prop · H20365 · 2015-03-11 00:00:00 — I en formell underrättelse gjorde kommissionen gällande att har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artiklarna 2 och 9 i mervärdesskattedirektivet (2006/112/EG) genom att låta leveranser av varor och tillhandahållande av tjänster mot ersättning som görs inom territorium av ideella föreningar och registrerade trossamfund falla utanför tillämpningsområdet för mervärdesskatt, även när dessa bedriver ekonomisk verksamhet i den mening som avses i artikel 9 i direktivet. Detta innebär att leveranser av varor och tillhandahållanden av tjänster mot ersättning som görs inom territorium av sådana föreningar och trossamfund inte blir föremål för mervärdesskatt trots att de borde anses som beskattningsbara personer som agerar i denna egenskap. svarade i huvudsak följande. Det har skett en utveckling i rättspraxis avseende skattefriheten för ideella föreningar och registrerade trossamfund i direktivkonform riktning. I ett flertal mål i svenska domstolar har yrkanden om skattefrihet avseende inkomstskatt och mervärdesskatt underkänts med hänvisning till de kriterier som ska vara uppfyllda avseende finansieringen av verksamheten som framgår av skattefrihetsreglerna i 7 kap. 7 § inkomstskattelagen och 4 kap. 8 § mervärdesskattelagen, t.ex. bedömningen av skatteplikten för idrotts- klubbars erhållna ersättningar för TV-rättigheter m.m. Regeringsrätten har gjort en direktivkonform tolkning i RÅ 2007 ref. 57 där rätten slog fast att en ideell förening skulle anses som näringsidkare enligt Ideella föreningar och registrerade trossamfund är till stor del beroende av icke skattepliktiga bidrag och bedriven näringsverksamhet lämnar ofta obetydliga överskott som näringsverksamheten i många fall är svår att skilja från den ideella I statsfinansiellt hänseende skulle därför en skyldighet att betala mervärdesskatt för föreningslivet troligen inte generera några skatteintäkter men förorsaka betydande administrativa kostnader för föreningslivet och det allmänna. Det är också den bestämda uppfattning att allmännyttig verksamhet ska ha goda villkor i Villkoren för allmännyttig verksamhet bör dock inte få störa konkurrensen med näringslivet på ett otillbörligt vis. Den avser att se över den utformning som de svenska reglerna om ideella föreningar och registrerade trossamfund har i förhållande till mervärdesskattedirektivet. Kommissionen har uppmanat att göra ett tydligt åtagande om att lagstiftningen kommer att ändras och tillhandahålla information om vilka konkreta åtgärder som kommer att vidtas för att lagstiftningen ska överensstämma med fördraget. underrättade kommissionen om att två utredare utsetts för att se över utformningen av de svenska reglerna om allmännyttiga ideella föreningar och registrerade trossamfund samt yrkesmässig verksamhet i mervärdesskattelagen. Utredarna redovisade sina överväganden och förslag i promemorian Mervärdesskatt för den ideella sektorn, m.m. (Ds 2009:58). Regeringen översände för kännedom promemorian till kommissionen . Regeringen beslöt att hos kommissionen ansöka om tillåtelse att få införa en regel om s.k. omsättningsgräns för mervärdes- skatteredovisning avseende ideell sektor. Ansökan innebar att verksam- heter inom ideell sektor som har en skattepliktig omsättning på högst skulle kunna undantas. Enligt ett besked från kommissionen godtogs dock inte ansökan. Regeringen och kommissionen har därefter haft en dialog i frågan om den ideella sektorns mervärdesskattesituation. Kasinoverksamhet (ärendenummer /4010) Kommissionen inkom med en formell underrättelse i vilken den anförde att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 49 och 56 EUF-fördraget genom att införa restriktioner för driften av landbaserade kasinospel, som på ett begränsat antal kasinon endast kan erbjudas av godkända operatörer som är helägda av svenska staten och sina skyldigheter enligt artikel 56 EUF-fördraget genom att införa restriktioner för