prop · H2031390 · 2015-01-01 00:00:00 — För att undvika att en skyddsåtgärd verkställs eller följs upp enligt något av rambesluten samti- digt som en skyddsorder baserad på samma skyddsåtgärd verkställs i samma stat finns en möjlighet enligt direktivet att avbryta åtgärder som vidtagits till verkställighet av skyddsordern. Bestämmelsens tillämpning förutsätter att den som den europeiska skyddsordern gäller mot även är föremål för domen eller beslutet i det aktuella rambeslutet. Om en sådan dom eller ett sådant beslut överförs till , ska åklagaren häva beslutet om verkställighet. I andra stycket anges att det är rätten som prövar frågor enligt första stycket om åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet är föremål för rättens prövning. Om någon av de i första stycket angivna förutsättningarna föreligger när ärendet är föremål för rättens prövning, ankommer det alltså på rätten och inte på åklagaren att upphäva ett beslut enligt 5 §. 13 § Åklagaren får upphäva ett beslut enligt 5 § om den som den europeiska skyddsordern är avsedd att skydda inte uppehåller sig i . Om åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet är föremål för rättens prövning, är det rätten som prövar en fråga enligt första stycket. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att ett beslut om verkställighet får upphävas om den som den europeiska skyddsordern är avsedd att skydda inte uppehåller sig i . Övervägandena finns i avsnitt 5.4.9. Paragrafen är utformad med beaktande av Lagrådets synpunkter. Av första stycket framgår att ett beslut enligt 5 § får upphävas om den som skyddsordern är avsedd att skydda inte uppehåller sig i . Bestämmelsen tar främst sikte på situationer där den som skyddsordern är avsedd att skydda lämnar efter en tids vistelse här, men den kan även tillämpas i situationer när den som skyddsordern är avsedd att skydda inte kommer till över huvud taget. komma i fråga först när det finns information som tydligt pekar på att den som skyddsordern är avsedd att skydda inte uppehåller sig i . Enbart en misstanke om att så är fallet bör inte föranleda åklagaren att Finns det indikationer på att personen är på väg till eller är på väg att återvända till efter en kort vistelse någon annanstans, bör beslutet inte heller upphävas. I andra stycket anges att det är rätten som prövar en fråga enligt första stycket om åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet är föremål för rättens prövning. Se vidare kommentaren till 12 § andra 14 § Den som bryter mot ett förbud som har meddelats enligt 5 § döms för överträdelse av europeisk skyddsorder till böter eller fängelse i högst . I ringa fall ska det inte dömas till ansvar. Åtal för brott enligt första stycket får väckas endast om det står klart att överträdelsen inte kommer att leda till att det i den andra medlemsstaten inleds ett förfarande för att skärpa skyddsåtgärden eller för att upphäva skyddsåtgärden och i stället påföra en frihetsberövande åtgärd. Paragrafen innehåller en straffbestämmelse och en bestämmelse om Övervägandena finns i avsnitt 5.4.11 och 5.4.12. I första stycket anges att den som bryter mot ett förbud som har meddelats enligt 5 § döms för överträdelse av europeisk skyddsorder till böter eller fängelse i högst . Bestämmelsen utformas med 24 § lagen (1988:688) om kontaktförbud som förebild. En överträdelse av ett förbud meddelat till verkställighet av en europeisk skyddsorder har samma straffskala som överträdelse av kontaktförbud, dvs. böter eller fängelse i Det innebär bl.a. att det normalt ska dömas till ansvar i brottskonkurrens om den gärning som innebär att ett förbud överträds också utgör ett brott enligt någon annan straffbestämmelse, såvida inte det sakliga innehållet i straffbestämmelserna är identiskt (jfr prop. 1987/88:137 s. 52). I andra stycket anges att det i ringa fall inte ska dömas till ansvar. Bestämmelsen är identisk med 24 § andra stycket lagen om Som framgår av 9 § omfattar inte straffbestämmelsen kontakter som med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart I likhet med vad som gäller för kontaktförbud faller under ansvarsfrihetsregeln kontakter som inte är av den karaktären att de kan anses uppenbart befogade men som ändå framstår som klart ursäktliga (se prop. 1987/88:137 s. 52). Av tredje stycket framgår att åtal för brott enligt första stycket får väckas endast om det står klart att överträdelsen inte kommer att leda till att det i den andra medlemsstaten inleds ett förfarande för att skärpa skyddsåtgärden eller för att upphäva skyddsåtgärden och i stället påföra en frihetsberövande åtgärd. Bestämmelsen syftar till att säkerställa att samma gärning inte leder till dubbla sanktioner för den som skyddsordern gäller mot. För att en lagföring av en överträdelse av ett 2014/15:139 beslut om verkställighet ska komma i fråga måste det stå klart att det i den andra medlemsstaten inte kommer att fattas några beslut som kan leda till ett skärpande av skyddsåtgärden till följd av överträdelsen. Det åligger åklagaren att försäkra sig om att så är fallet innan åtal väcks. Ett väckt åtal bör läggas ner om det kommer till åklagarens kännedom att överträdelsen kan föranleda eller redan har föranlett beslut till skärpande av skyddsåtgärden i den andra medlemsstaten. Om en överträdelse också utgör en brottslig gärning enligt den utfärdande statens lagstiftning, föreligger en risk för att samma gärning leder till lagföring såväl i denna stat som i . Frågan om i vilken stat lagföring bör ske i dessa situationer får avgöras med utgångspunkt i de omständigheter som föreligger i det enskilda fallet och under de förut- sättningar som 2 kap. uppställer. I förordningen (2014:1553) om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden inom Europeiska unionen föreskrivs hur åkla- gare kan utbyta information och samråda med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten vid misstanke om att en person är föremål för straffrättsliga förfaranden avseende samma gärning i båda medlemssta- terna. 8.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1930:173) om beräkning av lagstadgad tid 2 § Infaller den tid, då enligt lag eller särskild författning en åtgärd senast ska vidtas, , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får åtgärden vidtas nästa vardag. Första stycket gäller inte i fråga om 1.de frister för häktningsframställning och häktningsförhandling som anges i 24 kap. 12 och 13 §§, 17 § fjärde stycket och 19 § , och 2.den frist för sammanträde som anges i 19 § andra stycket lagen (1988:688) om kontaktförbud och som gäller a) i ärende om kontaktförbud avseende gemensam bostad, och b) i ärende om förbud enligt 3 kap. 5 § första stycket 2 lagen (2015:000) om europeisk skyddsorder. I paragrafen anges att om den tid då enligt lag eller särskild författning en åtgärd senast ska vidtas infaller , annan allmän helgdag, lördag, , eller nyårsafton, får åtgärden vidtas nästa vardag. Enligt andra stycket gäller inte detta i fråga om den frist för sammanträde i ärende om kontaktförbud avseende gemensam bostad som anges i 19 § andra stycket lagen om kontaktförbud. Genom en ändring i andra punkten i det stycket görs detta undantag tillämpligt även när det gäller sammanträde i ärenden om förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med den person som en europeisk skyddsorder avses skydda. Ett sådant förbud kan meddelas enligt 3 kap. 5 § första stycket 2 lagen om europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. 8.