prop · H30357 · 2015-12-01 00:00:00 — Om det inte finns behov av teknisk eller ekonomisk sakkunskap ska rätten bestå av tre lagfarna domare eller, om det är tillräckligt med hänsyn till ärendet, en lagfaren domare. Vid annan handläggning än avgörande i sak ska rätten bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och, beroende på ärendetyp, en ledamot med teknisk eller ekonomisk sakkunskap. Beredningsåtgärder ska kunna utföras av en annan tjänsteman än en lagfaren domare i samma utsträckning som i tingsrätt i allmänhet. Departementspromemorians förslag överensstämmer inte med regeringens. I departementspromemorian föreslås att Patent- och vid avgörande i sak av patenträttsliga, växtförädlar- rättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga ärenden ska bestå av en lagfaren domare och en ledamot med teknisk eller ekonomisk sakkunskap, beroende på ärendetyp. Enligt förslaget får domstolen bestå av tre ledamöter endast om det finns särskilda skäl för det med hänsyn till ärendets beskaffenhet. Förslaget innebär vidare att om det inte finns behov av teknisk respektive ekonomisk sakkunskap får rätten, beroende på ärendets beskaffenhet, bestå av en eller tre lagfarna domare. I departementspromemorian föreslås inte någon särskild sammansättnings- regel för annan handläggning än avgörande i sak. I stället hänvisas till ärendelagens sammansättningsregler (Ds 2014:2 s. 251–254). Remissinstanserna: När det gäller Patent- och sammansättning i patenträttsliga ärenden anser flera remissinstanser, bl.a. , , , , , och , att antalet ledamöter som huvudregel bör vara detsamma som i Patentbesvärsrätten, dvs. , , , , och anför att två ledamöter bör ha teknisk sakkunskap. förutser att de patenträttsliga ärendenas beskaffenhet ofta kommer att medföra att rätten består av tre ledamöter. Tingsrätten anser därför att det kan diskuteras vilken sammansättning som ska vara huvudregel. Flera remissinstanser, däribland och Patentbesvärsrätten, framhåller betydelsen av att regleringen ges en flexibel utformning så att antalet ledamöter kan utökas eller minskas efter behov. och anser att det finns skäl att överväga att ha samma sammansättningsregler för de patenträttsliga ärendena som för de patenträttsliga målen. FICPI anser att det alltid bör ingå patentråd i rätten när domstolen avgör patenträttsliga ärenden som överklagats från och att dessa bör utgöra en majoritet av rättens ledamöter. Några remissinstanser, bl.a. , , Näringslivets Delegation för Marknadsrätt och SFIR, anser att utgångs- punkten bör vara att Patent- och i marknadsrättsliga ärenden ska bestå av fem ledamöter, varav tre lagfarna domare och två ledamöter med ekonomisk sakkunskap. SIPF anser att antalet tekniska ledamöter i de patenträttsliga ärendena bör vara detsamma som i de patenträttsliga målen. anser att Patent- och marknadsdom- stolen i konkurrensrättsliga ärenden som gäller beslut om ålägganden enligt 3 kap. 1 § KL bör ha möjlighet att ha samma sammansättning som vid avgörande av konkurrensrättsliga mål, dvs. anser att rätten bör ha samma sammansättning i alla mål och ärenden där är inblandad. Enligt bör de föreslagna sammansättningsreglerna för målen gälla även för de nu berörda ärendena. framför vissa synpunkter angående den lagtekniska utformningen av sammansättningsreglerna. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (promemorian s. 73–83). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser, bland andra och , tillstyrker eller har inte några invänd- ningar mot förslaget. När det gäller de patenträttsliga ärenden som överklagats från anser Patentbesvärs- rätten, SIPF, FICPI och att sammansättnings- reglerna bör formuleras på ett sådant sätt att det föreskrivs en presumtion för att två tekniska ledamöter ska ingå i rätten i de fall Patent- och ska bestå av tre ledamöter. SIPF anser att det är oklart när det ska anses föreligga ett behov av flera tekniska ledamöter och vem som ska avgöra den frågan. Enligt SIPF bör frågan avgöras av en i