prop · H203102 · 2015-04-15 00:00:00 — Detta motsvarar ungefär betygsnivåerna , men denna avgångskull var som tidigare nämnts den första med den nya betygsskalan, vilket försvårar jämförelser. Meritpoängskurser populära bland gymnasieelever I samband med antagningen till universiteten och högskolorna infördes nya tillträdesregler. Meritpoäng ges för genomförda kurser i moderna språk, engelska, svenskt teckenspråk för hörande och matematik i gymnasieskolan. Dessa meritpoäng läggs till elevernas jämförelsetal som används för att söka till högskolan. De nya reglerna har fortsatt att påverka elevernas studieval. 2014/15:102 Av de elever som fick slutbetyg hade läst ett utökat program, vilket var en minskning jämfört med året innan, då motsvarande andel uppgick till . Nivån har dock varit relativt stabil , efter en kraftig ökning , då andelen ökade från till . har andelen elever med slutbetyg som har läst ett reducerat program fortsatt att minska. Av eleverna som erhöll slutbetyg hade läst på ett reducerat program, vilket kan jämföras 2010. Även denna nedgång kan troligen förklaras av de nya tillträdesreglerna. Sedan de nya tillträdesreglerna till universitet och högskolor började tillämpas läser eleverna i betydligt större utsträckning kurser som ger meritpoäng, t.ex. högre kurser i matematik och moderna språk. Diagram 8.8 visar andelen elever med slutbetyg i meritpoängskurser fram , och andelen elever med examen eller studiebevis som innehåller betyg i motsvarande kurser. Diagram 8.8 Andel elever med meritpoängskurser Matematik C/Matematik 3 Moderna språk steg 4 Matematik E/Matematik 5 Anm.: Andel elever med slutbetyg i meritpoängskurser , och andel elever med examen eller studiebevis i motsvarande kurser. Moderna språk steg 4 inkluderar här franska, spanska och tyska. Färre elever nådde högskolebehörighet i den nya gymnasieskolan Av de 84 073 elever som fick gymnasieexamen eller studiebevis från GY 2011 uppnådde grundläggande behörighet till studier på universitet och högskola, vilket kan jämföras En skillnad mellan den första elevkullen som lämnade GY 2011 jämfört med elever som läste enligt Lpf 94 är att reglerna för grundläggande behörighet till universitets- och högskolestudier har Något förenklat kan sägas att kraven för att få grundläggande behörighet är lite högre för elever som lämnar GY 2011 jämfört med de elever som läste enligt Lpf 94. kvinnorna och av männen sådan behörighet. hade gått i en skola hos en offentlig huvudman var det som uppnådde grundläggande behörighet till högskolestudier. 2014/15:102 svarande andel hos de enskilda huvudmännen var . Sammantaget hade av landets invånare som fyllde 2014 (födda ) uppnått grundläggande högskolebehörighet inom gymnasieskolan våren detta år. Mellan kommunerna varierade denna andel mellan och . Andelen 20-åringar som upp- nådde grundläggande högskolebehörighet var relativt oförändrad 2010– 2014. Fler lärare i gymnasieskolan hade en pedagogisk högskoleexamen hade av lärarna en högskoleexamen med pedagogisk inriktning (omräknat till heltidstjänster), vilket var en ökning . Uppdelat på kommunala och fristående gymnasie- skolor var andelen . Det är samma andelar som föregående år. var skillnaderna mellan de kommunala skolorna stora. Andelen lärare med högskoleexamen med pedagogisk inriktning var /14 lägre än i var tionde kommun och över- steg i var tionde kommun. Av samtliga studie- och yrkesvägledare () hade en SYV-utbildning . gick 324 000 elever i gymnasieskolan (se diagram 8.9), vilket var en minskning med ca 6 500 elever, eller , jämfört med året innan. I de kommunala skolorna, som hade 240 300 elever, var minskningen jämfört med , då 242 300 elever gick i den kommunala gymnasieskolan. Antalet elever minskade även i fristående gymnasieskolor, från 85 100 till 83 400 elever, vilket var en minskning . Diagram 8.9 Elevutveckling i