prop · H30344 · 2015-11-05 00:00:00 — 12.gemensam utbildningsram: en uppsättning minimikrav för kunskaper, fär- digheter och kompetenser som behövs för att utöva ett specifikt yrke och som gäller i flera stater inom EES samt, i förekommande fall, i , och 13. gemensamt utbildningsprov: ett standardiserat lämplighetsprov som finns tillgängligt i flera stater inom EES samt, i förekommande fall, i och är reserverat för innehavaren av en särskild yrkeskvalifikation. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 8, definieras vissa termer och ut- tryck som används i lagen. Definitionerna i punkt 2–9 motsvarar definit- ioner i artikel 3 i yrkeskvalifikationsdirektivet. Definitionen i punkt 12 återger en definition i artikel 49a.1 i direktivet. Definitionen i punkt 13 återger en definition i artikel 49b.1 i direktivet. Övriga punkter avser begrepp som inte är uttryckligen definierade i direktivet, men som syftar till att underlätta förståelsen av lagen och förenkla lagtexten. 6 § En yrkesutövare har rätt att tillfälligt utöva ett reglerat yrke i , om yrkesutövaren är lagligen etablerad i en annan stat inom EES eller i för att där utöva samma yrke och yrket är reglerat i etableringsstaten. Om yrket inte är reglerat i den stat där yrkesutövaren är lagligen etablerad, för- utsätter rätten att tillfälligt utöva ett reglerat yrke i att yrkesutövaren har utövat yrket i en eller flera andra stater inom EES eller i som föregår utövandet av yrket i . Yrkeserfarenhet enligt andra stycket får dock inte krävas som förutsättning för tillfällig yrkesutövning i , om utbildningen för yrket är reglerad i etable- ringsstaten. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.1, anges de grundläggande förut- sättningarna för att en yrkesutövare ska ha rätt att tillfälligt utöva ett yrke i . Bestämmelsen genomför artikel 5.1 och 5.2 i yrkeskvalifikat- ionsdirektivet. Bestämmelsen är endast tillämplig vid tillfällig yrkesutövning. Om yr- kesutövaren mer stadigvarande vill utöva yrket i gäller i stället lagens bestämmelser om erkännande av yrkeskvalifikationer. Som fram- går av avsnitt 9.1, behöver ett flertal olika faktorer vägas in i bedöm- ningen av om det är fråga om tillfällig yrkesutövning eller stadigvarande yrkesutövning. Särskilda bestämmelser som innehåller kompletterande krav på för- handsunderrättelse och förhandskontroll för att tillfälligt utöva vissa reglerade yrken finns i de författningar där utövandet av dessa yrken regleras, se t.ex. patientsäkerhetslagen (2010:659) respektive lagen (1974:191) om bevakningsföretag och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till dessa lagar. Enligt 21 § får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att genom- föra yrkeskvalifikationsdirektivet och de genomförandeakter och delege- rade akter som antas med stöd av direktivet. Bemyndigandet avses bland annat innefatta bestämmelser om förhandsunderrättelse, förhandskontroll och användning av en viss stats yrkestitel vid tillfällig yrkesutövning. Första stycket gäller tillfällig yrkesutövning i i en situation när yrket är reglerat i den stat där yrkesutövaren är lagligen etablerad. Andra stycket gäller tillfällig yrkesutövning i i en situation när yrket inte är reglerat i etableringsstaten. För att få utöva yrket tillfälligt i i detta fall behöver yrkesutövaren, utöver att vara lagligen etable- rad, även ha utövat yrket under i en eller flera andra stater Prop. 2015/16:44 inom EES eller i som föregår utövandet av yrket Tredje stycket utgör ett undantag från andra stycket som innebär att en yrkesutövare har rätt att i tillfälligt utöva ett yrke som inte är reglerat i etableringsstaten, om utbildningen för yrket är en reglerad ut- bildning i etableringsstaten. I detta fall behöver alltså kravet på yrkeser- farenhet i andra stycket inte vara uppfyllt. Vad som i lagen avses med en reglerad utbildning anges i 5 § 7. 