prop · H3033 · 2015-09-29 00:00:00 — Enligt punkten 3 omfattas vissa företag enligt lagen om årsredovisning i försäkringsföretag. Det rör sig närmare bestämt om försäkringsaktiebolag, ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar som omfattas av försäkringsrörelselagen (2010:2043). 2 § I denna lag avses med 1. företag med verksamhet i utvinningsindustrin: företag som bedriver prospektering, utveckling, utvinning och därmed jämförlig verksamhet som avser olja, naturgas, kol, torv, sand, grus, sten, lera, salt, eller metall- eller andra mineraler, 2. företag med verksamhet inom avverkning av naturskog: företag som avverkar naturskog eller som utför transporter för sådan avverkning, 3. projekt: en eller flera operativa verksamheter som styrs av ett enda avtal eller flera i väsentlig grad sammankopplade avtal och ligger till grund för betalningsansvar gentemot en myndighet. I paragrafen definieras vissa uttryck som används i lagen. Paragrafen motsvarar artiklarna 41.1, 41.2 och 41.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. I punkten 1 definieras företag med verksamhet i utvinningsindustrin. I direktivet anges att det som avses är verksamhet som inbegriper utforsk- ning, prospektering, upptäckt, utveckling och utvinning av mineraler, olja, naturgasfyndigheter eller andra ämnen inom ramen för de ekonom- iska verksamheter som finns förtecknade i bilaga I avsnitt B – huvud- grupperna 05–08 i och rådets förordning (EG) nr 1893/2006 av om fastställande av den statistiska näringsgrensindelningen Nace rev. I den nämnda bilagan finns en lista med olika kategorier av utvinningsverksamhet. Uppräkningen i paragrafen är avsedd att täcka samma verksamheter som direktivet pekar ut. Med prospektering avses det som i dagligt tal räknas in i sådan verksamhet, dvs. såväl förundersökningar, sökande och upptäckt. Även verksamheter som är jämförliga med prospektering, utveckling och utvinning omfattas. Hur verksamheten betecknas är inte avgörande för bedömningen, se 7 §. I punkten 2 definieras företag med verksamhet inom avverkning av naturskog. Med naturskog avses, liksom i direktivet, skog och annan trädbevuxen mark med inhemska arter, där det inte finns några klart syn- liga tecken på mänsklig verksamhet och där de ekologiska processerna inte störts i betydande utsträckning, jfr skäl 69 och artikel 17.3 i Europa- parlamentets och rådets direktiv /28/EG av och 2015/16:3 2 kap. 2 § lagen (2010:598) om hållbarhetskriterier för biodrivmedel och flytande biobränslen. Verksamheten ska bestå i drivning, dvs. avverkning och transporter av virket från avverkningsplatsen till bilväg. Ett företag omfattas även om det deltar i endast en del av drivningen. Eftersom ingen precisering görs omfattas all typ av avverkning, oavsett syftet. I punkten 3 anges vad som avses med projekt. Ett projekt definieras i artikel 41 i direktivet som den operativa verksamhet som styrs av ett enda kontrakt, en enda licens, ett enda arrende, en enda koncession eller ett enda liknande lagenligt avtal och som ligger till grund för betalnings- ansvar gentemot en myndighet. Om flera sådana kontrakt i väsentlig grad är sammankopplade, ska de anses utgöra ett projekt. Med i väsentlig grad sammankopplade avtal menas, enligt punkten 45 i direktivets ingress, en uppsättning operativt och geografiskt integrerade avtal med i allt väsen- tligt liknande villkor som har undertecknats med en myndighet som part och som leder till betalningsansvar. Punkten 3 är utformad så att den ska motsvara denna definition. 3 § Ett företag med verksamhet i utvinningsindustrin eller inom avverk- ning av naturskog ska senast efter räkenskapsårets utgång upprätta en rapport över sådana betalningar till myndigheter som anges i 5 § och som företaget har gjort under räkenskapsåret. Ett företag som ingår i en koncern behöver inte upprätta någon rapport om betalningarna omfattas av en rapport på koncernnivå som moder- företaget upprättar enligt denna lag eller motsvarande bestämmelser i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Paragrafen, som genomför artikel 42 i direktivet, anger när en rapport på företagsnivå ska upprättas. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. I första stycket föreskrivs att företag med verksamhet i utvinnings- industrin eller inom avverkning av naturskog är skyldiga att upprätta en rapport över betalningar till myndigheter. Rapporten ska upprättas räken- skapsårsvis och senast efter räkenskapsårets utgång. Med räkenskapsår avses detsamma som i 3 kap. bokföringslagen (1999:1078). Vilka kategorier av företag som omfattas framgår av 1 § tredje stycket. Preciseringen av de näringsgrenar företaget ska vara verksamt inom defini- eras i 2 §. Se kommentaren till den paragrafen. I kommentaren till 1 § berörs också vad som avses med myndighet. Bestämmelser om rapportens inne- håll finns i 5 §. I den paragrafen framgår också vad som avses med betal- ningar. Av andra stycket, som motsvarar artikel 42.2 i direktivet, framgår att någon rapport inte behöver upprättas om företaget omfattas av en rapport på koncernnivå som ett moderföretag har upprättat enligt 4 § eller enligt lagstiftningen i annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Med kon- cern avses detsamma som i 1 kap. 4 § årsredovisningslagen (1995:1554). Detta innebär bl.a. att ett mindre företag som är moderföretag i en större koncern och därför är skyldigt att upprätta en rapport på koncernnivå, inte behöver upprätta någon rapport på företagsnivå. Se även kommen- taren till 10 § om rapportering enligt tredjelands bestämmelser. 4 § Om något av företagen i en koncern bedriver verksamhet i utvinn- ingsindustrin eller inom avverkning av naturskog, ska moderföretaget senast efter räkenskapsårets utgång upprätta en rapport över sådana betalningar till myndigheter som anges i 5 § och som något av koncernföretagen har gjort under räkenskapsåret. Företaget behöver inte upprätta någon rapport om det är ett dotter- företag och betalningarna omfattas av en rapport på koncernnivå som ett moderföretag upprättar enligt denna lag eller motsvarande bestämmelser i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Rapporten behöver inte omfatta betalningar från koncernföretag som med stöd av 7 kap. 5 § andra stycket årsredovisningslagen (1995:1554) inte omfattas av koncernredovisningen för räkenskapsåret. Paragrafen, som genomför artikel 44 i direktivet, anger när en rapport på koncernnivå ska upprättas. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. I första stycket föreskrivs att moderföretag i en koncern, där något eller några av koncernföretagen bedriver verksamhet i utvinningsindustrin eller inom avverkning av naturskog, ska upprätta en rapport som omfattar hela koncernen. avses detsamma som i 1 kap. 4 § års- redovisningslagen. Rapporteringsskyldigheten träffar endast sådana före- tag som omfattas av lagens tillämpningsområde, se kommentaren till 1 § tredje stycket. Rapporten ska avse moderföretagets senaste räkenskapsår och vara klar senast efter räkenskapsårets utgång. Den ska omfatta sådana betalningar som något av koncernföretagen har gjort till myndigheter och som är kopplade till utvinningsverksamhet respektive avverkningsverk- samhet på det sätt som anges i 5 §. Det anges inte som en förutsättning att det utbetalande koncernföretaget är detsamma som det koncernföretag som bedriver verksamheten. Av andra stycket framgår att någon rapport på koncernnivå inte be- höver upprättas om företaget är dotterföretag och ett moderföretag till detta företag upprättar en rapport på koncernnivå enligt en medlemsstats lagstiftning. I detta fall förutsätts koncernföretagens betalningar redo- visas i den rapporten. Detta överensstämmer huvudsakligen med det undantag från skyldigheten att upprätta koncernredovisning som finns i 7 kap. 2 § årsredovisningslagen. Bestämmelsen motsvarar artikel 44.2 c i direktivet. Av tredje stycket framgår att en rapport på koncernnivå inte behöver omfatta sådana dotterföretag som med stöd av 7 kap. 5 § andra stycket årsredovisningslagen inte har konsoliderats i koncernredovisningen för samma räkenskapsår. Bestämmelsen motsvarar artikel 44.3 i direktivet. 