gymnasieskolan 2005/06–2014/15 324 000 eleverna i gymnasieskolan ett högskoleförberedande program, yrkesprogram och på ett introduktionsprogram. Av eleverna på de högskoleförberedande programmen var kvinnor, medan kvinnorna utgjorde på yrkesprogrammen och på introduktionsprogrammen. deltog 7 300 elever i gymnasial lärlingsutbildning (beräknat på antalet elever med utbildningskontrakt), vilket motsvarade av alla elever på yrkesprogram, vilket i sin tur var något högre än 2013. Fördelningen av elever mellan de olika utbildningsprogrammen skiljde sig betydligt åt mellan kommunerna (se diagram 8.10). Det finns tydliga skillnader mellan kommungrupperna när det gäller fördelningen av elever på högskoleförberedande program respektive yrkesprogram. De högskoleförberedande programmen var mest populära i större städer, storstäder och förortskommuner till storstäder, medan de lockade en lägre andel av eleverna i t.ex. glesbygdskommuner. Diagram 8.10 Elever i gymnasieskolan fördelade på kommungrupper och Förortskommuner till större städer Turism- och besöks- näringskommuner Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i glesbefolkad region Anm.: I diagrammet ingår elever som går i gymnasieskolor hos offentliga och enskilda huvudmän. Kostnaderna oförändrade i gymnasieskolan uppgick de totala kostnaderna för gymnasieskolan till ca , vilket var ungefär samma nivå som året innan. Huvuddelen av landets gymnasieutbildningar anordnas av kommunala huvudmän. Dessa stod för () av de totala kostnaderna för gymnasieskolan 2013. De fristående gymnasie- skolornas kostnader uppgick till sammanlagt och ut- gjorde därmed av de totala kostnaderna för gymnasie- skolan. De landstingskommunala gymnasieutbildningarna kostade nästan , vilket motsvarade av de totala kostnaderna för gymnasieskolan. Kostnaden per elev varierade mellan kommunerna Den genomsnittliga kostnaden per elev i gymnasieskolan uppgick till 2013. En elev i en gymnasieskola kostade i genomsnitt och en elev i en skola med en enskild huvudman . Kostnaden per elev varierade kraftigt mellan kommunerna, vilket bl.a. berodde på att programutbudet skiljde sig mellan kommunerna och att kostnaderna för de olika gymnasiepro- grammen varierade. I var tionde kommun var kostnaden per elev eller mer, att jämföra med eller mindre för den tiondel av kommunerna som hade de lägsta kostnaderna. 2014/15:102 8.9 Utbildningen i gymnasiesärskolan ska vara öppen för ungdomar vars skolplikt har upphört och som inte bedöms ha förutsättningar att nå upp till gymnasieskolans kunskapskrav på grund av att de har en utvecklings- störning. Gymnasiesärskolan ska ge elever med utvecklingsstörning en utbildning som är anpassad för dem och som ska ge en god grund för yrkesverksamhet och fortsatta studier samt för personlig utveckling och ett aktivt deltagande i samhällslivet. I gymnasiesärskolan finns det nio nationella program och individuella program. Utbildningen i gymnasiesärskolan kan anpassas utifrån varje individs förutsättningar, bl.a. genom att elever på nationella program i gymnasiesärskolan kan läsa kurser enligt gymnasieskolans ämnesplaner eller ämnesområden från gymnasiesärskolans individuella program. Elever på individuella program i gymnasiesärskolan kan också läsa kurser från gymnasiesärskolans nationella program. Det nu sagda gäller utbildning som påbörjats efter . Bestämmelserna om gymnasiesärskolan är i stora delar desamma som för gymnasieskolan. Utbildningen ska utformas så att den främjar social gemenskap och utvecklar elevernas förmåga att självständigt och tillsammans med andra tillägna sig, fördjupa och tillämpa kunskaper. Huvudmannen för gymnasiesärskolan ska samverka med samhället i övrigt. infördes en reformerad gymnasiesärskola. Då såväl den gamla som den reformerade gymnasiesärskolan är avsedda att genomgås på fyra läsår kommer det fram t.o.m. att finnas