjorde för. 22 (M): Tack, ministern, för svaret! Ja, jag tycker att det är oerhört viktigt att är en stark röst i EU-samarbetet för att få fram mer gränsöverskridande lösningar gällande det skräpet. Det är verkligen inte rimligt att några få stackars kommuner, framför allt bohuslänska, ska bära kostnaderna för en nedskräpning som egentligen är orsakad av andra länders medborgare. Det är viktigt att fortsatt gör sin stämma hörd för att försöka hitta lösningar till och finansiering av nedskräpningen. Sedan är jag helt medveten om att lagstiftningen som sådan när det gäller ansvarsfördelning inte är ny för den här mandatperioden. Men som sagt, att stödja de drabbade kommunerna i större utsträckning tycker jag att vi politiskt, gemensamt över parti- och blockgränserna, borde verka för. När det gäller avloppsvattnet är det, precis som ministern sa, mycket som kommer från hudvårdsprodukter och sköljs ut, ibland orenat. Tack och lov renas majoriteten av mikroplasterna och mikroskräppartiklarna trots allt i våra reningsverk, men upp till kanske går ändå ut i våra hav. I är det särskilt allvarligt. Där är vattenutbytet så lågt att ansamlingen blir ännu mycket större. Med mer avancerad reningsteknik går det att få ned utsläppen mycket mer. Alliansregeringen initierade en satsning på att just utveckla ännu mer avancerade avloppsreningssystem. Det projektet har framför allt varit inriktat på läkemedelsrester men skulle även kunna handla om de här utsläppen. Därför undrar jag om ministern är beredd att förstärka och bredda den typen av satsningar eller om man helt enkelt ska se om man ska skärpa lagstiftningen och ställa tuffare krav på kommunerna vad gäller vilken teknik de ska använda i reningsverken för att minska utsläppen av mikroskräppartiklar i våra hav. 23 Klimat- och miljöminister (MP): Tack för en debatt som rör ett viktigt område, inte bara marint skräp i dess helhet utan även vad gäller mikroplasterna, som ju kommer från olika källor. Den särskilda källa som det och varit visst fokus på gäller kosmetiska produkter, men det är bara en ström av flera. Forskare pekar tydligt på att det är svårt att mäta varifrån de mikroplaster som de ser i haven egentligen kommer, hur mycket som är nedbrutna produkter av tidigare plastskräp. Det finns även indikationer på till exempel textilmaterial, som vid tvättning avhänder sig mikroplaster. Beträffande uppströmsarbetet vill jag säga att vi vet att allt miljöarbete är effektivt. Om vi tidigt kan skapa giftfria miljöer blir också problemen tidigt lättare att hantera. Det betyder inte att inte avloppsreningsteknikerna ständigt måste utvecklas. Det är ett naturligt arbete för att skydda haven från renat avloppsvatten som medför nya problem. är i en särskilt beklämmande situation. Det märker vi speciellt som detta, när det tidigt var ganska kalla vattentemperaturer som senare blev varmare. Vi ser vilka konsekvenser det ger med de stora syrefria bottnarna, inte minst i . Här är internationellt samarbete oerhört viktigt. Det gäller inte bara samarbetet i EU, utan även Östersjösamarbetet och det nordatlantiska samarbetet inom Ospar. Det är organisationer som kräver att länder som tar aktiv del. Jag har redogjort för flera av de projekt där tillsammans med andra länder tar på sig ledartröjan för att gå vidare, undersöka och också hitta konkreta lösningar tillsammans med fiskare, tillsammans med forskare och så vidare. Det är ett arbete som inte bara kan räknas i pengar. är ett nationellt föregångsland i den här sektorn liksom i andra. Överläggningen var härmed avslutad. § 9 Svar på interpellation 2014/15:630 om egenanställning – en outnyttjad resurs 24 Arbetsmarknadsminister (S): har frågat mig hur jag avser att arbeta för att fler människor ska kunna komma in i egenanställning. Det finns inget särskilt regelverk om egenanställningar och inte heller på annat sätt någon officiell definition, utan det är den vanliga gränsdragningen mellan arbetstagare och företagare som gäller. Som arbetstagare omfattas man av de rättigheter och skyldigheter som gäller