prot · H209116 · 2015-06-15 00:00:00 — Det låter lite här som att det skulle vara tvärtom, att utskottet skulle vara enigt om att kritisera statsministern för regeringsförklaringen, men så är det alltså inte. Det var okej att säga: ”Därför kommer att erkänna staten .” Däremot har utskottet synpunkter på hur detta sedan hanterats och kommunicerats. skickades det ut information till utlandsmyndigheterna där det framstod som att detta redan var färdigt. Det var inte bra. Där borde det ha framgått att det skulle ske en beredning. Andra talare har sagt att det här kan ha försämrat förutsättningarna för ett ordentligt samråd med , och det är alldeles sant. Det är klart att det kan ha förändrat de förutsättningarna, eftersom det gjorde folk så upprörda. Sedan kan jag i och för sig tro att det ibland handlade mer om det politiska innehållet än om hur det faktiskt hanterades. Gransknings-betänkande Hanteringen av frågan om erkännande av Staten (Avsnitt 2.2) De här skrivningarna är kompromisser. Vi lägger, som vi konstaterat tidigare, olika vikt vid olika saker. Jag tror till exempel inte att omvärldens reaktioner berodde så väldigt mycket på att samrådet med ännu inte hade ägt rum. Jag tror faktiskt att de berodde på att man inte gillade det som regeringen sa att man hade för avsikt att göra. Det gör inte saken bättre. Det är klart att man skulle ha skött beredningen och den information som gick ut på ett bra sätt i alla fall. Men jag tror att vi ibland överskattar betydelsen av beredningsgången, i alla fall när det gäller andra länders reaktioner på de sakpolitiska frågorna. 240 SKÅNBERG (KD): Frågan i detta granskningsärende är, om vi kokar ned det, huruvida regeringen hade samrått med innan den faktiskt tog ställning för att erkänna Staten . Utskottet noterar inledningsvis att när läste upp regeringsförklaringen i kammare , just där jag nu står, var han godkänd av och hade mottagit det förordnande som talmannen själv hade utfärdat på vägnar. Därför finner utskottet, även med beaktande av att regeringsskiftet ägde rum först , att handlande i samband med regeringsförklaringen omfattas av granskning. Statsministerns och utrikesministerns uppgifter till KU vid KU:s utfrågning att ingen av dem hade tillträtt kan inte finna något bifall av KU. Naturligtvis går det att granska statsministern också vid hans regeringsförklaring. I förarbetena till riksdagsordningen uttalas att i en regeringsförklaring skisseras regeringens politik samt att regeringsförklaringen är tänkt att bilda utgångspunkt för en allmänpolitisk debatt i inledningsskede och att det därför är önskvärt att förklaringen får en viss fyllighet. Därom är vi ense. Mot den bakgrunden ska en regeringsförklaring enligt utskottets mening ses som en allmän avsiktsförklaring som inte kan tillmätas någon rättsverkan. Det är inte bindande i rättslig mening. Uttrycket i regeringsförklaringen: ”Därför kommer att erkänna staten ” kan därför inte i sig ges innebörden att regeringen har tagit ställning i frågan . Där kritiserar inte KU. KU:s kritik gäller hur, efter denna regeringsförklaring, uppgifter har kommunicerats i frågan om erkännande av Staten , främst av utrikesminister och av men naturligtvis generellt också av statsministern. Det har skett i massmedier, på regeringens webbplats och i information till utlandsmyndigheter, ambassader, med till exempel rubriken ”Lines to take: will recognize the State of ”. Utskottet noterar bland annat upprepade hänvisningar till ”vårt kommande erkännande av ” och uttalandet om att ”kommer att erkänna ”, utan att någon pågående beredning eller liknande nämns. Gransknings-betänkande Hanteringen av frågan om erkännande av Staten (Avsnitt 2.2) Landområdet i , som går under namnet , benämndes redan då i utskicken till utlandsmyndigheterna som ”Staten ” av regeringen. Enligt KU borde kommunikationen på ett tydligare sätt ha speglat att det pågick en beredningsprocess och att något beslut ännu