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:620) om belastningsregister 3 § Registret ska innehålla uppgifter om den som 1. genom dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har ålagts påföljd för brott, 2.har ålagts förvandlingsstraff för böter, 3.med tillämpning av 30 kap. 6 § har förklarats fri från påföljd, 4.på grund av åklagares beslut enligt 20 kap. 7 § , 9 eller 17 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare eller 46 § lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall inte har åtalats för brott, eller 5.har meddelats kontaktförbud enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud, förbud enligt 3 kap. 5 § lagen (2015:000) om europeisk skyddsorder eller tillträdesförbud enligt lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrange- mang, dock inte tillträdesförbud enligt 9 a § i den sistnämnda lagen. I paragrafen anges vilka uppgifter som belastningsregistret ska innehålla. Enligt femte punkten ska registret innehålla uppgifter om den som har meddelats kontaktförbud enligt lagen om kontaktförbud eller tillträdesförbud enligt lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, med undantag för tillträdesförbud enligt 9 a § i den sistnämnda lagen. Genom ett tillägg i femte punkten görs bestämmelsen tillämplig även på förbud enligt 3 kap. 5 § lagen om europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. 16 § En uppgift i registret ska gallras 1.om en överrätt genom dom eller beslut frikänt den registrerade för den åtalade gärningen, 2.om en domstol efter resning har meddelat dom eller beslut som avses i 1, 3.om dom, beslut, strafföreläggande eller föreläggande av ordningsbot har undanröjts, 4.om överrätt har upphävt ett beslut om förvandlingsstraff för böter, 5.om åklagares beslut att meddela åtalsunderlåtelse eller straffvarning har återkallats, 6.om kontaktförbud, förbud enligt 3 kap. 5 § lagen (2015:000) om europeisk skyddsorder eller tillträdesförbud har upphävts, eller 7när den registrerade har avlidit. Paragrafen innehåller bestämmelser om gallring av uppgifter i belastningsregistret. Enligt sjätte punkten ska en uppgift i registret gallras om kontaktförbud eller tillträdesförbud har upphävts. Genom ett tillägg i sjätte punkten görs bestämmelsen tillämplig även på förbud enligt 3 kap. 5 § lagen om europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. 17 § Utöver vad som följer av 16 § ska uppgifter om 1.fängelse- eller förvandlingsstraff för böter gallras efter frigivningen, 2.fängelsestraff som ska anses helt verkställt genom tidigare frihetsberövande eller från vilket någon genom beslut om nåd helt har befriats gallras efter domen eller beslutet, 3.fängelsestraff som har fallit bort enligt 35 kap. 8 eller 9 § eller förvandlingsstraff för böter som har fallit bort enligt 18 eller 21 § bötesverkställighetslagen (1979:189) gallras efter det att straffet föll bort, 2014/15:139 4. skyddstillsyn eller villkorlig dom gallras a)efter domen eller beslutet, eller b)efter domen eller beslutet, om uppgiften avser en person som var för brottet eller brotten, 5. sluten ungdomsvård gallras efter det att påföljden helt verkställts, 6. ungdomsvård eller överlämnande till vård enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall gallras a)efter domen eller beslutet, eller b)efter domen eller beslutet, om uppgiften avser en person som var för brottet eller brotten, 7. överlämnande till rättspsykiatrisk vård gallras efter utskrivningen, 8. ungdomstjänst gallras a)efter domen eller beslutet, eller b)efter domen eller beslutet, om uppgiften avser en person som var för brottet eller brotten, 9. böter gallras efter domen, beslutet eller godkännandet av strafföreläggandet eller föreläggandet av ordningsbot, 10. att någon enligt 30 kap. 6 § har förklarats fri från påföljd gallras a)efter domen eller beslutet, eller b)efter domen eller beslutet, om uppgiften avser en person som var för brottet eller brotten, 11. åklagares beslut att inte åtala för brott gallras a)efter beslutet, eller b)efter beslutet, om uppgiften avser en person som var för brottet, 12. beslut om kontaktförbud och förbud enligt 3 kap. 5 § lagen (2015:000) om europeisk skyddsorder gallras efter beslutet, och 13. beslut om tillträdesförbud gallras efter beslutet. I paragrafen finns ytterligare bestämmelser om gallring av uppgifter i belastningsregistret. Enligt tolfte punkten ska en uppgift om beslut om kontaktförbud gallras efter beslutet. Genom ett tillägg i den punkten görs bestämmelsen tillämplig även på förbud enligt 3 kap. 5 § lagen om europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. 