domstolen anställd teknisk ledamot. anser att det finns goda skäl för att åtminstone en teknisk ledamot (ett patentråd) ska delta även i patenträttsliga ärenden som rör rättsliga frågor. Enligt bör det därför inte ställas något krav på att det i ett ärende ska finnas ett behov av teknisk sakkunskap för att tekniska ledamöter ska kunna ingå i rätten. förutser att Patent- och vid avgörande av patenträttsliga ärenden om informationsföreläggande i regel kommer att bestå av en lagfaren domare eller en lagfaren domare och en teknisk ledamot. framhåller att det krävs tydliga och klargörande lagregler angående de olika sammansättningsformerna. Näringslivets Delegation för Marknads- rätt och Företagarna anser att minst en sakkunnig ledamot bör ingå i rätten vid prövningen av materiella frågor och att den föreslagna möjligheten för domstolen att utesluta expertmedverkan på ett betänkligt sätt öppnar för diskretionära bedömningar. Skälen för regeringens förslag Patenträttsliga och växtförädlarrättsliga ärenden Vissa av de patenträttsliga ärenden som ska handläggas i Patent- och kommer att inledas genom en ansökan till dom- stolen. Merparten av dessa är s.k. RB-ärenden. För dessa ärenden är regler om sammansättning i mål tillämpliga. De enda ärenden som handläggs enligt ärendelagen är ärenden om informationsföreläggande. När enligt nuvarande ordning handlägger dessa ärenden tillämpas ärendelagens samman- sättningsregler (57 e § PL). Andra ärenden avser från myndighet överklagade beslut; för patentens del från överklagade beslut om beviljande av patent eller invändning mot ett meddelat patent. Enligt nuvarande ordning överklagas dessa beslut till Patentbesvärsrätten som är domför med tre ledamöter. I patentmål som inte gäller pantsättning av patent eller patentansökningar samt i mål om växtförädlarrätt ska minst två tekniska ledamöter ingå i rätten och en ledamot ska vara lagfaren, om inte rätten finner att medverkan av lagfaren ledamot är obehövlig. I mål om pantsättning av patent och patentansökningar ska minst två lagfarna ledamöter ingå i rätten (4 § PBRL). Utgångspunkten i ärendelagen är att rätten ska bestå av en lagfaren domare. Endast om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet får rätten bestå av tre ledamöter (3 § ÄL). När regeln infördes konstaterades att regleringen i den äldre ärendelagen inte hade följt med den utveckling som förekommit på område, där utrymmet för endomarkompetensen successivt utvidgats. Vidare an- fördes att ärendena i de allra flesta fall är av enkel natur och att det rimliga syntes, såvitt gäller tingsrätter, vara att i grunden ha en regel om endomarkompetens med möjlighet till en kvalificerad sammansättning i speciella fall (prop. 1995/96:115 s. 98). I departementspromemorian konstateras att ärendelagens sammansättningsregler bidrar till ett snabba- re och mer resurseffektivt förfarande. När det gäller patenträttsliga ären- den som gäller överklagade beslut från , som är den stora ärendegruppen, hänvisas även till den kvalificerade myndighetsprövningen vid . Mot den bak- grunden och med hänsyn till behovet av teknisk kompetens föreslås i departementspromemorian att Patent- och som huvudregel ska bestå av en lagfaren domare och en teknisk ledamot när domstolen avgör patenträttsliga och växtförädlarrättsliga ärenden i sak. Flera remissinstanser är kritiska till departementspromemorians förslag när det gäller sammansättningen i de patenträttsliga ärenden som över- klagas från . De anser att sammansätt- ningen i Patent- och bör motsvara den som enligt nuvarande ordning gäller för Patentbesvärsrätten, dvs. Några remissinstanser, bl.a. Patentbesvärsrätten, advokatsam- fund, SFIR, och , framhåller att Patent- och registreringsverkets prövning, med hänsyn till det stora antalet ärenden som myndigheten handlägger, är rutinartad och att Patent- och mark- nadsdomstolen som första domstolsinstans därför bör ha en kvalificerad sammansättning. Dessa remissinstanser anför vidare att det finns