prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — I enlighet med principen om kontrollansvar gäller inte rätten till ersättning om värdepapperscentralen eller det kontoförande institutet kan visa att skadan beror på omständigheter utanför deras kontroll och om följderna inte skäligen kunde ha undvikits eller övervunnits. Kontroll- ansvaret omfattar således även omständigheter utanför värdepappers- centralens, respektive det kontoförande institutets, kontroll under förut- sättning att konsekvenserna skäligen kunnat undvikas eller begränsas. Vid införandet av skadeståndsreglerna i kontoföringslagen klargjordes att indirekt skada ska vara ersättningsgill endast vid försummelse av värde- papperscentralen eller det kontoförande institutet (a. prop. s. 134 f.). Det klargjordes även att reglerna för skadestånd i enlighet med kontoförings- lagen inte ska gälla för skadestånd som utgår till följd av bestämmelserna i personuppgiftslagen (1998:204, se a. prop. s. 137 f.). Dessa bedöm- ningar torde alltjämt vara giltiga. Genom ändring av aktiekontolagen infördes ett tydligt delat an- svar mellan värdepapperscentralen och kontoförande institut. Var och en ansvarar för skador som är hänförliga till respektive kontrollsfär. Ett kontrollansvar blev därmed gällande även för kontoförande institut. En skadelidande ägare av finansiella instrument, alternativt panthavare eller någon till vars förmån en rådighetsinskränkning gäller, kan dock alltid vända sig till värdepapperscentralen som svarar solidariskt med det kontoförande för varje skadefall (prop. 1995/96:50 s. 108 f.). Denna regel, förenad med en regressrätt för värdepapperscentralen, gäller alltjämt i enlighet med 7 kap. 2 § tredje stycket kontoföringslagen. Såvitt bekant har några skadefall enligt denna lag inte inträffat, varför det saknas skäl att se över bestämmelsen närmare, bl.a. gällande beloppsgränsen för värdepappers- centralens solidariska ansvar. Sammantaget finns det alltså inte skäl att ändra de bestämmelser om skadestånd som berör kontoförande institut. Skadeståndsansvar vid utkontraktering av Regeringens bedömning: Det bör inte utan ytterligare överväganden införas något undantag från värdepapperscentralers skadeståndsansvar för fel i avstämningsregister. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att om en värde- papperscentral utkontrakterar verksamhet, ska den inte vara ersättnings- skyldig för fel i avstämningsregister som kan hänföras till en sådan offentlig enhet som avses i artikel 30.5 i förordningen om värdepappers- centraler. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. , med instämmande av , avstyrker förslaget med hänvisning till vikten av investerarskydd och att prome- inte utgör ett tillräckligt underlag för att överväga en ändring av skadeståndsbestämmelserna. Frågan bör enligt föreningarna utredas närmare. påpekar att det finns behov att se över och begränsa även andra skadeståndsbestämmelser som gäller för värde- papperscentraler och kontoförande institut. Skälen för regeringens bedömning: Enligt skadeståndslagen (1972:207) gäller som huvudregel att skadeståndsskyldighet för s.k. ren förmögenhetsskada utanför kontraktsförhållanden endast kan uppkomma i vissa särskilt angivna fall, bl.a. genom brott. Inom ramen för ett kon- traktsförhållande finns utrymme för avtalsparterna att bestämma vad som ska gälla i skadeståndshänseende. Bestämmelserna i skadeståndslagen tillämpas inte heller i de fall då annat är särskilt föreskrivet (1 kap. 1 §). Som berörs i avsnitt 10.1 finns det flera särskilda skadeståndsbestäm- melser för centrala värdepappersförvarare och kontoförande institut i kontoföringslagen. Den huvudsakliga bestämmelsen om den centrala värdepappersförvararens kontrollansvar (7 kap. 2 § första stycket) innebär ett mer långtgående ansvar än det ansvar för vållande som är vanligt förekommande som grund för skadeståndsansvaret vid ren förmögenhetsskada i kontraktsförhållanden och vid person- eller sak- skada i utomobligatoriska förhållanden (se m.fl., Speciell Avtalsrätt II, 2 häftet, 5 uppl., 2011, s. 202, respektive 2 kap. 1 § skade- ståndslagen). Dessutom gäller ansvaret i förhållande till ägare, pant- havare m.fl. oberoende av om något kontraktsförhållande finns i för- hållande till den centrala värdepappersförvararen. Kontrollansvaret motsvarar i princip ett rent strikt ansvar med