7 § Tillfällig yrkesutövning enligt 6 § förutsätter, i de fall det särskilt föreskrivs, en förhandsunderrättelse från yrkesutövaren och en förhandskontroll av dennes yrkeskvalifikationer. Bestämmelser om förhandsunderrättelse, förhandskontroll, tillsyn och disci- plinåtgärder vid tillfällig yrkesutövning finns i de författningar där utövandet av yrket regleras. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 9.1, anger i vilka fall det finns be- stämmelser om tillfällig yrkesutövning i sektorsregleringen Av första stycket framgår att tillfällig yrkesutövning enligt i 6 § i vissa fall även förutsätter förhandsunderrättelse och förhandskontroll. Andra stycket upplyser om att bestämmelser om förhandsunderrättelse, förhandskontroll, tillsyn och disciplinåtgärder vid tillfällig yrkesutövning finns i de författningar där utövandet av yrket regleras. Med författningar där utövandet av yrket regleras avses den s.k. sektorslagstiftningen, dvs. författningar som rör förutsättningarna för utövandet av ett specifikt yrke eller en specifik grupp av yrken. Bestämmelser om disciplinåtgärder m.m. finns i artikel 5.3 i yrkeskva- lifikationsdirektivet. Dessa bestämmelser har, med undantag för ett til- lägg i taxitrafiklagen (2012:211), bedömts inte föranleda några författ- ningsändringar. Av tydlighetsskäl upplyser den nya lagen om att be- stämmelser av det aktuella slaget finns i sektorslagstiftningen. Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter på förhandskontroll och förhandsunderrättelse, se avsnitt 9.1. Innebörden av ett erkännande av yrkeskvalifikationer 8 § Ett erkännande av yrkeskvalifikationer i de fall som avses i 10–16 §§ ger yrkesutövaren rätt till tillträde till ett reglerat yrke i som yrkesutövaren är behörig att utöva i en annan stat inom EES eller i och därmed rätt att utöva yrket på samma villkor som om yrkesutövaren hade förvärvat sina yrkes- kvalifikationer här i landet. Ett erkännande enligt första stycket sker genom beslut om 1.erkännande av yrkeskvalifikationer, eller 2.utfärdande av ett europeiskt yrkeskort, förutsatt att Europeiska kommiss- ionen har antagit genomförandeakter om yrkeskortet. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 10, anges vilken verkan ett erkän- nande av yrkeskvalifikationer enligt denna lag har och hur det kommer till uttryck. Första stycket, som genomför artikel 4 i yrkeskvalifikationsdirektivet, innebär att ett erkännande av yrkeskvalifikationer ger tillträde till yrket. Detta medför dock inte en ovillkorlig rätt att utöva yrket, utan av para- grafen framgår vidare att ett erkännande ger rätt att utöva yrket på samma villkor som om yrkesutövaren hade förvärvat sina yrkeskvalifi- kationer i . Detta innebär att yrkesutövaren för att få utöva yrket, på samma sätt som yrkesutövare med svenska kvalifikationer, även kan behöva uppfylla vissa andra krav än krav på yrkeskvalifikationer. Till skillnad från yrkeskvalifikationer, som enligt 5 § 3 omfattar kvalifikat- ioner som intygas i ett bevis på formella kvalifikationer, ett kompetens- bevis eller yrkeserfarenhet, kan sådana andra krav t.ex. avse krav på god vandel eller krav på legitimation. Bedömningen av yrkeskvalifikationer utgör dock en fristående del av den prövning som ska göras av en behö- rig myndighet för att ge en yrkesutövare rätt att utöva yrket. Första stycket innebär också att erkännandet ger tillträde till det yrke som yrkesutövaren är behörig att utöva i hemlandet. Denna rätt förutsät- ter därmed att det yrke som har utövats i hemlandet är jämförbart med det svenska yrket. Det är alltså inte avgörande vilken yrkestitel som an- vänds i respektive den andra staten, utan det är innehållet i den faktiska yrkesverksamheten som ska vara jämförbar. Hänvisningen till 10–16 §§ innebär att verkan av ett erkännande av yrkekvalifikationer är densamma oavsett vilken av de olika ordningarna för erkännande som tillämpas. Det behöver därmed inte upprepas för varje erkännandeordning. Enligt 21 § får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att genom- föra yrkeskvalifikationsdirektivet och