mellan arbetsgivare och arbetstagare enligt lagar och avtal. Är man inte arbetstagare är det helt andra regelverk som gäller. Det finns inget mellanting. Vem som är att anse som arbetstagare i civilrättsligt avseende avgörs efter en helhetsbedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Man kan inte avtala om huruvida den arbetspresterande parten är att anse som arbetstagare eller inte. Jag ser ingen orsak att ändra på det. Människor ska kunna starta och driva företag och förverkliga sina drömmar och affärsidéer. Nya branscher och affärsmodeller innebär också möjligheter till nya jobb. Vi ska ha ett gynnsamt företagsklimat. Regeringen gör, bland annat via och det statliga bolaget , en rad insatser med syfte att göra det enkelt att starta och driva företag och få befintliga företag att växa. Det handlar exempelvis om regelförenkling, rådgivning och finansieringsinsatser. måste man vara uppmärksam på om nya former på arbetsmarknaden kan medföra en risk för att man kringgår anställningsskyddet eller arbetsgivares ansvar som arbetsgivare. För mig är det viktigt att det råder förutsägbara och trygga förhållanden på arbetsmarknaden. Jag följer noga utvecklingen av egenanställningsföretag och andra nya sätt att arbeta, men regeringen planerar inte att göra några speciella satsningar för egenanställningsföretag. 25 HANS (M): Tack, ministern, för svaret! Det är många människor som står utanför arbetsmarknaden, och många drömmer om att driva en egen verksamhet. Steget att gå från utanförskap till att starta företag är på flera vis kantat av hinder, alltifrån svårigheter att få fram startkapital till att hantera den administration som företagandet innebär. Därmed stannar också många goda ambitioner vid drömmar. Egenanställning kan i det här sammanhanget vara en lösning som kombinerar möjligheten att bryta utanförskap med mångas ambition att starta en egen verksamhet. Syftet med konceptet är att erbjuda en enskild möjlighet att verka som entreprenör genom att vara anställd i ett egenanställningsföretag. Medan företaget hanterar all administration är entreprenören själv ansvarig för att driva verksamheten, skaffa sig sina kunder och helt och hållet kunna fokusera på uppgiften. Egenanställning är ett koncept som är väldigt vanligt i och även i . Det är på frammarsch här i . Flera företag för nya entreprenörer finns , och allt fler tillkommer. Vi vet att har intresserat sig för den här företeelsen och bland annat beställt flera rapporter om egenanställning. Upplägget är intressant. Det är låga trösklar till att börja som egenanställd, och friheten att verka i sin roll är väldigt tydlig. Däremot är företeelsen väldigt lite känd i . Vad gäller försäkringssystemen hamnar den egenanställde i många fall utanför, då man inte räknas som vare sig företagare eller anställd i traditionell bemärkelse. Det är här någonstans som kruxet uppstår. – eller ; – ställde jag en fråga till ministern som handlade om egenanställningar. Det här vill jag gärna tacka ministern för: Det är glädjande att det då, i det svaret, fanns engagemang och förståelse för sakfrågan. Men jag blev fundersam över på vilket sätt ministern ville engagera sig för att göra egenanställning möjlig att ta del av för fler personer. När jag sedan ställde interpellationen undrade jag hur arbetsmarknadsminister ser på möjligheten att inkludera de egenanställda i de olika försäkringssystemen och hur ministern avser att arbeta för att fler människor ska kunna komma in i egenanställning. Svaret som jag nu hörde från ministern blev jag lite fundersam över. Det var inte lika positiva tongångar i interpellationssvaret som i svaret på den skriftliga frågan. Det måste väl ändå vara bra att människor går från utanförskap, från icke arbete, till arbete? Det måste väl vara bra att man kan göra det i olika former? Det finns många som inte har vare sig ambitionen eller förutsättningarna, kanske inte heller modet, att starta eget. Man har varit utanför arbetsmarknaden , och att stå utanför innebär en viss knäck för självförtroendet. Att därifrån starta eget företag är kanske inte det absolut lättaste att göra. Är det så att man har svårt att få arbete i form av anställning efter en lång tids utanförskap, då måste vi titta på modeller. Vad kan man göra där? Det är där egenanställning kommer in i bilden. Det är där egenanställning är ett smart företagande och en snabb anställningsform. Man kan i princip börja jobba om man har fått sin affärsidé godkänd av ett egenanställningsföretag. Det här, arbetsmarknadsministern, borde väl vara en möjlighet. Jag undrar: Varför vill regeringen inte se det här som en större möjlighet än man gjort ? 