prot · H20948 · 2015-01-20 00:00:00 — Där bor för övrigt gamla järnvägsanställda . Jag minns att Socialdemokraterna, trots retoriken från här, ställde sig positiva till samordningen av bullerregler mellan och men att var kritiskt när vi behandlade detta . Kan det vara så att ni i regeringen har svårt att komma överens om detta? Det är i så fall inte första gången. Jag upprepar mina frågor: När kommer förordningen, och vilken är er inriktning? Jag noterar också indignation. Han kritiserar regeringen för brist på initiativ när det gäller studentbostäder. Ja, men det är ju just ett sådant initiativ som vi nu diskuterar här! Den tidigare regeringen beräknade att denna förordning skulle kunna träda i kraft . Den sittande regeringen borde, oavsett det kaos man har lyckats ställa till för sig själv, kunna processa en sådan här sak så att vi får en förordning på plats. Därmed skulle de olika lagstiftningar som vi har fattat beslut om i relativt stor enighet, dessutom med socialdemokratiskt stöd, kunna träda i kraft som vi tänkte oss. Jag har fortfarande två frågor till . Vad menas med ””? Slutligen är frågan, utifrån de olika remissvar som har kommit: Vilken är inriktningen? Vilka remissvar ska man gå till mötes? 44 (M): Som jag påpekade i mitt förra inlägg leder regeringens oförmåga att leverera en bullersamordningsförordning till konkreta problem för både länsstyrelser och kommuner. Det är någonting som ministern måste ta på största allvar. Där sitter tjänstemän i sin vardag och försöker tillämpa de nya bestämmelser som gäller från , men de saknar den vägledning som behövs genom en bullerförordning. Det är självfallet viktigt att ha en noggrann beredning. Det är grunden för allt regeringsarbete. Men det är också viktigt att nå resultat. Det är centralt att understryka det som har sagts tidigare, nämligen att alliansregeringen hade en tydlig ambition att ha en förordning på plats som lagstiftningen skulle träda i kraft . Ett förslag till förordning remitterades , och remisstiden gick ut en bit in . Sedan fanns det tid fram för att slutföra arbetet. Det är naturligtvis beklagligt att så inte har skett. Men det är också viktigt att ministern uppfattar den tydliga signalen att detta behöver komma fram, inte för vår skull, för oss riksdagsledamöter i allianspartierna, utan för alla dem som arbetar med frågorna och behöver vägledning. Det är centralt att framhålla. Jag blir lite orolig när ministern anför en del problem med buller. Det är väl känt att buller är ett folkhälsoproblem. är just syftet med förordningen att skapa en balans mellan de olika intressen som finns. I fall, som jag nämnde, är det att kunna både fortsätta att bygga och provflyga Gripen och utveckla staden med många nya bostäder. Jag hoppas att ministern inte backar nu och tänker ha alltför stränga krav i sin förordning, som jag hoppas kommer snart. 45 (KD): Hur länge kan man vara ny på jobbet? Jag ställer mig den frågan när jag lyssnar både på ministern och på socialdemokraten som deltar i debatten. Jag tror inte att det är någon som skrattar för att det här tar tid, utan det är bara ett bevis på vad som händer när man kommer oförberedd. Det är svaret på fråga. Vad tycker Socialdemokraterna? Det kanske jag kan få svar på i nästa inlägg. Vad tycker egentligen ? Är det det som tog upp i debatten ? Om jag ska sammanfatta hans inlägg var det väldigt tydligt att vill skärpa bullerkraven. Är det det som är linjen? Faktum kvarstår: Är det där skon klämmer, att man inte är överens? Det sades att vi har ett högt tonläge. Ja, när man har fattat beslut och alla bara väntar på en förordning, när en tidsplan redan har spruckit och tiden går, när studenter tvingas tacka nej till studieplatser för att det inte finns bostäder till dem – ja, då tror jag att väljarna vill att man har ett högt tonläge och är tydlig med vad man vill. Det är det som vi vill veta här : Vad vill regeringen? Ministern talade i den förra interpellationsdebatten mycket om att det är viktigt att man är tydlig och konstruktiv. talade i den förra interpellationsdebatten om utsträckta händer. Vi sätter oss gärna och pratar om bostadspolitiken. Jag tror att det vore väldigt bra för alla. Men då måste man också veta vad man vill prata om. Det är det som är så tydligt: Man var inte förberedd. Det är tydligt att det är det som är problemet för denna regering. Tills vidare undrar jag bara: Vad vill ni? Och vad säger ministern till alla studenter som måste tacka nej till studieplatser för att det inte är möjligt att bygga fler studentbostäder? 