prop · H3031 · 2015-09-21 00:00:00 — Av domen framgår att EU- domstolen anser att dåvarande , som tillhandahåller samtliga eller delar av de samhälls- omfattande posttjänsterna enligt postdirektivet (och rådets direktiv /67/EG av om gemen- samma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna), vars regler implementerats i postlagen (2010:1045), är att anse som det offentliga postväsendet enligt artikel 132.1 a i mervärdesskattedirektivet. EU- domstolen anser därför att borde ha undantagit vissa av de posttjänster som utförs av från skatteplikt. Mot bakgrund av domen bör de svenska reglerna ändras. En promemoria har därför tagits fram inom . I promemorian föreslås ett undantag från skatteplikt för de posttjänster som ingår i den samhällsomfattande posttjänsten enligt postlagen samt för frimärken som används för tjänster som ingår i den samhällsomfattande posttjänsten. utförs dessa tjänster av , tidigare . Undantaget föreslås dock inte omfatta sådana samhällsomfattande posttjänster vars villkor förhandlats individuellt. Detta framgår av tidigare rättspraxis från EU- domstolen (C-357/07, mot The Commissioners for Her Majesty’s Revenue and Customs). Vidare föreslås regeln om omsättningsland för posttjänster slopas, eftersom den saknar mot- svarighet i mervärdesskattedirektivet. Slutligen föreslås att regeln om gränsöverskridande post- verksamhet ändras så att den omfattar både terminalavgifter som ett utländskt post- befordringsföretag betalar till den som tillhanda- håller den samhällsomfattande posttjänsten enligt postlagen och terminalavgifter som den som tillhandahåller den samhällsomfattande posttjänsten betalar till ett utländskt post- befordringsföretag. Promemorian har remissbehandlats. Remiss- yttrandena finns tillgängliga i Finans- departementet (dnr Fi2015/03427/S2). Det aviserade förslaget bedöms minska skatte- intäkterna med ca . Regeringen avser att återkomma till med ett förslag. En sådan ändring bör träda i kraft . 6.35Mervärdesskattelagen bör ses över Regeringens bedömning: Mervärdesskattelagen bör ses över för att göra lagen mer överskådlig samt anpassa lagens regler och begrepp till mervärdesskattedirektivet. Skälen för regeringens bedömning: Reglerna om mervärdesskatt är i hög grad harmoniserade inom EU och de svenska reglerna har till stor del sin motsvarighet i rådets direktiv /112/EG av om ett gemensamt system för mervärdesskatt. Någon övergripande översyn av de svenska mervärdesskattereglerna har inte gjorts sedan EU-inträdet. har ett nytt moderniserat EU-direktiv trätt i kraft och en omfattande rättspraxis från EU- domstolen tillkommit. De svenska reglerna har varit föremål för åtskilliga förändringar och nya regler har införts i mervärdesskattelagen (1994:200). Detta har medfört att lagstiftningen kan upplevas som svårtillgänglig och svåröverskådlig. I vissa formella avseenden stämmer lagen inte överens med direktivet och det finns dessutom strukturella skillnader mellan de båda regelsystemen. Det skapar oklarhet och osäkerhet för företag och myndigheter om vad som gäller och försvårar tolkning och tillämpning. En översyn av lagen behövs för att göra lagen mer överskådlig och anpassa mervärdesskattelagens regler och begrepp till direktivet. En sådan översyn av lagstiftningen kan underlätta tillämpningen av reglerna och ge en förenkling för både företag och myndigheter. Därför anser regeringen att mervärdes- skattelagen bör ses över. Enligt 48 kap. 7 § SFL gäller att en andra förseningsavgift ska tas ut om den som 6.36Höjning av vissa avgifter enligt utan föreläggande ska lämna en inkomst- 6.36.1 Ärendet och dess beredning I budgetpropositionen (prop. 2014/15:1 Förslag till statens budget, finansplan och skattefrågor, avsnitt 6.46.1) aviserade regeringen att förseningsavgifter och kontroll- avgifter som tas ut med stöd av skatteförfarande- lagen bör höjas . har i en promemoria (Fi2015/01708/S3) föreslagit att förseningsavgifterna och kontrollavgifterna enligt skatteförfarandelagen ska höjas . En sammanfattning av promemorian finns i bilaga 12, avsnitt 1. Promemorians lagförslag finns i bilaga 12, avsnitt 2. