prop · H203138 · 2015-07-01 00:00:00 — När det gäller fällande domar krävs dock vidare att verkställigheten av utdömd påföljd påbörjats eller avslutats eller att påföljden kan verkställas enligt lagen i den stat som meddelat domen. Med att en påföljd kan verkställas avses t.ex. att det meddelats beslut om nåd eller amnesti. Med dom avses även enligt svenska regler godkänt strafföreläggande eller godkänt föreläggande om ordningsbot. Beslut om åtalsunderlåtelse omfattas däremot inte. När det gäller motsvarande beslut enligt utländsk rättsordning får en bedömning ske i varje enskilt fall av om det utländska beslutet kan anses utgöra en dom. artikel 54 i kan utgöra vägledning om vad som omfattas av principen om ne bis in idem. Femte punkten innebär att det föreligger hinder mot erkännande och verkställighet i om den dömde vid tiden för brottet inte fyllt . Bestämmelsen motsvaras av artikel i rambeslutet. I vissa medlemsstater är straffmyndighetsåldern lägre än den som gäller i . I sjätte punkten anges att den utländska domen inte får erkännas eller verkställas om en verkställighet i skulle komma i konflikt med bestämmelser om immunitet. Vissa personer åtnjuter straffrättslig immunitet, dvs. de kan inte åtalas och straffas för vissa brott och då inte heller bli föremål för någon verkställighet av en påföljd. Detta gäller t.ex. främmande statsöverhuvuden och personer som omfattas av lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall. Även svenska medborgare kan i varierande utsträckning omfattas av immunitet, t.ex. statschefen, talman, ledamöter och statsråden. Bestämmelsen motsvaras av artikel 11.1 f i rambeslutet. Enligt sjunde punkten finns hinder mot erkännande och verkställighet om den andra statens dom har meddelats efter en förhandling där den dömde inte var personligen närvarande. Vägransgrunden ska inte tillämpas om det i det intyg som avses i 6 § har bekräftats att något av de villkor som återges i rambeslutets artikel 11.1 h är uppfyllt. Artikel 11.1 h i rambeslutet har ändrats genom rambeslutet om verkställighet av utevarodomar. Vägransgrunden innebär att en kontroll ska ske av om den andra staten, i de fall det rör sig om en utevarodom, har fyllt i intyget korrekt. Bestämmelsen innebär inte att någon prövning ska ske av huruvida utevarodomen som sådan kan accepteras. Prövningen är således av formell karaktär. Utgångspunkten är att en bekräftelse av att något av villkoren i artikel 11.1 h är uppfyllt ska ske i det intyg som sänds över. Det utesluter dock inte att det på annat sätt kan framgå att något av villkoren är uppfyllda, t.ex. genom att en delgivningshandling företes. I sådant fall bör den andra staten ges tillfälle att komplettera intyget. I åttonde punkten anges att den utländska domen inte får erkännas eller verkställas om frivårdspåföljden omfattar en åtgärd om medicinsk eller terapeutisk behandling som inte är möjlig att verkställa i , t.ex. när påföljden avser en specifik behandling som inte förekommer här. Bestämmelsen motsvarar artikel 11.1 i i rambeslutet. Utgångspunkten är att om den behandling som föreskrivs i domen inte är förenlig med svenska bestämmelser om verkställighet av frivårdspåföljder, ska åtgärden anpassas (se 12 §). I vissa fall kommer dock en anpassning inte kunna ske och då blir det aktuellt att tillämpa vägransgrunden i denna punkt. Det ska således vara fråga om en åtgärd som över huvud taget inte kan hanteras inom ramen för det svenska påföljdssystemet. 