prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — 11. sökanden enligt 2 kap. 12 § eller 6 kap. 6 § konkurslagen (1987:672) är ålagd att lämna ifrån sig sitt pass eller förbud att utfärda pass för sökanden har meddelats enligt samma bestämmelser. Denna lag träder i kraft . 2014/15:116 2.3 Förslag till lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en Härigenom föreskrivs att 2 kap. 2 § lagen (2003:1156) om över- lämnande från enligt en europeisk arresteringsorder ska ha Överlämnande får beviljas endast för en gärning som motsvarar brott enligt svensk lag och 1.för vilken, när överlämnandet avser lagföring, enligt den utfärdande medlemsstatens lagstiftning en frihetsberövande påföljd är föreskrivet, eller 2.för vilken, när överlämnandet avser verkställighet av en frihetsberövande påföljd, en frihetsberövande påföljd har dömts ut. Om det i arresteringsordern har Om det i arresteringsordern har angetts att en gärning är sådan som angetts att en gärning är sådan som finns angiven i bilagan till denna finns angiven i bilagan till denna lag och det för gärningen enligt lag och det för gärningen enligt lagstiftning är föreskrivet en fri- lagstiftning är föreskrivet en fri- beviljas även om gärningen inte beviljas även om gärningen inte motsvarar brott enligt svensk lag. motsvarar brott enligt svensk lag. Vid överlämnande för verkställig- Vid överlämnande för verkställig- het av en frihetsberövande påföljd het av en frihetsberövande påföljd som avser en sådan gärning skall som avser en sådan gärning ska påföljden vara sådan som anges i påföljden vara sådan som anges i första stycket 2. första stycket 2. För en gärning som legat till grund för ett utländskt beslut om uppföljning av beslut om övervak- unionen ska första stycket 1 inte 1. den eftersökte andra staten när det utländska beslutet meddelades, och 2. uppföljningen pågår i när arresteringsordern utfärdas. en gärning som avses i första eller andra stycket får överlämnande andra eller tredje stycket, beviljas även för annan gärning som, utan att vara sådan som anges någon annan gärning som, utan att i första stycket 1 eller 2, motsvarar vara sådan som anges i första brott enligt svensk lag. stycket 1 eller 2, motsvarar brott enligt svensk lag. Denna lag träder i kraft . 2014/15:116 3 Ärendet och dess beredning lade Europeiska kommissionen fram ett förslag till rambeslut om en europeisk övervakningsorder. godkände utkastet till rambeslut (prop. 2008/09:192, bet. 2008/09:JuU29, rskr. 2009/10:1). antog rådet för rättsliga och inrikes frågor rambeslut /829/RIF om tillämpning mellan Europeiska unionens medlemsstater av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgärder som ett alternativ till tillfälligt frihetsberövande (rambeslutet om uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder, EUT L 294, 11.11.2009, s. 20). Rambeslutet, som finns intaget som bilaga 1, skulle ha varit genomfört . Inom har departementspromemorian En europeisk övervakningsorder (Ds 2013:75) utarbetats. En samman- fattning av promemorian finns i bilaga 2. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats och en förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 4. Remissvaren finns tillgängliga i lag- stiftningsärendet (Ju2013/8194/BIRS). Den nya lagen behöver beslutas med kvalificerad majoritet Den föreslagna lagen om erkännande och uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder inom Europeiska unionen innebär att en förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning mot enskild överlåts till en annan stat. Den föreslagna lagen behöver därför beslutas med kvalificerad majoritet i (10 kap. 8 § regeringsformen). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 5. Lagrådets yttrande finns i bilaga 6. Regeringens lagförslag utformas i allt väsentligt enligt Lagrådets förslag. Lagrådets synpunkter behandlas i avsnitt 6.3, 7.2, 7.4, 7.5, 8.5.3, 8.6, 8.7, 8.10 och 8.11 samt i författningskommentaren. 4Rambeslutet om uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder Rambeslutet om uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder är ett led i det fortgående arbetet inom Europeiska unionen (EU) med att förbättra samarbetet på det straffrättsliga området och bygger på principen om ömsesidigt erkännande av domar och beslut i brottmål. Rambeslutet gör det möjligt att från en medlemsstat överföra ett icke frihetsberövande straffprocessuellt tvångsmedel mot en brottsmisstänkt person till en annan medlemsstat för uppföljning där i avvaktan på rättegång (artikel 1). I rambeslutet definieras dessa straffprocessuella tvångsmedel som övervakningsåtgärder (artikel 4). Syftet med rambeslutet är att Prop. 2014/15:116 säkerställa en effektiv lagföring i brottmål och att förbättra