46 (FP): Jag blev något mer osäker på vad statsrådet egentligen avser med förordningen efter det senaste inlägget. När statsrådet går in på folkhälsoproblem väcker det en diskussion om de konflikter som har funnits i frågan. Jag vill vara tydlig: Vi är inte intresserade av att skapa boendemiljöer som skulle vara ohälsosamma. Det tror jag inte att någon i riksdag är, utan det handlar om hur vi kan utforma ett regelverk som gör att man med dagens byggteknik kan skapa god boendemiljö inomhus och även bygga täta städer nära kollektivtrafik. Att vi har bullrig miljö utomhus är ett dilemma i täta städer. Man ska naturligtvis bekämpa bullret där det alstras, men det är inte alltid möjligt. Även , med dåtidens byggteknik, bor det ju personer i täta städer. Men det är inte på något sätt ett argument för att frångå det viktiga med bullerdebatten. Det viktiga är vad ambitionsnivån är. Det är någonting man får förhålla sig till – det är vågskålar med folkhälsa kontra att kunna bygga bostäder så att folk har någonstans att bo. Jag är personligen helt övertygad om att vi med dagens byggteknik kan uppnå de goda miljöerna. Men jag är genuint osäker på dels om det kommer en förordning, dels vilken inriktning den kommer att ha. Är regeringens ambition att det ska bli lättare att bygga, eller är det något annat som kommer att väga in? Jag tror att den här frågan är jättestor för byggbranschen, för kommunerna och inte minst för alla bostadssökande. 47 (S): Det är väl härligt när det hettar till lite? Uppenbarligen trampade man på en öm tå när man påminde om resultatet från alliansregeringens tid. Jag kan inte tolka det på något annat sätt, det lite griniga tonläge som jag tycker att man hör här. Det är lite trist, men så kan det vara. tar upp att bostadsbyggandet har ökat . Ja, det vore väl märkligt annars. måste det ju öka. Det kan inte alltid vara lågt. Det är klart att måste trenden vända, och om det sker nu är det väl bra. Det är väl bättre att ha en regering som har tur än en som har otur när det gäller att ha regeringsmakten när bostadsbyggandet ökar. , talar om. talade man aldrig om . Då var svaret på allting en ny utredning. Att ha perspektivet att få till stånd lösningar på en sådan här förordning är väl i alla fall bättre än vad som hände under den tidigare regeringen. Den hade ändå – det ska man påminna sig – på sig att lösa många av frågorna på bostadsmarknaden. Resultatet gjorde till slut att väljarna tröttnade och valde att satsa på en ny regering, som har ambitionen att se till att staten ska spela en aktiv roll i bostadsbyggandet och inte bara förlita sig på marknadskrafterna. Det är de stora dragen i detta. Den tidigare regeringen hade ett rätt magert resultat när det gällde studentbostadsbyggandet. är orolig för att det är lågt . Det är i alla fall på väg att bli högre än vad det var under den tidigare regeringen. 