5 § Om det med hänsyn till den dömdes personliga förhållanden och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl, får en dom på frivårdspåföljd, trots hinder enligt 4 §, erkännas och verkställas i . Denna paragraf innebär att en utländsk dom kan erkännas och verkställas i även om någon av de vägransgrunder som anges i 4 § är tillämplig. I rambeslutet finns det inte någon direkt motsvarighet, men paragrafen återspeglar att vägransgrunderna i artikel 11.1 är utformade Prop. 2014/15:138 som fakultativa bestämmelser. Övervägandena finns i avsnitt 8.3.2. Bestämmelsen ska tillämpas utifrån rambeslutets syfte, dvs. att skapa förutsättningar för den dömde att få verkställa påföljden i den stat som bäst lämpar sig för hans eller hennes återanpassning. Ett beslut om att inte erkänna och verkställa domen enligt 4 § innebär att påföljden i de flesta fall kommer att verkställas i den andra staten. Undantagsregeln gör det möjligt att, om särskilda skäl finns, inte tillämpa en viss vägransgrund i 4 §. En prövning av om undantagsregeln ska tillämpas får ske i varje enskilt fall utifrån samtliga relevanta omständigheter. Vid denna prövning ska särskilt beaktas den dömdes personliga förhållanden, t.ex. den dömdes ålder och hälsa. Andra omständigheter kan vara att den dömde har stark anknytning till och att en verkställighet av påföljden i den andra staten motverkar eller försämrar möjligheterna för den dömdes sociala återanpassning. Paragrafen är tillämplig i förhållande till samtliga vägransgrunder även om vissa vägransgrunder oftare kommer att bli föremål för en prövning av om undantag ska göras. Det torde främst röra de fall där den tid den dömde ska iaktta en viss skyldighet är kortare än , där den dömde var för brottet, där kravet på dubbel straffbarhet brister samt där brottet begåtts på svenskt territorium. Om den dömde är och har anknytning till , torde humanitära skäl starkt tala för att han eller hon får verkställa påföljden i . När det gäller hur den dömde ska iaktta en viss skyldighet bör undantagsregeln kunna tillämpas även om tiden understiger , t.ex. om anknytningen till är stark, tiden inte är för kort eller den dömde redan befinner sig i när prövningen görs. I de fall då gärningen inte är straffbar i kan det bli aktuellt att tillämpa undantagsregeln när skillnaderna främst beror på straffbestämmelsernas tekniska konstruktion, t.ex. kriminaliseringen av osjälvständiga brottsformer. Om det i stället är fråga om ett brott som är helt främmande för den svenska rättsordningen, t.ex. underlåtelse att betala underhållsbidrag, är utrymmet betydligt mindre. Om brottet har begåtts på svenskt territorium, innebär 4 § 3 att det alltid ställs krav på dubbel straffbarhet. Utgångspunkten i rambeslutet är att en vägransgrund som baserar sig på artikel 11.1 k ska tillämpas restriktivt (artikel 11.2). En omständighet som kan utgöra skäl för att tillämpa undantagsregeln, och som också lyfts fram i rambeslutet, är att gärningen till stor eller väsentlig del har begåtts i den andra staten. 6 § En dom på frivårdspåföljd ska sändas skriftligen till Kriminalvården. Domen ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med bilaga I till rådets rambeslut /947/RIF. Domen och intyget ska sändas över genom post, bud eller telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt. Intyget ska vara skrivet på svenska, danska, norska eller engelska eller åtföljas av en översättning till något av dessa språk. I paragrafen anges hur och till vem den utländska domen på frivårdspåföljd och det intyg som ska bifogas domen ska sändas över. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. I första stycket anges att en utländsk dom som sänds över för erkännande och verkställighet till ska skickas direkt till Kriminalvården. Av den förklaring som kommer att avge om vilka svenska myndigheter som är behöriga att agera enligt rambeslutet kommer det att framgå att Kriminalvården är behörig att ta emot en utländsk dom (se avsnitt 9.4). Domen ska åtföljas av ett intyg, som är utformat enligt det formulär som återfinns som bilaga I till rambeslutet, vilket följer av artikel 6.1 i rambeslutet. Vidare framgår av första stycket att handlingarna ska sändas över skriftligen. Av andra stycket framgår vilka kommunikationssätt som kan godtas. Avgörande för vilket kommunikationssätt som ska användas är att Kriminalvården ska kunna försäkra sig om att översända dokument är äkta. Även översändande genom e-post eller annan elektronisk kommunikation kan således