8.4Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Sekretess till skydd för enskild i verksamhet som syftar till att förebygga eller beivra brott, m.m. Kontaktförbud och andra skyddsåtgärder 5 § Sekretess gäller för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgif- ten röjs och uppgiften förekommer i ärende 1.enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud, 2.om en skyddsåtgärd enligt och rådets förordning (EU) nr 606/2013 av om ömsesidigt erkännande av skyddsåtgärder i civilrättsliga frågor, i den ursprungliga lydelsen, eller 3.enligt lagen (2015:000) om europeisk skyddsorder. Sekretessen gäller inte beslut i ärende. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Paragrafen innehåller bestämmelser om att sekretess gäller i ärenden om kontaktförbud och i ärenden om skyddsåtgärder enligt EU-förordningen om civilrättsliga skyddsåtgärder för uppgift om en enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Sekretessen följer ärendet och gäller oberoende av vilken myndighet som hanterar frågan. Paragrafen är alltså tillämplig hos åklagaren men också hos polisen och domstol, om saken behandlas där. Genom tillägg av en ny punkt i paragrafens första stycke införs en bestämmelse om att samma sekretess även gäller i ärende enligt lagen om europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.5. L 338/2 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2011/99/EU av om den europeiska skyddsordern OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionsä sätt, särskilt artikel 82.1 a och d, med beaktande av initiativet från , Repuä bliken , Republiken , , Republiken , Republiken , Republiken , Republiken , Republiken , , Republiken och , efter översändande av utkastet till lagstiftningsakt till de natioä nella parlamenten, i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (1), och av följande skäl: (1)Europeiska unionen har som mål att bevara och utveckla unionen som ett område med frihet, säkerhet och rättä visa. (2)I artikel 82.1 i fördraget om Europeiska unionens funkä tionssätt (EUF-fördraget) föreskrivs det att det straffrättsä liga samarbetet inom unionen ska bygga på principen om ömsesidigt erkännande av domar och rättsliga avgöä randen. (1) ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT) och rådets ståndpunkt vid första behandlingen av (ännu ej offentliggjord i EUT). Europaä parlamentets ståndpunkt av (ännu ej offentä liggjord i EUT). (3)Enligt Stockholmsprogrammet Ett öppet och säkert Euä ropa i medborgarnas tjänst och för deras skydd (2) bör ömsesidigt erkännande omfatta alla typer av domar och avgöranden av rättslig art, vilka beroende på rättssystem kan vara antingen straffrättsliga eller administrativa. I programmet uppmanas även kommissionen och medä lemsstaterna att undersöka hur lagstiftning och praktiska stödåtgärder till skydd för brottsoffer kan förbättras. I programmet påpekas också att brottsoffer kan erbjudas särskilda skyddsåtgärder, som bör gälla inom unionen. Detta direktiv ingår i en enhetlig och övergripande uppä sättning åtgärder för brottsoffers rättigheter. (4)I resolution av om avskaffande av våld mot kvinnor uppmanas medlemsstater att förbättra den nationella lagstiftningen och politiken för att bekämpa alla former av våld mot kvinnor och att agera för att angripa orsakerna till våld mot kvinnor, inte minst genom förebyggande åtgärder, och unionen uppmanas att garantera alla våldsoffers rätt till hjälp och stöd. I resolution av om jämställdhet mellan kvinnor och män i Europeiska unionen – 2009 stöds förslaget om att inrätta den europeiska skyddsordern för brottsofä fer. (5)I sin resolution av om en färdplan för att stärka brottsoffers rättigheter och