48 Statsrådet (MP): Tack så mycket, interpellanten och alla andra som deltar i debatten! Det här är en oerhört viktig fråga, och det märks att alla som debatterar detta brinner för den. Det är en viktig grund för att vi över huvud taget ska kunna ha långsiktighet i frågan. Det är därför jag noterar att använder begreppet ”fick utstå” om den gamla regeringen. Jag ser det inte som att jag och vår nuvarande regering får utstå något. Snarare har vi en konstruktiv diskussion om hur vi tar nästa steg och vad som är och ska vara målet, nämligen att se till att få igång byggandet ännu lite bättre. Det noterades av åtminstone en av debattörerna att det byggs väldigt mycket men att det är långt ifrån tillräckligt. Jag delar det synsättet. För mig som ansvarigt statsråd är det viktigt att försäkra mig om att en förordning om riktvärden för trafikbuller utomhus vid bostadsbyggande kommer att fungera väl. Det var också därför jag tog upp de olika interpellationssvaren. Det är viktigt att klargöra för alla som lyssnar på debatten att det inte är så enkelt som av och på. Det finns många olika nyanser i detta. Den kanske viktigaste ingången som den tidigare regeringen hade var att få det här gjort på ett tydligt, stabilt och långsiktigt sätt. Det var kanske därför man inte hann få förordningen på plats. Man hade ändå, som uttryckte tidigare, lite på sig än vi har haft. Remissutfallet visar på att frågan om riktvärden är komplex och att det finns många bottnar i detta. Ytterligare ett tecken på detta faktum är att ansvariga myndigheter – även under föregående regering – har försökt samordna riktvärdena för till exempel flygbuller, en fråga som en av debattörerna tog upp. Man har inte lyckats landa i gemensamma slutsatser i den här frågan. Det var och som då diskuterade hur man skulle hantera den. Därför tycker jag att det är på sin plats att vara ödmjuk inför att det är en komplex fråga och att den därför måste få ta tid. En fråga som också togs upp var hur till det ska ta. Om vi räknar bakåt ser vi att vi har en normal beredningstid. Jag har tittat på hur beredningar kan ta, och det här är inte på något sätt den längsta beredningen. Det är heller inte målet. Målet är snarare att det ska vara en mycket bra beredning. Det är första gången jag får möjlighet att hantera en sådan här komplex fråga, och då vill jag att det ska bli rätt från början. Jag vet att ingen här inne som deltar i debatten vill ha en snabb beredning bara för att saker och ting ska komma på plats, eventuellt med en massa fel. Det ska gå rätt till, för det här ska hålla länge och över många mandatperioder. Eftersom regeringen inte har fattat beslut i frågan kan jag heller inte uttala mig om vilket innehåll en förordning kommer att få. Det hoppas jag att debattörerna respekterar. Det jag kan säga är att vi delar synsättet att samordnade och tydliga regler för hur buller utomhus ska hanteras vid planering av bostadsbyggande kan ha stor betydelse för möjligheten att förenkla bostadsbyggandet, inte minst i tätorter. 49 (C): Ja, , det hettar till. Det är väl bra, för nu har vi äntligen en regering som kan skylla ifrån sig utan som måste stå till svars för vad den gör. Det är positivt. Man efterfrågar resultat. Resultatet är nu en planeringstakt på 42 500 bostäder. Det är en nivå som hade gjort och hans vänner gröna av avund då det begav sig och som han säkert snart kommer att ta till intäkt för att den här regeringen har lyckats med sin bostadspolitik. Men faktum är att det är den tidigare regeringen och Alliansen som har lyckats. Retoriken slår tillbaka – det är ett levande bevis för. Givetvis har vi tillsatt utredningar. Precis som hans statsråd poängterar är det viktigt att man går till botten med de utredningar som man tillsätter. Dessvärre har en del utredningar som vi kanske kunde haft lite nytta av lagts ned. Det har vi varit inne på tidigare. Vi har dock en gemensam ambition; vi har en gemensam vilja. Man får väl ta fasta på den. När det gäller vårt tålamod får vi se hur länge det räcker. Vi kan visa tålamod ett litet tag. Men den här frågan, som väcktes i och med min interpellation, är viktig inte bara som enskild sakfråga. Den är viktig för att få en indikation på regeringens ambitioner och generella inriktning när det gäller regler. Är regeringens ambitioner liksom den tidigare regeringens att genom regelförenklingar och långsiktigt hållbara villkor se till att vi får upp en volym på bostadsbyggandet som ligger stadigt på den nivå som vi redan nu ligger på? Eller är ambitionen att införa fler regler, fler restriktioner som gör det svårare och mindre förutsägbart att planera för kostnadseffektivt byggande i hela landet? När ämnar regeringen besluta om en förordning, och vilken är inriktningen? 