inte var fattat. Som kommunikationen nu var utformad gav den bilden att regeringen i realiteten hade tagit ställning till Palestinaerkännandet före sammanträde. Det kan heller inte uteslutas, skriver , att kommunikationen har lett till att erkännande av Staten av omvärlden har uppfattats som avgjord före samrådet med . Så blev det. Över hela världen mottog man detta budskap . Det reagerades kraftigt från andra EU-länder, , ja, kort sagt över hela världen. Det sätt på vilket frågan har hanterats kan enligt utskottets bedömning också ha försämrat förutsättningarna för ett samråd med i reell mening, skriver utskottet. För det inträffade bär utrikesministern ett särskilt ansvar och statsministern ett övergripande ansvar. Dessa ord ska naturligtvis inte överdrivas. Men det är likväl allvarliga ord. Jag utgår från att det handlar om problem som har att göra med att regeringen var alldeles nytillträdd och att det inte blev väl gjort. Men det är likväl så att utrikesministern bär ett särskilt ansvar och statsministern ett övergripande ansvar. Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) 241 (SD): Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Som redan är känt vid det här laget är det alltså ett ovanligt enigt utskott som har kommit överens om och delar sin kritik av regeringen. Endast har haft reservationer i två fall där vi velat gå ännu något längre i värnandet av grundlagsstadgade befogenheter och kontroll av regeringen. Detta är ett av dessa ärenden. Men innan jag talar om utrikesministern vill jag bara säga något kort om granskningen i stort. Ordföranden har både på presskonferensen och även här framhållit att han har tittat på slutbetänkandena de senaste 20–30 åren bakåt i tiden och kommit fram till att detta var första gången KU var så enigt. Jag tycker dock att det nästan är av ännu större intresse att detta är första gången sedan SD kom i som sjuklövern faktiskt saknar egna reservationer i ett så viktigt och avgörande betänkande. Till detta finns det flera förklaringar. En av dem är förstås att utskottet har gjort ett bra arbete i många frågor och satt sig över partipolitiska egenintressen. Men sedan finns det tyvärr också andra aspekter, varav en formulerades mycket väl av televisions politiska reporter , nämligen att om S och MP är med på kritiken mot sina egna statsråd kan man förhoppningsvis mildra den något. Dessa försök till skademinimering kan man naturligtvis ha viss förståelse för. Den tredje orsaken tycker jag däremot är desto tråkigare och det är dessvärre att decemberöverenskommelsens parlamentariska kyla känns av även i KU. Det är också därför vi i SD har varit tvungna att inkomma med en reservation i detta och ytterligare ett ärende. För om man ur ett rent författningsmässigt, neutralt perspektiv granskar utrikesministern kan man rimligen inte komma till annan slutsats än att hon här förtjänar kritik. Gransknings-betänkande Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Låt mig snabbt rekapitulera ärendet. En majoritet i uttalade alltså att inte skulle informera övriga EU-staters ministrar i rådet för utrikes frågor om erkännandet av . Statsrådet har då, i stället för att informera om innehållet vid sittande möte, valt att ändå göra detta på en så kallad informell lunch i samband med mötet. Att hon rakt emot uttryckliga önskemål så att säga rundar och meddelar exakt samma information men under lite andra former utanför det formella mötet kan inte befria henne från ansvar. Att använda som ett rundningsmärke tycks för övrigt ha varit något av en röd tråd för den nu sittande regeringen även i andra ärenden i det aktuella betänkandet, till exempel i det tidigare fallet med och kommande ärende om vårdvalet, där aktuella statsråd alltså också mycket riktigt har fått kritik. Vi hade önskat att KU:s majoritet kunde varit konsekvent och lämnat kritik även i detta fall. När vi ändå talar om att vara konsekventa, herr talman, kan det