prop · H30334 · 2015-11-04 00:00:00 — Den organisatoriska strukturen är i sina grundläggande drag oförändrad sedan rådets tillkomst. har verksamheten räknat i antalet pågående projekt ökat kraftigt, och rådet arbetar med betydligt fler ämnesområden . Den organisatoriska effektiviteten i rådets nuvarande organisation har varit föremål för återkommande diskussion men några stora förändringar har inte gjorts. Finansiering: finansierar sin verksamhet genom frivilliga bidrag från medlemsstaterna till enskilda projekt, någon central finansiering finns inte. Enligt några av arbetsgrupperna har detta lett till att lågprioriterade projekt har startats bara för att de har haft finansiering. Mycket tid går åt för att finna finansieringskällor och vissa projekt har måst avbrytas för att de saknat finansiering. finns ingen överblick över rådets totala finansiering och kostnader. Prioriteringar: Det pågår cirka 80 projekt inom . Arbetsgrupperna identifierar nya projekt genom två-åriga arbetsplaner och i viss utsträckning finns också strategiska planer. Under det kanadensiska ordförandeskapet (2013–2015) har ett webbaserat verktyg introducerat för att följa upp projekten. Prioriteringar diskuteras i ämbetsmannakommittén, dock saknas en tydlig mekanism för att prioritera mellan arbetsgrupper och task forces. Implementering: ger rekommendationer till medlemsstaterna i form av ministerdeklarationer och rapporter från arbetsgrupper och task forces. Rekommendationerna är inte bindande men återger medlemsstaternas samlade mening. De är allmänt formulerade och går inte att översätta direkt till konkreta åtgärder. Medlemsländerna har ingen skyldighet att rapportera till rådet i vilken utsträckning de implementerar rådets rekommendationer. Vidare saknar de nationella regeringarna mekanismer för att följa upp om ansvariga myndigheter i respektive land överväger och implementerar rekommendationerna. Dessa iakttagelser överensstämmer med tidigare, nationella rapport om de svenska myndigheternas förmåga att utnyttja resultaten av rådets arbete. I regeringens skrivelse till med anledning av har regeringen redovisat åtgärder för att mer systematiskt överväga och implementera rådets rekommendationer (regeringens skrivelse 2013/14:50, om i ). Internationella avtal: Genom har medlemsstaterna förhandlat fram två avtal som vissa av staterna beskriver som bindande. De är Agreement on Cooperation on Aeronautical and Search and Rescue in the Arctic, , och Agreement on Cooperation on Pollution Preparedness and Response in the Arctic, . Avtalen uppmanar de arktiska staterna att samarbeta, genomföra gemensamma övningar och utbyta information. Avtalen innebär dock inte några förpliktelser för medlemsstaterna att ställa upp med resurser om en olycka skulle inträffa. I tidigare, nationella rapport ansåg att regeringen inte varit transparent i sin framställning av avtalens karaktär och innebörd. I denna fråga gjorde regeringen en annan bedömning i sin skrivelse till angående åtgärder med anledning av . – vad kan göra för att möta rådets utmaningar rekommenderar regeringen att ta initiativ i till att: effektivisera den organisatoriska uppbyggnaden av rådets arbete. organisationen kom i sina grunddrag till under andra förutsättningar än de som rådet nu arbetar under. skapa överblick över rådets totala finansiering och kostnadsutfall. Under det svenska ordförandeskapet (2011–2013) inleddes ett arbete med att inrätta en gemensam budget för rådet, och det kanadensiska ordförandeskapet (2013–2015) har börjat utveckla ett system för att följa upp rådets kostnader. Detta skapar förutsättningar för en samlad ekonomisk uppföljning av rådets arbete. effektivisera de administrativa processerna för att prioritera mellan olika projektförslag. Nuvarande processer säkerställer inte att resurserna kanaliseras till de mest angelägna projekten. förbättra medlemsländernas uppföljning av implementeringen av rådets rekommendationer. Den har tidigare vidtagit sådana åtgärder