tillhandahållandet av kasinospel online som erbjuds av en godkänd operatör i en annan medlemsstat. svarade i huvudsak följande. Det får anses klarlagt att det mellan kommissionen och inte råder några skilda uppfattningar om att det inom unionsrätten inte finns något förbud mot att en medlemsstat ger ett eller flera bolag ensamrätt att anordna landbaserat kasino eller kasino över internet. Regeringen anser att det svenska systemet såvitt gäller landbaserade kasinon som onlinekasino är förenligt med artiklarna 49 och 56 EUF-fördraget. Den svenska spelregleringen har som tydligt syfte att på ett effektivt sätt bida till att motverka överdrivet spelande, minska riskerna för spelberoende, skydda ungdomar från riskabla spelformer samt förebygga brott. av den landbaserade kasinospelverksamheten förekommer i endast begränsad omfattning och går inte utöver vad som kan anses vara nödvändig. Den svenska kasinoverksamheten står under en gedigen och strikt tillsyn. Vad gäller onlinekasino saknar kommissionen fog för att påstå att den svenska lagstiftningen och tillämpningen av den skulle stå i strid med unionsrätten. Det ska här särskilt framhållas att det inte finns någon som helst olikbehandling mellan svenska bolag och utländska bolag, eftersom inget bolag oavsett härkomst har tillstånd att bedriva onlinekasino i . Avslutningsvis meddelade regeringen, i likhet med vad som aviserats i svaren i ärendena /4087 och 2006/4160, att den genomför en analys av utvecklingen i ett antal länder. Vidare angavs att en särskild utredare ser över utformningen av sanktionerna för lotterilagens främjandeförbud och att regeringen håller på att ta fram ett förslag om att föra in bestämmelser om spelansvar och marknadsföring i lotterilagen. Ränteavdragsbegränsningsreglerna i 24 kap. 10 b–10 f §§ i inkomstskattelagen (1999:1229) (ärendenummer /4206) Kommissionen inkom med en formell underrättelse i vilken den anförde att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter i enlighet med artikel 49 i EUF-fördraget och artikel 28 i genom att anta och behålla bestämmelserna i 24 kap. 10 b- 10 e §§ i inkomstskattelagen (IL). Lagstiftningen i fråga verkar utgöra en de-factobegränsning av etableringsfriheten för koncerner med kommersiella företag där lånet tillhandahålls av ett närstående företag med hemvist i en annan EU-medlemsstat eller EES-stat, utom de som utför investmentföretagsverksamhet, i fall där villkoren för at vara berättigad till koncernbidrag i 35 kap. IL skulle ha varit uppfyllda om båda företagen hade hemvist i . Avdraget är en skattefördel som i realiteten i nästan samtliga fall är förbehållen koncerner med närstående inhemska koncernmedlemmar, medan koncerner med närstående koncernmedlemmar i andra medlemsstater i praktiken sällan kommer att kunna dra nytta av det. Den svenska lagstiftningen i fråga missgynnar därför i synerhet sådana koncerner. Detta utgör en inskränkning av etableringsfriheten eftersom det kan avskräcka dels svenska företag från att upprätta gränsöverskridande koncerner inom EU/EES dels företag från andra medlemsstater i EU/EES att upprätta gränsöverskridande koncerner i vilka svenska företag ingår. Den svenska lagstiftningen är visserligen lämpad att förebygga missbruk i kombination med behovet att bibehålla en välavvägd fördelning av beskattningsrätter, men den går utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. Vidare uppfyller lagstiftningen inte aktuella krav på rättssäkerhet och kan därmed inte anses stå i proportion till sina syften. Den formella underrättelsen ska besvaras . Direktiv /36/EU om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag (ärendenummer /0201) Kommissionen inkom med en formell underrättelse i vilken den anförde att inte anmält rubricerat direktiv som genomfört. Regeringen arbetar med att ta fram en lagrådsremiss. Regeringsbeslut om lagrådsremissen är planerat . Avsikten är att kunna överlämna en proposition till . Det innebär att ska kunna fatta