prop · H203102 · 2015-04-15 00:00:00 — Ledsagarservice är enligt förarbetena till LSS en betydelsefull insats för att öka delaktigheten i samhället (prop. 1992/93:159 s.74 och 178). Stöd- formen utvecklades ursprungligen för synskadade personer, men kan an- vändas även av andra. Insatsen ska ha karaktären av personlig service och anpassas efter de individuella behoven. I av kommunerna kunde den enskilde påverka vem som skulle vara ledsagare. I av kommunerna betalade kommunerna för ledsagarnas omkostnader. Överenskommelser om samarbete mellan landsting och kommun Enligt bestämmelser i och socialtjänstlagen ska det finnas överens- kommelser om samarbete mellan kommuner och landsting om personer med psykisk funktionsnedsättning. Samtliga landsting hade upprättat aktuella överenskommelser, dock inte alla kommuner. I av kommunerna var överenskommelserna aktuella, reglerade gemensamma mål och resurs- och ansvarsfördelning samt innehöll en rutin för sam- verkan i enskilda ärenden. Relativt vanligt med rutiner för individuella planer När en person har behov av insatser från både och hälso- och sjukvården ska kommunen och enligt HSL och social- tjänstlagen upprätta en individuell plan för att den enskilde ska få sina behov tillgodosedda. I av kommunerna fanns en skriftlig och på ledningsnivå beslutad rutin för att i samarbete med upp- rätta planer för personer med psykisk funktionsnedsättning. Individuella planer enligt i LSS ska enligt förarbetena ge den enskilde ett inflytande över de åtgärder som planeras och en överblick över när olika insatser ska komma i fråga. Planen är till för att klargöra den enskildes behov av insatser och underlätta samordning mellan de olika organ som personen får stöd av (prop. 1992/93:159 s. 97 och 182). Drygt en tredjedel () av kommunerna hade en aktuell rutin för att erbjuda en individuell plan enligt LSS. Andelen kommuner som bedrev uppsökande verksamhet bland personer med psykisk funktionsnedsättning minskade ytterligare Personer med psykisk funktionsnedsättning lever ofta i social isolering. För att dessa personer ska kunna få det stöd och de insatser som social- tjänsten kan erbjuda bedriver kommunerna uppsökande verksamhet. Andelen kommuner som bedriver uppsökande verksamhet för personer med psykisk funktionsnedsättning har dock fortsatt att minska. hade andelen minskat jämfört med året innan och uppgick till . Däremot genomför allt fler kommuner behovsinventeringar i sam- verkan med ; den andelen ökade från 2013. Brister i kommunernas uppföljning av beslut Det var endast ett fåtal kommuner som enligt de öppna jämförelserna följde upp samtliga beslut för insatserna ledsagarservice, bostad med särskild service och daglig verksamhet (31, 12 respektive av kommunerna). Det fanns dock stora regionala skillnader. län följde exempelvis av kommunerna upp samtliga beslut om bostad med särskild service, medan inga uppföljningar av detta slag genomfördes i och . Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att det är viktigt att följa upp fattade beslut för att säkerställa att de som får insatser enligt LSS får sina behov tillgodosedda och att de genom insatserna tillförsäkras goda levnadsvillkor. Hög kompetens hos LSS-handläggare Handläggningen av ärenden enligt LSS utfördes till av personal med socionomexamen. Det var en lika hög andel som året Av samtliga handläggare hade arbetat . Det var även relativt vanligt att personalen hade en individuell och aktuell kompetensutvecklingsplan – av LSS- handläggningstimmarna utfördes av sådan personal – samt kontinuerlig ärendehandledning (av LSS-handläggningstimmarna). Nöjda barn i särskilda boenden enligt LSS Vid tillsynen av bostäder med särskild service för barn och unga enligt LSS ska samtal alltid ske med de barn och ungdomar som samtycker till Som ett komplement till samtalen har alla barn och ungdomar fr.o.m. 2013 fått en möjlighet att besvara frågor i en enkät. Vad tycker barnen? (2014) uppgav merparten av barnen att de kände sig trygga i bostäderna – såväl med kamraterna som med personalen – och att de kunde vara med och påverka sin vardag. Antalet personer som beviljades insatser enligt LSS fortsatte att öka 2013 jämfört (se tabell 7.3). Även antalet insatser ökade. insatser som ökade 2009–2013 var framför allt daglig verksamhet och bostad med särskild service för vuxna. Men det fanns även insatser som minskade , t.ex. ledsagarservice, råd och stöd (som beviljas av landstingen) och korttidstillsyn. Den som behöver stöd av personlig assistent med för sina grundläggande behov har enligt socialförsäkrings- balken rätt till statlig finansiering av personlig assistans. svarar då för kostnaden för de första . Det var framför allt personer med utvecklingsstörning, autism och insatser enligt LSS 2013 (av samtliga som beviljades insatser). Fler män än kvinnor hade insatser och männen var fler än kvinnorna i nästan alla åldrar. Skillnaderna mellan flickor, pojkar, kvinnor och män var 2009–2013 mest påtaglig i åldersgruppen 0–, där merparten () som hade insatser var i åldern 13–. Pojkarnas andel i åldergruppen 0–22 år var i genomsnitt och varierade mellan , beroende på insats. Flickornas andel var i genomsnitt och , beroende på insats. Skillnaden var lägst för insatserna kontaktperson och daglig Skr. 2014/15:102 verksamhet. I åldersgruppen var det dock kvinnorna som Andelen kvinnor med insatser i denna grupp uppgick till och andelen män till . Tabell 7.3 Personer med beslut om insats samt antal insatser enligt LSS 2009–2013 Antal personer och andel kvinnor/män i procent Andel kvinnor/män, % -1/1 1 Antalet inkluderar inte personer med enbart insatsen råd och stöd, som är en insats som beviljas av landstingen. Källor: Personer med funktionsnedsättning – insatser enligt LSS 2009–2013 (). Personer med funktionsnedsättning kan, utöver insatser enligt LSS, få insatser enligt socialtjänstlagen. Det avser dels personer som inte tillhör målgruppen i LSS, dels personer som behöver insatser enligt båda lagarna. Vanliga insatser enligt socialtjänstlagen är hemtjänst, boende- stöd, trygghetslarm och särskilt boende. –2013 bodde personer som fick insatser enligt socialtjänstlagen vanligtvis i ordinärt boende (se tabell 7.4). Fler kvinnor än män fick hemtjänst, boendestöd och trygg- hetslarm enligt socialtjänstlagen. Däremot beviljades fler män än kvinnor bostad med särskild service. Personer 0–med beslut om insatser enligt socialtjänstlagen 2010–2013 Antal personer och andel kvinnor/män i procent Bostad med särskild service Andel kvinnor/män Andel kvinnor/män Andel kvinnor/män Andel kvinnor/män Anm.: Bortfallet är större än vilket gör att statistiken inte är helt jämförbar. Källa: Registerdata från . Kommunernas kostnader för insatser till personer med funktions- nedsättning ökade i löpande priser från ca 2012 till ca 2013 (inklusive kommunernas kostnader för de 20 första timmarna av assistansersättningen), vilket motsvarar en ökning om (se tabell 7.5). Huvuddelen av kommunernas kostnader 2013 () avsåg kost- nader för insatser enligt LSS och enligt reglerna för assistansersättning. Enligt socialförsäkringsbalken har kommunen ett finansieringsansvar för personer som har beviljats assistansersättning, vilket 2013 motsvarade en kostnad för kommunerna om ca . Tabell 7.5 Kostnader för vård, stöd och service till personer med funktionsnedsättning 2009–2013 Kostnader enligt socialtjänstlagen och Kostnader enligt LSS och 1Kostnader för hälso- och sjukvård avser de kostnader som kommunerna har för vårdinsatser enligt HSL. 2Kostnader enligt socialförsäkringsbalken avser de kostnader som kommunerna har för assistansersättningen de 20 första timmarna och person. Anm.: Kostnader avser bruttokostnader minskat med interna intäkter samt försäljning av verksamhet till andra kommuner och landsting. För LSS och socialförsäkringsbalken gäller dock att bruttokostnaderna –2013 även minskats med externa intäkter i form av assistansersättning, som kommunerna fått som anordnare av assistans. Detsamma gäller men där har intäkterna från assistansersättningen uppskattats. Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner (). Kostnaderna skiljde sig åt mellan kommunerna. Jämförs genomsnitts- Skr. 2014/15:102 kostnaden per län varierade kostnaderna 2013 från ca per invånare i län till ca per invånare i (se diagram 7.3). Riksgenomsnittet var ca per invånare. Jämfört med ökade den lägsta kostnaden per invånare med ca , den högsta med ca och riksgenomsnittet med ca . Vid en jämförelse mellan länen framgår att kostnaderna för stöd och service till personer med funktionsnedsättning 2009–ökade mest i och (en ökning med ca 1 200 respektive ca per invånare). I minskade kostnaderna med ca jämfört med . och hade förhållandevis måttliga ökningar (ca respektive per invånare). Diagram 7.3 Kostnader för insatser till personer med funktionsnedsättning per län och för riket 2009 och 2013 0 1 000 2 000 3 000 4 000 5 000 6 000 7 000 8 000 9 000 Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner (). Området individ- och familjeomsorg omfattar socialt arbete som bedrivs i kommunens regi och med finansiering enligt social- tjänstlagen, lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall, förkortad LVM, lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, förkortad LVU, och . Centrala verksamhetsområden inom individ- och familjeomsorgen är: –den sociala barn- och ungdomsvården, –missbruksvården för vuxna, –stöd till brottsoffer, samt –ekonomiskt bistånd. Kommunerna ska enligt socialtjänstlagen verka för att uppnå mål inom respektive verksamhetsområde. Vid åtgärder som rör barn ska barnets bästa särskilt beaktas. Vid beslut eller andra åtgärder som rör vård- eller behandlingsinsatser för barn ska vad som är bäst för barnet vara avgörande. har därutöver beslutat om nationella mål för individ- och familjeomsorgen (prop. 2008/09:1 utg.omr. 9 avsnitt 3.4, bet. 2008/09:SoU1, rskr. 2008/09:127). Målen för detta område är att stärka förmågan och möjligheten till social delaktighet för människor i ekonomiskt och socialt utsatta situationer, och att stärka skyddet för utsatta barn. Sociala barn- och ungdomsvården Kommunerna har enligt socialtjänstlagen ett övergripande ansvar för att barn och ungdomar ska växa upp under trygga och goda förhållanden. Kommunerna ska i nära samarbete med hemmen främja en allsidig personlighetsutveckling och en gynnsam fysisk och social utveckling hos barn och ungdomar samt bedriva uppsökande verksamhet och annat förebyggande arbete för att förhindra att barn och ungdomar far illa. Kommunerna ska vidare aktivt arbeta för att förebygga och motverka missbruk bland barn och ungdomar av alkoholhaltiga drycker, andra berusningsmedel eller beroendeframkallande medel och dopningsmedel, samt tillsammans med samhällsorgan, organisationer och andra upp- märksamma och verka för att barn och ungdomar inte vistas i miljöer som är skadliga för dem. Kommunerna ska också med särskild uppmärk- samhet följa utvecklingen hos barn och ungdomar som har visat tecken till en ogynnsam utveckling, samt i nära samarbete med hemmen sörja för att barn och ungdomar som riskerar att utvecklas ogynnsamt får det skydd och stöd som de behöver samt vård och fostran utanför det egna hemmet. I vissa situationer kan tvångsvård enligt LVU behöva tillgripas för att ge barn och unga skydd, vård och stöd. Vuxna personer med missbruks- och beroendeproblem Kommunerna ska enligt socialtjänstlagen arbeta för att förebygga och motverka missbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel, samt genom information till myndigheter, grupper och enskilda, och genom uppsökande verksamhet, sprida kunskap om skadeverkningar av missbruk och om de möjligheter till hjälp som finns. Kommunerna ska vidare sörja för att kvinnor och män med missbruksproblematik får den hjälp de behöver. I särskilda fall kan tvång tillgripas enligt LVM. Målet för dessa ingripanden är att motivera den intagna att frivilligt medverka till fortsatt behandling. Kommunerna ska enligt socialtjänstlagen