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 12, avsnitt 3. En sammanställning av remissinstansernas syn- punkter finns tillgänglig i . Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 12, avsnitt 4. Lagrådets yttrande finns i bilaga 12, avsnitt 5. Lagrådet har lämnat förslagen utan erinran. deklaration eller särskilda uppgifter inte har gjort det från den tidpunkt då skyldigheten skulle ha fullgjorts. Om skyldigheten inte har fullgjorts , ska en tredje förseningsavgift tas ut, vilket framgår av andra stycket. I 51 kap. SFL finns bestämmelser om befrielse från särskilda avgifter. Bestämmelserna är till- lämpliga på bl.a. förseningsavgifter. Av 51 kap. 1 § första stycket SFL framgår att ska besluta om hel eller delvis befrielse från en särskild avgift om det är oskäligt att ta ut avgiften med fullt belopp. Enligt paragrafens andra stycke ska det vid bedömningen särskilt beaktas bl.a. om den felaktighet eller passivitet som har lett till avgiften kan antas ha berott på ålder, hälsa eller liknande förhållande, på en felbedömning av en regel eller betydelsen av de faktiska förhållandena, eller om avgiften inte står i rimlig proportion till felaktigheten eller passiviteten. Uttrycket hälsa avses innefatta såväl sjukdom (somatisk och psykisk) som psyko- sociala faktorer som negativt påverkar den enskildes förmåga att fullgöra deklarations- skyldigheten (prop. 2002/03:106 s. 241 ). Av äldre förarbeten (prop. 1977/78:136 s. 206) framgår också att sådana yttre omständigheter som erfarenhetsmässigt kan påverka en persons handlingsförmåga, t.ex. skilsmässa, närståendes sjukdom eller dödsfall, utgör sådana förhåll- anden som kan leda till befrielse. Enligt 48 kap. 1 § skatteförfarandelagen (2011:1244), förkortad SFL, ska förseningsavgift tas ut om den som ska lämna skattedeklaration, inkomstdeklaration, särskilda uppgifter eller periodisk sammanställning inte har gjort det i rätt tid. Förseningsavgiftens storlek framgår av 48 kap. 6 § SFL. Om förseningsavgiften gäller aktiebolag eller ekonomisk förenings inkomst- deklaration uppgår den till . Om den gäller någon annans inkomstdeklaration, särskilda uppgifter eller periodisk samman- ställning uppgår den i stället till . För en skattedeklaration är förseningsavgiften . Om skattedeklaration ska lämnas efter föreläggande uppgår förseningsavgiften till trädde lagen (2006:575) om särskild skattekontroll i vissa branscher i kraft. I lagen fanns bestämmelser om skyldighet för vissa näringsidkare att föra en personalliggare. Bestämmelserna om personalliggare finns nu- mera i skatteförfarandelagen. Enligt 39 kap. 11 § SFL ska den som bedriver restaurang-, frisör- eller tvätteriverksamhet föra en personalliggare och i denna dokumentera nödvändiga identi- fikationsuppgifter för näringsidkaren och löpande dokumentera nödvändiga identifika- tionsuppgifter för de personer som är verk- samma i näringsverksamheten. Dokumenta- tionsskyldigheten omfattar samtliga verksamma. Något krav på att personen ska vara anställd, eller ens uppbära ersättning, finns inte. I doku- mentationsskyldigheten inbegrips även ett krav på att bevara identifikationsuppgifterna (prop. 2010/11:165 s. 862). Bestämmelser som precise- rar vilka uppgifter som ska dokumenteras och när detta ska ske samt bestämmelser om uppgifterna ska bevaras ges i skatte- förfarandeförordningen (2011:1261). Personalliggaren ska enligt 39 kap. 12 § SFL finnas tillgänglig för i verksamhets- lokalen. får enligt 42 kap. 8 § SFL besluta om kontrollbesök för att kontrollera att den som är eller kan antas vara skyldig att föra personalliggare fullgör sina eventuella skyldig- heter. Verket får vid ett sådant besök begära att en person som utför eller kan antas utföra arbetsuppgifter i verksamheten styrker sin identitet. Uppgifterna får stämmas av mot