5 § Rapporten ska innehålla upplysningar om sådana betalningar för verksamheten som utgör 1.ersättning för produktionsrättigheter, 2.skatt som tas ut från företag på inkomst, produktion eller vinst från företag och inte är skatt på fysiska personers inkomst och inte heller mer- värdesskatt, omsättningsskatt eller annan skatt på konsumtion, 5.kontrakts-, upptäckts- eller produktionsbonus, 6.ersättning för licens eller koncession, eller 7.betalning för infrastrukturförbättringar. Det sammanlagda beloppet av de betalningar som har gjorts till varje myndighet ska anges. Om vissa betalningar har avsett ett särskilt projekt, ska det sammanlagda beloppet av de betalningarna anges. Om betal- ningsskyldigheten har uppstått på företagsnivå, behöver betalningarna dock inte redovisas per projekt. I samtliga fall ska det anges hur stor del som avser var och en av de typer av betalningar som anges i första stycket 1–7. Om en betalning har gjorts på annat sätt än med pengar, ska uppgift lämnas om värdet och, i tillämpliga fall, volymen. I en not ska det förklaras hur betalningens värde har beräknats. I paragrafen anges vilka typer av betalningar som ska rapporteras och hur de ska specificeras. Paragrafen genomför artiklarna 41.5, 43.2 och 43.3 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Första stycket anger vilka typer av betalningar som ska tas med i rapporten. Betalningarna ska ha skett för verksamheten, dvs. i någon me- ning skett för att möjliggöra eller gynna verksamheten i utvinnings- industrin eller inom avverkning av naturskog. Av 3 och 4 §§ framgår att det är betalningar som har gjorts av respektive företag under räken- skapsåret som avses. Uppräkningen är avsedd att inkludera typer av betalningar jämförbara med de som rapporteras av företag som deltar i utvinningsindustrins initiativ för ökad öppenhet (EITI). Enligt första punkten ska ersättning för rätten att producera tas upp. Det kan t.ex. vara betalningar till en myndighet eller ett med myndighet jämställt företag för rätten att producera naturgas i ett land. Enligt andra punkten ska betalning av skatt tas upp. Det som avses är den företagsskatt som betalas i respektive land och som hänför sig till verksamheten där. Det kan vara skatt på inkomsten, produktionen eller vinsten. Skatt som betalas för fysiska personers inkomst eller konsumtion ska inte tas med. Enligt tredje punkten ska erlagd royalty tas upp. Med royalty avses er- sättning för utnyttjandet av en tillgång, vanligen beräknad efter nyttjan- dets omfattning. Royalty kan t.ex. ha betydelse för utvinningen av en viss mängd olja. Enligt fjärde punkten ska lämnad utdelning tas upp. I vissa fall är den rättsliga konstruktionen sådan att företaget ska betala en andel till ägare, medlemmar eller andra intressenter i verksamheten, vanligen beräknad efter vinsten av verksamheten. En utdelning på aktier i företaget enligt samma villkor som för övriga aktieägare behöver dock inte tas med. Femte punkten avser bonus som företaget betalat för verksamheten och som tar sikte på slutandet av ett kontrakt, upptäckten av något eller upp- nådd produktion. I sjätte punkten anges ersättning för licens eller koncession, dvs. betal- ning enligt ett avtal eller regelverk för rätten eller tillståndet att bedriva verksamheten enligt de villkor som föreskrivs. Enligt sjunde punkten ska betalning för infrastrukturförbättringar tas upp. Det kan t.ex. vara ersättning för vägar som landet har byggt för att Ett vanligt fall är att företaget har bidragit till Prop. 2015/16:3 investeringar i form av arbetskraft och expertkunskaper. Enligt andra stycket ska summan av betalningarna anges, fördelade på dels varje myndighet som har tagit emot betalning, dels varje sådan typ av betalning som anges i första