anled- ning att göra en jämförelse med den ordning som gäller när det europeis- ka patentverket (EPO) prövar patentansökningar om europeiska patent. Vid prövningen av överklagade beslut är besvärskammaren () som huvudregel sammansatt av två tekniska ledamöter och en lagfaren ledamot. Patentbesvärsrätten framhåller att det svenska nationella systemet för patentprövning, för att behålla sin internationella legitimitet, inte i alltför stor utsträckning bör avvika från denna inter- nationella standard. Det är viktigt att Patent- och kan erbjuda en ärendehantering som innebär en kvalificerad prövning av varje enskilt ärende och som är ägnad att upprätthålla allmänhetens och parternas förtroende för rättskipningen. I detta ligger att domstolen ska ha tillräck- lig teknisk sakkunskap men också att avgöranden meddelas inom rimlig tid. Rätten bör därför inte bestå av fler ledamöter eller ledamöter av annat slag än vad som är sakligt motiverat. Enligt regeringens bedömning är det inte sakligt motiverat att i de patenträttsliga ärendena utöka antalet ledamöter i förhållande till vad som enligt nuvarande ordning gäller för Patentbesvärsrätten. I enlighet med vad flertalet remissinstanser anser bör utgångspunkten i stället vara att Patent- och ska bestå av tre ledamöter när patent- rättsliga ärenden avgörs i sak. Som Patentbesvärsrätten anför är de lagfarna domarnas samarbete med de tekniska ledamöterna och de tekniska ledamöternas inbördes samarbete i de patenträttsliga ärendena som gäller överklagade beslut från en mycket betydelsefull del i upprätt- hållandet av både kvaliteten i bedömningen och snabbheten i förfarandet. Inte sällan finns det i dessa ärenden behov av kunskap inom olika tek- niska discipliner. Detta talar för att det i rätten regelmässigt bör ingå två ledamöter med teknisk sakkunskap. Den omständigheten att två tekniska ledamöter som huvudregel föreslås ingå i rätten när Patent- och mark- nadsdomstolen avgör patenträttsliga tvistemål talar också för att två tek- niska ledamöter i allmänhet bör ingå i rätten när domstolen prövar den grundläggande frågan om patenterbarhet. Frågorna är ju till stor del desamma i de båda fallen. Regeringen delar dock inte uppfattningen att det i sammansättningsregeln bör låsas fast att rätten ska bestå av två tekniska ledamöter, vilket bland andra , Försvarets materielverk och SIPF föreslår. Även om det i flertalet ärenden om beviljande av patent och invändning mot ett meddelat patent kommer att finnas ett behov av att två tekniska ledamöter ingår i rätten kommer det i Patent- och att finnas ärenden som inte regelmässigt ställer samma krav på teknisk kompetens. Som anförs ovan bör rätten inte bestå av ledamöter av annat slag än vad som är sakligt motiverat. Om det i ett ärende inte aktualiseras några tekniska frågor bör ärendet, i enlighet med vad som enligt nuvarande ordning gäller för Patentbesvärs- rätten, kunna avgöras av tre lagfarna domare. Detta kan, som anges i promemorian och som Patentbesvärsrätten ställer sig bakom, vara aktuellt i exempelvis ärenden om pantsättning av patent och patentansök- Enligt regeringen bör Patent- och även kunna bestå av två lagfarna domare och en teknisk ledamot. sammansättningsreglerna ges en sådan flexibel utformning kan de patent- rättsliga ärendena avgöras med den sammansättning som i varje enskilt fall framstår som den mest lämpliga. Frågan om det i ett patenträttsligt ärende finns behov av teknisk sakkunskap och i så fall hur många tekniska ledamöter som ska ingå i rätten bör avgöras av domstolen. SIPF framhåller bör av naturliga skäl de i domstolen anställda tekniska ledamöternas uppfattning vara av stor betydelse vid denna bedömning. Patentbesvärsrätten är enligt nuvarande ordning domför med enbart tekniska ledamöter i vissa fall. Det är en ordning som framstår som främmande för processen i allmän domstol och någon sådan möjlighet bör därför inte finnas i Patent- och . För att möta behovet av kompetens i ärenden av extra stor juridisk och