godtas, dock efter överenskommelse i det enskilda fallet. Bestämmelsen motsvaras av artikel 6.2 i rambeslutet. I tredje stycket, som har sin grund i artikel 21 i rambeslutet, anges vilka språk som intyget kan vara skrivet på eller översatt till. 7 § Om intyget saknas eller till form eller innehåll är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska Kriminalvården ge den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten möjlighet att inom komma in med komplettering. Detsamma gäller om domen på frivårdspåföljd saknas. Om de brister som anges i första stycket kvarstår som angetts, får beslut fattas om att inte erkänna och verkställa domen. Paragrafen behandlar hur Kriminalvården ska hantera de situationer när intyget är bristfälligt eller när intyget eller domen saknas. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Av paragrafens första stycke framgår att Kriminalvården ska ge myndigheten i den andra staten möjlighet att komma in med komplettering, om intyget saknas eller om det har sådana brister att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Komplettering kan t.ex. behövas om det råder oklarhet om vem domen på frivårdspåföljd riktar sig mot, om informationen i intyget kan tolkas på mer än ett sätt, om intyget uppenbarligen inte motsvarar domen eller om intyget inte är undertecknat. Vidare bör komplettering ske om intyget inte är översatt till ett språk som anges i 6 § tredje stycket. Om domen saknas eller om det saknas sidor i den, bör den andra staten ges tillfälle att komplettera detta. Detsamma gäller för övervakningsbeslut. Vid begäran om komplettering ska anges inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. Hänsyn bör tas bl.a. till postgång samt den tid det kan ta för den behöriga myndigheten i den andra staten att få begärda kompletteringar översatta. I andra stycket ges en möjlighet att vägra att erkänna och verkställa den andra statens dom. Denna möjlighet att vägra har stöd i artikel 11.1 a i rambeslutet. Om bristerna enligt första stycket kvarstår, trots en begäran om komplettering, får Kriminalvården besluta att inte erkänna och Prop. 2014/15:138 verkställa den utländska domen i . Ett avslagsbeslut bör meddelas först när de kvarvarande bristerna är av sådant slag att intyget inte utan väsentlig olägenhet kan ligga till grund för den prövning som ska göras. Exempel på sådana brister är att uppgifterna om den dömde är så ofullständiga att det inte går att bedöma den dömdes anknytning till eller att det inte klart framgår vilken påföljd som har dömts ut eller vilka skyldigheter den dömde ska iaktta under verkställigheten i . Mindre brister bör däremot inte föranleda avslag. Beslut i fråga om erkännande och verkställighet 8 § Kriminalvården prövar om en dom på frivårdspåföljd ska erkännas och verkställas i . Enligt paragrafen är Kriminalvården behörig myndighet att pröva om en utländsk dom på frivårdspåföljd ska erkännas och verkställas i . Övervägandena finns i avsnitt 6.5 och 8.5. I Kriminalvårdens prövning ingår att se till att förutsättningarna enligt 2 och 3 §§ är uppfyllda liksom att kontrollera om någon vägransgrund enligt 4 § föreligger och om det finns skäl att tillämpa undantagsregeln i 5 §. Även frågor om anpassning enligt 11 och 12 §§ kan aktualiseras. Kriminalvården kan vid prövningen behöva samråda med den andra statens behöriga myndighet. Även upplysningar från svenska myndigheter kan behöva inhämtas. 