förutsättningarna för att välja icke frihetsberövande åtgärder i straffrättsliga förfaranden mot personer som saknar hemvist i den medlemsstat där rättegången äger rum (artikel 2). Rambeslutet ska stärka den enskildes rätt till frihet och presumtionen om den anklagades oskuld (skäl 4). Även skyddet för brottsoffer och allmänheten ska förbättras (artikel 2). Rambeslutet omfattar verkställbara beslut som meddelats i samband med ett straffrättsligt förfarande med innebörd att en fysisk person ska omfattas av en eller flera övervakningsåtgärder som alternativ till ett tillfälligt frihetsberövande (artikel 4). I artikel 8.1 anges ett antal övervakningsåtgärder som den verkställande staten är skyldig att följa upp, bland annat en skyldighet för den misstänkte att stanna kvar på anvisad ort, i tillämpliga fall under angivna tider, att efterleva begränsningar av möjligheten att lämna den verkställande statens territorium och att anmäla sig hos en viss myndighet. Medlemsstaterna får åta sig att följa upp även andra typer av övervakningsåtgärder (artikel 8.2). Den behöriga myndigheten i den utfärdande staten kan översända ett beslut om övervakningsåtgärder till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där personen är lagligen och stadigvarande bosatt, om personen, efter att ha underrättats om de berörda åtgärderna, samtycker till att återvända till den staten (artikel 9). Den behöriga myndigheten i den verkställande staten ska erkänna det översända beslutet och utan dröjsmål vidta alla åtgärder som krävs för att kunna följa upp de skyldigheter som är aktuella, om inte något skäl för att vägra erkännande åberopas (artikel 12). Artikel 15 innehåller regler om när en verkställande stat kan vägra erkännande. Om övervakningsåtgärderna till sin art är oförenliga med lagstiftningen i den verkställande staten, får den behöriga myndigheten i den staten anpassa dem till övervakningsåtgärder som tillämpas enligt den statens lagstiftning för likvärdiga brott (artikel 13). För uppföljning av övervakningsåtgärderna ska den verkställande statens lagstiftning tillämpas (artikel 16). Det är dock den behöriga myndigheten i den utfärdande staten som är behörig att fatta följdbeslut, bland annat om förlängning eller ändring av åtgärderna (artikel 18). Om den berörda personen missköter sig och den behöriga myndigheten i den utfärdande staten utfärdar en europeisk arresteringsorder eller fattar annat beslut med samma rättsverkan, ska övervakningen i den verkställande staten avslutas och han eller hon överlämnas i enlighet med rambeslutet om en europeisk arresteringsorder (artikel 21). 2014/15:116 5 Svenska regler som aktualiseras vid Det finns inga svenska regler som möjliggör överförande av övervakningsåtgärder Rambeslutet om uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder behandlar erkännande och uppföljning av ett icke frihetsberövande straffprocessuellt tvångsmedel riktat mot en brottsmisstänkt person i avvaktan på rättegång. Vid tillämpningen av rambeslutet kan det dels bli fråga om att överföra inhemska icke frihetsberövande tvångsmedel till en annan medlemsstat, dels att erkänna och följa upp en annan medlemsstats beslut om tvångsåtgärder. Några svenska regler som möjliggör detta finns inte . Här följer en redogörelse för de regler om straffprocessuella tvångsmedel och straffsanktionerade förbud som aktualiseras vid genomförandet av rambeslutet. Straffprocessuella tvångsmedel som aktualiseras vid genomförandet Häktning och anhållande är frihetsberövande straffprocessuella Grundförutsättningarna för användning av dessa tvångs- medel är att det finns en misstanke om brott (på sannolika skäl misstänkt eller skäligen misstänkt) och risk för avvikande, för försvårande av utredningen eller för fortsatt brottslighet (24 kap. 1–3 och 6 §§ Vid misstanke om mycket grova brott gäller en presumtion för häktning. Vid beslut om häktning och anhållande gäller en proportionalitetsprincip – en avvägning ska göras mellan skälen för åtgärden och det intrång eller men som åtgärden innebär för den Om det på grund av den misstänktes ålder, hälsotillstånd eller liknande omständighet kan befaras att häktning skulle medföra allvarligt men, får häktning ske endast om det är uppenbart att betryggande övervakning inte kan ordnas (24 kap. 4 § ). En sådan övervakning får anordnas i den misstänktes hem och förenas med skyldighet att t.ex. på vissa tider vara tillgänglig i bostaden (26–28 §§ förundersöknings- kungörelsen [1997:948]). I svensk rätt finns även andra straffprocessuella tvångsmedel som inte Dessa är reseförbud och anmälningsskyldighet (25 kap. 1 § ). Om någon är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa och finns det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet risk för att personen avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff (flyktfara), men det i övrigt inte finns anledning till att anhålla eller häkta honom eller henne, får, om det är tillräckligt, den misstänkte i stället förbjudas att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort (reseförbud) eller föreläggas att anmäla sig hos (anmälningsskyldighet). Om det finns en risk för att den misstänkte avviker från landet, får reseförbud eller anmälnings- skyldighet beslutas oberoende av brottets beskaffenhet. reseförbud och anmälningsskyldighet kan beslutas även vid en lägre misstankegrad samt för brott med lägre straffskala än fängelse , kan dessa åtgärder tillämpas självständigt i förhållande till ett frihetsberövande enligt 24 kap. . Om det finns skäl att häkta eller anhålla någon, men det kan antas att syftet kan tillgodoses genom reseförbud eller anmälningsskyldighet, får beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet även meddelas när det – eventuellt i förening med flyktfara – finns risk för försvårande av utredningen (kollusionsfara) eller risk för fortsatt brottslighet (recidivfara). Denna bestämmelse infördes eftersom det ansågs att möjligheten att besluta om reseförbud och anmälningsskyldighet i sådana situationer inte borde uteslutas i lagtexten (prop. 1980/81:201 s. 30). Liksom vid beslut om häktning ska en proportionalitetsprövning alltid göras i samband med beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet. Vid misstanke om mycket grova brott kan reseförbud eller anmälnings- skyldighet inte ersätta häktning (a. prop. s. 31 och 44). I samband med ett beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet får det uppställas vissa villkor, t.ex. att den misstänkte på vissa tider ska vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats. Ett beslut om reseförbud får också förenas med anmälningsskyldighet (25 kap. 2 §). Ett beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet ska innehålla uppgift om det brott misstanken avser, den ort där den misstänkte ska uppehålla sig och vad han eller hon i övrigt har att iaktta (25 kap. 4 §). Om skyldigheterna enligt beslutet inte följs, ska den misstänkte normalt sett anhållas eller häktas (25 kap. 9 §). Beslutet om reseförbud eller anmälningsskyldighet, som ska delges den misstänkte, ska innehålla upplysningar om konsekvenserna av att inte följa de föreskrivna villkoren (25 kap. 4 §). När ett beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet meddelas av rätten ska tid för åtals väckande sättas ut, om åtal inte redan väckts. Om det är åklagaren som meddelar beslutet ska åtal väckas inom en månad (25 kap. 6 § första stycket). Normalt sett beslutar rätten i frågor om upphävande av reseförbud eller anmälningsskyldighet. Rätten får dock överlåta till åklagaren att besluta om tillfälliga undantag från de villkor som uppställts. Döms den misstänkte för brottet ska rätten pröva om tvångsmedlet ska bestå till dess att domen fått laga kraft (25 kap. 7 §). Straffsanktionerade förbud som aktualiseras vid genomförandet Utöver de icke frihetsberövande straffprocessuella tvångsmedel som utgör alternativ till frihetsberövande åtgärder i avvaktan på rättegång finns i svensk rätt vissa straffsanktionerade förbud som uppvisar likheter med några av de övervakningsåtgärder som räknas upp i rambeslutet. Två av dessa är av intresse vid genomförandet av rambeslutet, nämligen kontaktförbud och tillträdesförbud. I likhet med de straffprocessuella tvångsmedlen får dessa förbud bara meddelas om det kan anses proportionerligt. Förbud för en person att besöka eller på annat sätt ta kontakt med eller följa efter en annan person (kontaktförbud) får meddelas om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt 2014/15:116 allvarligt trakassera den som förbudet avser att skydda (1 § lagen [1988:688] om kontaktförbud). Ett kontaktförbud får också avse förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med en annan person (kontaktförbud avseende gemensam bostad) om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att den mot vilken förbudet avses gälla kommer att begå brott mot en sammanboendes liv, hälsa, frihet eller frid. Om det kan antas att ett kontaktförbud inte är tillräckligt, får förbudet utvidgas till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud). Den som har överträtt ett utvidgat kontaktförbud får meddelas förbud att uppehålla sig inom ett större område (särskilt utvidgat kontaktförbud). Ett särskilt utvidgat kontaktförbud ska som regel förenas med villkor om elektronisk övervakning. Den mot vilken förbudet gäller är skyldig att medverka till den elektroniska övervakningen. Ett kontaktförbud ska meddelas och får meddelas för högst och förlängas