50 Statsrådet (MP): Jag vill tacka för en bra diskussion och debatt, vilket är A och O i parlamentariskt beslutstagande. Vi har ett parlament som ska hantera en situation med en minoritetsregering, precis som under förra mandatperioden. Vi har också ett parlament som vill ta ansvar. Det är det jag hör. Och det gläder mig eftersom det i grunden handlar om konstruktiva, framsynta lösningar. Jag har också sammanvägt de olika anledningarna till att vi debatterar den här frågan. tar egentligen upp en frågeställning liknande den som civilutskottets ordförande hade uppe tidigare. Då försökte jag besvara frågan utifrån det underlag som jag hade. Eftersom förordningen ska tillämpas vid bedömningen av huruvida kravet på just den här typen av bullerfrågor och förebyggande av olägenhet för människors hälsa är uppfyllt är det viktigt att bedöma vilka effekter enklare regler får för människors hälsostatus, för folkhälsan. När jag hör att man nästan förminskar just folkhälsofrågan blir jag lite orolig. Det kanske inte var debattörens mening. Men jag tror på just de vågskålar som tog upp, att man även måste väga för- och nackdelar i den här frågan. På just frågan om när förordningen kommer har jag samma svar som jag har lämnat tidigare, nämligen så snart vi bara kan. Frågan bereds, och jag kommer att bli väldigt glad, tillsammans med er, när vi inom en mycket snar framtid kommer att ha ett väl avvägt förslag. Då kommer vi att tacka varandra för att vi ändå har haft en konstruktiv diskussion och dialog. Överläggningen var härmed avslutad. § 8 Svar på interpellation 2014/15:167 om vårdval 51 Statsrådet (S): Per Åsling har frågat folkhälso-, sjukvårds- och idrottsminister på vilket sätt han tänker säkerställa att de många duktiga människor som är anställda i privata vårdföretag inte söker sig bort från sektorn. Han har frågat om det skulle vara en välkommen utveckling att de privata vårdföretagarna blir färre, om det i en gles kommun är att föredra att det finns en stor offentligt driven avlägsen hälsocentral eller flera mindre, privat drivna hälsocentraler nära invånarna och vilka garantier det finns för att det totala antalet vårdgivare inte blir avsevärt mindre när det blir upp till varje kommun eller landsting att tillåta alternativa utförare. Per Åsling har även frågat vad som är en skälig nivå för vinstuttag i ett privat vårdföretag, om syftet med regeringens planerade reform är att medborgarna ska ha en mer tillgänglig vård med högre kvalitet till oförändrad kostnad och om färre privata innovativa vårdföretag medverkar till att uppnå det syftet. Per Åsling har slutligen frågat hur statsrådet avser att se till att antalet sökande till de vårdrelaterade utbildningarna inte minskar på grund av den osäkerhet för deras framtida arbetsmarknad som skapats i ett läge när de sökande behöver bli många fler, inte färre. Interpellationen har överlämnats till mig. Jag skulle vilja börja med att instämma i vad Per Åsling säger om att det finns ett stort antal företagare som verkar inom vård och omsorg och som har som drivkraft att ge sina patienter den bästa vården och omsorgen. Regeringen har aldrig och kommer inte att agera för att dessa privata vårdföretagare ska bort. Regeringen avser att fortsätta det arbete som har påbörjats, där valfrihet och mångfald i välfärdssektorn är en självklarhet och kvaliteten i verksamheten står i centrum. En grundförutsättning för att nå detta mål är att skattemedel används till det de är avsedda för, nämligen att välfärden utformas så att medlen kommer patienterna och brukarna till godo och att kvaliteten i välfärden utvecklas. Per Åsling hänvisar till att den utredning om välfärden som regeringen aviserat leder till av osäkerhet. Men jag skulle vilja hävda motsatsen. Den grundläggande frågan är hur vi på bästa sätt ska få en välfärd som sätter