men mycket återstår för att kunna ge en överblick över implementeringsläget i alla medlemsländerna, och därmed över den praktiska nyttan av rådets rekommendationer. Bilaga : Perspektiv på ett i förändring, rådets arbete och största utmaningar En gemensam promemoria från en multilateral granskning av de arktiska staternas nationella myndigheters arbete med . Genomförd av revisionsmyndigheterna i , , , och . – vad kan göra för att möta rådets utmaningar Ett budskap från cheferna för de statliga revisionsmyndigheterna i , , , och Vi är glada över att kunna presentera denna promemoria om resultaten satsning av de statliga revisionsmyndigheterna i fem arktiska nationer förstå – ett mellanstatligt forum för att främja samarbete – i av ökat intresse för och förändringar i . Detta arbete är viktigt på grund av det internationella intresset för och dess resurser. I synnerhet har ökningar av temperaturen i med åtföljande minskning av istäcket ökat intresset för ekonomisk utveckling av och trycket på ekosystem och ursprungsbefolkningar. bildade de åtta arktiska nationerna som ett mellanstatligt forum på hög nivå för att främja samarbete, koordinering och interaktion mellan de arktiska staterna i gemensamma frågor, särskilt uthållig utveckling och miljöskydd. I rådet ingår , kungariket (inklusive och ), , , , , och . Dessutom ingår i rådet permanenta representanter för urbefolkningar, och observatörer från ickearktiska nationer och andra grupper. Revisionsmyndigheterna från fem arktiska nationer – ledda och koordinerade av revisionsmyndigheterna i och – samarbetade i en multilateral granskning av nationellt deltagande i . Den multilaterala granskningen har utförts enligt en strategisk plan som undertecknats av de deltagande revisionsmyndigheterna . Genom vårt arbete syftar vi till att förbättra underlaget för statliga beslut om och till att förbättra användbarheten av rådet när det gäller att förstå och hantera arktiska frågor. Våra iakttagelser kan stödja rådet, regeringar, policy-utvecklare, ickestatliga organisationer, allmänheten och forskare, när det gäller att förstå det viktigaste forumet för arktiska frågor, mekanismerna för att utföra rådets arbete och arbetet med att implementera gemensamma överenskommelser. Innehållet i denna promemoria återger de gemensamma iakttagelserna från enskilda granskningar utförda av de fem revisionsmyndigheterna i den utsträckning de är liknande, och de återger inte nödvändigtvis varje enskild revisionsmyndighets synpunkter och slutsatser. Våra viktigaste iakttagelser inkluderar följande: – vad kan göra för att möta rådets utmaningar Förändringar i har ökat vikten av internationellt samarbete i . har bidragit till ökat samarbete, ledning och vetenskaplig kunskap. Rådet står inför viktiga utmaningar när det gäller dess organisatoriska struktur, prioriteringar, finansiering av arbetet, och att säkerställa effektiv implementering av frivilliga rekommendationer antagna av medlemsstaterna. Ursprungsbefolkningarna ger viktiga bidrag till rådet, men står inför utmaningar när det gäller möjligheterna att delta. Förutom denna promemoria inbjuder vi er att läsa bifogade sammanfattningar av de nationella granskningarna och att följa hyperlänkarna till varje nationell granskning. är ett viktigt forum för regionalt samarbete och rådet bidrar till att bygga upp vetenskaplig kunskap. Några av de nationella granskningarna påpekar vikten av att fortsätta stärka samarbetet i och innehåller rekommendationer om att stärka det nationella deltagandet i rådet. (projektledare tillsammans med (medverkat i granskningen) den ryska revisionsmyndigheten) För den ryska revisionsmyndigheten (projektledare tillsammans med norska Riksrevisjonen) För US Government Accountability Office (medverkat i granskningen) För danska Rigsrevisionen (medverkat i granskningen) Bakgrund om Arktiska rådets struktur, centrala begrepp och definitioner är det enda forumet för alla de åtta arktiska staterna och med representanter