prop · H20393 · 2015-04-08 00:00:00 — En part som vill att en dom ska erkännas eller vill ha en dom verkställd ska enligt konventionen ge in vissa handlingar till den anmodade domstolen (artikel 13.1). Till ansökan kan även bifogas ett intyg avseende domen (artikel 13.3). Ett sådant intyg ska utfärdas av en domstol i ursprungsstaten och ha det innehåll som bestämts av . Ett sådant intyg har tagits fram och finns tillgängligt på webbplats, . Om de handlingar som ska ges in inte har utformats på den anmodade statens officiella språk ska de åtföljas av en auktoriserad översättning till ett officiellt språk (artikel 13.4). Översättningskravet gäller bara under förutsättning att lagen i den anmodade staten inte föreskriver något annat. Den omständigheten att det i artikel 13 anges vilka handlingar som ska bifogas en ansökan om erkännande innebär inte att konventionen ställer något krav på att det ska finnas ett särskilt förfarande för erkännande (se den förklarande rapporten, styckena 210 och 215). Förfarandet för erkännande, verkställbarhetsförklaring och verkställighet regleras av lagen i den anmodade staten, om inte något annat följer av konventionen (artikel 14). Den anmodade domstolen ska agera skyndsamt. I kapitel IV finns vissa allmänna bestämmelser, bl.a. övergångsbestämmelser (artikel 16) och bestämmelser som ger parterna i konventionen möjlighet att genom särskilda förklaringar utvidga eller begränsa konventionens tillämpningsområde (artiklarna 19–22). Kapitlet innehåller vidare bestämmelser om förhållandet mellan konventionen och andra internationella instrument (artikel 26). I möjligaste mån ska konventionen ges en tolkning som är förenlig med andra internationella instrument som parterna i konventionen har tillträtt. I vissa fall har andra internationella instrument företräde. EU-regler, exempelvis behörighetsreglerna I-förordning, har företräde framför konventionen om samtliga parter har hemvist inom EU eller i tredjeländer som inte är parter i konventionen. När det gäller erkännande och verkställighet av domar kommer förordningen att ha företräde om den anmodade domstolen och domstolen i ursprungsstaten båda är belägna inom EU (se artikel 26.6 och den förklarande rapporten, styckena 291–301). Kapitel V innehåller slutbestämmelser om bl.a. tillträde till konventionen och konventionens ikraftträdande. Regeringens förslag: Kompletterande lagregler till ska tas in i lagen med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: innehåller regler om domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av utländska domar på privaträttens område när parterna har träffat ett prorogationsavtal. EU har exklusiv behörighet att ingå internationella avtal på området. Enligt artikel 216.2 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt ska avtal som ingås av EU vara bindande för unionens institutioner och medlemsstaterna. Genom EU:s godkännande av är konventionen bindande för . När konventionen träder i kraft blir den direkt tillämplig i . Det blir alltså inte aktuellt med någon nationell normgivning som inkorporerar eller transformerar konventionen. Däremot behövs det kompletterande bestämmelser för att konventionens regler ska kunna tillämpas i den svenska rättsordningen. 2014/15:93 De bestämmelser som föreslås komplettera motsvarar i många avseenden vad som enligt kompletteringslagen gäller I-förordning, Brysselkonventionen och . Kompletteringslagen har getts en sådan utformning att det ska vara möjligt att låta lagen omfatta även andra unionsrättsakter och internationella instrument, se propositionen Nya regler för erkännande och verkställighet av utländska domar på civilrättens område (prop. 2013/14:219 s. 64). Med hänsyn till att det är angeläget att åstadkomma en så samlad reglering som möjligt och att det finns ett sakligt samband mellan och de instrument som omfattas av nämnda lag bör de kompletterande lagreglerna till konventionen tas in i kompletteringslagen. Regeringens bedömning: bör vara behörig domstol om det finns svensk domsrätt enligt och annan behörig domstol saknas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens bedömning: Enligt är det möjligt för parterna i ett exklusivt prorogationsavtal att peka ut domstolarna i en konventionsstat utan att ange någon eller några specifika domstolar. Frågan blir då vilken domstol som ska vara behörig att pröva tvisten. I den förklarande rapporten förutses att nationella regler om behörighet får tillämpas i denna situation (se stycke 139). En särskild bestämmelse om reservforum finns i kompletteringslagen (2 §). Den