beslut om lagändringar som genomför kapitaltäckningsdirektivet före sommaruppehållet 2014. Lagändringarna kan då utfärdas och träda i kraft . Antagandet av ett antal resolutioner inom ramen för Internationella vinorganisationen (OIV) (ärendenummer /2141) Kommissionen skrev av ärendet . Skyddsåtgärder mot att skadegörare på växter eller växtprodukter förs och sprids inom till gemenskapen (ärendenummer /0372) Kommissionen skrev av ärendet . Egenskaper som minst ska ingå i undersökningar samt minimikraven för utförandet av undersökningar av vissa sorter av arter av lantbruksväxter och köksväxter (ärendenummer /0370) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /432/EEG om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur och svin inom gemenskapen (ärendenummer /4214) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt unionsrätten och särskilt direktiv /432/EEG om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur inom gemenskapen. Kommissionen anförde att i samband med anslutningen till EU fick ett undantag från bestämmelserna i direktivet. Genom detta undantag tilläts att fortsätta att tillämpa nationella regler enligt vilka nötkreatur och svin testades för vissa sjukdomar innan de fick föras in i . Kommissionen anförde att genom att fortsätta att tillämpa dessa regler, trots att tiden för undantaget gått ut, bryter mot direktivets regler. besvarade den formella underrättelsen och anförde i huvudsak följande. har ett gott djurhälsoläge och är fritt från många allvarliga djursjukdomar som orsakar lidande och försämrad produktionsekonomi i andra medlemsstater. De nuvarande svenska införselreglerna utgör ett viktigt instrument för att förhindra introduktionen av djursjukdomar och upprätthålla djurhälsan. Om provtagning vid införsel av djur från smittade områden kan krävas kommer det, enligt svenska veterinära experter, inte längre vara möjligt att förhindra bl.a. att paratuberkulos introduceras i . Kommissionen inkom med ett motiverat yttrande i ärendet, vilket regeringen besvarade . I det motiverade yttrandet gjorde kommissionen gällande att vid införsel av nötkreatur och svin tillämpade serologiska tester (blodprov) för att utröna om djuren led av sjukdomen paratuberkulos. I sitt svar anförde regeringen att kommissionens motiverade yttrande byggde på felaktiga sakuppgifter. Regeringen anförde att svin inte testas för att upptäcka om de lider av paratuberkulos eftersom svin inte drabbas av denna sjukdom samt att inte utför några serologiska tester för att utreda om nötkreatur som ska föras in i landet lider av paratuberkulos. besvarade ett brev från kommissionen vari kompletterande uppgifter begärdes. Kommissionen beslutade att stämma inför EU- domstolen. Kommissionen inkom emellertid i stället med en reviderad formell underrättelse med motiveringen att beskrivningen av överträdelsen eventuellt inte är tillräckligt exakt för att uppfylla förfarandekraven vid en stämning. Den formella underrättelsen besvarades . I svaret framfördes sammanfattningsvis följande. har tack vare stora ansträngningar och insatser mot paratuberkulos lyckats att hålla sjukdomen utanför landets gränser. Det är regeringens uttalade mål att även i fortsättningen arbeta för att nötkreaturbesättningar förblir fria från sjukdomen. En förutsättning för att uppnå detta mål är att fortsatt ges möjlighet att dels tillämpa införselkontroll av nötkreaturdjur, dels arbeta med inhemska kontrollprogram. Utan denna kombination av åtgärder är risken överhängande att även nötkreaturbesättningar i drabbas av paratuberkulos. De tester som tillämpar vid införsel av nötkreatur till landet är effektiva och proportionerliga. De är nödvändiga för att hindra att paratuberkulos introduceras i landet. Mindre ingripande åtgärder bedöms inte vara tillräckliga för att uppnå detta syfte. Erfarenheter har visat att enbart kontrollåtgärder på besättningsnivå inte är tillräckliga för att förhindra att paratuberkulos kommer in i och sprids