för sex organisationer för ursprungsbefolkningarna. Rådet arbetar genom konsensus mellan de arktiska staterna. Det har sex stående arbetsgrupper och bildar också temporära expertgrupper och task forces för att hantera frågor som ligger utanför arbetsgruppernas områden. Rådet och dess arbetsgrupper har alltid cirka 80 pågående projekt. Rådet antar icke-bindande rekommendationer vid möten , där i allmänhet utrikesministrar representerar varje nation. Ordförandeskapet för roterar mellan de åtta arktiska nationerna , med som nuvarande ordförande, följt av . Per hade totalt 32 länder och organisationer observatörsstatus i rådet. – vad kan göra för att möta rådets utmaningar Arktiska rådets organisatoriska struktur Arktiska rådets ministermöten* Arktiska stater (8): , , , Kungariket (inklusive och ), , , och . Permanenta deltagare (6): , , , , Russian Arctic Indigenous People of the North, . Observatörer (32). Länder (12): , , , , , , , , , , , . Icke statliga organisationer (11): on , Arctic Cultural Gateway, , Circumpolar Conservation Union, , , International Union for Circumpolar Health, International Work group for Indigenous Affairs, , , Världsnaturfonden – Globala arktiska programmet. Mellanstatliga och interparlamentariska organisationer (9): Internationella rödakors- och halvmånefederationen, , , , North , , FN:s utvecklings-program, FN:s miljöprogram, FN:s ekonomiska kommission för . SAO*-möten Arbetsgrupper (6) Sex arbetsgrupper utför merparten av rådets tekniska och vetenskapliga arbete: •Arctic Monitoring and Assessment Programme (AMAP) – har till uppgift att mäta nivåer, och bedöma effekterna av antropogena luftföroreningar i alla delar av den arktiska miljön, inklusive mänskliga; dokumentera trender i föroreningar; dokumentera källor och spridningsvägar för föroreningar; undersöka effekten av föroreningar på den arktiska och faunan, särskilt de som används av ursprungsbefolkningarna; rapportera om tillståndet i den arktiska miljön; och ge råd till ministrar om prioriterade åtgärder för att förbättra förhållandena i . •Protection of the Arctic (PAME) – I gruppens uppgift ingår policyutveckling och icke-akut förebyggande av föroreningar och kontrollåtgärder relaterade till skyddet av den arktiska miljön för både land- och sjöbaserad verksamhet. Dessa inkluderar koordinering av åtgärdsprogram och riktlinjer för komplettering av existerande legala arrangemang. •Conservation of Arctic and Fauna (CAFF) – I gruppens uppgifter ingår bevarandet av arktisk biologisk mångfald, och att förmedla gruppens iakttagelser till regeringar och invånare i , för att därmed främja uthållig användning av levande resurser. •Emergency Prevention, Preparedness and Response (EPPR) – Gruppens mål är att bidra till att skydda den arktiska miljön från hotet från eller effekterna av en olycka med utsläpp av föroreningar eller radionuklider. Dessutom behandlar arbetsgruppen frågor som är relaterade till åtgärder för att motverka konsekvenserna av naturkatastrofer. •Sustainable () – Gruppens mål är att föreslå och införa åtgärder av de arktiska staterna för att främja uthållig utveckling i , inklusive möjligheter – liksom att skydda och främja miljön och ekonomin, kultur samt ursprungsbefolkningarnas och arktiska samhällens hälsa. Ett annat mål är att förbättra de miljömässiga, ekonomiska och sociala villkoren för arktiska samhällen som helhet. •Arctic contaminants Action Program (ACAP) – Gruppens mål är att minska utsläppen av föroreningar till miljön i syfte att minska identifierade risker med föroreningarna. ACAP uppmanar också till nationella åtgärder för att de arktiska staternas regeringar ska vidta avhjälpande och preventiva åtgärder relaterade till miljögifter och andra utsläpp av föroreningar. ACAP agerar också som en förstärkande och stödjande mekanism för att stimulera till nationella åtgärder för att minska emissioner och andra utsläpp av föroreningar. – vad kan göra för att möta rådets utmaningar Task Forces – Ministermötena