teknisk komplexitet anser regeringen att det, om det finns särskilda skäl för det med hänsyn till ärendet, bör vara möjligt för rätten att bestå av två lagfarna domare och två tekniska ledamöter. Därmed kan Patent- och ha samma sammansättning som vid en huvudför- handling i ett patenträttsligt mål. Som exempel på fall då det kan finnas skäl att utöka rättens sammansättning på detta sätt kan nämnas ärenden i vilka det görs gällande bättre rätt (17 och 18 §§ PL), vissa ärenden om tilläggsskydd (105 § PL) och ärenden där omfattande bevisning åbero- Det bör dock överlåtas till domstolen att bedöma frågan i varje en- För att rätten inte ska bestå av fler ledamöter än vad som är sakligt motiverat bör Patent- och även kunna bestå av en lagfaren domare och en teknisk ledamot eller, om det saknas behov av teknisk sakkunskap, en lagfaren domare. En förutsättning för detta bör vara att rätten anser att en enklare sammansättning är tillräcklig med hänsyn till vad det enskilda ärendet kräver. Exempel på fall då det kan vara tillräckligt att rätten består av en lagfaren domare och en teknisk ledamot är vissa enklare ärenden om återställande av förlorade rättigheter enligt 72 § PL eller om det i ett ärende är uppenbart att ett patent inte ska Denna enklare sammansättning kan även, som anför, i vissa fall vara tillräcklig i patenträttsliga ärenden om informationsföreläggande. Även om det bör bli ovanligt kan det inte uteslutas att det kan uppkomma situationer då det framstår som lämpligt att ett patenträttsligt ärende avgörs av en lagfaren domare. En sådan möjlighet bör därför finnas. De i departementspromemorian föreslagna sammansättningsreglerna för patenträttsliga ärenden gäller endast vid avgörande i sak. När det gäller annan handläggning, dvs. avskrivning av ett ärende efter åter- kallelse, avvisning och beslut under beredningen som inte innebär att ärendet avgörs, föreslås att ärendelagens sammansättningsregler ska tillämpas. För att det ska vara tydligt vilken sammansättning som gäller för Patent- och bör, som anges i avsnitt 10.2, sammansättningsreglerna vara självständiga i förhållande till ärende- lagens sammansättningsregler. Reglerna bör utformas på ett sådant sätt att de ger en heltäckande bild av hur rätten ska vara sammansatt vid all form av handläggning i dessa ärenden, dvs. även vid annan handläggning än avgörande i sak. Som utvecklas i avsnitt 11.2.2 förutsätter en kompetent och effektiv handläggning av de patenträttsliga ärendena att de i Patent- och mark- nadsdomstolen anställda tekniska ledamöterna (patentråden), i ett tidigt skede, tar en aktiv del i beredningen. Vid annan handläggning än avgörande i sak saknas dock i vissa fall behov av teknisk sakkunskap. Enligt nuvarande ordning är Patentbesvärsrätten domför med en leda- mot när avskrivning sker efter återkallelse eller på grund av att före- skriven årsavgift inte betalats (4 § PBRL). Det är dock inget som hindrar att rätten består av tre ledamöter. Regelmässigt kommer sådana beslut inte att ställa krav på de särskilda insikter som de tekniskt kunniga leda- möterna har, utan prövningen kommer att vara begränsad till framför allt rättegångskostnadsfrågor. Ett fall där det för Patentbesvärsrätten har bedömts kunna vara aktuellt att skriva av målet med tre ledamöter är när fråga om officialprövning uppkommer (se propositionen Några frågor om Patentbesvärsrätten, prop. 2011/12:88 s. 17). Med hänsyn till att möjligheten till officialprövning föreslås utgå bedömer regeringen att det i regel är fullt tillräckligt att rätten består av en lagfaren domare vid avskrivning av ärenden. Sammansättningsreglerna bör därför medge detta. Även när det gäller beslut under beredningen kan det vara tillräckligt att rätten består av en lagfaren domare. Det kan dock också finnas frågor som kräver teknisk sakkunskap, t.ex. när det gäller att ta ställning till om viss bevisning ska tillåtas. Med hänsyn till detta bör det vara möjligt att låta en teknisk ledamot ingå i rätten även vid