26 (M): Förra mandatperioden var både och jag ledamöter i arbetsmarknadsutskottet. I de diskussioner som vi hade då upplevde jag att vi hade en positiv samsyn om nyttan och fördelarna med egenanställning. I svaret som arbetsmarknadsministern nu ger upplever jag att visserligen följer frågan men att hon är mer fokuserad på eventuella risker för att man kringgår anställningsskydd eller arbetsgivarens ansvar som arbetsgivare. Ansvar och rättigheter och skyldigheter för både arbetsgivare och arbetstagare är viktiga saker; det är vi helt överens om. Likaså är regelförenkling, rådgivning och finansieringsinsatser viktiga. Men i det här fallet handlar det inte om personer som kanske i första hand går upp till för att få finansiering. Det handlar om personer som kanske är arbetslösa, ungdomar, personer som kommer direkt från studier, utlandsfödda eller äldre. Där fokuserar man hellre på själva arbetet framför det administrativa. Skillnaden i språkkunskaper kan vara en barriär, och nätverket saknas. Min fråga till arbetsmarknadsminister är: Varför väljer arbetsmarknadsministern nu att inte komma med konkreta åtgärder som kan underlätta egenanställningar? 27 Arbetsmarknadsminister (S): Tack för interpellationen, ! Jag tycker att det är en intressant fråga att diskutera. Det är ju så att egenanställningsföretag, som växer, är en ganska spretig samling. De som själva definierar sig som egenanställningsföretag kan se ganska olika ut, och ibland kan man fundera på om deras egen definition stämmer med hur de faktiskt fungerar. Det tror jag är ganska naturligt i ett skede där företag växer till och en ny form, som varit väldigt liten i även om den funnits , tar sig fram. finns en branschorganisation för egenanställningsföretagen som gör vissa definitioner, men alla är inte med där. Det gör att det blir lite spretigt när man ska tala om de här företagen. De ser olika ut och har lite olika fokus. Man kan säga att det är lite grann per definition som egenanställningsföretag ofta rymmer många olika verksamheter, och de kanske inte på samma sätt som bemanningsföretag är riktade mot vissa sektorer. Det gör att det inte alltid är lätt att tala om dem som en helt samlad företeelse. Jag ser att man använder egenanställning i många olika sammanhang. En del är, precis som interpellanten tar upp här, att man vill pröva en affärsidé och se om den bär innan man tar steget att starta företag. Jag tror att det kan vara ett bra sätt att pröva om det är någon som köper ens tjänster utifrån de premisser man har tänkt sig utan att ta det steget. kanske man startar företag. Jag har förstått att många gör det, att de går vägen via egenanställningsföretag till att driva eget företag och då kanske låter någon annan utföra administrationen. De köper den tjänsten om de inte vill ta på sig den själva. Andra använder det som ett komplement till en anställning. Man har ett jobb, men man vill också kunna tjäna lite pengar på sin hobby eller sin talang. Man sjunger eller spelar eller säljer annat som man inte har för avsikt att göra till huvudinkomst, och man vill göra det utan att driva företag. Det finns förstås också andra. Det är viktigt, tycker jag, att följa den här utvecklingen. Det är därför jag svarat så. Jag följer mycket noga det som händer. Jag ska svara på frågorna om de konkreta åtgärderna. Det är lite svårt att veta vad och avser. Den lagstiftning som jag ansvarar för definierar vem som är arbetstagare och vem som är arbetsgivare.