skyddet för brottä soffer, särskilt i samband med straffrättsliga förfaranden, uttalade rådet att åtgärder bör vidtas på unionsnivå för att stärka brottsoffers rättigheter och skyddet för brottä soffer och uppmanade kommissionen att lägga fram lämpliga förslag för detta ändamål. Inom denna ram bör en mekanism skapas för att säkerställa ömsesidigt erkännande medlemsstaterna emellan av beslut om skyddsåtgärder för brottsoffer. Enligt den resolutionen bör detta direktiv, som gäller ömsesidigt erkännande av skyddsåtgärder som vidtas i straffrättsliga frågor, komä pletteras av en lämplig mekanism för åtgärder vidtagna i civilrättsliga frågor. (6)I ett gemensamt rättsligt område utan inre gränser är det nödvändigt att säkerställa att det skydd som tillhandahålls en fysisk person i en medlemsstat bibehålls och fortsätter (2) EUT C 115, , s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 338/3 att gälla i varje annan medlemsstat till vilken personen flyttar eller har flyttat. Det bör också säkerställas att unionsmedborgares legitima utövande av rätten att fritt röra sig och bosätta sig inom medlemsstaternas territoä rium i enlighet med artikel 3.2 i fördraget om Europeiska unionen () och artikel 21 i EUF-fördraget inte leder till att en person förlorar sitt skydd. (7)För att dessa mål ska kunna uppnås bör det i detta direktiv formuleras regler, varigenom det skydd som härä rör från vissa skyddsåtgärder som har meddelats enligt en medlemsstats lagstiftning (den utfärdande staten) kan utä vidgas till att gälla i en annan medlemsstat, där den skyddade personen beslutar att bosätta eller uppehålla sig (den verkställande staten). (8)Detta direktiv tar hänsyn till medlemsstaternas olika rättstraditioner och till den omständigheten att effektivt skydd kan tillhandahållas genom skyddsordrar utfärdade av en annan myndighet än en brottmålsdomstol. I detta direktiv införs inte något krav på ändring av nationella system för att meddela skyddsåtgärder och inte heller något krav på att ett straffrättsligt system för att verkä ställa en europeisk skyddsorder införs eller förändras. (9)Detta direktiv är tillämpligt på skyddsåtgärder som speä cifikt syftar till att skydda en person mot en annan perä sons brottsliga gärning som på något sätt kan utgöra en fara för den skyddade personens liv eller fysiska, psykiska och sexuella integritet, till exempel genom att förhindra alla former av trakasserier, liksom för dennes värdighet och personliga frihet, till exempel genom att förhindra bortföranden, förföljelse och andra former av indirekt tvång, och som syftar till att förebygga nya brottsliga gärningar eller att begränsa följderna av redan begångna brottsliga gärningar. Dessa personliga rättigheter för den skyddade personen motsvarar grundläggande värden som erkänns och upprätthålls i alla medlemsstater. En medä lemsstat är emellertid inte skyldig att utfärda en euä ropeisk skyddsorder på grundval av en straffrättslig åtä gärd som inte särskilt är avsedd för att skydda en person utan främst har andra syften, exempelvis gärningsmanä nens sociala rehabilitering. Det är viktigt att understryka att detta direktiv gäller skyddsåtgärder som syftar till att skydda alla brottsoffer och inte enbart offer för könsä relaterat våld med beaktande av särdragen i varje berörd brottstyp. (10)Detta direktiv är tillämpligt på skyddsåtgärder som har meddelats i straffrättsliga frågor och omfattar således inte skyddsåtgärder som har meddelats i civilrättsliga frågor. För att en skyddsåtgärd ska vara verkställbar i enlighet med detta direktiv är det inte nödvändigt att det i ett slutligt beslut har fastställts att ett brott har begåtts. spelar inte heller någon roll om det är en straffrättslig, administrativ eller civilrättslig myndighet som meddelar en skyddsåtgärd. Detta direktiv medför ingen skyldighet för medlemsstaterna att ändra sin nationella lagstiftning för att kunna meddela skyddsåtgärder inom ramen för ett