verka för att den som utsatts för brott och dennes närstående får stöd och hjälp. Kommunerna ska särskilt beakta att kvinnor som är eller har varit utsatta för våld eller andra övergrepp av närstående kan vara i behov av stöd och hjälp för att förändra sin situation och att ett barn som bevittnat våld eller andra över- grepp av eller mot närstående är offer för brott. Regeringen arbetar dessutom inom jämställdhetspolitiken utifrån del- målet att mäns våld mot kvinnor ska upphöra. Kvinnor och män, flickor och pojkar, ska ha samma rätt och möjlighet till kroppslig integritet (prop. 2014/15:1 utg.omr. 13 avsnitt 5). Den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på något annat sätt har rätt till bl.a. ekonomiskt bistånd. Rätten till sådant bistånd utgår från en individuell behovsbedömning. Målet med det bistånd som beviljas (inte bara det ekonomiska) är att det ska stärka den enskildes möjligheter att leva ett självständigt liv. Biståndet ska utformas så att målet uppnås. 7.4.2Måluppfyllelse av vissa riktade statsbidrag Utvecklingsmedel för arbetet mot våld i nära relationer har i uppdrag att fördela statsbidrag för att kvalitetsutveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor och barn. Utvecklings- medlen har funnits i sin nuvarande form , då bidragen till kommunerna blev prestationsbaserade. fördelar till kommunerna för detta ändamål. Enligt kvalitetsutveckla arbetet mot våld i nära relation (2014) framgick att kommunernas medel 2012 och 2013 huvudsakligen användes till att kartlägga omfattningen av våld i nära relationer, inrätta samordningsfunktioner och utveckla rutiner för arbetet. Kommunerna använde också medel för att inrätta nya platser för boende. Minst vanligt var att medlen gick till att arbete med våldsutövare. En del positiva resultat har redovisats enligt IVO:s tillsynsrapport kvinnor och barn som bevittnat våld (2014). Enligt rapporten använde allt fler kommuner standardiserade bedömnings- instrument och arbetade strukturellt med att ta fram och uppdatera olika former av styrdokument för arbetet. Generellt bedömde att utvecklingsmedlen bidrog till att arbetet med kvalitetsutveckling och kompetensstöd gick framåt. Men det finns också problem knutna till utvecklingsmedlen som rapporterats av , länsstyrelserna och SKL, och som även framkommer i en rapport från Brottsföre- byggande rådet (Brå), som finns bilfogad till betänkandet Ett jämställt samhälle fritt från våld (SOU 2014:71). har inte kunnat fördela hela beloppet till kommunerna, trots ett söktryck. En förklaring till detta kan enligt Brå vara att de prestationskrav som ställs är svåra att nå upp till, framför allt för mindre kommuner. 2014/15:102 uppgett att utvecklingen går åt rätt håll, både vad gäller kvaliteten i ansökningarna och antalet kommuner som beviljas medel. Fler kommuner hade överenskommelser om samverkan och tillämpade utredningsverktyg inom den sociala barn- och ungdomsvården En rättssäker handläggning och att barnets behov sätts i centrum är viktiga grundförutsättningar för en god kvalitet i barn- och ungdoms- För att möta barnets behov är det vidare viktigt att det finns en strukturerad samverkan mellan och dess samverkans- aktörer, t.ex. skolan, hälso- och sjukvården, polisen och frivilliga Barns behov i centrum (BBIC) är ett handläggnings- och dokumentationssystem som används inom barn- och ungdomsvården. BBIC-licenser utfärdas av och avsikten med systemet är att utredningsarbete alltid ska utgå från barnets behov. De öppna jämförelserna för den sociala barn- och ungdomsvården i visade att av handläggarna i landets kommuner hade socionomutbildning och erfarenhet av Jämförelserna visade vidare att av kommu- nerna hade ordinarie licens för När det gäller samverkan fanns överens- kommunerna samt mellan och i av kommunerna. Vidare fanns det överenskommelser om samverkan med ledningen för barn och ungdomspsykatrin i av kommunerna, med ledningen för barnhälsovården i av kommunerna samt med ledningen för polisen i av kommunerna. Uppföljning