personalliggaren. Kontrollbesöket får bara genomföras i verksamhetslokaler. Om vid kontrollbesök finner att den som är skyldig att dokumentera identifika- tionsuppgifter i en personalliggare inte fullgör denna skyldighet eller inte håller personal- liggaren tillgänglig i verksamhetslokalen ska enligt 50 kap. 3 § SFL en kontrollavgift tas ut. Skyldigheten att dokumentera identifika- tionsuppgifter har inte fullgjorts om personal- liggare överhuvudtaget inte förs. Av förarbetena framgår att bestämmelsen också avser den situationen att personalliggaren är bristfällig. Det avgörande i detta hänseende bör enligt förarbetena vara om personalliggaren kan ligga till grund för kontroll. Om bristerna har liten betydelse för kontrollen bör skyldigheten anses fullgjord och ingen avgift ska då tas ut. Kontrollavgift ska också tas ut bl.a. om de dokumenterade uppgifterna inte bevaras (prop. 2010/11:165 s. 959). Kontrollavgiftens storlek regleras i 50 kap. 4 § SFL. Kontrollavgiften är dels för varje kontrolltillfälle (första stycket 1), dels för varje person som vid en kontroll är verksam och inte är dokumenterad i en tillgänglig personalliggare (första stycket 2). Om har tagit ut en kontrollavgift och en ny kontrollavgift ska tas ut för en överträdelse som har inträffat från den dag då beslutet om kontrollavgift meddelades, ska avgiften enligt första stycket 1 i stället vara . Befrielsereglerna i 51 kap. 1 § SFL tillämpas även på dessa kontrollavgifter. Exempel på situationer som omfattas av befrielsegrunderna kan enligt förarbetena vara fall där en person som är verksam i näringsverksamheten väl är antecknad i personalliggaren och är identifierbar, men personnumret är ofullständigt antecknat. En felaktig bedömning av om den bedrivna verksamheten omfattas av kraven enligt lagen utgör i de allra flesta fall inte skäl för befrielse. Omständigheterna i det enskilda fallet kan dock i enstaka fall vara sådana att det är svårt att avgöra om lagen är tillämplig eller inte. Enligt förarbetena bör vidare, i likhet med vad som gäller beträffande kassaregisterkravet, befrielse också vara möjlig om överträdelsen legat helt utanför näringsidkarens kontroll. Som exempel på sådana situationer nämns fall där näringsidkaren kan styrka att överträdelsen har skett genom handlingar av anställd personal, såsom sabotage, och överträdelsen inte kunnat förhindras av näringsidkaren genom bättre struktur eller organisation av företaget (prop. 2005/06:169 s. 129). För att motverka förekomsten av svartarbete och främja en sundare konkurrens inom byggbranschen kommer, enligt en lagändring som träder i kraft , krav på personalliggare att gälla även i byggbranschen (se prop. 2014/15:6). En byggherre blir enligt 7 kap. 2 a § och 39 kap. 11 b § SFL skyldig att anmäla till att byggverksamhet ska påbörjas och tillhandahålla utrustning så att en elektronisk personalliggare kan föras på byggarbetsplatsen. Anmälan till ska innehålla uppgift om när byggverksamheten ska påbörjas och var den ska bedrivas. Skyldig- heterna gäller inte förrän den sammanlagda kostnaden för byggverksamheten på byggarbets- platsen kan antas uppgå till mer än fyra prisbasbelopp, eller för en byggherre som är en fysisk person som inte i näringsverksamhet utför eller låter utföra projekterings-, byggnads-, rivnings- eller markarbeten. Byggherren ska enligt 39 kap. 11 c § SFL kunna överlåta sina skyldigheter enligt bestämmelserna till en näringsidkare som har fått i uppdrag att självständigt ansvara för arbetets utförande. Den som bedriver byggverksamhet på en bygg- arbetsplats där byggherren har tillhandahållit utrustning enligt 39 kap. 11 b § SFL ska enligt 39 kap. 11 a § SFL föra en elektronisk personal- liggare och i denna dokumentera nödvändiga identifikationsuppgifter för näringsidkaren och löpande dokumentera nödvändiga identifika- tionsuppgifter för de personer som är verksamma i näringsverksamheten. Personer som bara lastar eller lossar material, varor eller hjälpmedel ska inte