undan- tag för extraordinära händelser av det slag som brukar benämnas force majeure (prop. 1997/98:160 s. 138 med där angiven hänvisning). För att en central värdepappersförvarare ska undgå ersättningsansvar för fel som kan hänföras till ett avstämningsregister räcker det således inte med att värdepappersförvararen bevisar att denne inte är ansvarig för skadan. Värdepappersförvararen måste dessutom visa att skadan beror på händelser som inte rimligen kunnat förutses eller förebyggas. Bestämmelsen i kontoföringslagen om den centrala värdepappers- förvararens solidariska ansvar för skada som orsakas av ett kontoförande institut ger uttryck för att denne har ett visst ansvar för skador som orsakas av någon som med dennes tillåtelse vidtar åtgärder i ett avstäm- ningsregister (7 kap. 2 § tredje stycket). Detta kan liknas vid ett principalansvar. I fråga om kontoförande institut är alltså detta ansvar särskilt reglerat. I övrigt har dock den centrala värdepappersförvararen ett ännu mer långtgående ansvar för fel i ett avstämningsregister som beror på någon som denne har anlitat (7 kap. 2 § andra stycket). sådana fel har värdepappersförvararen ett kontrollansvar utan någon beloppsbegränsning. Detta inrymmer fel som underleverantörer och liknande uppdragstagare till den centrala värdepappersförvararen orsakar i avstämningsregister. Utrymmet för att bedöma att ett sådant fel ligger utanför kontrollansvaret får anses synnerligen begränsat. Det gäller även om underleverantören är en juridisk person med en betydande ekonomisk styrka och omfattande resurser i form av sakkunnig personal. Som berörs i avsnitt 10.2 innebär förordningen om värdepappers- centraler att någon delegering av ansvar som huvudregel inte är möjlig (artikel 30.1). Möjligheten att anta kontoförande institut är dock ett uttryckligt undantag från reglerna om utkontraktering (artikel 31). Det finns ytterligare ett undantag av betydelse. Reglerna i artikel 30 gäller inte om en värdepapperscentral utkontrakterar vissa av sina tjänster eller verksamheter till en offentlig enhet och om utkontrakteringen styrs av särskilda rättsliga ramar, tillsynsramar och verksamhetsramar som den offentliga enheten och den berörda värdepapperscentralen gemensamt har godkänt och formaliserat och som har godkänts av den behöriga myndigheten på grundval av de krav som fastställs i förordningen (artik- el 30.5). I den svenska språkversionen av förordningen anges att det rör sig om utkontraktering sker till en offentlig enhet eller att utkontrakte- ringen styrs av vissa ramar. Av de engelska och franska språkversionerna framgår dock att det är ”och” som avses. Med andra ord ska båda dessa förutsättningar vara uppfyllda. Detta undantag syftar till att möjliggöra att avvecklingsprocessen utkontrakteras från olika värdepapperscentraler inom EU till ECB inom ramen för projektet , T2S (se Europeiska yttrande av om ett förslag till förordning om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler [/2012/62]). Som framgår av avsnitt 4.4 är T2S ett initiativ från ECB till en pan- europeisk plattform för avveckling av transaktioner med värdepapper. T2S är inte ett avvecklingssystem utan snarare en it-plattform för de berörda värdepapperscentralerna och centralbankerna. En närmare beskrivning av T2S finns i promemorian (avsnitt 10.7). Avsikten med T2S är att ECB ska ansvara för en viss administration av konton där värdepapper registreras (värdepapperskonton). Den termen har dock i detta sammanhang inte samma innebörd som i den engelska språkversionen av förordningen om värdepapperscentraler, eftersom det rör sig om konton inom T2S-strukturen, snarare än konton hos värdepapperscentralen. Omfattningen av detta ansvar kan i praktiken bero på om värdepapperscentralen i fråga är verksam på en marknad som tillämpar direkta värdepappersinnehav eller direktregistrering, såsom , eller om endast indirekta innehav förekommer (se avsnitten 4.4 och 10.2 samt sista stycket i bilagan till Europeiska beslut av om detaljerade regler och förfaranden för att genomföra de kriterier enligt vilka värdepapperscentraler ges tillträde till de tjänster som Target2-Securities erbjuder [ECB/2011/20]). De värdepapperscentraler som medverkar i T2S ska ansvara för att administrera de konton i T2S-strukturen där värdepapper registreras (Schedule 5 till ovan angivna Framework Agreement och