för att utveckla verksamheten inom den sociala barn- och ungdomsvården saknades i många kommuner En del i ett systematiskt kvalitetsarbete enligt socialtjänstlagen är att följa upp resultatet av de insatser som getts till barn och unga och att kommunerna använt resultaten för att förbättra insatsernas kvalitet. Det var vanligare att kommunerna använde resultat från uppföljningar av insatser i öppenvård än resultat från uppföljningar av insatser i hem för vård eller boende (HVB) och familjehem. av kommunerna hade använt resultaten från systematiska uppföljningar av insatser i öppenvården för sin verksamhetsutveckling. av kommunerna hade vidare använt resultaten från systematiska uppföljningar av insatser i HVB och familjehem för verksamhetsutveckling. Tillgängligheten för barnets bästa förbättrades För barnets bästa och skydd är det angeläget att det finns information om hur kan nås, t.ex. i akuta situationer. socialtjänstlagen ha en socialjour. Enligt de öppna jämförelserna hade av landets kommuner en socialjour som dygnet runt var bemannad med socionomutbildad personal. Det var några fler än året När det gäller tillgänglighet på nätet hade av kommunerna information på webben om hur en anmälan ska gå till om det finns misstanke om att ett barn far illa, om hur synpunkter eller klagomål kunde framföras, om vart man skulle vända sig efter kontorstid om det behövdes akut hjälp och om hur ett beslut kunde överklagas. I tillsynen till följd av anmälningar 2013 fann brister både när det gäller hantering av anmälningar och att utredningar inte slutförts . redovisade i sin tillsynsrapport – Tillsynens viktigaste iakttagelser (2014) att anmälningar inte alltid hade bedömts och att barnets situation inte alltid hade utretts, trots allvarlig oro för barnet. Det förekom även att ansvarig nämnd inte alltid tog ställning till om den skulle inleda en utredning eller inte inom den lagstadgade tiden efter anmälan. Vidare uppmärksammades förhandsbedömningar som blivit alltför omfattande, utredningar som inte hade slutförts inom de lagstadgade fyra månaderna och bristfälliga utredningar som var otillräckliga som beslutsunderlag. Ytterligare en förekommande brist var att barn och vårdnadshavare inte alltid hade varit delaktiga i utredningen. Vid allvarliga missförhållanden ska en anmälan göras till (lex ). avslutades ca 170 lex Sarah-anmälningar som rörde barn och unga, varav 12 i form av beslut med krav på åtgärder. Vanligt att barn och ungdomar kände sig trygga och delaktiga ska regelbundet inspektera alla HVB, inklusive institutioner som drivs av , som tar emot placerade barn och unga. Vid inspektionerna ska de barn som vill få möjlighet till samtal med inspektören. Samtalen har kompletterats med en enkät. Flertalet barn upplevde att de var trygga samt kände sig delaktiga och att personalen lyssnade på dem. Uppfattningen om delaktighet varierade dock mellan olika verksamheter. Mer än hälften av ungdomarna som var placerade på HVB för behandling svarade att de oftast eller alltid fick vara delaktiga och bestämma. På HVB för ensamkommande barn ansåg drygt en tredjedel att de alltid eller oftast var delaktiga. Av dem som var positiva ansåg var femte ungdom att de alltid fick vara med och be- stämma. Samtal fördes med fler pojkar än flickor eftersom fler pojkar var inskrivna vid HVB. Antalet vårddygn fortsatte att minska för vuxna personer med missbruks- och beroendeproblematik Antalet vårddygn på institutioner för frivillig vård för vuxna personer med missbruks- och beroendeproblematik har stadigt minskat. – 2013 minskade antalet med 127 000. Minskningen förklaras både av att ett mindre antal personer hade beviljats heldygnsvård och att antalet vårddygn per inskrivning hade minskat. –2013 minskade antalet vårddygn per inskrivning från 132 till . Antalet personer som fick tvångsvård ökade påtagligt 2013 jämfört med året innan, från 650 till Antalet män ökade med 120, medan antalet kvinnor ökade med 40 (se tabell 7.8). I rapporten och dess