elever i gymnasiesärskolan som läser enligt de tidigare bestämmelserna. Det saknas tillgång till information om i vilken mån målen för gymnasiesärskolan nås. Inte heller finns nationell betygsstatistik att tillgå. Andelen lärare i gymnasiesärskolan (omräknat till heltidstjänster) med högskoleexamen med pedagogisk inriktning uppgick /, vilket var en ökning jämfört med föregående år. I gymnasiesärskolor med huvudman var an- delen och i skolor med enskild huvudman . /15 gick 7 000 elever i gymnasiesärskolan, vilket var en minskning jämfört med året innan. Av eleverna var män och kvinnor. Huvuddelen av eleverna gick i kommunalt drivna gymnasiesärskolor. kostnaderna för gymnasiesärskolan uppgick , vilket var något mer än kostnaderna 2012. Kostnaderna för den kommunala gymnasiesärskolan uppgick till , eller av de totala kostnaderna. Den totala kostnaden per elev uppgick till . Målet för vuxenutbildning (komvux) är enligt skollagen att vuxna ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka deras ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling. Utgångspunkten för utbildningen ska vara den enskildes behov och förutsättningar. Kommunerna ska tillhandahålla vuxenutbildning på grund- läggande nivå och ansvara för att de som har rätt att och önskar delta i sådan utbildning ges möjlighet till detta. En vuxen har rätt att delta i komvux på grundläggande nivå fr.o.m. det andra kalenderhalvåret det år han eller hon fyller , under förutsättning att personen är bosatt i landet, saknar sådana kunskaper som normalt uppnås i och har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Kommunerna ska även tillhandahålla vuxenutbildning på gymnasial nivå. Kommunerna får upphandla verksamheten från extern anordnare med bibehållet huvudmannaskap. En vuxen är behörig att delta i utbildning på gymnasial nivå det år han eller hon fyller , under förutsättning att personen är bosatt i landet, saknar sådana kunskaper som utbildningen syftar till att ge, har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Behörig är också den som är yngre, men har slutfört utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan eller likvärdig utbildning och uppfyller övriga behörighetsvillkor. Vid urval ska de med minst utbildning prioriteras. Totalt sett fullföljde av deltagarna sina kurser 2013. Skill- naderna när det gäller hur stor andel som fullföljde studierna var stora mellan kommunerna och varierade mellan . Av eleverna på grundläggande nivå fullföljde den kurs som de hade påbörjat, medan avbröt kursen. avslutade inte kursen 2013, utan fortsatte på samma kurs nästa kalenderår. På gymnasial nivå slutförde sin kurs, medan avbröt och skulle fortsätta kursen Andelen som avbröt en kurs var i stort sett densamma som Män avbröt, i likhet , i högre utsträckning sina kurser än kvinnor. Av tabell 8.1 framgår att sammanlagt 196 700 elever gick i vuxenutbildning , vilket var ca 7 000 739 000 kursdeltagare registrerade på någon kurs i komvux 2013, varav ca 81 000 på grundläggande nivå och ca 658 000 på gymnasial nivå. Av alla elever 2013 gick i utbildning anordnad av en annan kommun än hemkommunen. Antalet personer i åldern 20–som deltog i komvux motsvarade av befolkningen. Antal elever i komvux 2009–2013 Elevökningen skedde framför allt inom komvux på gymnasial nivå, där antalet elever ökade med 7 000, medan antalet studerande på grund- läggande nivå var i princip oförändrat. Andelen kursdeltagare hos andra utbildningsanordnare än kommuner låg kvar på samma nivå som 2012. Varje elev deltog i genomsnitt i fyra kurser, vilket var ungefär samma andel som 2009–2012. Av de totalt 739 000 kursdeltagarna 2013 deltog i kurser hos andra utbildningsanordnare än kommuner. I kommungruppen stor- städer deltog i genomsnitt av kursdeltagarna i kurser hos enskilda utbildningsanordnare. Andelen män ökade i vuxenutbildning deltog fler