innebär att är reservforum när det finns svensk domsrätt enligt bestämmelserna i någon av unionsrättsakterna eller något av de internationella instrument som omfattas av lagen, men de svenska nationella forumreglerna inte anvisar någon behörig domstol. I förarbetena till en äldre motsvarighet till bestämmelsen angavs att reservforum behövdes just för den situationen att ett prorogationsavtal hänvisar till svensk domstol utan att ange vilken domstol som ska vara behörig, se propositionen om tillträde till (prop. 1991/92:128 s. 147 f.). När det gäller finns det mot denna bakgrund inte anledning att införa någon annan bestämmelse om reservforum än den som redan finns i kompletteringslagen. bör alltså vara reservforum om det finns svensk domsrätt enligt och annan behörig domstol saknas. Regeringens förslag: En ansökan om att ett utländskt avgörande ska förklaras verkställbart i enligt ska göras till den tingsrätt som regeringen föreskriver. Ärendelagen ska vara kompletterande processlag vid handläggningen i domstol av sådana ärenden. Regeringens bedömning: Behöriga domstolar bör vara de domstolar som prövar överklaganden i utsökningsmål och domstolarnas domsområden bör vara desamma som för dessa domstolar. Vilken domstol som i det enskilda fallet är behörig bör bestämmas utifrån var motparten till den som ansöker om att ett utländskt avgörande ska förklaras verkställbart i har sin hemvist. Något särskilt förfarande för erkännande behövs inte. Om en fråga om erkännande uppkommer inom ramen för ett pågående mål, bör frågan hanteras enligt vanliga regler för rättegången. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås även att en ansökan om erkännande ska kunna göras i ett särskilt förfarande som motsvarar det för verkställbarhetsförklaring. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. instämmer i bedömningen att det är lämpligt att de domstolar som prövar överklaganden i utsökningsmål även prövar exekvaturärenden enligt . Juridiska fakultetsstyrelsen vid pekar på att promemorians förslag utgår från att erkännande av en utländsk dom kräver ett beslut i ett särskilt förfarande. Det borde, enligt fakultetsstyrelsen, vara tillräckligt att det görs en prejudiciell bedömning av om den utländska domen ska erkännas i varje situation som den görs gällande. Fakultetsstyrelsen undrar om inte EU har infört eller kommer att införa enhetliga regler för förfarandet. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Någon direkt verkställighet av en utländsk dom är inte möjlig med stöd av . Domen måste förklaras verkställbar innan den kan verkställas. I fråga om erkännande ställer konventionen inte något krav på att det ska finnas ett särskilt förfarande. I de konventionsstater där det inte finns något sådant förfarande kommer frågan om en dom ska erkännas att få prövas i varje enskilt fall när domen görs gällande. Förfarandet för verkställbarhet och, i förekommande fall, erkännande regleras av lagen i den anmodade staten, om inte något annat följer av konventionen (artikel 14). Några enhetliga EU-regler för förfarandet, vilket Juridiska fakultetsstyrelsen vid efterfrågar, finns inte och är inte heller att förvänta. Svenska nationella förfaranderegler ska alltså tillämpas. För att utländska domar på civilrättens område ska kunna verkställas i krävs i de flesta fall att en domstol i ett exekvaturförfarande förklarat domen verkställbar. Först efter det att domen har förklarats verkställbar kan en part hos ansöka om verkställighet. Det är naturligt att samma förfarande ska gälla för domar som omfattas av . Det innebär att en part som vill att en utländsk dom ska verkställas i enligt konventionen först måste ansöka om verkställbarhetsförklaring i en svensk domstol. Vid prövningen ska domstolen ta ställning till om konventionen är tillämplig, om sökanden har gett in de handlingar som krävs och om det i övrigt finns förutsättningar att förklara domen verkställbar. I promemorian föreslås att ett särskilt förfarande motsvarande det för verkställbarhetsförklaring ska kunna användas för att få en förklaring om att en utländsk dom ska erkännas i när frågan är tvistig. fakultetsstyrelsen vid invänder att det borde vara till- räckligt att erkännandefrågan prövas i varje situation som den utländska domen görs gällande. Frågan om en utländsk dom ska erkännas kan uppkomma om en part i en pågående rättegång i en svensk domstol gör gällande antingen att domen ska läggas till grund för ett svenskt avgörande eller att domen hindrar en ny prövning av samma sak. Det ankommer i dessa fall på domstolen att i