konstateras att när det gäller den kritik som riktades i det förra ärendet om själva erkännandet av som sådant var det inte uttalandet i regeringsförklaringen i sig som kritiserades, utan det upprepande och konkludenta handlande som därefter följde, där utrikesministern fortsatte att på diverse olyckliga och olämpliga sätt informera omvärlden om agerande. Detta skedde bland annat genom olika utskick till myndigheter, artiklar i tidningar och anföranden i diverse internationella sammanhang, såsom givarkonferenser etcetera. Och självfallet var informationen till övriga medlemsstater i EU bara ytterligare en i raden av dessa aktiviteter. Men att just denna informationsaktivitet, vilken till och med stod i strid med uttalade vilja, helt plötsligt skulle undgå kritik förefaller i alla fall mig och säkerligen många därtill som ytterst märkligt och graverande. En retorisk och möjligen återigen något konspiratorisk fråga infinner sig då i mitt stilla sinne. Hade bedömningen och utgången i detta ärende tett sig annorlunda om det inte vore en anmälan från som låg till grund för granskningen? Det lär vi aldrig få reda på men jag känner mig likväl ändå trygg i förvissningen om att detta inkonsekventa och något suspekta beteende framstår som tämligen uppenbart i åhörarnas och väljarnas ögon. I detta anförande instämde (SD). 242 (M): Detta är alltså, som framgick, ett av de två ärenden där vill gå längre i kritik än vad övriga partier i är beredda att göra. Frågan gäller om utrikesministern agerade i strid med instruktion när hon vid en informell lunch i samband med ett ministerrådsmöte i informerade övriga utrikesministrar om vad som stod i regeringsförklaringen om kommande erkännande av Staten . Bakgrunden till anmälan – det är förresten inte en utan två anmälningar, en från sverigedemokratiska företrädare och en från – är ett animerat sammanträde i , då utrikesministern nämnde sin avsikt att informera om regeringsförklaringens innehåll. Gransknings-betänkande Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Ledamöter i från oppositionspartierna menade då att det var olämpligt att lämna sådan information i samband med , eftersom frågan om erkännandet av ännu inte hade varit föremål för samråd i . Detta debatterade vi under den tidigare dagordningspunkten. När KU har analyserat frågan konstaterar utskottet inledningsvis att bestämmelserna om samråd och information mellan regeringen och om vad som sker inom EU syftar till att ska få ett aktivt och verkligt inflytande som gör det möjligt att på förhand påverka de ståndpunkter som ska inta inför förhandlingar och beslutsfattande nom EU. Även om ståndpunkter i aktuella EU-frågor förs fram av ministrar vid sidan av formella EU-möten ska ståndpunkterna vara förankrade i . Ståndpunkter i sådana frågor som förs fram av statsråd vid till exempel informella lunchmöten måste alltså vara förankrade. Men, och det är det centrala i detta ärende, i detta ärende konstaterar KU att den information som utrikesministern lämnade vad avser kommande erkännande av inte omfattades av samrådsskyldigheten. Det är centralt att upprätthåller den grundläggande principen för sitt arbete, nämligen att granskningen ska göras på rättslig grund. Man utgår alltså från lagstiftning, praxis och andra regler och bedömer ifall regeringen har följt dessa regler eller inte. Vad det handlar om i detta fall är riksdagsordningen 7 kap. 14 § som reglerar regeringens skyldighet att samråda med . Där framgår att samrådsskyldigheten gäller sådana ärenden där beslut ska fattas i . Det handlar också om hur förhandlingar ska föras inför beslut i ministerrådet. Det handlar dessutom om samråd inför möten och beslut i , alltså EU:s stats- och regeringschefer. Om vi tittar på detta aktuella ärende var det så att frågan om erkännande av Staten inte skulle tas upp till beslut vid något sammanträde med , bland annat eftersom det är en nationell angelägenhet att besluta om erkännande av