kvinnor än män i utbildningar inom vuxenutbildning. Totalt utgjorde kvinnorna av kursdeltagarna. Andelen män i komvux ökade något från 2013. Elevernas genomsnittsålder uppgick till . Genom- snittsåldern var högre för elever i komvux på grundläggande nivå. Andelen utrikes födda elever var , vilket var detsamma som 2012. var av eleverna som studerade på komvux på grundläggande nivå utrikes födda. De totala kostnaderna för komvux uppgick till ca (se tabell 8.2), varav avsåg studerande hos andra utbildningsanordnare än kommuner samt kommuners och landstings ersättningar till andra utbildningsanordnare. Den genomsnittliga kostnaden per elev uppgick till . Totala kostnader för komvux 2009–2013 8.11Särskild utbildning för vuxna Målet för den särskilda utbildningen för vuxna (särvux) är att vuxna med utvecklingsstörning ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. Utbildningen är också avsedd för dem som har fått en betydande och bestående begåvningsmässig funktionsnedsättning på grund av hjärn- skada, föranledd av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Deltagarna i ut- bildningen ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompe- tens, i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet, samt att främja sin personliga utveckling. Kommunerna ska tillhandhålla utbildning på grundläggande nivå och ansvara för att de som önskar och har rätt att delta i sådan utbildning ges möjlighet att delta. En vuxen med utvecklingsstörning har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå och är behörig till utbildning på gymnasial nivå fr.o.m. det andra kalenderhalvåret det år han eller hon fyller , om han eller hon är bosatt i landet, saknar sådana kunskaper som utbildningen syftar till att ge, har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen och i övrigt uppfyller föreskrivna villkor. Behörig är också den som är yngre, men har slutfört utbildning i gymnasiesärskolan eller likvärdig utbildning och uppfyller övriga behörighetsvillkor. Antalet studerande inom särvux uppgick /14 till 4 300 elever, vilket var en minskning med jämfört med läsåret innan. Av samtliga elever var kvinnor och män. /14 var det 96 kommuner som anordnade särvux, vilket var en ökning från föregående läsår, då motsvarande antal var 87. Av alla elever var bosatta i en annan kommun än skolkommunen. Andelen lärare (omräknat till heltidstjänster) med pedagogisk utbild- ning uppgick till /14, vilket var i nivå med det föregående läsåret. 2014/15:102 8.11.3 Kostnader Kommunernas totala kostnader för särvux uppgick till 2013, vilket var en minskning med jämfört med (se tabell 8.3). Kostnaden per elev uppgick till , vilket var en ökning med jämfört med året innan. Tabell 8.3 Kommunernas kostnader för särvux 2009–2013 Miljoner kronor, kronor per elev 8.12Utbildning i svenska för invandrare Utbildning i svenska för invandrare (sfi) syftar till att ge vuxna invand- rare grundläggande kunskaper i svenska språket. Det övergripande målet är att vuxna invandrare ska stödjas och stimuleras i sitt lärande. De ska ges möjlighet att utveckla sina kunskaper och sin kompetens i syfte att stärka sin ställning i arbets- och samhällslivet samt att främja sin personliga utveckling. Varje kommun är skyldig att se till att sfi erbjuds de personer som har nått en viss ålder och är bosatta i landet samt saknar sådana grund- läggande kunskaper i svenska språket som utbildningen syftar till att ge. För att utbildningen ska anpassas till den studerandes förutsättningar erbjuds kurser på olika nivåer. Kommunen ska också verka för att sfi kan kombineras med exempelvis arbetslivsorientering, praktik och annan utbildning. Utbildningen ska även kunna kombineras med förvärvsarbete. Sfi är kursutformad och består av tre olika studievägar som riktar sig till personer med olika studiebakgrund och förutsättningar. vänder sig i första