varje enskilt fall ta ställning till om den utländska domen I flertalet lagar om exekvatur finns det inte något särskilt förfarande för erkännande, om inte något sådant förfarande föreskrivs i den aktuella unionsrättsakten eller det aktuella internationella instru- Mot denna bakgrund och med hänsyn till att Haag- konvention inte ställer något krav på att det ska finnas ett särskilt förfarande för erkännande anser regeringen att det inte finns skäl att inrätta något sådant förfarande. Det innebär att om en part i en pågående rättegång i svensk domstol gör gällande att en utländsk dom ska erkännas enligt , får domstolen pröva den frågan i det enskilda fallet utifrån de förutsättningar som gäller enligt konventionen. Vid handläggningen tillämpas då vanliga regler för rättegången. I enlighet med vad som gäller enligt kompletteringslagen bör en an- sökan om att en dom ska förklaras verkställbar enligt Haagkon- vention göras till den tingsrätt som regeringen föreskriver (se 9 § kom- När det gäller frågan vilken eller vilka domstolar som ska vara behöriga finns det – som framhåller – fördelar med enhetliga regler, dvs. prövningen av överklagade utsökningsmål sker vid samma tingsrätt. enlighet med vad som gäller för flertalet exekvaturärenden bör frågan om vilken tingsrätt som i det enskilda fallet är behörig bestämmas utifrån var motparten till den som ansöker om att ett avgörande ska förklaras verkställbart i har sin hemvist (se prop. 2013/14:219 s. 85–87). Det bör i förordning pekas ut vilka tingsrätter som ska vara behöriga och hur den lokala behörigheten ska fördelas mellan dessa. Enligt kompletteringslagen är ärendelagen kompletterande processlag vid handläggning av exekvaturärenden enligt I- förordning, Brysselkonventionen och (11 §). samma bör gälla vid handläggningen av exekvaturärenden enligt 2005 Därigenom blir flertalet av lagens bestämmelser tillämpliga, bl.a. de som gäller domstolarnas sammansättning, vilka upp- gifter en ansökan ska innehålla, brister i en inledande skrivelse och hur skriftväxlingen ska gå till. Av ärendelagen framgår att beslut får över- klagas till hovrätten respektive och att prövnings- tillstånd krävs i båda instanserna. Ärendelagen är utformad för en effektiv och ändamålsenlig handläggning. Någon särskild reglering för att uppfylla konventionens krav på skyndsamhet krävs därför inte. Av konventionen framgår vilka handlingar som ska bifogas en ansökan (artikel 13.1). Domstolen kan begära in ytterligare handlingar som behövs för att bedöma om det finns förutsättningar att förklara ett Prop. 2014/15:93 avgörande verkställbart (artikel 13.2). Konventionen innehåller även en bestämmelse som anger att om de handlingar som bifogas en ansökan inte är upprättade på den anmodade statens officiella språk ska de åtföljas av en auktoriserad översättning till ett officiellt språk (artikel 13.4). Bestämmelsen är dock tillämplig endast om det inte i nationell rätt föreskrivs något annat. I svensk nationell rätt är huvudregeln att samtliga handlingar som ges in till en domstol ska vara skrivna på svenska. Även handlingar på andra språk än svenska (främst danska, norska eller engelska) kan i vissa fall godtas. Det är domstolens uppgift att i det enskilda fallet bedöma om och i vilken utsträckning som avsteg kan göras från huvudregeln om att handlingar som ges in ska vara skrivna på svenska. Om en handling som en part ger in är skriven på ett annat språk än svenska får domstolen vid behov låta översätta handlingen (48 § ärendelagen som hänvisar till 33 kap. 9 § RB). Alternativt kan domstolen förelägga parten att ordna med en översättning (se t.ex. NJA 2011 s. 345). Det finns inte skäl att i fråga om krav på översättning av handlingar vid tillämpning av uppställa andra regler än vad som annars gäller enligt svensk nationell rätt. I fråga om översättning av handlingar som bifogas en ansökan om verkställbarhetsförklaring enligt bör således 48 § ärendelagen tillämpas i stället för artikel 13.4 i konventionen. Regeringens förslag: Om ett utländskt avgörande förklaras verkställbart enligt , ska avgörandet verkställas enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. efterfrågar ett klargörande av om förslaget om verkställighet ska tolkas på det sättet att det utesluter en tillämpning av bestämmelserna i 3 kap. 4–10 §§ UB som behandlar verkställighet av domar som inte har fått laga kraft. Skälen för regeringens förslag: Om inte något annat följer av ska verkställighet ske enligt lagen i den stat där verkställighet begärs. Utöver de regler om verkställighet som blir tillämpliga vid en ansökan om verkställbarhetsförklaring, t.ex. att domen ska vara verkställbar i ursprungsstaten, innehåller konventionen inga regler som tar sikte på själva verkställigheten av en dom. Verkställighetsförfarandet regleras alltså uteslutande av nationell rätt. I svensk rätt finns bestämmelser om verkställighet i utsökningsbalken. Olika bestämmelser gäller för verkställigheten beroende på vilken typ av avgörande det är fråga om. Enligt 3 kap. 3 § UB får en dom verkställas utan särskilda villkor när den har fått laga kraft. Särskilda regler gäller för verkställighet av domar som inte har fått laga kraft (3 kap. 4–10 §§ UB). 