stater. Samrådsskyldigheten med gäller enbart frågor som EU ska fatta beslut om. Detta gäller även om utrikesministern valde att ändå redovisa för att hon avsåg att lämna denna information till sina utrikesministerkollegor. En minister kan informera ministerkollegor om allehanda frågor som medlemsstaterna ensamma har att fatta beslut om. Och enbart det faktum att ministern berättar för att han eller hon har för avsikt att lämna sådan information innebär inte att det därigenom uppstår en formell skyldighet att samråda med . Det faktum att ministern säger någonting i innebär inte att det då uppkommer en skyldighet att samråda, utan samrådsskyldigheten avgörs av ifall frågan ska beslutas av EU eller inte. Det är mot denna bakgrund som sju av åtta partier i KU är överens om att regeringen och utrikesministern inte bör kritiseras i detta ärende. Jag ska göra en kort reflektion apropå det som har sagts i ärendet. Man kan fundera lite grann över vad det var som gjorde att det var så många reservationer i KU:s granskningar under alla de som jag har gått igenom. I stort sett var det ett rätt betydande antal reservationer. Gransknings-betänkande Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Det är klart att en del reservationer säkert kan ha berott på att regeringspartier av olika färg var obenägna att kritisera sin egen regering och därför ville ha mildare skrivningar och reserverade sig. Men det förekom också ganska ofta, vill jag påstå, att regeringspartier reagerade mot det som de uppfattade som överdrivna skrivningar där de tyckte att oppositionspartierna skruvade tolkningen av olika regler för hårt, det vill säga övertolkade rättsregler och ville rikta kritik som inte hade saklig grund. Jag skulle vilja säga att om utskottets majoritet i detta fall hade valt att kritisera utrikesministern hade det varit ett exempel på just en sådan överdriven och skruvad kritik där man hade gått för långt i sin tolkning av gällande rätt, därför att det inte finns stöd i gällande rätt för att rikta kritik mot regeringen i detta fall. 243 (S): Som föregående talare har redogjort för handlar detta granskningsärende om utrikesministerns handlande att informera EU:s medlemsländer om erkännandet av under en lunch med kollegor i rådet . är inte helt enigt i detta ärende. Som ordföranden sa har sju partier ett gemensamt ställningstagande medan har en reservation. Det är därför jag närmare vill lyfta fram vissa viktiga omständigheter i detta ärende. arbete går i detta ärende ut på att undersöka om utrikesministern har begått ett konstitutionellt fel eller inte. Rent konstitutionellt handlar ärendet om ett statsråds yttrandefrihet, vilket har fastslagit, och om frågan om regeringen äger utrikespolitiken. Jag ska inte fördjupa mig i bakgrunden. Den har ordföranden redovisat. Men det stämmer att lämnade en avvikande mening och inte ansåg att utrikesministern skulle informera om avsikten att erkänna som stat. Detta trots att frågan inte ingick i den för redovisade inriktningen av regeringens politik inför rådsmötet. Det här har utrikesministern av förståeliga skäl reagerat på. Vad som hände var att utrikesministern på eget bevåg informerade om sin avsikt att under en informell lunch med ministrarna och på förfrågan av den dåvarande höga representanten för utrikesfrågor informera om avsikten att erkänna Staten . Det stod klart för utrikesministern att den här frågan hade väckt intresse inom EU-medlemsstatskretsen. Det var således inte utrikesministern själv som tog initiativ till denna fråga, utan hon lämnade vid förfrågan bara information som redan fanns angivet i regeringsförklaringen. Att utrikesministern valde att ta upp detta i berodde på att hon ville vara öppen även i frågor som inte föll under nämndens arbete vid det aktuella tillfället. Detta visar enligt min uppfattning på god vilja och en strävan från regeringens sida att uppnå öppenhet och ett gott samarbete mellan regeringen och . Detta är ur ett demokratiskt perspektiv rätt väg att gå. Gransknings-betänkande Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Det är vidare viktigt att en utrikesminister även under informella luncher får samtala med ministerkollegor om frågor, exempelvis den om att avsikten att erkänna som stat hade tagits upp i regeringsförklaringen. De informella diskussionerna vid utrikesministermötena är viktiga och ett sätt för utrikesministrarna att informera varandra om aktuella händelser och frågor – även sådana som ligger utanför rådets dagordning men är av gemensamt intresse. De här kontakterna är också viktiga för sammanhållningen inom unionen och leder till att kan stärka banden till andra länder och skapa förtroende inför framtida samarbeten. Att på detta sätt regelbundet ha kontakter och samtal med utrikesministerkollegor hör till utrikesministerns uppgifter. Skulle inte få svara på frågor som den om avsikten att erkänna skulle det anses märkligt och till och med kunna ha negativ inverkan på samarbetet mellan och andra medlemsstater. Jag anser att utrikesministern har handlat korrekt och dessutom agerat på ett sätt som är förenligt med bästa i relation till andra medlemsstater. Det ska tilläggas att informationen som utrikesministern lämnade vid tillfällena den 17 och redan fanns upplagd på regeringens hemsida. Detta innebär att i princip vem som helst kunde gå in på regeringens hemsida och läsa om avsikten, som också fanns angiven i regeringsförklaringen. Informationen var alltså offentlig. Att trots detta kräva samråd med utrikesministern framstår då som märkligt. Vi ska heller inte glömma bort att detta ärende egentligen inte är en EU-fråga, enligt min uppfattning i alla fall. Det är upp till varje nation att fatta beslut om erkännanden, och det är tydligt för alla medlemsstater att så är fallet. Det är regeringen som driver utrikespolitiken, inte , och däri ingår erkännande av stater och förklaringar till detta. Vidare vill jag också, herr talman, anföra att det aktuella ärendet inte vid tillfället var ett beredningsärende och att frågan om erkännandet inte drevs i EU vid tillfället. Av den anledningen behöver frågan heller inte förankras i . Jag anser att en majoritet i rätteligen har kommit fram till att den information som utrikesministern lämnade inte omfattas av samrådsskyldigheten. Jag vill avsluta mitt anförande, herr talman, med att säga att jag ser positivt på att det i bred utsträckning råder enighet gällande granskningsärendena med få undantag. Jag hoppas att vi inom KU fortsätter denna strävan mot enighet även framöver. 244 (SD) replik: Tack, , och tack även ! Det är lite svårt att debattera det här ämnet på ett bra och uttömmande sätt eftersom det i mångt och mycket är omgärdat av sekretess. Därför vill jag bara göra några förtydliganden med anledning av en del av det som har anförts här. Det första jag vill påtala är att vi väl åtminstone kan vara överens om att Mellanösternfredsprocessen var en punkt på den aktuella dagordningen för rådet för utrikes frågor och att den därför omfattades av samrådsskyldigheten. Gransknings-betänkande Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Som också går att läsa i vår reservation syftade det kommande svenska erkännandet av Staten till att påverka fredsprocessen. Det framkom redan i regeringsförklaringen. I och med att man gjorde detta kan man faktiskt ha kommit att påverka den aktuella dagordningspunkten som skulle ha samråtts med . Sedan har jag en invändning mot att det var som skulle ha bett om detta lite så där i förbigående ungefär. Det här var ju något som lyftes upp långt före själva rådssammanträdet. Utrikesministern kände ju till att frågan skulle komma upp, så det var inget som skedde i förbigående. Om det nu inte sas så mycket mer än vad som gick att utläsa av regeringsförklaringen och på regeringens hemsida, vad fanns det då för behov av att informera och prata om detta ytterligare vid lunchen? Eller finns det anledning att tro att man kanske kan ha sagt lite mer saker vid tillfället? 