dokumenteras i personalliggaren. Enligt 39 kap. 12 § ska byggherren hålla personalliggaren tillgänglig för på byggarbetsplatsen. Den som bedriver byggverksamhet ska enligt samma bestämmelse hålla sin personalliggare tillgänglig för och byggherren på byggarbetsplatsen. ska enligt 42 kap. 8 § SFL få genomföra kontrollbesök på byggarbetsplatser, dock inte i en lägenhet som är avsedd att helt eller inte till oväsentlig del användas som bostad. Bestämmelserna om kontrollavgift i 50 kap. 3 och 4 §§ SFL ska vara tillämpliga även i fråga om personalliggare i byggbranschen. Enligt nya bestämmelser i 50 kap. 3 § SFL ska kontrollavgift tas ut inte bara av den som är skyldig att dokumentera identifikationsuppgifter i en personalliggare, utan även av den som är skyldig att tillhandhålla utrustning så att en elektronisk personalliggare kan föras. Kontrollavgift ska tas ut av den sistnämnde om vid kontrollbesök finner att denne inte fullgör sin skyldighet eller inte håller personalliggaren tillgänglig för på byggarbetsplatsen. och andra stycket SFL på överträdelser gäller även i dessa fall. Enligt nya bestämmelser i 50 kap. 3 § 3 och 50 kap. 4 § tredje stycket SFL ska även en kontrollavgift på tas ut om vid kontrollbesök finner att den som är skyldig att lämna uppgift om när byggverksamheten ska påbörjas och var den ska bedrivas inte har lämnat sådan uppgift. Bestämmelser om skyldighet att använda kassaregister i kontantbranschen infördes genom lagen (2007:592) om kassaregister m.m., benämnd kassaregisterlagen, som trädde i kraft . Skyldigheterna enligt lagen började gälla . Införandet av kassaregisterkravet syftade till att bekämpa den illojala konkurrensen och förbättra möjlig- heterna till kontroll av omsättningen inom kontantbranscherna (prop. 2006/07:105 s. 25). Bestämmelserna om krav på kassaregister finns numera i 39 kap. SFL. Skyldig att använda kassaregister är enligt 39 kap. 4 § SFL den som i näringsverksamhet säljer varor och tjänster mot kontant betalning eller mot betalning med kontokort. Enligt 39 kap. 7 § SFL ska all försäljning och annan löpande användning av ett kassaregister registreras i kassaregistret och vid varje försäljning ett av kassaregistret framställt kvitto tas fram och erbjudas kunden. I doku- mentationsskyldigheten att registrera uppgifter om olika händelser i ett kassaregister inbegrips även ett krav på att bevara dessa uppgifter (prop. 2010/11:165 s. 860). Närmare bestämmelser om hur länge uppgifterna måste bevaras ges i skatteförfarandeförordningen. I 39 kap. 5 § SFL regleras ett antal undantag från kassa- registerkravet. Enligt punkten 5 gäller t.ex. inte skyldigheten att använda kassaregister för den som bara i obetydlig omfattning säljer varor eller tjänster mot kontant betalning eller mot betalning med kontokort. Vid bedömningen av om det är fråga om försäljning i betydlig omfattning ska det enligt andra stycket särskilt beaktas om försäljningen normalt uppgår till eller kan antas komma att uppgå till sammanlagt högst fyra prisbasbelopp under ett beskatt- ningsår. Enligt 39 kap. 9 § SFL får i enskilda fall besluta om undantag från skyldig- heter som gäller kassaregister om behovet av tillförlitligt underlag för skattekontrollen kan tillgodoses på annat sätt eller om en viss skyldighet är oskälig. Ett beslut om undantag får förenas med villkor. Ett kassaregister ska enligt 39 kap. 8 § SFL vara certifierat och ska på ett tillförlitligt sätt visa alla registreringar som har gjorts samt programmeringar och inställningar som utgör behandlingshistorik enligt bokföringslagen (1999:1078). Av 7 kap. 3 och 4 §§ SFL följer att näringsidkare som är skyldiga att använda kassaregister ska anmäla de kassaregister som finns i verksamheten och underrätta Skatte- verket vid ändrade förhållanden. Enligt 42 kap. 3 § SFL utövar tillsyn över att den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister har kassa- register och att kassaregister som används i en verksamhet uppfyller