9 § Om domen på frivårdspåföljd ska erkännas och verkställas, ska beslut meddelas om att verkställighet ska ske (verkställbarhetsförklaring). Av verkställbarhetsförklaringen ska det framgå 1.vilken påföljd som ska verkställas och dess längd, 2.vilken skyldighet enligt 3 § den dömde ska iaktta och denna skyldighet gäller, 3.i förekommande fall, den anpassning som har skett med stöd av 11 eller 12 §, och 4.vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta beslut under pågående verkställighet. I paragrafen behandlas när en verkställbarhetsförklaring ska meddelas och vad den ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. I första stycket anges att Kriminalvårdens beslut att erkänna och verk- ställa den andra statens dom sker genom en verkställbarhetsförklaring. Om Kriminalvården i stället finner att det föreligger hinder mot verkställighet, meddelas inte en sådan förklaring utan ett avslagsbeslut. Såväl en verkställbarhetsförklaring som ett avslagsbeslut kan överklagas, se 4 kap. 2 §. Förvaltningslagen (1986:223) gäller för Kriminalvårdens handläggning av ett ärende av aktuellt slag. Det innebär att ett beslut som meddelats av myndigheten ska innehålla skälen för beslutet oavsett om domen erkänns eller inte. I andra stycket anges vilken information som en verkställbarhetsför- ska innehålla utöver skälen för beslutet. I första punkten anges att det av förklaringen ska framgå vilken påföljd som ska verkställas i och dess längd. Vilken påföljd som avses kommer att framgå av 2014/15:138 intyget (ruta i). Med påföljdens längd avses den prövotid som ska framgå av intyget (ruta j, punkten 3). Den anges dock endast om tiden är en annan än den totala övervakningstiden (ruta j, punkten 1). ingen särskild tid beträffande prövotiden, får tiden anses vara densamma som övervakningstiden. Kriminalvården måste också när påföljdens längd anges beakta den verkställighet som skett i den andra staten. Av andra punkten framgår att förklaringen ska ange vilken skyldighet enligt 3 § den dömde ska iaktta under verkställigheten i och denna skyldighet gäller. Verkställigheten i kan också röra flera skyldigheter. Även dessa uppgifter samt en närmare beskrivning av den skyldighet som den dömde ska iaktta ska framgå av intyget (ruta j). Kriminalvården kan vid behov samråda med den andra statens behöriga myndighet om ytterligare uppgifter behövs, bl.a. om det är otydligt hur lång övervakningstid som gäller eller vilken skyldighet som avses. Enligt tredje punkten ska det i verkställbarhetsförklaringen anges om anpassning enligt 11 eller 12 § har skett. Slutligen anges i fjärde punkten att det av förklaringen ska framgå vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta vissa beslut under verkställigheten i . 10 § Ett beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska meddelas efter det att Kriminalvården enligt 6 § tagit emot domen på frivårdspåföljd. Om Kriminalvården har begärt in en komplettering enligt 7 §, ska fristen börja löpa när kompletteringen kommer in till myndigheten. Om det finns särskilda skäl, får Kriminalvården meddela beslutet än som anges i första stycket. I paragrafen anges en tidsfrist inom vilken Kriminalvården ska besluta i fråga om erkännande och verkställighet. Bestämmelsen grundar sig på artikel 12 i rambeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 8.5. Kriminalvården ska enligt huvudregeln i första stycket meddela beslut i fråga om erkännande och verkställighet senast efter det att myndigheten tagit emot den utländska domen. Om Kriminalvården med stöd av 7 § begärt in kompletteringar från den andra statens behöriga myndighet, ska tidsfristen börja löpa när begärda kompletteringar kommer in till Kriminalvården. Enligt andra stycket får myndigheten, om det finns särskilda skäl, frångå den angivna tidsfristen. Denna situation kan uppkomma om Kriminalvården behöver utreda närmare om en vägransgrund enligt 4 § ska tillämpas eller om det i stället finns skäl att använda sig av undantagsregeln i 5 §. Myndigheten kan också behöva ytterligare tid för att utreda den dömdes anknytning till . Huvudregeln är dock att detta ska kunna hanteras inom den tidsfrist som anges i första stycket. 