har tillsatt task forces . En task force har ett tidsbegränsat mandat och fokuserar på att uppnå konkreta resultat och inom prioriterade områden. Följande task forces var verksamma : Task force för att förhindra oljeutsläpp i Task force för åtgärder mot sot och metan Task force för främjande av vetenskapligt samarbete i Ministrar – Ministrar representerar varje medlem i på den högsta nivån. Vanligast är att ministrarna är medlemsländernas utrikesministrar. har en minister för . Ministrarna träffas på Arktiska rådets ministermöten. (SAO) – Tjänstemän på hög nivå (vanligtvis ambassadörer) från de arktiska medlemsstaterna, som möts åtminstone . Det huvudsakliga uppdraget för SAO är att säkerställa implementering av uppgifter beslutade av ministrarna på ministermötena, genom att övervaka arbetet som görs av de permanenta arbetsgrupperna och andra arbetsgrupper inom . Permanenta sekretariatet – inrättade formellt ett permanent sekretariat i , . Sekretariatet tillhandahåller sekreterarservice och administrativ service inom ramen för sitt mandat, och andra funktioner som stöd för . Indigenous Peoples Secretariat (IPS) − Arktiska rådets sekretariat för organisationer för ursprungsbefolkningar som har permanent deltagarstatus i rådet. Beläget i men ska flyttas till . Fler centrala begrepp: Arctic Climate Impact Assessment (ACIA) – ACIA, 2004, gjordes som ett svar på en förfrågan från ministrarna i rådet, och är en uppföljning av en preliminär utvärdering av arktiska klimatförändringar utförd av AMAP. Målet för ACIA var att ”utvärdera och syntetisera kunskap om klimatvariationer och -förändringar och ökad ultraviolett strålning, och att ge stöd åt processer för policy-utveckling och arbetet i Intergovernmental Panel on Climate Change (IPCC)”. ACIA:s uppgift omfattar ”miljö- och hälsomässiga, sociala, kulturella och ekonomiska effekter och konsekvenser, inklusive policy-rekommendationer”. Assessment (AMSA) – AMSA är en direkt uppföljning av Arctic som antogs av ministrarna på rådets möte . PAME ombads att göra en omfattande bedömning av arktisk sjöfart enligt riktlinjer från Arctic (AMSP). är produkten av ministrarnas beslut och antogs på ministermötet . Arctic Environmental Protection Strategy (AEPS) – De arktiska staterna antog AEPS för att, bland annat, samarbeta i vetenskapliga undersökningar, bedöma potentiella effekter på miljön av utvecklingsaktiviteter och hålla regelbundna möten för att bedöma vilka framsteg som gjorts och koordinera framtida åtgärder. inrättades som en förlängning av AEPS. Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA) – SWIPA är en uppföljning av Arctic Climate Impact Assessment (ACIA). SWIPA-bedömningen (2011) koordinerades med AMAP och togs fram i nära samarbete med (), Programme/Climate and Cryosphere (WCRP/CliC) Project och (). Internationella sjöfartsorganisationen (, IMO) – IMO är för sjöfartens säkerhet och för åtgärder mot utsläpp från fartyg. Organisationen har arbetat på en ”Polar Code” som ska ange huvuddragen i säkerhets- och miljöregler för fartyg i arktiska och antarktiska vatten. havsrättskonvention (The United Nations Convention on the of the Sea, UNCLOS) – UNCLOS (konventionen) antogs och trädde i kraft . Konventionen etablerar en rättslig ordning som täcker alla aspekter av hav och oceaner, bland annat för att säkerställa bevarande och rättvis användning av resurser och den miljön och för att säkerställa skydd och bevarande av havens levande resurser. UNCLOS behandlar också andra frågor som suveränitet, utnyttjanderätter i zoner, och navigationsrättigheter. UNCLOS:s avsnitt 234 behandlar rättigheter för kuststater att utveckla och administrera särskilda regler om mänskliga aktiviteter i istäckta vatten. Olika intressenter använder olika geografiska gränser för att definiera den arktiska regionen. Arbetsgrupperna kan också definiera de geografiska områden som deras arbete täcker, till exempel den röda linjen på kartan – AMAP täcker både höga och subarktiska