stycket 1–7. Det ska också ske en sär- redovisning på olika projekt. Vad som avses med projekt anges i 2 § 3. Betalningarna behöver dock inte särredovisas per projekt om de avser skyldigheter som uppstått på företagsnivå. Om ett företag till exempel har fler än ett projekt i ett värdland och det landets regering beskattar företagets inkomster i landet som helhet, och inte grundar beskattningen på ett visst projekt eller en viss verksamhet i landet, får företaget redo- visa den betalningen utan att specificera vilket projekt som kan kopplas till betalningen. Enligt tredje stycket ska det lämnas särskilda upplysningar om sådan betalning som har skett i annan form än pengar (naturaprestationer). 6 § En betalning som, ensam eller tillsammans med andra samman- hängande betalningar, är under ett räken- skapsår behöver inte tas med i rapporten. I paragrafen anges ett undantag från rapporteringskravet för betalningar under visst värde. Paragrafen genomför artikel 43.1 i direktivet. Över- vägandena finns i avsnitt 11.2. Enligt bestämmelsen behöver betalningar understigande inte redovisas i rapporten. Härvid måste dock beaktas att sammanhängande betalningar ska räknas ihop. Om ett företag t.ex. gör en betalning som avser ersättning för rätten att bryta mineraler, blir det av- görande om summan av betalningarna av detta slag under räkenskapsåret når upp till gränsvärdet . 7 § En rapport ska återge en betalnings eller verksamhets verkliga innebörd. Paragrafen ger uttryck för principen om verklig innebörd (substance over form). Paragrafen genomför artikel 43.4 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Företagen får inte undvika att ta med en betalning i rapporten genom att benämna den på annat sätt, genom att ge en ny beteckning åt en verk- samhet eller genom att dela upp betalningen. Betalningar som hör samman med varandra ska läggas ihop till en enda summa, se 6 §. 8 § Rapporten ska offentliggöras genom att en bestyrkt kopia på svenska ges in till senast efter räkenskapsårets utgång. Med bestyrkt kopia jämställs ett elektroniskt original. En rapport som har upprättats av ett aktiebolag ska registreras i aktie- bolagsregisteret av . Registreringen ska vara på svenska. Om det bolag som registreringen avser begär det, ska registreringen dess- utom göras på ett annat officiellt språk inom Europeiska unionen eller på norska eller isländska. 2015/16:3 I paragrafen behandlas offentliggörandet av rapporten. Paragrafen genomför delvis artikel 45.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. Rapporten ska enligt direktivet offentliggöras på samma sätt som direktivet föreskriver i fråga om årsredovisningen, dvs. i enlighet med direktiv /101/EG. Årsredovisningar för aktiebolag och handelsbolag offent- liggörs genom ingivande till . I första stycket regleras företagets skyldighet att ge in rapporten till . Tiden för att ge in rapporten överensstämmer med den som gäller i fråga om ingivande av årsredovisning i aktiebolag, jfr 8 kap. 3 och 6 §§ årsredovisningslagen (1995:1554). Rapporten ska ges in i kopia, avfattad på svenska. Det kan vara en på sedvanligt sätt bestyrkt pappers- kopia eller en elektronisk version av rapporten. Av andra stycket framgår att rapporten, såvitt gäller aktiebolag, ska regi- streras i aktiebolagsregistret. Därmed blir den lätt tillgänglig för den som vill ta del av den. Av lagtexten framgår vidare att registreringen ska ske på svenska och, om bolaget begär det, annat språk inom EU eller på norska eller isländska. Detta överensstämmer med det som gäller för årsredovis- ning för aktiebolag enligt 8 kap. 3 c § årsredovisningslagen. 9 § Rapporten får överföras elektroniskt till . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om 1.elektronisk överföring till , och 2.bestyrkande av att en elektronisk kopia överensstämmer med origi- nalet. I paragrafen regleras elektronisk överföring till . Paragrafen genomför delvis artikel 45.1 i direktivet. Av första stycket framgår att rapporten får ges in till på elektronisk väg. Detta överensstämmer med det som gäller för en års- redovisning, se 8 kap. 3 a § årsredovisningslagen (1995:1554). Andra stycket innehåller en upplysning om regeringens eller, efter bemyndigande, en myndighets möjlighet att i förordning eller myndig- hetsföreskrifter meddela närmare föreskrifter om elektronisk överföring och bestyrkande av elektroniska kopior. Rapportering enligt tredjelands bestämmelser 10 § Ett företag behöver inte upprätta någon rapport enligt denna lag, om det i stället 1.upprättar och offentliggör en rapport i enlighet med ett tredjelands rapporteringskrav som Europeiska kommissionen har bedömt som lik- värdiga med kraven inom Europeiska unionen, och 2.offentliggör rapporten i enligt 8 §. I paragrafen görs ett undantag från rapporteringskraven när det finns en annan likvärdig rapport. Paragrafen genomför artikel 46.1 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. Ett företag behöver inte upprätta någon rapport, om det har upprättat och offentliggjort en rapport enligt lagstiftningen i ett tredjeland (dvs. en stat utanför Europeiska unionen). En nödvändig förutsättning är dock att har bedömt att rapporteringskraven i det tredje landet är likvärdiga med rapporteringskraven i redovisningsdirektivet. 2015/16:3 sionen ska i genomförandeakter fastställa vilka krav som bedöms lik- värdiga, se artikel 46.2. Ytterligare en förutsättning är att den enligt tredjelands lag upprättade rapporten offentliggörs även i . Rapporten måste ges in till enligt bestämmelserna i 8 §. 11 § Om ett företag inte ger in en rapport enligt denna lag, kan förelägga den som ensam eller tillsammans med någon annan är skyldig att ge in rapporten att fullgöra sin skyldighet. Föreläggandet får förenas med vite. Frågor om utdömande av vite prövas av . Paragrafen innehåller bestämmelser om vite. Bestämmelserna ger Bolags- verket sådana befogenheter som artikel 45.2 i direktivet förutsätter. Över- vägandena finns i avsnitt 11.3. Paragrafen är utformad i nära anslutning till 8 kap. 13 § årsredovis- ningslagen (1995:1554), som ger möjlighet att vitesföre- lägga styrelseledamöter och verkställande direktör i företag som dröjer med att ge in årsredovisningen till verket. Det innebär att har möjlighet att förena ett föreläggande om ingivande av en sådan rapport som avses i lagen med vite. Vitesföreläggandet ska inte riktas mot företaget som sådant utan mot dess företrädare. Föreläggandet kan t.ex. riktas mot den verkställande direktören, om det finns en sådan. Om företaget är ett handelsbolag, kan föreläggandet riktas mot var och en som ensam eller tillsammans med annan äger företräda bolaget. Om föreläggandet inte följs, kan förplikta den person mot vilket föreläggandet har riktats att betala ut vitet. Härvid tillämpas 9 § lagen (1985:206) om viten. Det innebär bl.a. att vitet inte ska dömas ut om ändamålet med vitet har förlorat sin betydelse och att vitet får jämkas om det finns särskilda skäl. 12 § beslut enligt 8 och 11 §§ får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Överklagandet ska ges in till för beslutet. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande. Frågan berörs i avsnitt 11.3. Överklagandetiden är , i likhet med vad som gäller vid över- klagande av motsvarande beslut enligt årsredovisningslagen (1995:1554). Tiden löper från tidpunkten för meddelandet av beslut och förutsätter alltså inte att beslutet har delgetts. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas första gången för det räkenskapsår som inleds närmast efter . Den nya lagen träder i kraft (punkten 1). 2015/16:3 Av punkten 2 framgår att företagen dock inte är skyldiga att upprätta och offentliggöra rapporter enligt lagen förrän efter utgången av det räkenskapsår som inleds närmast efter utgången av . För ett före- tag med kalenderår som räkenskapsår måste alltså den första rapporten upprättas och ges in till . 