i en region. inkom kommissionen med ett motiverat yttrande. Kommissionen har i huvudsak anfört följande. I direktiv /432/EEG fanns tidigare en möjlighet för medlemsstaterna att ansöka om tilläggsgarantier för vissa sjukdomar hos djur. Vid anslutning till Europeiska unionen fick , genom ett tillägg till direktiv /432/EEG, räknat för anslutningsfördragets ikraftträdande fortsätta tillämpa de nationella bestämmelser som var i kraft före anslutningen när det gäller de sjukdomar, bl.a. patatuberkulos, som angavs i tillägget till artikel 10.4 i dess lydelse enligt beslut 95/1/EG. Genom rådets direktiv /12/EG av om ändring och uppdatering av direktiv /432/EEG harmoniserades handeln med nötkreatur och svin inom gemenskapen och möjligheten till tilläggsgarantier togs bort. Enligt kommissionen hade – när övergångsperioden löpte ut – inte någon rättslig grund för att behålla några särskilda åtgärder eller tilläggsgarantier när det gäller de sjukdomar som anges i artikel 10.4. Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1998:79) om införsel av nötkreatur och svin strider mot direktiv /432/EEG då de uppställer krav på bl.a. tester och karantän avseende paratuberkulos hos nötkreatur införda från andra medlemsstater. Det motiverade yttrandet besvarades . I svaret vidhölls huvudsakligen vad som anförts i svaret på den formella underrättelsen. Därutöver framfördes framförallt bl.a. att kommissionen felaktigt påstår att tillämpningen av de svenska bestämmelserna skulle innebära att svenska jordbrukare inte kan köpa nötkreatur från andra EU- Konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århuskonventionen) (ärendenummer /2178) Kommissionen inkom med en formell underrättelse. I den formella underrättelsen har kommissionen anfört att överklaganden av jaktbeslut som fattas av på grundval av beslutsbefogenheter som delegerats till den av enligt 24 a § jaktförordningen (1987:905) endast kan bli föremål för överprövning i ett administrativt förfarande av , men inte för prövning av domstol. Enligt kommissionens bedömning är ett sådant system inte i överensstämmelse med artikel 9.3 i konventionen om tillgång till information, allmänhetens deltagande i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (Århuskonventionen) jämförd med artikel 216.2 i EUF-fördraget och principen om ändamålsenlig verkan av direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter, särskilt dess artikel 12, tillsammans med bilaga IV a), och artikel 16. Den formella underrättelsen besvarades . I svaret framför regeringen att mot bakgrund av förvaltningsmyndigheternas självständighet och det förvaltningsrättsliga regelverk som gäller vid prövning av ärenden står den svenska ordningen inte i strid med artikel 9.3 Århuskonventionen jämförd med artikel 2016.2 i EUF-fördraget och principen om ändamålsenlig verkan av direktiv /43/EEG. I svaret framhölls även att den svenska jaktlagstiftningen är föremål för utredning av en särskild utredare. Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område (ärendenummer /4643) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /21/EG om hantering av avfall från utvinningsindustrin (ärendenummer /2117) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /66/EG om batterier och ackumulatorer och förbrukade batterier och ackumulatorer och om upphävande av direktiv /157/EEG (ärendenummer /2164) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /70/Euratom om inrättande av ett gemenskapsramverk för ansvarsfull och säker hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall (ärendenummer /2238) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /1/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar (ärendenummer /2291, mål C-243/13) meddelade dom i mål C-607/10 och biföll kommissionens yrkanden om att hade underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 5.1 i det så kallade IPPC- direktivet (direktiv /1/EG om samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar). Domstolen