annan handläggning än avgörande i sak. Det nu anförda bör lagtekniskt uttryckas på så sätt att Patent- och vid annan handläggning av ett ärende ska bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en teknisk ledamot. Det bör överlåtas till rätten att, utifrån en bedömning av vad den enskilda frågan kräver, avgöra om en teknisk ledamot ska ingå i rätten. Åtgärder som avser endast beredningen av ett ärende och som inte är sådana att de bör förbehållas lagfarna domare får enligt ärendelagen utföras av en annan anställd vid tingsrätten som har tillräcklig kunskap 2015/16:57 och erfarenhet (se 3 § ÄL och 1 kap. 3 e § RB). Motsvarande bör gälla i Patent- och . Lagtekniskt bör detta lösas genom att det i den nya lagen om patent- och marknadsdomstolar tas in en hänvis- ning till 1 kap. 3 e § RB (jfr 2 kap. 11 § lagen om mark- och miljödom- stolar). Sammansättningsreglerna i ärenden om växtförädlarrätt bör överens- stämma med dem för patenträttsliga ärenden. Marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga ärenden Vissa marknadsrättsliga ärenden kommer att inledas genom en ansökan till Patent- och . Det gäller endast ärenden om tillstånd för att genomföra en platsundersökning (5 kap. 3 § KL). När enligt nuvarande ordning prövar dessa ärenden i sak ska rätten bestå av fyra ledamöter, av vilka två ska vara lagfarna domare och två ekonomiska experter. Om det är tillräckligt med hänsyn till ärendets beskaffenhet får tingsrätten bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert (8 kap. 10 § första stycket KL). Tingsrättens beslut kan överklagas till som sista instans (7 kap. 2 § KL). Andra marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga ärenden avser överklagade beslut. För de marknadsföringsrättsliga ärendenas del gäller det beslut meddelade av under utredningen av ett ärende, t.ex. en uppmaning till någon att lämna upplysningar eller till en näringsidkare att tillhandahålla handlingar och därmed samman- hängande frågor om ersättning för varuprover och liknande (42–46 §§ MfL). När enligt nuvarande ordning handlägger dessa ärenden ska rätten bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert. Om det finns särskilda skäl med hänsyn till ärendets beskaffenhet får tingsrätten i stället bestå av fyra ledamöter, varav två lagfarna domare och två ekonomiska experter (57 § MfL). Tingsrättens beslut kan överklagas till som sista instans (52 § MfL). De konkurrensrättsliga ärenden som inleds genom överklagande avser beslut från om bl.a. ålägganden att upphöra med över- trädelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete respektive missbruk av dominerande ställning (3 kap. 1 § KL) och ålägganden att lämna information (5 kap. 1 § KL). Enligt nuvarande ordning överklagas dessa beslut till som sista instans (7 kap. 1 § KL). är i alla ärenden beslutför med fyra ledamöter och kan maximalt bestå av sju ledamöter (3 och 9 §§ MDL). Departementspromemorians förslag innebär att Patent- och marknads- domstolen som huvudregel ska bestå av en lagfaren domare och en ekonomisk expert när marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga ärenden avgörs i sak. Detta förslag har kritiserats av flera remissinstans- er. Några av dessa remissinstanser, bl.a. , Närings- livets Delegation för Marknadsrätt och , anser att utgångspunkten bör vara att Patent- och ska vara sammansatt av fem ledamöter. Det skulle innebära en utökning av antalet ledamöter jämfört med vad som enligt nuvarande ordning gäller för såväl tingsrätts som beslutförhet i marknads- föringsrättsliga och konkurrensrättsliga ärenden. På samma sätt som för de patenträttsliga, växtförädlarrättsliga, mark- nadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga målen talar intresset av enhetliga sammansättningsregler i Patent- och för att sammansättningsreglerna för de konkurrens- och marknadsförings- rättsliga ärendena, i möjligaste mån, utformas så att de överensstämmer med dem i patent- och växtförädlarrättsliga ärenden. En förutsättning