de genomförandeakter och delege- rade akter som antas med stöd av direktivet. Dessa föreskrifter avses bl.a. innefatta föreskrifter om möjlighet att begränsa ett erkännande till att avse en del av yrket, ett så kallat partiellt tillträde enligt artikel 4f i di- rektivet. I andra stycket anges hur ett erkännande av yrkeskvalifikationer sker. Det kan antingen ske genom ett beslut om erkännande av yrkeskvalifi- kationer eller genom beslut om utfärdande av ett europeiskt yrkeskort, dvs. ett elektroniskt bevis på erkända yrkeskvalifikationer. Sistnämnda alternativ förutsätter att Europeiska kommissionen har antagit genomfö- randeakter om yrkeskortet. Närmare bestämmelser som genomför direk- tivets bestämmelser om förfarandet och vilka myndigheter som fattar besluten kommer att anges i förordning. Den generella ordningen för erkännande av yrkeskvalifikationer 9 § Bestämmelserna i 10 och 11 §§ om den generella ordningen för erkännande av yrkeskvalifikationer gäller för alla reglerade yrken som inte omfattas av någon annan ordning för erkännande enligt denna lag och för de yrkesutövare som inte uppfyller villkoren för någon annan ordning för erkännande enligt denna lag. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.1, genomför artikel 10 i direkti- vet. Bestämmelsen innebär att den generella ordningen för erkännande tillämpas på ett reglerat yrke för vilket varken automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet vid samordnade krav på yrkeserfarenhet, automatiskt erkännande av yrkeskvalifikationer vid samordnade krav på utbildning eller automatiskt erkännande vid gemensamma utbildningsprinciper är Prop. 2015/16:44 tillämpligt. Paragrafen innebär också att den generella ordningen även är tillämplig i en situation då ett reglerat yrke visserligen omfattas av någon av de andra ordningarna för erkännande, men att yrkesutövaren inte uppfyller villkoren för erkännande enligt den ordningen. 10 § En yrkesutövares yrkeskvalifikationer ska erkännas om yrkesutövaren innehar det kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer som krävs av en annan stat inom EES eller av för tillträde till eller utövande av yrket inom dess territorium och yrket är reglerat i den staten. En yrkesutövares yrkeskvalifikationer ska även erkännas om yrkesutövaren 1. har ett eller flera kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer utfärdat av en annan stat inom EES eller av och yrket inte är reglerat i den staten, och 2. på heltid eller på deltid under de senaste tio åren har utövat yrket i en annan stat inom EES eller i och yrket inte är reglerat i den staten. Yrkeserfarenhet enligt andra stycket 2 får inte krävas som förutsättning för ett erkännande om beviset på formella kvalifikationer enligt andra stycket 1 avser en I paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.1, anges de grundläggande förut- sättningarna för ett erkännande i av yrkeskvalifikationer från en annan stat inom EES eller från enligt den s.k. generella ord- Bestämmelsen genomför artikel 13.1–2 i yrkeskvalifikationsdi- Vad som avses med ett erkännande av yrkeskvalifikationer framgår av 8 § och kommentaren till den paragrafen. Enligt 21 § får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att genom- föra yrkeskvalifikationsdirektivet och de genomförandeakter och delege- rade akter som antas med stöd av direktivet. I fråga om erkännande enligt den generella ordningen kan dessa föreskrifter bl.a. innefatta bestämmel- ser om krav på anpassningsperiod eller lämplighetsprov enligt artikel 14 i direktivet och undantag från rätten till ett erkännande vid för låg nivå på yrkeskvalifikationerna enligt artikel 13.4 i direktivet. I första stycket anges förutsättningarna för ett erkännande av yrkes- kvalifikationer när yrkesutövaren har yrkeskvalifikationer från en stat i vilken yrket utgör ett reglerat yrke. För erkännande i ett sådant fall krävs att yrkesutövaren har det kompetensbevis eller bevis på formella kvalifi- kationer som krävs