straffrättsligt förfarande. (11)Detta direktiv är avsett att vara tillämpligt på skyddsä åtgärder som har meddelats till förmån för brottsoffer eller potentiella brottsoffer. Detta direktiv bör därför inte tillämpas på åtgärder som meddelas avseende vittä nesskydd. (12)Om en skyddsåtgärd enligt definitionen i detta direktiv meddelas för att skydda en anhörig till den person som primärt ska skyddas, får en europeisk skyddsorder begää ras och utfärdas även avseende den anhörige, enligt de villkor som anges i detta direktiv. (13)Varje begäran om utfärdande av en europeisk skyddsä order bör behandlas med vederbörlig skyndsamhet, med beaktande av ärendets specifika omständigheter, dää ribland hur brådskande ärendet är, vilket datum den skyddade personen förväntas ankomma till den verkstälä lande statens territorium och om möjligt hur allvarlig fara den skyddade personen är utsatt för. (14)Om det enligt detta direktiv ska lämnas upplysningar till den skyddade personen eller den person som är orsak till fara, bör dessa upplysningar även lämnas till den berörda personens förmyndare eller ombud, om sådana förekomä mer. Den skyddade personen, den person som är orsak till fara eller förmyndaren eller ombudet i förfarandet behöver också få de upplysningar som avses i detta diä rektiv på ett språk som den personen förstår, vilket bör uppmärksammas på vederbörligt sätt. (15)I förfarandena för utfärdande och erkännande av en euä ropeisk skyddsorder bör de behöriga myndigheterna visa vederbörlig hänsyn till brottsoffrens behov, däribland särä skilt sårbara personer, till exempel minderåriga eller perä soner med funktionshinder. (16)Vid tillämpningen av detta direktiv kan en skyddsåtgärd ha utfärdats till följd av en dom i enlighet med rådets rambeslut /947/RIF av om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alterä påföljder och övervakningsåtgärder (1) eller till följd av ett beslut om övervakningsåtgärder i enlighet (1) EUT L 337, 16.12.2008, s. 102. L 338/4 Europeiska unionens officiella tidning med rådets rambeslut /829/RIF av om tillämpning mellan Europeiska unionens medä lemsstater av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgärder som ett alternativ till tillfälligt frihetsberövande (1). Om ett beslut har meddeä lats i den utfärdande staten på grundval av något av dessa rambeslut, bör det förfarandet för erkännande följas i den verkställande staten. Detta bör emellertid inte utesluta möjligheten att överföra en europeisk skyddsorder till en annan medlemsstat än den som verkställer beslut på grundval av dessa rambeslut. (17)I överensstämmelse med artikel 6 i den europeiska konä ventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna och artikel 47 andra stycket i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rätä tigheterna, ska den person som är orsak till fara, antingen under det förfarande som leder till meddelandet av en skyddsåtgärd eller innan utfärdandet av en europeisk skyddsorder, ha rätt att höras och att invända mot skyddsåtgärden. (18)För att förhindra att brott begås mot brottsoffret i den verkställande staten, bör denna stat ha de rättsliga möjä ligheterna för att erkänna det beslut som har meddelats i den utfärdande staten till förmån för brottä soffret, som det undviks att brottsoffret blir tvunget att inleda nya förfaranden eller att på nytt lägga fram bevis i den verkställande staten, som om den utä färdande staten inte hade meddelat något beslut. Den verkställande statens erkännande av den europeiska skyddsordern innebär bland annat att den behöriga mynä digheten i denna stat, med förbehåll för de begränsningar som anges i detta direktiv, godtar förekomsten och gilä tigheten av den skyddsåtgärd som har meddelats i den utfärdande staten, erkänner den faktiska situation som beskrivs i den europeiska skyddsordern och instämmer i att skydd bör tillhandahållas och bör fortsätta att tillä handahållas i enlighet med dess nationella lagstiftning.