med högst i taget. Frågor om kontaktförbud prövas av allmän åklagare och tas upp på begäran av den som förbudet avses skydda eller när det annars finns anledning till det. Åklagarens beslut ska på begäran av den som har ålagts kontaktförbud eller den som förbudet avses skydda prövas av tingsrätten. Vid avgörande av saken ska rätten bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän, precis som i brottmål. Är den mot vilken förbudet avses gälla misstänkt för brott som har betydelse för prövning av frågan om kontaktförbudet, får beslutet prövas i mål om åtal för brottet. Den som bryter mot ett kontaktförbud döms för överträdelse av kontaktförbud till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska inte dömas till ansvar. Den som har meddelats ett särskilt utvidgat kontaktförbud med villkor om elektronisk övervakning och som uppsåtligen eller av grov oaktsamhet hindrar att den elektroniska övervakningen kommer till stånd eller kan fortgå döms för hindrande av elektronisk övervakning till böter eller fängelse i högst . Det andra svenska straffsanktionerade förbudet som uppvisar likheter med de övervakningsåtgärder som nämns i rambeslutet är tillträdesförbud. Om det på grund av särskilda omständigheter finns risk för att en person kommer att begå brott under idrottsarrangemang, och brottet är ägnat att störa ordningen eller säkerheten där, får personen meddelas ett tillträdesförbud (2 § lagen [2005:321] om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang). Ett tillträdesförbud innebär att en person förbjuds att tillträda och vistas på en inhägnad plats som huvudsakligen är avsedd för idrottsutövning när idrottsarrangemang anordnas på platsen av en idrottsorganisation. Tillträdesförbud får inte avse den som är . Förbudet gäller , högst , och får förlängas med högst i taget. Frågor om tillträdesförbud prövas av allmän åklagare på ansökan av vissa idrottsorganisationer eller efter anmälan av . Om ett beslut om tillträdesförbud gått en part emot, ska tingsrätten på begäran av parten pröva åklagarens beslut. Är den mot vilken tillträdesförbudet avses gälla misstänkt för brott som har betydelse för prövningen, får beslutet prövas i mål om åtal rörande brottet. Den som bryter mot ett tillträdesförbud döms för överträdelse av Prop. 2014/15:116 tillträdesförbud till böter eller fängelse . Enligt lagen (2015:51) om register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, som trädde i kraft , får föra ett register över personer som har meddelats tillträdesförbud. Syftet med lagen är att skapa bättre förutsättningar för att upprätthålla gällande beslut om tillträdesförbud. En ny lag införs Regeringens förslag: En lag om erkännande och uppföljning av ett beslut om övervakningsåtgärder inom EU införs. Den nya lagen ska gälla dels för beslut om övervakningsåtgärder som meddelas i för att erkännas och följas upp i en annan medlemsstat, dels för sådana beslut som meddelas i en annan medlemsstat för att erkännas och följas upp i . I lagen ska det upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela närmare föreskrifter om verkställigheten av lagen. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. lag som promemorian föreslår används emellertid begreppet ”europeisk Promemorian innehåller inte heller något förslag angående möjligheter att meddela närmare föreskrifter. Remissinstanserna: Ingen av remissinstanserna avstyrker promemo- rians förslag om att införa en ny lag och att lagen ska gälla såväl för svenska beslut om övervakningsåtgärder som ska följas upp i en annan medlemsstat som för utländska beslut som ska följas upp i . majoritet av remissinstanserna är positiva till att införa sådana nya välkomnar den ytterligare harmonisering av EU-medlemsstaternas lagstiftning som verket anser att genomförandet av rambeslutet innebär. Kriminalvården anför att beslut om övervakningsåtgärder är ett bra alternativ till att den misstänkte antingen är frihetsberövad eller på fri fot. positivt till att en misstänkt person kan ställas under övervakning i stället för att vara frihetsberövad. myndigheten ser ett antal generella problem med införandet av en möjlighet att meddela ett beslut om övervakningsåtgärder som ska kunna följas upp i en annan medlemsstat och ställer sig tveksam till om sådana beslut är fungerande alternativ till frihetsberövande. bland annat att brottsutredningar riskerar att förlängas och försvåras på grund av att den misstänkte inte befinner sig i rättegångsstaten och uttrycker oro över vad det kan komma att innebära för en effektiv brotts- Vidare framhåller myndigheten att språkproblem och begränsade möjligheter till en snabb kommunikation mellan myndigheter i olika medlemsstater kommer att ställa stora krav på åklagarna. en risk