ansåg att inte hade vidtagit nödvändiga åtgärder för att säkerställa att de behöriga myndigheterna, med hjälp av tillstånd i enlighet med artiklarna 6 och 8 i direktivet eller på lämpligt sätt genom en förnyad bedömning av villkoren och, i förekommande fall, genom en uppdatering av villkoren, övervakar att samtliga befintliga anläggningar drivs i överensstämmelse med kraven i artiklarna 3, 7, 9, 10, 13, 14 a och b samt 15.2 i direktivet. I skrivelse efterfrågade kommissionen vilka åtgärder vidtagit med anledning av domen. besvarade denna skrivelse i och uppgav i huvudsak att det nu endast fanns två anläggningar i , samt Svappavaaragruvan, som ännu inte hade tillståndsprövats enligt IPPC-direktivets krav. Kommissionen inkom med en formell underrättelse enligt artikel 260 EUF-fördraget och efterhörde på nytt vilka åtgärder vidtagit för att följa domstolens dom. efterfrågade information om när tillstånd för samt Svappavaaragruvan förväntades att kunna meddelas samt hur och när överensstämmelse med IPPC-direktivets krav uppnåtts för de ytterligare anläggningar som omfattades av domen av . anförde i svar att tillståndsfrågan för de båda var under domstolsbehandling samt att tillstånd enligt IPPC-direktivet uppskattningsvis förväntades att kunna meddelas och redogjorde även för hur och när överenstämmelse uppnåtts för övriga anläggningar vilka omfattades av Kommissionen beslutade att med stöd av artikel 260.2 EUF-fördraget stämma inför (mål C- 243/13). I ansökan om stämning som mottogs yrkade kommissionen bl.a. att domstolen skulle fastställa att inte hade uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 260.1 EUF-fördraget eftersom inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa domstolens dom i mål C-607/10 samt förplikta att betala ekonomiska sanktioner i form av vite och standardbelopp. I svaromål bestred kommissionens talan i sin helhet och anförde i huvudsak följande. Vid utgången av den frist som angavs i den formella underrättelsen i det skriftliga förfarandet var tillståndsfrågan löst för 27 av de 29 anläggningar som omfattades av domen i mål C-607/10. Tillstånd i enlighet med IPPC-direktivets krav för de två återstående anläggningarna var föremål för domstolsprövning respektive . Regeringen saknar helt möjlighet att påverka dessa tillståndsprocesser och det finns följaktligen inte några ytterligare åtgärder som regeringen kan vidta för att följa domen. Mot denna bakgrund gör regeringen i första hand gällande att den vidtagit de åtgärder som krävs för att följa domstolens dom i mål C-607/10 vid utgången av den frist som angavs i den formella underrättelsen. Kommissionens talan ska således ogillas i sin helhet. I vart fall föreligger mot bakgrund av anförda omständigheter inte skäl att förplikta att betala någon ekonomisk sanktion och det framstår som oproportionerligt att utdöma både ett vite och ett standardbelopp. Kommissionen har inte tagit tillräcklig hänsyn till att det fördragsbrott som fastställdes genom domen i mål C-607/10 var av mycket begränsad omfattning, 29 av 1 035 anläggningar, och att , vid referenstidpunkten för nu aktuellt förfarande, hade följt domen beträffande 27 av dessa 29 anläggningar, vilket ska beaktas i förmildrande riktning. Kommissionen har inte förmått styrka att den påstådda överträdelsen har haft de följder för enskilda och allmänna intressen som har gjorts gällande. Tvärtom framgår det av verksamheternas miljörapporter att de har medfört mycket begränsad miljöpåverkan. Den omständigheten att kommissionen har inlett överträdelseförfaranden mot 14 andra medlemsstater för bristande genomförande av IPPC-direktivet illustrerar svårigheterna kring att säkerställa att IPPC-direktivets krav uppnås i alla avseenden, något som bör beaktas i förmildrande riktning om domstolen skulle välja att ådöma ekonomiska sanktioner. I den mån domstolen skulle finna anledning att ålägga någon ekonomisk sanktion, föreligger skäl att sätta ned av