patienter och brukare samt kvalitet i fokus. I detta sammanhang skulle jag vilja hänvisa till granskning av vårdvalet inom primärvården. Rapporten visar att reformerna har gett förbättrade kontaktmöjligheter med vården och fler vårdcentraler. Rapporten visar dock även att vårdvalet har gjort det svårare att uppfylla vårdens principer om likvärdig vård för alla och att de svårast sjuka ska prioriteras. Det är främst patienter med mindre vårdbehov och högre socioekonomisk status som har gynnats. Frågan är komplex, och det behövs en rad olika åtgärder för att politiken ska bli verkningsfull. Det är också en omfattande process som måste ske i flera steg. Därför är det ansvarsfullt att tillsätta en utredning som ska se över behovet av ett regelverk för användningen av offentliga medel för skattefinansierad välfärd och eventuellt lämna förslag på hur det bör utformas. Utredningen ska också analysera vilken påverkan en sådan reglering får på patienter, brukare, anställda och aktörer. Per Åsling nämner också att SKL har pekat på att det kommer att behövas ungefär 225 000 nya medarbetare i vården och omsorgen . Jag är glad att Per Åsling tar upp denna fråga eftersom den är mycket angelägen. Hälso- och sjukvården vilar i hög grad på professionernas kunskap, förmåga och omdöme. De stödstrukturer som finns måste underlätta för personalen att utföra sitt arbete, och berörda aktörer behöver se över sina krav och regler. Även SKL har pekat på att denna typ av åtgärder behövs. Jag vill i detta sammanhang säga att jag välkomnar SKL:s satsning viktigaste jobb som syftar till att öka kunskapen om och skapa intresse för välfärdsjobben och bidra till ökad stolthet över det viktiga arbete som utförs i välfärden. Låt mig avslutningsvis peka på Svenskt Kvalitetsindex årliga medarbetarundersökning som visar att kommuner och landsting har de mest engagerade och motiverade medarbetarna på arbetsmarknaden. 52 PER ÅSLING (C): Låt mig börja med att tacka statsrådet för svaret. De privata vårdföretagen i vård och omsorg tar emot en tredjedel av alla besökare i den landstingsfinansierade vården. Det är alltså en snabb förändring. Om vi tittar på enbart primärvården kan vi se att siffran är ännu högre. De privata vårdgivarna är en självklar del av Sjukvårdssverige, såväl för patienter som för anhöriga och personal. Av de ca 11 000 privata företag som verkar inom vård och omsorg i är små företag med mindre än 20 anställda. Dessa företag har startats av människor verksamma i vården och närvarande i verksamheten. De har tagit en stor risk och startat ett eget företag tillsammans med sina medarbetare på den vårdenhet där de har haft kommunen som arbetsgivare. Utvecklingen har gått fort. är 160 000 personer anställda i ett privat vård- eller omsorgsföretag. presenterade regeringen tillsammans med sin överenskommelse om en välfärd utan vinstintresse. Många hade hoppats att det skulle ha klarats ut vad som ska gälla framöver, men så blev det inte. hänvisas till en utredning som ska vara klar först . Detta skapar en osäkerhet för många, såväl företag som anställda och patienter som har sett det som en positiv utveckling att det har startats fler vårdcentraler sedan det fria vårdvalet infördes. Låt mig ta ett exempel från mitt eget hemlän . I norra har Nya Närvården lyckats etablera tre hälsocentraler i glesbygd. Man har en fast läkarbemanning och nöjda patienter. har där haft svårt att lyckas – jag skulle till och med kunna säga att landstiget har misslyckats. Nya Närvården har ungefär hälften av kommunens invånare listade hos sig. Personalen är nöjd med sin arbetsplats och engagerad, men är osäkerheten stor. Expansionsplaner som företaget har haft läggs på is. Både personal och patienter är väl medvetna om att den jämtländska landstingsledningens inställning till privata vårdgivare är negativ. Jag skulle vilja ha ett förtydligande när det gäller en av mina frågor avseende om statsrådet tycker att det skulle vara en välkommen utveckling att de privata vårdföretagen blir färre. 