negativa konsekvenser i den svenska befolkningen 2013 (rapport nr 55 Forskningsenheten förebygger alkohol- och drogproblem vid ) redovisades att alkohol- och narkotikamissbruk eller -beroende var mer utbrett bland män än bland kvinnor. Det avspeglas även i köns- fördelningen när det gäller vård- och behandlingsinsatser. Två tredjedelar av dem som gavs tvångsvård var män och ca tre fjärdedelar av vård- dygnen inom heldygnsvården gick till män. Rutiner för intern samordning mellan missbruksverksamheten och andra verksamhetsområden ökade För att möta behoven hos personer med sammansatta problem, t.ex. miss- bruksproblem och psykisk sjukdom, krävs ofta insatser från flera delar av . öppna jämförelser visade att andelen kommuner med rutiner för intern samordning mellan missbruks- verksamheten och andra verksamhetsområden inom hade ökat. Missbruk eller beroende drabbar även närstående vuxna och barn och av kommunerna hade enligt de öppna jämförelserna en aktuell rutin för samordning med den sociala barn- och ungdomsvården. Kommunens uppföljning av resultat av insatser inom missbruksvården saknades i många kommuner En viktig del i en evidensbaserad praktik är att systematiskt följa upp den egna verksamheten. Enligt de öppna jämförelserna hade av kommunerna följt upp klienters behov och resultat av insatser på gruppnivå. På individnivå var motsvarande andel . Det är även angeläget att vården är lättillgänglig. Enligt de öppna jämförelserna kunde av kommunerna erbjuda en besökstid . Även om andelen var låg, så var det en tydlig ökning jämfört . Det var lättare att snabbt få tillgång till en besökstid hos i invånarmässigt små kommuner. En positiv utveckling inom området våld i nära relationer Tillsynsmyndigheterna (fram t.o.m. ) och (fr.o.m. ), har haft särskilda regeringsuppdrag att bedriva tillsyn inom området våld i nära relationer. I rapporten kvinnor och barn som bevittnat våld (2014) redovisade att genomförd tillsyn och uppföljningar hade lett till utvecklingsarbete, en positiv utveckling och ökad kvalitet inom området. brast dock många kommuner i att ta sitt ansvar. En stor majoritet av de kommuner som granskades (50 av 60) hade t.ex. brister i utredningar, i att barn inte uppmärksammades, i riskbedömningar, uppföljning och långsiktigt stöd samt i arbetet med särskilt utsatta grupper. Generellt fungerade akuta insatser bättre än det långsiktiga stödet. Skillnaderna i kvalitet och omsorg mellan kommunernas verksamheter var enligt påtagliga. De kommuner där arbetet hade kommit långt utmärktes av fungerande rutiner, handlingsplaner, utbildad personal, bra samverkan och ett aktivt arbete för att identifiera våldsutsatta. konstaterade även att alla kommuner måste ta sitt ansvar så att våldsutsatta kvinnor och barn som bevittnat våld uppmärksammas samt får det stöd och den hjälp de har rätt till, oavsett var de bor. I kommuner där det finns personal med hög kompetens på området våld i nära relationer fungerade samarbetet med kvinnojourerna bra och deras erfarenhet och kompetens togs tillvara. Standardiserade bedömningsmetoder och skyddade boenden ökade öppna jämförelser av kommunernas stöd till brottsoffer visade att fler kommuner än tidigare, , använde standardiserade bedömningsmetoder för att kartlägga i vilken ut- sträckning personer var utsatta för våld och för att bedöma risker vid utredning av behov hos våldsutsatta vuxna. Det var en ökning jämfört med året innan. Fler kommuner än tidigare, , erbjöd 2014 skyddat boende till våldsutsatta kvinnor med missbruks- och beroendeproblem. Det var en ökning jämfört med året innan. Insatserna till barn som bevittnat våld följdes inte upp och det saknades rutiner vid våld mot äldre kvinnor och män av kommunerna gjorde systematiska uppföljningar av sina insatser till våldsutsatta och till barn som bevittnat våld. av kommunerna hade aktuella rutiner för hur personalen skulle agera vid indikation på att en äldre person eller en person med funktionsnedsättning utsattes för våld av en närstående.