föreskrivna krav. har enligt 42 kap. 4 § SFL för tillsynen rätt att få tillträde till verk- samhetslokaler där den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister bedriver verksamhet. får enligt 42 kap. 6 § SFL besluta om kontrollbesök för att kontrollera att den som är eller kan antas vara skyldig att använda kassaregister fullgör sina eventuella skyldigheter. Verket får vid sådana besök göra kundräkning, kontrollköp, kvittokontroll och kassa- inventering. Kontrollbesöket får bara genom- föras i verksamhetslokaler som allmänheten har tillträde till. Kundräkning får även göras på en allmän plats i anslutning till en sådan lokal. Om begär det ska, enligt 42 kap. 7 § SFL, den som verket har gjort kontrollbesök hos tillhandahålla kontrollremsa, uppgifter från journalminne eller tömningskvitto för kontroll av hur försäljningar har registrerats i kassaregistret. Enligt 50 kap. 1 § SFL ska kontrollavgift tas ut om vid tillsyn eller kontrollbesök finner att den som är skyldig att använda kassaregister inte fullgör denna skyldighet eller inte har lämnat uppgift om de kassaregister som finns i verksamheten enligt 7 kap. 3 och 4 §§ SFL. I skyldigheten att använda kassaregister innefattas skyldigheten att ha ett kassaregister som uppfyller föreskrivna krav. Kontrollavgift ska alltså tas ut av den som överhuvudtaget inte har något kassaregister trots att ett sådant ska användas enligt 39 kap. 4–6 §§. Den som använder ett kassaregister som inte uppfyller föreskrivna krav ska också påföras en kontroll- avgift. Brister som består i underlåtenhet att redovisa en försäljning eller annan användning eller att kvitto inte tas fram och erbjuds kunden utgör grund för kontrollavgift. Detsamma gäller underlåtelse att bevara de registrerade upp- gifterna (prop. 2010/11:165 s. 956 f.). Kontrollavgiften är enligt 50 kap. 2 § första stycket SFL för varje kontroll- tillfälle. Enligt andra stycket gäller att avgiften istället ska vara om har tagit ut en kontrollavgift och en ny kontrollavgift ska tas ut för en överträdelse som har inträffat från den dag då beslutet om kontrollavgift meddelades. Befrielsereglerna i 51 kap. 1 § SFL är tillämpliga även på kontrollavgifter. I förarbetena till kassaregisterlagen anges beträffande skäl för befrielse från kontrollavgift bl.a. att det kan vara fråga om mindre överträdelser av registrerings- eller kvittokravet, såsom små kassadifferenser eller att näringsidkaren eller någon anställd vid enstaka tillfällen inte erbjudit kunden ett kvitto. Det anges också bl.a. att en felaktig bedömning av om den bedriva verksamheten omfattas av kraven enligt lagen i de flesta fall inte utgör skäl för befrielse. Omständigheterna i det enskilda fallet kan dock i enstaka fall vara sådana att det är svårt att avgöra om lagen är tillämplig eller inte. I ett sådant fall kan det finnas skäl för befrielse. Enligt förarbetena bör befrielse också vara möjlig om överträdelsen legat helt utanför närings- idkarens kontroll. Så kan vara fallet om kassaregistret har förändrats på ett inte tillåtet sätt på grund av ett konstruktionsfel eller om näringsidkaren kan styrka att överträdelsen har skett genom handlingar av anställd personal, såsom stöld, och överträdelsen inte har kunnat förhindras av näringsidkaren genom bättre struktur och organisation av företaget. Befrielse bör också kunna bli aktuellt när exempelvis registrering inte har kunnat ske på grund av oväntade händelser såsom strömavbrott eller maskinhaverier. Det måste dock kunna konstateras att det varit faktiskt omöjligt att genomföra registreringar i kassaregistret (prop. 2006/07:105 s. 96 f.). Enligt förarbetena till skatteförfarandelagen faller dessa situationer in även under de gemensamma grunderna för befrielse i skatteförfarandelagen (prop. 2010/11:165 s. 964). Dokumentationsuppgifter för torg- och marknads- handel och omsättning av investeringsguld Enligt 39 kap. 13 § SFL ska den som upplåter en plats för torg- och marknadshandel doku- mentera