53 FINN (M): Tack, Per Åsling, för en väldigt viktig interpellation! Och tack, statsrådet , för svaret! Den här typen av frågeställningar har tidigare lyfts i interpellationssammanhang här i kammaren och också direkt med sjukvårdsministern. är det civilministern som svarar, och man kan vara säker på att den här typen av frågeställningar kommer att resas av oppositionen, och detta av många olika skäl. I det svar som nu har lämnat sägs det i en mening: ”Regeringen har aldrig och kommer inte att agera för att dessa privata vårdföretagare ska bort.” Det var ju en stor befrielse, för det skulle ju nästan vara ett ingrepp i de mänskliga fri- och rättigheterna om man skulle förbjuda privata vårdföretag. Vårdföretagsverksamhet är en serviceverksamhet som kan likställas med väldigt mycket annat. Jag noterade att statsrådet har återvänt från när det gäller en annan välfärdsfråga som gäller skolan, och då friskolors möjligheter att agera. I det danska exemplet är det lite slående att man i inte får använda sig av skattemedel när man bedriver den typen av välfärdsverksamhet. Men då misstar sig statsrådet, för det är nämligen så att de danska friskolorna finansieras med elevavgifter som ibland kan uppgå till . Det sliter isär människors möjlighet att utnyttja välfärd om bara vissa som har ekonomisk förmåga kan köpa sig välfärd. Vitsen med privata vårdgivare är att de också kan utnyttja de offentliga systemen på ett rimligt sätt, förutom att det skapas en valfrihet och mångfald. Även de som har mindre resurser har möjlighet att utnyttja dessa vårdgivare. Skulle vi i stället ha privata vårdgivare som inte kan utnyttja det offentliga systemet ekonomiskt, då kommer bara de som är stenrika att kunna köpa sig vård. Det sliter ju isär ett samhälle snarare än att ena det i en så viktig fråga som hälso- och sjukvården. Man kan rättmätigt ställa frågan: Hur tänkte man nu när man varslade om att man eventuellt ska ifrågasätta att privata vårdgivare får utnyttja offentliga medel? Jag vill påstå, statsrådet, att det kommer att dra isär samhället. Den utredning som egentligen skulle ha levererats av Alliansen har ersatts av en annan utredning som ska presenteras . Statsrådet säger helt korrekt att det är en komplex fråga, och att man därför ska ha en lång handläggningstid. Det är precis som Per Åsling sade, att tidsutdräkten för de 160 000 anställda i den här verksamheten innebär att de får känna en osäkerhet om deras arbetsplats får vara kvar eller inte. Det gäller inte minst de som ska investera i företagen. Det vittnar om en brist på förståelse att företag med idéer får vänta med sitt kapital som de har skaffat fram för att investera i vårdverksamhet eftersom de inte får något besked. Det är klart att här tappas det sugar som folk lämnar verksamheten. Det speglar just det som varslar om, att det behövs 225 000 fler som kan bedriva vårdarbete inom ramen för den kommande tioårsperioden. Därför ligger det en fara i att man nedmonterar de goda krafter som på olika sätt kan verka både i offentliga anställningar och i privata anställningar, om verksamheterna inte får använda sig av skattefinansierade medel på lika villkor. Det gäller dels att det finns en rättvis fördelning för att de med lagom stora inkomster ska kunna söka sig till den vårdgivare som de önskar, dels att flera, inte färre, kan bedriva verksamheten. 54 Statsrådet (S): Tack, Finn och , för inläggen! Diskussionen om hur vi ska utveckla den offentliga verksamheten är otroligt viktig. Det rör ju olika sektorer, bland annat vårdsektorn och utbildningssektorn. Här har vi som politiker en skyldighet att vidta de nödvändiga åtgärder som vi identifierar för att säkra kvaliteten i de offentliga verksamheterna. Det finns två delar i detta. Det ena är att vi måste utveckla de verksamheter som drivs i offentlig regi. Här avser regeringen att jobba med ny styrning bortom new public management. Vi ska sätta professionerna i fokus och stärka deras handlingsutrymme och autonomi.