för tillträde till eller utövande av yrket i den andra Kompetensbevis och bevis på formella kvalifikationer definieras i 5 § 4 och 5. I andra stycket anges förutsättningarna för ett erkännande av yrkes- kvalifikationer när yrkesutövaren har yrkeskvalifikationer från en stat i vilken yrket inte är reglerat. I detta fall räcker det inte att yrkesutövaren har ett eller flera kompetensbevis eller bevis på formella kvalifikationer utfärdat av den staten, dvs. motsvarande krav som i första stycket. krävs även att yrkesutövaren på heltid eller på deltid under mot- svarande tid har utövat yrket i en stat där yrket inte är reglerat. Det krävs dock inte att förvärvandet av yrkeskvalifikat- ionerna och yrkesutövningen har skett i samma stat. 2015/16:44 Tredje stycket utgör ett undantag från andra stycket och innebär att så- dan yrkeserfarenhet som anges i andra stycket 2 inte får krävas, om yrkesutövarens bevis på formella kvalifikationer avser en reglerad ut- bildning. Vad som avses med reglerad utbildning anges i 5 § 7. 11 § Ett erkännande enligt 10 § förutsätter en bedömning av yrkesutövarens yrkeskvalifikationer. Bedömningen kan, i de fall det särskilt föreskrivs, medföra att ett erkännande av yrkeskvalifikationerna villkoras, begränsas eller nekas. Paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.1, genomför delvis artikel 4 f, artikel 13 punkt 4 och artikel 14. Av paragrafen framgår att ett erkännande enligt den generella ord- ningen förutsätter att det görs en bedömning av yrkesutövarens yrkes- kvalifikationer. Det upplyses också att en sådan bedömning, i de fall det särskilt föreskrivs, kan medföra att erkännandet villkoras, begränsas eller nekas. De särskilda föreskrifterna kommer att anges i förordning, med stöd av bemyndigandet i 21 §. De fall som avses är då medlemsstaten enligt direktivet får villkora ett erkännande med att yrkesutövaren ge- nomgår en anpassningsperiod eller ett lämplighetsprov, begränsa ett erkännande till att avse en del av yrke (s.k. partiellt tillträde) eller neka ett erkännande vid för låg nivå på yrkeskvalifikationerna. Automatiskt erkännande av yrkeserfarenhet vid samordnade krav på yrkeserfa- renhet 12 § Om ett yrke är reglerat endast genom att det ställs krav på kunskap och förmåga av allmän, affärsmässig eller yrkesmässig art för tillträde till eller utö- vande av någon av de verksamheter som anges i bilaga IV till yrkeskvalifikat- ionsdirektivet, ska en yrkesutövares yrkeserfarenhet som innebär utövande av verksamheten i en annan stat inom EES eller i i enlighet med det som anges i artikel 17, 18 eller 19 i yrkeskvalifikationsdirektivet erkännas automa- tiskt. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.2 och genomför artikel 16 i yr- keskvalifikationsdirektivet, anges förutsättningarna för en yrkesutövare att få viss yrkeserfarenhet erkänd i . Vad som i lagen avses med yrkeserfarenhet definieras i 5 § 6. En första förutsättning för att denna erkännandeordning ska vara til- lämplig är att ett yrke är reglerat endast genom att det ställs krav på kun- skap och förmåga av allmän, affärsmässig eller yrkesmässig art för till- träde till eller utövande av någon av de verksamheter som anges i bilaga IV till direktivet. Det bedöms inte finnas något yrke i som endast är reglerat på detta sätt och utgör en sådan verksamhet som anges i bilagan. Bestämmelsen kommer alltså att aktualiseras först om en sådan yrkesreglering införs i , men bestämmelsen anges i lagen för att den ska genomföra direktivets samtliga ordningar för erkännande. En andra förutsättning för erkännande av en yrkesutövares yrkeserfa- renhet är att verksamheten har utövats i en annan stat inom EES eller i i enlighet med vad som anges i artikel 17, 18 eller 19 i yrkes- kvalifikationsdirektivet. Både bilaga IV till direktivet och artikel 17–19 i direktivet innehåller långa och utförliga listor och uppräkningar som inte rimligen bör anges i lagen, inte minst mot bakgrund av att direktivets ordning för erkännande