245 (S) replik: Under dagordningspunkten diskuterades fredsprocessen i , men frågan om avsikten att erkänna som stat var ingen dagordningspunkt. Det vi ska pröva i är om det var fel av utrikesministern att ta upp frågan vid den informella lunchen eller inte, och vi kan konstatera att utrikesministern handlade korrekt. Om avsikten att erkänna inte var föremål för dagordningspunkten kan jag inte riktigt förstå hur resonerar i detta fall. Som jag uppfattar reservation har man inte haft en konstitutionell utgångspunkt i sin bedömning i sin reservation. Man har i stället försökt göra politik av det hela. Det framgår också när här talar om att samtalet mellan utrikesministern och de andra utrikesministrarna skulle komma att påverka politiken och frågan framöver. Man har haft en helt annan utgångspunkt här än vad egentligen ska ha. Som jag sa är syftet med ministermötena att stärka sammanhållningen inom unionen men också att kunna informera varandra rent faktamässigt om vad de olika staterna har avsett att ta för beslut och vad som händer i de olika staterna. Detta är inget märkvärdigt eller konstigt. Jag undrar hur ni kan anse att samrådsskyldighet ska föreligga när informationen redan fanns upplagd och tillgänglig på regeringens hemsida. Jag undrar också om du, , anser att det är upp till EU att fatta beslut eller diskutera frågor om erkännanden. 246 (SD) replik: Nej, självklart är det inte upp till EU att avgöra vilka stater vi erkänner och inte erkänner. Mellanösternfrågan är dock en komplicerad fråga, och det kan finnas skäl att vara lite extra eftertänksam i hur man agerar i dessa ärenden. Jag vänder mig framför allt mot invändningen att vi skulle ha gjort politik av detta. Det är precis tvärtom. Det vi har sett är att ministern har valt att försöka föra fram sin politik utan att ha riktigt stöd för det i . Om jag kör för fort på en 70-väg och saktar in precis före en fartkamera begår jag inget fel just när jag passerar fartkameran. Men om jag agerar tvivelaktigt mellan fartkamerorna är frågan om jag har agerat korrekt eller inte. Vid fartkameran har jag agerat korrekt, men i övrigt försöker jag kringgå reglerna. Gransknings-betänkande Utrikesministerns information till EU:s medlemsländer om kommande erkännande av Staten (avsnitt 1.2) Det är det vi lite grann har invänt mot, och det är där vi tar vår utgångspunkt i reservationen. 247 (S) replik: Invändningen från låter konspiratorisk. Låt oss inte glömma att utrikesministern de facto har tagit upp en fråga som omfattas av samrådsskyldigheten i . Det är den text som rubricerade regeringens linje, och hon har följt den. Vi ska inte heller glömma att utrikesministern inte på något sätt har argumenterat för eller diskuterat frågan under dagordningspunkten i enlighet med önskemål. 248 SKÅNBERG (KD): Jag sökte ett uttryck som jag tror finns i domarinstruktionen: Lagen gillar inte allt som hon inte straffar. Så kan det vara i denna fråga. Det är inte så att vi gillar allt som hände här, men vi är tvungna att säga att det inte går emot det regelverk som KU har att förhålla sig till. ”Att ståndpunkter i aktuella EU-frågor förs fram vid sidan av formella möten innebär inte att bestämmelser som syftar till att ska få ett aktivt och reellt inflytande saknar tillämpning. Utskottet kan dock konstatera att den information som utrikesministern lämnade inte omfattas av samrådsskyldigheten. Detta förändras inte av att utrikesministern valde att ändå redovisa för att hon avsåg att lämna informationen till sina utrikesministerkolleger.” Utskottet konstaterar alltså att hon inte har brutit mot regelverket. Informationen omfattas inte av samrådsskyldigheten. Man kan ändå läsa ut, om inte annat mellan raderna, att somliga av oss vill säga att måste få ett aktivt och reellt inflytande och att dessa bestämmelser inte saknar tillämpning.