2014/15:93 En grundläggande förutsättning för att en dom ska kunna verkställas i en annan konventionsstat enligt är att domen är verkställbar i ursprungsstaten (artikel 8.3). I likhet med I-förordning, I-förordning, Brysselkonventionen och ställer konventionen däremot inte något krav på att domen ska ha fått laga kraft för att den ska kunna verkställas. Att så är fallet framgår indirekt av den möjlighet som finns för en domstol att skjuta upp prövningen eller vägra att förklara avgörandet verkställbart om domen har överklagats i ursprungsstaten (artikel 8.4). Samma möjlighet finns om tidsfristen för ett ordinärt överklagande ännu inte har löpt ut. Konventionen innehåller alltså spärrar mot verkställighet av avgöranden som inte har fått laga kraft. Motsvarande regler i 2000 och I-förordningar, Brysselkonventionen och har ansetts vara betryggande spärrar mot verkställighet av avgöranden som inte har fått laga kraft, se bl.a. propositionen Verkställighet av utländska domar på privaträttens område (prop. 2001/02:146 s. 41). Mot den bakgrunden bör, på motsvarande sätt som gäller för de nyssnämnda instrumenten, även ett avgörande som förklarats verkställbart enligt verkställas enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Det blir därmed inte aktuellt att tillämpa bestämmelserna i 3 kap. 4–10 §§ UB om domar som inte har fått laga kraft. När det gäller 2000 och I-förordningar, Brysselkonventionen och finns en bestämmelse som anger att utsökningsbalkens bestämmelser om verkställighet av beslut om kvarstad eller annan säkerhetsåtgärd (16 kap. 11–16 §§ UB) ska tillämpas när det gäller verkställighet av ett utländskt avgörande som rör en säkerhetsåtgärd. Enligt är ett beslut om säkerhetsåtgärder inte att anse som en dom (artikel 4.1) och kan därför inte bli föremål för verkställighet enligt konventionen. Det finns därmed inte något behov av en motsvarande bestämmelse vid verkställighet enligt . Förfarandet hos vid verkställighet regleras i 2 kap. UB. Det bedöms inte finnas behov av några särregler vid verkställighet av utländska avgöranden som omfattas av . Utsökningsbalkens bestämmelser om hur en ansökan ska göras, vad den ska innehålla och vilka handlingar som ska bifogas kommer därmed att vara tillämpliga även när det gäller ansökningar om verkställighet av utländska avgöranden enligt . Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Regeringens bedömning: Det behövs inga övergångsbestämmelser i svensk nationell lagstiftning. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med Prop. 2014/15:93 regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget och bedömningen. Skälen för regeringens förslag och bedömning: träder i kraft för EU:s och därmed för del i den månad som följer efter utgången av efter det att EU deponerat sitt godkännandeinstrument (artikel 31). De föreslagna svenska lagreglerna avses komplettera konventionen och bör därmed träda i kraft den dag då konventionen träder i kraft i förhållande till EU. Det är inte möjligt att nu säga när ikraftträdandet kommer att äga rum, men det förväntas ske . Det bör därför överlämnas till regeringen att bestämma när de kompletterande svenska lagreglerna ska träda i kraft. Konventionen innehåller övergångsbestämmelser (artikel 16). De föreskriver att konventionen ska tillämpas i fråga om exklusiva prorogationsavtal som ingåtts efter det att konventionen har trätt i kraft i den stat där den valda domstolen är belägen (punkten 1) och att konventionen inte ska tillämpas i fråga om förfaranden som inletts innan konventionen har trätt i kraft i den stat där den domstol vid vilken talan väckts är belägen (punkten 2). Om ett förfarande inleds i en domstol som pekas ut i ett prorogationsavtal är det alltså bara i den konventionsstat där den domstolen är belägen som konventionen måste ha trätt i kraft för att konventionen ska tillämpas. Om talan väcks i en annan domstol eller om ansökan gäller erkännande eller