kommissionen yrkade belopp. Kommissionen vidhöll sin talan i en replik som gavs in . Regeringen bemötte denna i duplik . löstes tillståndsfrågan för Svappavaara- gruvan. hölls förhandling vid . meddelade dom och anförde bl.a. följande. Det är i detta mål utrett att ingen av de båda aktuella anläggningarna hade beviljats ett sådant tillstånd som krävs enligt artikel 5 i IPPC-direktivet vid utgången av den tidsfrist som angetts i den formella underrättelsen. I det avseendet har domstolen i mål C-607/10 slagit fast att unionslagstiftaren, såsom framgår av artikel 1 i IPPC- direktivet, har ålagt medlemsstaterna skyldigheter i syfte att uppnå en hög skyddsnivå för miljön som helhet. Härav följer att detta miljöskyddsmål endast kan nås genom att medlemsstaterna i alla delar, och på ett med direktivet överensstämmande sätt, fullgör de skyldigheter de har ålagts genom direktivet. Det krävs nämligen inte bara att det inrättas ett tillståndssystem, utan även att anläggningarna faktiskt drivs i överensstämmelse med kraven i detta direktiv. Den omständigheten att det endast var mycket få anläggningar som fortfarande inte uppfyllde kraven i IPPC-direktivet, i förhållande till hur situationen såg ut i början av det fördragsbrottsförfarande som avgjordes genom domen i mål C- 607/10, utgör inte hinder för att fastställa att den berörda medlemsstaten har underlåtit att uppfylla sin skyldighet att följa nämnda dom. Domstolen erinrar även om att en medlemsstat inte kan åberopa bestämmelser, praxis eller förhållanden i sin interna rättsordning som grund för att underlåta att iaktta skyldigheter och tidsfrister som föreskrivs i ett direktiv. kan således inte, vad gäller prövningen av huruvida det har uppfyllt sina skyldigheter att följa den tidigare domen, med framgång göra gällande att tillståndsförfarandet inte har kunnat påskyndas vad gäller de omtvistade anläggningarna. Mot bakgrund härav finner domstolen att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 260.1 EUF-fördraget genom att inte ha vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa domen i mål C-607/10. Domstolen finner under dessa omständigheter att ett föreläggande till att betala löpande vite är ett lämpligt ekonomiskt medel för att säkerställa att den tidigare domen följs fullt ut. I förevarande mål anser domstolen även att samtliga omständigheter kring det fastställda fördragsbrottet tyder på att det krävs en avskräckande åtgärd, såsom föreläggande av ett standardbelopp, för att på ett effektivt sätt förhindra att liknande överträdelser av unionsrätten upprepas . Vid bestämmande av det löpande vitets och standardbeloppets storlek ska emellertid de ansträngningar som gjort för att till fullo uppfylla de skyldigheter som följer av IPPC-direktivet beaktas. har vidtagit ytterligare åtgärder för att stärka de myndigheter som ansvarar för beviljande av miljötillstånd. för förhandlingen var det bara en av de 29 anläggningar som omfattas av domen i mål C-607/10 som ännu inte hade beviljats IPPC- tillstånd. har dessutom samarbetat nära med kommissionen under det administrativa förfarande som föregått detta mål. När det gäller de faktiska effekterna av den enda anläggning som ännu inte beviljats IPPC- tillstånd framhöll vid förhandlingen att den aktuella anläggningen har gett upphov till en mycket begränsad miljöpåverkan och att det därmed inte har varit fråga om någon beaktansvärd fara för miljön och människors hälsa. Kommissionen har inte direkt bestritt detta påstående. ska således förpliktas att 1) till kommissionen betala löpande vite med för som nödvändiga åtgärder inte vidtas för att följa domen i mål C-607/10 räknat från och med den dag då dom meddelas i förevarande mål till den dag då domen i det tidigare målet följs, och 2) till kommissionen betala ett standardbelopp på 2 meddelade regeringen kommissionen att även den sista anläggningen i fråga, , nu hade erhållit erforderligt tillstånd och att det löpande vitet därför ska upphöra.