11 § Om den tid som den dömde ska iaktta en skyldighet som avses i 3 § överstiger , ska Kriminalvården bestämma tiden till . I paragrafen behandlas frågan om anpassning av den tid den dömde ska iaktta en skyldighet som avses i 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Om den tid den dömde ska iaktta en skyldighet som avses i 3 § överstiger , ska tiden bestämmas till . I intyget ska den andra statens behöriga myndighet ange dels den totala övervakningstiden för Prop. 2014/15:138 den eller de alternativa påföljder eller övervakningsåtgärder som är aktuella, dels varaktigheten för de enskilda skyldigheterna som påförts (ruta j, punkterna 1 och 2). De alternativa påföljder och övervakningsåtgärder som avses är de som återfinns i artikel 4 i rambeslutet och som motsvaras av 3 §. Utifrån de uppgifter som lämnas i intyget får Kriminalvården ta ställning till om tiden ska anpassas. Någon jämförelse med de övervakningstider som enligt svenska regler gäller vid verkställighet av skyddstillsyn eller fängelse efter det att den dömde frigivits villkorligt ska inte ske. Någon anpassning av prövotiden ska inte ske, även om det i intyget har angetts som överstiger (ruta j, punkten 3). Anpassning av den skyldighet som den dömde ska iaktta 12 § Om den skyldighet som den dömde ska frivårdspåföljd är oförenlig med de åligganden som följer av eller de möjligheter att meddela föreskrifter som finns i 26 kap. 13–15 §§ 28 kap. 2 a § , ska Kriminalvården anpassa skyldigheten. Den anpassade skyldigheten ska så nära som möjligt motsvara det som bestämts i domen på frivårdspåföljd. Anpassningen får inte innebära att skyldigheten blir strängare än den ursprungliga skyldigheten. I paragrafen behandlas frågan om anpassning av den eller de skyldigheter den dömde ska iaktta. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. I första stycket anges när en skyldighet ska anpassas. Detta ska ske om den skyldighet som den dömde ska iaktta enligt domen på frivårdspåföljd är oförenlig med de åligganden som följer av eller de möjligheter att meddela föreskrifter som finns i 26 kap. 13–15 §§ och 28 kap. 2 a § I intyget ska den andra statens behöriga myndighet ange vilken eller vilka skyldigheter den dömde ska iaktta samt lämna en utförlig beskrivning av respektive skyldighet (ruta j, punkterna 4 och 5). Den närmare beskrivningen syftar till att mer i detalj redogöra för innehållet i skyldigheten. Med denna information som utgångspunkt får Kriminalvården ta ställning till om skyldigheten är oförenlig med de åligganden som följer av eller de föreskrifter som är möjliga att meddela enligt nämnda bestämmelser i . Det är inte den utländska frivårdspåföljden som sådan som ska jämföras och anpassas till aktuella bestämmelser i , utan det är den angivna skyldigheten i domen som kan bli föremål för anpassning. frivårdspåföljden motsvarar t.ex. en svensk skyddstillsyn är alltså irrelevant och ska inte prövas. I stället ska en jämförelse göras mellan den dömdes skyldigheter och de åligganden som följer av eller de möjligheter att meddela föreskrifter som finns i de aktuella paragraferna i 26 och 28 kap. . att inte bestämmelser i 27 kap. anges i paragrafen har endast att göra med att vissa paragrafer inte har bedömts relevanta i sammanhanget eller att bestämmelser med motsvarande innehåll finns i 26 eller 28 kap. De skyldigheter som anges i 3 § motsvaras i flera delar av skötsamhetskrav för den frigivne. I 26 kap. 13 § finns bestämmelser om 2014/15:138 vad den frigivne ska rätta sig efter när han eller hon står under övervakning, bl.a. att den frigivne ska hålla övervakaren underrättad om sin bostad, sin arbetsanställning och andra förhållanden av betydelse för särskilda föreskrifter som den frigivne ska rätta sig efter. kan avse vistelseort eller bostad (första stycket 1), arbetsanställning, annan förvärvsverksamhet eller utbildning (första stycket 2) eller någon form av vård eller behandling (första stycket 3). 