nödvändiga identifikationsuppgifter för den som platsen upplåts till och för dennes företrädare. Enligt förarbetena saknar det betydelse om platsupplåtaren är ägare till den aktuella platsen eller om denna upplåter plats i andra hand. Dokumentationsskyldigheten aktualiseras oavsett om ersättning utges för platsupplåtelsen eller inte. Det spelar heller ingen roll om den som önskar få plats upplåten till sig avser att själv bedriva torg- och marknadshandel på platsen eller att hyra ut platsen i andra hand. Med upplåtelse avses den civilrättsliga upp- låtelsen. Dock avses inte sådan upplåtelse där polisen ger tillstånd till upplåtelse av offentlig plats enligt ordningslagen (1993:1617). I dokumentationsskyldigheten inbegrips även ett krav på att bevara identifikationsuppgifterna (prop. 2010/11:165 s. 862 f.). Bestämmelser som preciserar vilka uppgifter som ska dokumenteras och uppgifterna måste bevaras ges i skatteförfarandeförordningen. får enligt 42 kap. 9 § SFL besluta om kontrollbesök för att identifiera en person som bedriver eller kan antas bedriva torg- och marknadshandel. Verket får vid ett sådant besök kontrollera godkännande för F-skatt och ställa frågor om verksamheten. Kontrollbesöket får bara genomföras där torg- och marknadshandel bedrivs. Enligt 39 kap. 14 § SFL ska en beskattnings- bar person som omsätter investeringsguld som avses i 1 kap. 18 § mervärdesskattelagen (1994:200) i eller till ett annat EU-land vid en transaktion som uppgår till ett belopp motsvarande eller mer dokumentera nödvändiga identifikationsupp- gifter för köparen. Detsamma gäller även för en transaktion som understiger men som kan antas ha samband med en annan transaktion och tillsammans med denna uppgår till minst detta belopp. Om summan inte är känd för en transaktion, ska nöd- vändiga identifikationsuppgifter dokumenteras så snart summan av transaktionerna uppgår till . Även denna dokumen- tationsskyldighet inbegriper ett krav på att bevara identifikationsuppgifterna (a. prop. s. 863). Enligt 50 kap. 7 § första stycket SFL ska kontrollavgift tas ut av den som inte har fullgjort dokumentationsskyldigheten vid upplåtelse av plats för torg- och marknadshandel eller vid omsättning av investeringsguld. Enligt andra stycket är kontrollavgiften för varje tillfälle då skyldigheten inte har fullgjorts. Dokumentationsskyldigheten enligt 39 kap. 13 och 14 §§ gäller vid varje upplåtelsetillfälle respektive transaktion. En kontrollavgift ska alltså tas ut för varje upplåtelse respektive transaktion. Det innebär att den som hyr ut tio platser vid exempelvis en marknad drabbas av tio kontrollavgifter om dokumentationsskyldig- heten inte fullgörs för någon av upplåtelserna (a. prop. s. 963). Befrielsereglerna i 51 kap. SFL gäller även för dessa kontrollavgifter. 6.36.3 Överväganden och förslag Regeringens förslag: Förseningsavgifterna i skatteförfarandelagen ska höjas till för ett aktiebolags eller en ekonomisk förenings inkomstdeklaration, till för någon annans inkomstdeklaration, till för särskilda uppgifter och periodisk samman- ställning och till för skatte- deklaration. För en skattedeklaration som ska lämnas efter föreläggande ska förseningsavgiften höjas till . Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Ekobrotts- myndigheten, , , , och Han- delsanställdas förbund har inga invändningar mot förslaget. () avstyrker delvis förslaget. LRF anser att det kan vara motiverat att höja avgifterna för att återställa penningvärdesförsämringen och före- slår utifrån dessa beräkningar vissa, lägre, belopp. LRF motsätter sig dock ytterligare höjningar som inte kan motiveras av syftet bakom respektive avgift eller finansiering av väl- motiverade förslag och anser inte att något sådant syfte kan utläsas av den remitterade promemorian. Företagarna, , Näringslivets Skattedelegation, , , Redovisnings- konsulters Förbund (SRF) och Visita avstyrker förslaget. anför bl.a. att kopplingen till merarbete inte kan beläggas.