Prop. 2015/16:44 av yrkeserfarenhet inte bedöms vara tillämplig på något reglerat yrke i . Paragrafen innehåller därför i stället en hänvis- ning till direktivet i dessa delar. Automatiskt erkännande av yrkeskvalifikationer vid samordnade krav på utbild- ning 13 § En yrkesutövares yrkeskvalifikationer som ger rätt att i en annan stat inom EES eller i utöva yrkesverksamhet som apotekare, barnmorska, läkare, specialistläkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tand- läkare eller specialisttandläkare, ska erkännas automatiskt i de fall som anges i föreskrifter som har meddelats i anslutning till patientsäkerhetslagen (2010:659). I paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.3, regleras ordningen för det automatiska erkännandet av yrkeskvalifikationer i fråga om vissa hälso- och sjukvårdsyrken. Vad som i lagen avses med ett automatiskt erkän- nande definieras i 5 § 10. Bestämmelsen genomför artikel 21.1 i yrkes- kvalifikationsdirektivet, när det gäller de hälso- och sjukvårdsyrken som anges där. Paragrafen innebär att yrkeskvalifikationer som ger rätt att i en annan stat inom EES eller i utöva vissa hälso- och sjukvårdsyrken, ska erkännas automatiskt i de fall som anges i föreskrifter som har meddelats i anslutning till patientsäkerhetslagen (2010:659). Denna hänvisning syftar på föreskrifter (SOSFS 2007:23) om erkännande av yrkeskvalifikationer inom hälso-och sjukvården som i sin tur hänvisar till vissa utländska utbildnings-, examens- eller behörig- hetsbevis angivna i bilaga V i direktivet. Att dessa bevis erkänns auto- matiskt bygger på att minimikraven för utbildningarna har samordnats genom bestämmelser i direktivet och att staterna alltså sinsemellan kan förlita sig på att utbildningarna uppfyller dessa krav. Eftersom det automatiska erkännandet av yrkeskvalifikationer inte gäller generellt för alla yrken utan bara för vissa yrken, hänvisar paragra- fen till de fall som anges i sektorsregleringen. Rätten till automatiskt erkännande anges dock i lagen för att den ska genomföra direktivets samtliga ordningar för erkännande. Ett automatiskt erkännande ska alltså anses ske enligt denna lag och i enlighet med de förfarandebestämmelser som meddelas i anslutande föreskrifter till denna lag. Av 8 § framgår att ett erkännande av yrkeskvalifikationerna ger rätt att utöva yrket på samma villkor som om yrkesutövaren hade förvärvat sina yrkeskvalifikationer här i landet. Utöver det automatiska erkännandet av yrkeskvalifikationerna kan yrkesutövaren därmed även behöva uppfylla andra villkor än sådana som avser kvalifikationerna för att få utöva yrket. Exempelvis gör en kontroll mot belastningsregistret vid prövningen av en ansökan om legitimation. 14 § En yrkesutövares yrkeskvalifikationer som ger rätt att i en annan stat inom EES eller i utöva yrkesverksamhet som veterinär, ska erkännas automa- tiskt i de fall som anges i föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.3, regleras ordningen för det automatiska erkännandet av yrkeskvalifikationer i fråga om veterinärer. Vad som i lagen avses med ett automatiskt erkännande definieras i 5 § 10. Bestämmelsen genomför artikel 21.1 i yrkeskvalifikations- direktivet, när det gäller veterinärer. Paragrafen innebär att yrkeskvalifikationer som ger rätt att i en annan stat inom EES eller i utöva veterinäryrket, ska erkännas auto- matiskt i de fall som anges i föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen (2009:302) om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård. Denna hänvisning syftar på Statens jordbruksverks före- skrifter och allmänna råd (SJVFS 2009:83) om behörighet för djurhälso- personal (senaste lydelse enligt omtryck SJVFS 2013:15) och de bilagor till föreskrifterna som listar vissa utländska behörighetsbevis angivna i bilaga V i direktivet. Att dessa bevis erkänns automatiskt bygger på att minimikraven för utbildningarna har samordnats genom bestämmelser i direktivet och att staterna därmed sinsemellan kan