28 kap. 2 a § finns regler om samhällstjänst. En jämförelse med dessa bestämmelser torde i flesta fall leda till att någon anpassning inte är Bestämmelserna i är allmänt hållna och även om den skyldighet den dömde ska iaktta är annorlunda formulerad bör den kunna inrymmas i de åligganden och föreskrifter som avses. avvikelser ska således inte leda till någon anpassning. Om däremot skyldigheten den dömde ska iaktta inte har någon motsvarighet alls enligt aktuella bestämmelser och således får anses vara oförenlig med dessa bestämmelser, bör anpassning ske. anpassning ska ske endast i undantagsfall, kan en anpassning inte undvikas om den aktuella skyldigheten är främmande vid kriminalvård i frihet enligt svenska bestämmelser. Ett exempel när en anpassning kan bli aktuell är i de fall skyldigheten innebär att den dömde ska genomgå en vård eller en behandling som inte kan inrymmas i de föreskrifter som kan meddelas med stöd av 26 kap. 15 § första stycket 3 . kan vara fråga om en behandling som inte kan tillhandahålla eller att vården ska ske vid en typ av vårdinrättning som är främmande för svensk sjukvård. Ett annat exempel kan vara om skyldigheten innebär att den dömde ska undvika kontakt med vissa personer på ett sätt som saknar motsvarighet enligt svensk rätt vid verkställighet av en påföljd. Anpassningen sker genom att den aktuella skyldigheten justeras så att den inte är oförenlig med de bestämmelser i som anges i I det exempel som anges ovan om en skyldighet avseende vård och behandling får Kriminalvården justera i skyldigheten så att anpassa till motsvarande vård eller behandling som kan erbjudas i . Om en skyldighet i stället avser samhällstjänst, och den innehåller detaljer som inte är möjliga att verkställa i , får en anpassning ske genom att skyldigheten justeras så att den fungerar för Det kan ske genom att angiven arbetsplats eller arbetsuppgift justeras till en svensk motsvarighet. Att antalet timmar kan avvika från vad som kan dömas ut i med stöd av 28 kap. 2 a § behöver inte föranleda att en anpassning alltid ska ske. prövning får göras i varje enskilt fall av om avvikelsen innebär problem Om däremot den skyldighet som ska anpassas inte har någon direkt motsvarighet med de åtgärder som kan föreskrivas vid en svensk frivårdspåföljd eller vid villkorlig frigivning, t.ex. en skyldighet som innebär att den dömde ska undvika kontakt med en viss person, kan skyldigheten anpassas till en övervakning med visst lämpligt innehåll eller utmynna i ett allmänt skötsamhetskrav. Andra stycket innebär att den skyldighet som anpassas så långt som möjligt ska motsvara den som bestämts i den utländska domen. att avvika från den Det är en oundviklig följd av att anpassning sker. 2014/15:138 anpassade skyldigheten får dock inte bli mer ingripande än den I de fall det är svårt att anpassa en skyldighet till ett åliggande eller en föreskrift med motsvarande innehåll bör det som regel vara möjligt att anpassa skyldigheten till en övervakning eller ålägga den dömde ett allmänt skötsamhetskrav för att undvika att den nya skyldigheten blir strängare än den ursprungliga. 13 § Verkställigheten av domen på frivårdspåföljd, i enlighet med verkställbarhetsförklaringen, ska påbörjas när beslutet enligt 9 § fått laga kraft. Vid verkställigheten tillämpas 26 kap. 11–18 §§ och 28 kap. 2 a § tredje stycket och 5 a § . För verkställigheten gäller även 37 och 38 kap. i tillämpliga delar. I paragrafen anges när verkställigheten av en dom på frivårdspåföljd ska påbörjas och vilka bestämmelser i som gäller för verkställigheten i . Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Enligt första stycket ska verkställigheten påbörjas när beslutet enligt 9 § om att erkänna och verkställa den utländska domen har fått laga kraft. Kriminalvårdens verkställbarhetsförklaring kan överklagas med stöd av 4 kap. 2 §, vilket kan bli aktuellt om en anpassning skett enligt 11 eller 12 § som den dömde inte är nöjd med. Av 23 § förvaltningslagen (1986:223) framgår att överklagandet ska ske från den dag klaganden fick del av beslutet. När tiden för överklagande gått ut har Kriminalvårdens beslut fått laga kraft. Då kan verkställigheten av den utländska frivårdspåföljden påbörjas. Av verkställbarhetsförklaringen framgår de tider som gäller vid verkställigheten i , dvs. aktuell prövotid och övervakningstid avseende den utländska frivårdspåföljden.