verkställighet måste konventionen ha trätt i kraft både i den stat där talan väcks eller ansökan görs och i den stat där den utpekade domstolen finns för att konventionen ska tillämpas (se den förklarande rapporten, stycke 219). Det följer av allmänna processrättsliga principer att de föreslagna lagreglerna blir tillämpliga . Det behövs därför inga övergångsbestämmelser i svensk nationell lagstiftning. Regeringens bedömning: innebär fördelar för svenska företag som bedriver internationell handel och gör investeringar utanför EU. Konventionen och de kompletterande svenska lagreglerna kan medföra en mindre ökning av antalet mål och ärenden i de allmänna domstolarna och hos . De ökade kostnader som kan uppstå är marginella och kan hanteras inom befintliga ramar. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Få remissinstanser uttalar sig i frågan. fakultetsnämnden vid påpekar att en utländsk dom som meddelats av en domstol som pekats ut i ett exklusivt prorogations- avtal redan enligt gällande rätt kan läggas till grund för en svensk dom utan någon ny materiell prövning. Fakulteten framhåller dock att 2005 2014/15:93 års kan förväntas innebära en förenkling i förhållande till den gällande ordningen. Skälen för regeringens bedömning: Genom konventionen skapas enhetliga internationella regler om dels domstols behörighet när parter träffat prorogationsavtal, dels erkännande och verkställighet av utländska domar som meddelats av domstolar som pekats ut i sådana avtal. Företag kommer att kunna förlita sig på att prorogationsavtal som förhandlas fram respekteras och att en dom som meddelats av en vald domstol kan erkännas och verkställas i andra konventionsstater. Prorogationsavtal kan därmed bli ett attraktivt alternativ till skiljeavtal. Den ökade förutsebarheten bedöms underlätta för svenska företag som bedriver handel och gör investeringar utanför EU. Enligt kan parter träffa prorogationsavtal med innebörd att en privaträttslig tvist med internationell anknytning ska prövas av en domstol i . Denna möjlighet finns dock redan enligt nuvarande ordning. Konventionen kan därmed inte förväntas medföra någon nämnvärd ökning av antalet mål i de allmänna domstolarna. Inte heller skyldigheten enligt artikel 13.4 för domstolarna att på parts begäran utfärda ett intyg om en dom som meddelats, kan antas medföra någon nämnvärd ökning av arbetsbelastningen för domstolarna. Konventionen och de kompletterande svenska lagreglerna innebär att det i blir möjligt att i tingsrätt ansöka om verkställbarhet av utländska domar som meddelats av domstolar som pekats ut i exklusiva prorogationsavtal. vid framhåller har en utländsk dom som meddelats med stöd av ett prorogationsavtal i rättspraxis ansetts kunna läggas till grund för en svensk dom i samma sak (se NJA 1973 s. 628). Den svenska domen kan därefter begäras verkställd vid . Jämfört med detta förfarande är förfarandet enligt ett enklare och mer förutsebart alternativ. Det är svårt att göra några säkra prognoser om, och i så fall i vilken utsträckning, ärendemängden i de allmänna domstolarna kommer att öka till följd av konventionen. Under förutsättning att konventionen får en stor anslutning kan ärendemängden öka något. Det kan också antas att antalet utländska domar som begärs verkställda hos kan komma att öka något till följd av konventionen. Ökningen förutses även här vara begränsad. Konventionen och de svenska lagreglerna bedöms sammantaget inte medföra annat än marginellt ökade kostnader för Domstolar och . Kostnaderna bedöms kunna hanteras inom befintliga ramar. Denna lag innehåller bestämmelser som kompletterar och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning), 2.rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning), 3.konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område jämte tillträdeskonventioner (Brysselkonventionen), 4.konventionen om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), 5.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (förordningen om den europeiska exekutionstiteln), och 6.Haagkonventionen av om avtal om val av domstol (2005 Genom första stycket 1 och 2 kompletterar lagens bestämmelser även avtalet mellan Europeiska gemenskapen och om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), eftersom I- förordning och I-förordning tillämpas i förhållandet mellan och till följd av detta avtal. Paragrafen anger lagens innehåll. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.2. I första stycket 6 införs en bestämmelse som anger att lagen även kompletterar av om avtal om val av domstol ().