hand till personer med mycket kort studiebakgrund och som behöver starta på en lägre nivå. vänder sig till dem som är vana att studera och som därför kan starta på en högre nivå och studera i ett högre tempo. Trots att en elev kan avsluta sina studier efter respektive kurs är intentionen att alla elever ska ges möjlighet att studera t.o.m. kurs D, som är den högsta kursen. Av de drygt 38 600 elever som påbörjade sina studier i sfi 2011 hade avslutat någon kurs med lägst betyget E . Av eleverna hade avbrutit studierna, medan antogs fortsätta utbildningen. Sambandet mellan elevernas utbildningsbakgrund och studieresultat inom sfi är starkt. För att uppnå lägst betyget E på kurs D behövdes i genomsnitt för de elever som påbörjade sin sfi-utbild- ning på studieväg 3. De elever som påbörjade sin utbildning på studieväg Skr. 2014/15:102 1 behövde i genomsnitt innan de uppnådde lägst betyget E på kurs D. Av alla kvinnor som började i sfi 2011 fick godkänt betyg Motsvarande andel för männen var elever som slutförde kurs D fick av kvinnorna och av männen lägst betyget E. Andelen av samtliga kvinnor respektive män som avbrutit studierna var . Andelen lärare (omräknat till heltidstjänster) med högskoleexamen med pedagogisk inriktning var i genomsnitt , vilket var en minskning jämfört med året innan. I sfi anordnad av kommuner var andelen och hos övriga ut- bildningsanordnare var andelen . Antalet elever i sfi har ökat kraftigt och uppgick till nästan 114 000. Det är det största antalet elever i sfi någonsin och innebär en ökning jämfört med året innan. Totalt var ca 40 100 elever nybörjare i sfi. Eftersom en elev kan läsa flera kurser var det totala antalet kursdeltagare i sfi högre, drygt 150 000. Av eleverna var kvinnor och män, vilket var i nivå . Den upphandlade utbildningen varierade i omfatt- ning mellan kommunerna. anordnades sfi i 258 kommuner, vilket var nästan lika många som året innan. Kommunernas kostnader för sfi i egen regi uppgick till ca (se tabell 8.4). Kostnaden per elev var i genomsnitt . Kostnaderna för sfi som redovisas och senare avser endast utbildning i regi. ingick även kostnader för utbildning hos annan utbildningsanordnare. Det är därför inte möjligt att göra jämförelser . Kommunernas kostnader för sfi 2009–2013 Miljoner kronor, kronor per elev Kommuner och Landsting har delat in 290 kommuner i grupper. Den kommungruppsindelning som används innehåller följande grupper. 1.Storstäder (3 kommuner) Kommuner med en folkmängd som överstiger 200 000 invånare. 2.Förortskommuner till storstäder (38 kommuner) Kommuner där av nattbefolkningen pendlar till arbetet i någon annan kommun. Det vanligaste utpendlingsmålet ska vara någon av stor- städerna. 3.Större städer (31 kommuner) Kommuner med 50 000–200 000 invånare och en tätortsgrad överstigande . 4.Förortskommuner till större städer (22 kommuner) Kommuner där av nattbefolkningen pendlar till arbetet i en annan kommun. Det vanligaste utpendlingsmålet ska vara någon av de större kommunerna i grupp 3. Pendlingskommuner (51 kommuner) Kommuner där mer än av nattbefolkningen pendlar till en annan kommun. Turism- och besöksnäringskommuner (20 kommuner) Kommuner där antalet gästnätter på hotell, vandrarhem och campingar över- stiger 21 per invånare eller där antalet fritidshus överstiger 0,20 per invånare. Varuproducerande kommuner (54 kommuner) Kommuner där eller mer av nattbefolkningen är syssel- satta inom tillverkning och utvinning, energi och miljö samt bygg- verksamhet. 8.Glesbygdskommuner (20 kommuner) Kommuner med en tätortsgrad understigande och mindre än åtta invånare per kvadrat- kilometer. 9.Kommuner i tätbefolkad region (35 kommuner) Kommuner med fler än 300 000 personer inom en radie . 10.Kommuner i glesbefolkad region (16 kommuner) Kommuner med färre än 300 000 personer inom en radie om . Hur de enskilda kommunerna är inplacerade i dessa kategorier framgår av sammanställningen nedan. Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i glesbefolkad region ersattes den statliga fastighetsskatten på bostäder av en fastighetsavgift, som fastställs av staten, men tillförs kommunerna. Fastighetsavgiften för småhus och ägarlägenheter var , dock högst av taxeringsvärdet. För fler- bostadshus var avgiften per bostadslägenhet, dock högst av taxeringsvärdet. Avgiften räknas upp med inkomstbasbeloppets förändring. Ett kommunalförbund kan bildas av två eller flera kommuner eller landsting för att sköta driften av vissa verksamheter åt de samverkande kommunerna respektive landstingen. Kommun- och landstingsägda företag I den officiella statistiken räknas ett företag som kommun- eller lands- tingsägt om en eller flera kommuner eller landsting tillsammans äger av aktier, andelar eller liknande i företaget. Med kommunsektorn avses i denna skrivelse samtliga kommuner och landsting. En verksamhets kostnader utgörs av bruttokostnaderna med avdrag för interna intäkter samt intäkter från försäljning av verksamhet till andra kommuner och landsting. Kostnadsutjämning för verksamhet för funktionshindrade har det funnits ett nationellt kostnadsutjämningssystem för kommunernas verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, förkortad LSS, och assistansersättning enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken. Med köp av verksamhet avses entreprenad och köp av huvudverksamhet när avtal eller liknande överenskommelse om att utöva viss verksamhet finns med en extern utförare. Den verksamhet eller del av verksamhet som avses är av större omfattning och skulle alternativt ha utförts i kommunens eller egen regi. Kommunen eller har ett huvudansvar för att tjänsterna erbjuds kommuninvånarna. Köp av verksamhet är ett vidare begrepp än entreprenad. I begreppet ingår verksamhet med extern utförare grundad på peng- eller check- system, t.ex. bidrag till fristående skolor. Även köp från annan kommun eller annat landsting omfattas av begreppet. Med nettokostnader avses kostnaderna för en verksamhet efter att alla intäkter som hänförs till verksamheten räknats av. Nettokostnaderna ut- gör den del av kostnaderna som finansieras med skatteintäkter och generella statsbidrag. Kommuner och landsting ska enligt lagen (1997:614) om redovisning redovisa sina pensioner enligt den s.k. blandade modellen. Det innebär att en redovisningsmässig avsättning av pensionsåtaganden som uppkommit ska göras. I balansräkningen redovisas de äldre pensionsåtagandena som ansvarsförbindelser. Med privata företag avses för kommunerna aktiebolag, handelsbolag eller enskilda företag som inte ägs av den egna kommunen. Kommuner och landsting bedriver även verksamhet i företagsform. I den sammanställda redovisningen ingår de företag som kommunen eller har ett betydande inflytande över. Även kommunalförbund ingår i den sammanställda redovisningen. I redovisningen konsolideras uppgifterna för att ge en komplett bild av hela kommunens ekonomi. Med skattesats avses den procentuella andel av den kommunalt be- skattningsbara förvärvsinkomsten som en skattskyldig påförs i inkomstskatt. Den totala kommunala skattesatsen för en kommun utgörs av summan av skattesatserna för kommunen och som kommunen tillhör. Skatteunderlaget utgörs av de kommunalt beskattningsbara förvärvs- inkomsterna för fysiska personer och dödsbon. Antal invånare och skattesats per kommun Genomsnittlig sammanlagd skattesats, dvs. skatt för kommuner och landsting. Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Förortskommuner till större städer Förortskommuner till större städer Förortskommuner till större städer Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Förortskommuner till större städer Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region Kommuner i tätbefolkad region