för detta är naturligtvis att de föreslagna reglerna tillgodoser de särskilda behov som finns i de marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga ärendena. När det gäller de marknadsrättsliga ärendena finns det inte någon ärendetyp som dominerar lika tydligt som ärendena som gäller över- klagade beslut från inom patenträtten. Ärendena varierar i både omfattning och komplexitet. Beroende på ärendetyp kan även behovet av ledamöter med särskild ekonomisk sak- kunskap variera. Många av de konkurrensrättsliga ärendena är mycket omfattande och är ofta både juridiskt och ekonomiskt komplicerade. Detta gäller framför allt ärenden om ålägganden att upphöra med över- trädelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete respektive missbruk av dominerande ställning. Dessa ärenden kan svårligen sägas vara av sådan enkel natur som motiverat huvudregeln med endomar- kompetens i ärendelagen. Inte sällan finns det i de konkurrensrättsliga ärendena, på samma sätt som i de patenträttsliga ärendena, ett behov av att två ledamöter med särskild sakkunskap ingår i rätten. Vissa kon- kurrensrättsliga ärenden är dock av enklare slag och ställer inte samma krav på särskild ekonomisk sakkunskap. Inte heller de marknads- föringsrättsliga ärendena är sådana att det generellt sett finns ett behov av att flera ledamöter med ekonomisk sakkunskap ingår i rätten. Med tanke på att de marknadsrättsliga ärendena kan vara av så varierat slag är det särskilt viktigt att sammansättningsreglerna är flexibla och medger att ärendena kan avgöras med den sammansättning som i varje enskilt fall framstår som den mest lämpliga. När det gäller antalet ledamöter som Patent- och bör bestå av när den avgör marknadsföringsrättsliga och konkurrens- rättsliga ärenden i sak finns det anledning att se till vad som gäller enligt nuvarande ordning när och avgör dessa ärenden. Som framgår ovan är utgångspunkten i vissa ärenden att tingsrätten ska bestå av fyra ledamöter. I flera fall har dock tingsrätten möjlighet att bestå av en lagfaren domare eller av en lagfaren domare och en ekonomisk expert. Sammansättningsreglerna för medger att rätten består av fyra till sju ledamöter. Denna möjlighet bör dock ses mot bakgrund av funktion som prejudikatinstans, en funktion som inte kommer att åligga Patent- och eftersom domstolens beslut kommer att kunna överklagas till Patent- och marknadsöverdomstolen och i vissa fall även till . Med hänsyn till att många av de marknadsrättsliga ärendena rör frågor som ofta är både ekonomiskt och juridiskt komplexa bör Patent- och bestå av en kvalificerad sammansättning när dom- stolen avgör dessa ärenden i sak. Regeringen anser dock inte att det finns 2015/16:57 anledning att ha en grundsammansättning med så många som fyra eller fem ledamöter utan utgångspunkten bör, liksom för de patenträttsliga ärendena, vara tre ledamöter. På motsvarande sätt som föreslås för de patenträttsliga ärendena bör det vara möjligt för rätten att bestå av två lagfarna domare och en ekonomisk expert, av en lagfaren domare och två ekonomiska experter eller av tre lagfarna domare. En förutsättning för att ett ärende ska kunna avgöras av enbart lagfarna domare bör vara att det saknas behov av särskild ekonomisk sakkunskap. Det bör överlåtas till domstolen att bedöma om det finns ett sådant behov eller inte. Som anförs ovan och som flera remissinstanser, bl.a. och , framhåller är överklagade beslut från Konkurrens- verket om ålägganden att upphöra med överträdelser av förbuden mot konkurrensbegränsande samarbete respektive missbruk av dominerande ställning ofta mycket omfattande och komplexa. Det bör i dessa ärenden och i andra ärenden av särskilt stor omfattning och komplexitet finnas en möjlighet för Patent- och att bestå av två lagfarna domare och två ekonomiska experter. Denna möjlighet bör finnas i såväl de konkurrensrättsliga som de marknadsföringsrättsliga ärendena och bör förutsätta att det finns särskilda skäl för det med hänsyn till ärendet.