områden. De havsområden som täcks inkluderar havet så långt söderut som nordlig bredd vid , . Den gröna linjen visar de områden som ingick i undersökningen av levnadsvillkor för befolkningen i (, 2004). – vad kan göra för att möta rådets utmaningar Gräns för enligt AMAP Gräns för enligt AHDR Källa: Framtagen av , , nedladdad från . Förändringar i har ökat vikten av internationellt samarbete i Förändringar i som är relaterade till global uppvärmning, minskat istäcke och ökade möjligheter till ekonomisk utveckling och transporter, har ökat vikten av samarbete i regionen. Dessa förändringar skapar möjligheter till ekonomisk utveckling men medför också utmaningar för miljön. Dessutom är hem för ett stort antal ursprungsbefolkningar. Deras sätt att leva och traditioner påverkas av naturförhållandena i och många ursprungsbefolkningar är beroende av de levande resurser som jakt och fiske ger. Klimatförändringar som pågår i har stort genomslag på globala processer. Allteftersom ökningen av temperaturen i gör att isen smälter och istäcket drar sig tillbaka så blir i ökad utsträckning tillgängligt för sjöfart och utveckling av naturresurser. Ett exempel är farleder genom som är tusentals kilometer kortare än traditionella leder mellan och . Den arktiska regionen är känslig för dessa förändringar och aktiviteter. Dessutom för atmosfäriska flöden, floder och havsströmmar med sig föroreningar till från industrialiserade regioner i , och . Alla dessa faktorer påverkar den biologiska mångfalden och befolkningarna i den arktiska regionen. För att balansera ekonomisk utveckling mot miljöskydd i krävs det internationellt samarbete och gemensamma ansträngningar, särskilt av de arktiska staterna. Transnationella frågor som klimatförändringar, ekonomisk utveckling och transporter sträcker sig utöver enskilda arktiska stater och kräver samarbete i och andra internationella fora. Det ligger bortom enskilda arktiska staters förmåga att möta utmaningarna i – och det gäller inte bara de som sträcker sig över nationella gränser. Granskningarna från några av revisionsmyndigheterna ger exempel på internationellt samarbete mellan två eller flera stater inom bland annat sjöräddning och miljöfrågor, under medverkan av . Några kärnfrågor återstår. Den danska revisionsmyndighetens granskning, till exempel, pekar på nödvändigheten av bindande internationella överenskommelser under Internationella sjöfartsorganisationen (IMO) avseende säker sjöfart, som kan få genomslag på regional såväl som nationell nivå. Det är fortfarande osäkert om behovet av reglering som kan stärka åtgärderna för att förhindra sjöfartsolyckor kommer att tillgodoses . har bidragit till att stärka samarbete, styrning och vetenskaplig kunskap har visat sig vara ett värdefullt forum för att diskutera arktiska frågor och för diplomatiska processer tillkomst 1996. Rådet har blivit ett viktigt forum för att generera kunskap och skapa en gemensam och delad förståelse för arktiska frågor och utmaningar genom dess många vetenskapliga rapporter och aktiva användning av miljöövervakningsdata. bidrar också till att förbättra den statliga styrningen. De arktiska staterna och alla staterna med observatörsstatus i rådet håller med om att det finns ett omfattande rättsligt ramverk som är tillämpligt på , och att ramverket i of the sea (UNCLOS) ger ett centralt underlag för ansvarsfull förvaltning av Arktiska oceanen.1 1Jämför ILULISSAT-DEKLARATIONEN, 2008. är den enda arktiska staten som inte anslutit sig till UNCLOS, men stöder och följer konventionen som internationell sedvanerätt och praktik, som angivits i National Strategy for the Arctic Region. , National Strategy for the Arctic Region (, D.C. : 10, 2013). – vad kan göra för att möta rådets utmaningar För att förbättra samarbetet inom detta ramverk har de arktiska staterna, genom rådet, förhandlat fram och undertecknat två avtal som några av de arktiska medlemsstaterna beskriver som rättsligt bindande: Agreement on Cooperation on