förlita sig på att ut- bildningarna uppfyller dessa krav. Eftersom det automatiska erkännandet av yrkeskvalifikationer inte gäller generellt för alla yrken utan bara för vissa yrken, hänvisar paragra- fen till de fall som anges i sektorsregleringen. Rätten till automatiskt erkännande anges dock i lagen för att direktivets samtliga ordningar för erkännande ska genomföras genom lagen. Ett automatiskt erkännande ska därmed anses ske enligt denna lag och i enlighet med de förfarande- bestämmelser som meddelas i anslutande föreskrifter till denna lag. Av 8 § framgår att ett erkännande av yrkeskvalifikationerna ger rätt att utöva yrket på samma villkor som om yrkesutövaren hade förvärvat sina yrkeskvalifikationer här i landet. Utöver det automatiska erkännandet av yrkeskvalifikationerna kan yrkesutövaren alltså även behöva uppfylla andra villkor än sådana som avser kvalifikationerna för att få utöva yrket. Ett sådant villkor för att få legitimation som veterinär finns i 3 kap. 1 § tredje stycket lagen om verksamhet inom djurens hälso- och sjukvård och innebär att legitimation inte ska utfärdas om förhållandena är sådana att legitimationen skulle ha återkallats enligt 6 kap. samma lag, om sökan- den varit legitimerad. Automatiskt erkännande vid gemensamma utbildningsprinciper 15 § En yrkesutövares yrkeskvalifikationer ska erkännas automatiskt om yrkes- utövaren har ett bevis på yrkeskvalifikationer som har förvärvats på grundval av en gemensam utbildningsram som har fastställts i en delegerad akt och antagits av Europeiska kommissionen enligt artikel 49a i yrkeskvalifikationsdirektivet. Första stycket gäller endast om har infört den gemensamma utbild- ningsramen. I paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.4, regleras automatiskt erkän- nande vid gemensamma utbildningsramar. Gemensamma utbildningsra- mar och gemensamma utbildningsprov, som regleras i 16 §, kallas till- sammans för gemensamma utbildningsprinciper. Bestämmelsen genom- för artikel 49 a.1 i yrkeskvalifikationsdirektivet. I första stycket anges förutsättningarna för automatiskt erkännande, dvs. att yrkesutövaren har ett bevis på yrkeskvalifikationer som har för- värvats på grundval av en gemensam utbildningsram som har fastställts i en delegerad akt, antagen av Europeiska kommissionen enligt artikel 49a Prop. 2015/16:44 i yrkeskvalifikationsdirektivet. Någon sådan utbildningsram har dock ännu inte antagits och det är därför inte klart för vilket eller vilka yrken det kan bli aktuellt att tillämpa bestämmelsen. Vad som i lagen avses med en utbildningsram anges i 5 § 12. Enligt 21 § får regeringen eller den myndighet som regeringen be- stämmer meddela de ytterligare föreskrifter som behövs för att genom- föra yrkeskvalifikationsdirektivet och de genomförandeakter och delege- rade akter som antas med stöd av direktivet. I fråga om gemensamma utbildningsramar kommer det i dessa föreskrifter bl.a. anges de reglerade yrken för vilka sådana utbildningsramar införs i . Andra stycket är en konsekvens av artikel 49a.5 i direktivet, som ger en medlemsstat möjlighet att under vissa förutsättningar undantas från skyl- digheten att införa en gemensam utbildningsram som antas genom en delegerad akt. Om omfattas av ett sådant undantag från en ut- bildningsram för ett visst yrke, gäller alltså inte första stycket. 16 § En yrkesutövares yrkeskvalifikationer ska erkännas automatiskt om yrkes- kvalifikationerna har godkänts i en annan stat inom EES eller i vid ett gemensamt utbildningsprov vars innehåll har fastställts i en delegerad akt och antagits av Europeiska kommissionen enligt artikel 49b i yrkeskvalifikations- direktivet. Första stycket gäller endast om det gemensamma utbildningsprovet anordnas även i . I paragrafen, som behandlas i avsnitt 11.4, regleras automatiskt erkän- nande vid gemensamma utbildningsprov. Gemensamma utbildningsprov och gemensamma utbildningsramar, som regleras i 15 §, kallas tillsam- mans för gemensamma utbildningsprinciper.