14.2Förslaget till lag om ändring i årsredovisningslagen (1995:1554) 3 § I denna lag betyder 1.företag: en fysisk eller juridisk person som direkt eller indirekt om- fattas av en årsredovisning, en koncernredovisning eller en delårsrapport, 2.andelar: aktier och andra andelar i juridiska personer, 3.nettoomsättning: intäkter från sålda varor och utförda tjänster som ingår i företagets normala verksamhet med avdrag för lämnade rabatter, mervärdesskatt och annan skatt som är direkt knuten till omsättningen, – företag vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, eller – företag som uppfyller mer än ett av följande villkor: a) medelantalet anställda i företaget har under vart och ett av uppgått till mer än 50, b) företagets redovisade balansomslutning har för vart och ett av de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än , c) företagets redovisade nettoomsättning har för vart och ett av de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än , 5. mindre företag: företag som inte är större företag, 6. större koncerner: – koncerner där moderföretagets eller något av dotterföretagens över- låtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad eller en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbets- – koncerner där något av dotterföretagen är ett sådant företag som avses i 1 kap. 1 § lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag eller 1 kap. 1 § lagen (1995:1560) om årsredo- visning i försäkringsföretag, eller – koncerner som uppfyller mer än ett av följande villkor: a) medelantalet anställda i koncernen har under vart och ett av de två senaste räkenskapsåren uppgått till mer än 50, b) koncernföretagens redovisade balansomslutning har för vart och ett av uppgått till mer än , c) koncernföretagens redovisade nettoomsättning har för vart och ett av uppgått till mer än , 7. mindre koncerner: koncerner som inte är större koncerner. Vid tillämpningen av första stycket 6 b och c ska andelar i dotterföre- tag, fordringar och skulder mellan koncernföretag, liksom internvinster, Detsamma gäller för intäkter och kostnader som hänför sig till transaktioner mellan koncernföretag, liksom förändring av internvinst. Eliminering behöver inte göras, om tillämpningen i stället utgår från Företag som avses i 2 kap. 2 § första stycket och 3 § bokföringslagen (1999:1078) ska vid tillämpningen av första stycket 4–7 och 5 kap. 47 § till nettoomsättningen lägga bidrag, gåvor, medlemsavgifter och andra liknande intäkter. Paragrafen innehåller definitioner av vissa begrepp som förekommer i lagen. Den motsvarar delvis artiklarna 2.5 och 3 i direktivet. Övervägan- dena finns i avsnitt 5. I första stycket görs en ändring i punkten 4. I punkten definieras i två undergrupper vad som utgör större företag i lagens mening. Ändringen görs i beskrivningen av den första undergruppen och innebär att den stämmer bättre överens med direktivets definition av vad som brukar benämnas noterade företag. Enligt bestämmelsen omfattas företag vars överlåtbara värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad i en medlemsstat eller en motsvarande marknad utanför Europeiska eko- nomiska samarbetsområdet. Begreppet överlåtbara värdepapper är avsett att ha samma innebörd som i lagen (2007:528) om värdepappersmark- naden. Där definieras överlåtbara värdepapper som sådana värdepapper, utom betalningsmedel, som kan bli föremål för handel på kapitalmark- naden. Det kan t.ex. vara fråga om aktier i aktiebolag, motsvarande andels- rätter i andra typer av företag, obligationer och andra skuldförbindelser eller depåbevis för sådana värdepapper. I lagens hittillsvarande definition av större företag talas det endast om andelar, teckningsoptioner eller skuldebrev. Begreppet överlåtbara värdepapper är avsett att leda till en något vidare avgränsning än den hittillsvarande. Begreppet är även avsett att kunna täcka in en förändring i fråga om vilka överlåtbara värdepapper som existerar på kapitalmarknaden, exempelvis vid utvecklingen av nya slag av egetkapitalinstrument.