Aeronautical and Search and Rescue in the Arctic och Agreement on Pollution Preparedness and Response in the Arctic. I avtalen uppmanas de arktiska staterna att samarbeta, genomföra gemensamma övningar och utbyta information. Avtalen innebär dock inte några rättsliga förpliktelser utöver redan existerande internationell avtal, och har inga resursmässiga följder.2 I avtalet om oljeutsläpp, till exempel, kom Arktiska rådets medlemsstater överens om att ge assistans till varandra i händelse av oljeutsläpp. Emellertid gör de många kvalificeringarna i avtalet att det är osäkert vilken assistans − om någon − som de andra medlemsstaterna kan och vill ge. Men granskningarna har visat att några nationella regeringar, som kungariket , , , och betraktar dessa avtal som ett viktigt steg mot att stärka Arktiska rådets ställning som ett viktigt forum för att utveckla policyer för att möta nya utmaningar i . har också dokumenterat de negativa effekterna av långväga föroreningar på den Arktiska miljön och befolkningen där (till exempel Arctic Pollution Issues, 19983, 20064 och Mercury 20115). Genom sina rapporter har rådet också dokumenterat att klimatförändringen är snabb och att den har kraftig påverkan på (t.ex. Climate Impact Assessment – ACIA6 −, och Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic – SWIPA7). Dessutom bidrar , genom Asessment (AMSA8), till global medvetenhet om behovet av starkare reglering av sjöfarten i och har ökat IMO:s uppmärksamhet på vikten av denna fråga. Dessutom har kunskapen om arktiska utmaningar och möjligheter, baserad på bedömningar av arbetsgrupperna, gett underlag för ett antal rekommendationer till medlemsstaterna i åtta ministerdeklarationer (som spänner ). Alla rekommendationer som riktar sig till medlemsstater och även rekommendationer till stater med observatörsstatus, är frivilliga och ingen av staterna har någon rättslig skyldighet att följa dessa rekommendationer. 2USA:s revisionsmyndighet – the Government Accountability Office – granskade inte om dessa avtal innebär ytterligare rättsliga förpliktelser än redan existerande internationella avtal, eller om de har några resursmässiga följder. 3AMAP, 1998. AMAP Assessment Report: Arctic Pollution Issues. Arctic Monitoring and Assessment Programme (AMAP), , . 4AMAP Assessment 2006: Acidifying Pollutants, Arctic Haze, and Acidification in the Arctic. Arctic Monitoring and Assessment Programme (AMAP), , . 5AMAP, 2011. AMAP Assessment 2011: Mercury in the Arctic. Monitoring and Assessment Programme (AMAP), , . 6 ACIA, 2005. Arctic Climate Impact Assessment. 7AMAP, 2011. Snow, Water, Ice and Permafrost in the Arctic (SWIPA): Climate Change and the Cryosphere. Arctic Monitoring and Assessment Programme (AMAP), , . 8Arctic Assessment 2009 Report. Vidare spelar Arktiska rådets vetenskapliga bedömningar en viktig roll när det gäller att främja internationell lagstiftning och globalt samarbete. Särskilt har Arktiska rådets dokumentation av förekomsten av föroreningar och tungmetaller i främjat internationella överenskommelser som och Minamatakonventionen om kvicksilver. Med sina rapporter om klimatförändringar har ökat den globala medvetenheten om arktiska regionala frågor. Rådet står inför viktiga utmaningar när det gäller organisatorisk struktur, att fastställa prioriteringar, finansiering av arbetet, och att säkerställa effektiv implementering av frivilliga rekommendationer antagna av medlemsstaterna Sedan det etablerades har vidgat sitt verksamhetsområde och ökat arbetsbelastningen. Till en början fokuserade rådet på föroreningar. arbetar rådet med ett bredare spektrum av frågor som klimatförändringar och -anpassning, sjöfartssäkerhet och infrastruktur, sjöräddning, förebyggande av oljeutsläpp, kultur och hälsa och, , affärsutveckling. Dessutom har antalet projekt som pågår inom rådet ökat markant, från 1996 till cirka 80 . har också tagit initiativ till att främja ekonomisk utveckling i regionen, till exempel genom att inrätta .