för att svenska brottsutredningar förlängs och att lagföring försvåras. Båda myndigheterna påtalar att det kommer att krävas stora arbetsinsatser vid handläggningen av ett beslut tveksamheter som myndigheten framför, att bör medverka till EU-medborgares likabehandling och att förverkliga principen om ömsesidigt erkännande och därför bör införa en möjlighet att i kunna besluta om övervakningsåtgärder som ska följas upp i en annan att rambeslutet svårligen kan inordnas under någon av de samarbetsformer som regleras i gällande svensk rätt och därmed inte hör hemma i någon av lagarna om internationellt straffrättsligt samarbete. Slutligen anför att lagförslaget skulle vinna i klarhet om begreppen ”utfärdande stat” respektive ”verkställande stat” används, i stället för ”den andra medlemsstaten”. Skälen för regeringens förslag Rambeslutet innebär ett åtagande för att som verkställande stat ta emot ett beslut om övervakningsåtgärder som meddelats i en annan medlemsstat samt pröva om beslutet ska erkännas och följas upp här. Kan en vägransgrund inte åberopas, har en skyldighet att erkänna och följa upp beslutet. Som konstateras i promemorian kräver ett genomförande av rambeslutet i denna del att nya bestämmelser införs. Däremot innebär rambeslutet inte någon förpliktelse för att införa bestämmelser om att beslut om övervakningsåtgärder ska kunna meddelas här för att erkännas och följas upp i en annan medlemsstat. heller skapar rambeslutet någon rätt för en person att bli föremål för icke frihetsberövande åtgärder i en annan stat, utan detta bestäms av den utfärdande statens nationella lagstiftning (artikel 2.2). Flera remissinstanser, däribland , Kriminalvården och , är positiva till att det införs en möjlighet att i meddela beslut om övervakningsåtgärder som ska kunna erkännas och följas upp i en annan medlemsstat. motsätter sig inte detta, men ser ett antal generella problem med införandet av en sådan möjlighet. förståelse för dessa synpunkter. har rambeslutet ett viktigt Avsikten är att rambeslutet ska bidra till att säkerställa att rättvisa skipas, att främja användningen av icke frihetsberövande åtgärder under ett straffrättsligt förfarande avseende misstänkta som är bosatta i en annan medlemsstat än i den stat där förfarandet äger rum samt att förbättra skyddet för brottsoffer och allmänheten (artikel 2.1). 4 och 5 framgår också att syftet är att stärka rätten till frihet och främja likabehandling av personer bosatta inom EU. bör verka för att detta syfte uppnås. Frihetsberövande är den mest ingripande åtgärden som kan vidtas mot en person i ett straffrättsligt förfarande och finns det möjligheter att använda alternativ som innebär att den misstänkte inte behöver frihetsberövas bör de också utnyttjas. Rambeslutet reglerar ett nytt samarbete mellan EU-medlemsstaterna. veta i vilken omfattning ett övervakningsåtgärder kommer att meddelas i , även om regeringen noterar den tveksamhet och Ekobrotts- myndigheten framför. Regeringen anser dock att det finns situationer när sådana beslut bör kunna användas utan att förutsättningarna för att bedriva en effektiv brottsutredning försämras. Regeringen inser att det nya samarbetet medför ett visst merarbete för myndigheterna. I detta sammanhang bör dock även beaktas att samarbetet kommer att skapa ett mervärde för den enskilde. Regeringen anser därför sammanfattningsvis att det bör införas en möjlighet att meddela beslut om övervakningsåtgärder i för erkännande och uppföljning i en annan medlemsstat. Vid utformningen av de bestämmelser som ska gälla när är utfärdande stat bör intresset av en effektiv brottsutredning och lagföring särskilt beaktas. Vidare bör de nya bestämmelserna skapa förutsättningar för ett fungerande samarbete mellan behöriga myndigheter i medlemsstaterna och vikt läggas vid att förfarandet inte innebär en onödigt tung arbetsbelastning för de involverade myndigheterna. Regeringen återkommer till dessa frågor i avsnitt 7 och 8. Rambeslutet innebär en ny form av samarbete mellan medlemsstaterna. I svensk rätt finns inga bestämmelser som möjliggör att ett beslut om icke frihetsberövande straffprocessuella tvångsmedel som meddelas i sänds över till en annan stat, för erkännande och uppföljning där, eller att sådana beslut från en annan medlemsstat sänds över till för att följas upp här. Som konstaterats ovan kräver ett genomförande av rambeslutet att nya bestämmelser införs. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att den nya reglering som krävs för att genomföra rambeslutet huvudsakligen bör införas i lag. Vid genomförande av andra inom EU antagna rambeslut om straffrättsligt samarbete, baserade på principen om ömsesidigt erkännande, har de nya formerna av samarbete införts i separata lagar.