sista stycket i bilagan till ovan angivna beslut). Det är emellertid operatören av T2S, dvs. Eurosystemet, som utför registreringsåtgärder på de konton som finns på plattformen, även om varje sådan åtgärd ska baseras på en order från en kund till en värdepapperscentral. De konton som en värdepapperscentral har anslutit till T2S får endast debiteras eller krediteras inom ramen för T2S-plattformen. avsikten med T2S att de registreringar som görs på plattformen ska vara Det ska med andra ord inte krävas någon ytterligare registreringsåtgärd från värdepapperscentralens sida för att en sådan bundenhet ska uppstå. Detta torde innebära att en felaktig registrering från Eurosystemets sida på T2S-plattformen i sin tur kan medföra en felaktig registrering i ett svenskt avstämningsregister, efter en eventuell svensk anslutning till T2S. Det finns också en viss risk för att misstag under själva avvecklings- processen kan föranleda felaktig kontoföring. Exempelvis kan det inte uteslutas att en säljorder registreras felaktigt i avvecklingssystemet och därför matchas med en köporder som uppges avse samma bakom- Att matchningsmomentet således varit felaktigt kan föranleda att den påstådda säljarens avstämningskonto i sin tur debiteras felaktigt och att köparens avstämningskonto felaktigt krediteras. innebär i sin tur rättsverkningar av registreringsåtgärderna enligt 6 kap. kontoföringslagen som inte stämmer överens med de verkliga förhåll- Det bör här nämnas att det finns ett uttryckligt avtalsvillkor i avtalsmallen av innebörden att Eurosystemet har rätt att förlita sig på de order som kommer från en värdepapperscentral (”The Eurosystem shall have no obligation to monitor the accuracy of the Transfer Orders and may rely in good faith on all Transfer Orders […]”, artikel 22.3). Således kan fel i såväl avvecklingsprocessen som kontoföringen enligt kontoföringslagen innebära att blir skadestånds- ansvarigt för fel som är hänförliga till Eurosystemet. om det är skäligt att kräva att svenska värdepapperscentraler ska svara för sådana fel, med tanke på att de inte har någon reell möjlighet att Det gäller särskilt om det inte föreligger någon regress- rätt enligt regelverket för T2S och särskilt med tanke på avsaknaden av beloppsbegränsning beträffande värdepapperscentralernas ansvar enligt Det bör också hållas i minnet att det inte är fråga om någon utkontraktering av verksamhet av det slag som vanligtvis sker när ett företag anlitar ett annat företag för att utföra vissa uppgifter eller Även om någon anslutning ännu inte skett, framstår det som troligt att Svenska Bankföreningens styrelse under de närmaste åren kommer att ta initiativ till att ansluta den svenska marknaden till T2S. Mot denna bakgrund finns det i vart fall vissa skäl som talar för att göra ett undantag från skadeståndsansvaret för värdepapperscentraler i fråga om skada på grund av fel som kan härledas till Eurosystemet. Eurosystemet avses här även någon annan juridisk person som agerar på uppdrag av Eurosystemet. Ett sådant undantag skulle, som i promemo- rians förslag, kunna gälla värdepapperscentralens ansvar för skada som uppkommer på grund av fel vid sådan utkontraktering av verksamhet som avses i artikel 30.5 i förordningen om värdepapperscentraler. Regeringen anser emellertid i likhet med Svenska Fondhandlareföre- ningen, med instämmande av , att ett sådant för- slag i så fall bör kräva ytterligare överväganden i fråga om konsekvens- erna för finansiella företag och investerare. Skadeståndsskyldigheten för Prop. 2015/16:10 värdepapperscentraler och kontoförande institut utgjorde som förening- arna berör en viktig faktor vid införandet av ett system med kontoförda värdepapper. Det kan därför inte uteslutas att ett förändrat skadestånds- ansvar i viss mån kan påverka förtroendet för det dematerialiserade systemet. Det kan också finnas skäl att undersöka om T2S har föranlett några lagändringar i skadeståndsrättsligt hänseende i övriga relevanta medlemsstater inom EU. Regeringen anser således att det inte finns tillräckligt underlag för att i förevarande lagstiftningsärende föreslå nå- gon begränsning av värdepapperscentralers skadeståndsansvar. Det finns inte heller utrymme för att inom ramen för förevarande lagstiftnings- ärende göra en sådan vidare översyn av bestämmelserna om skadestånds- ansvar för värdepapperscentraler som efterfrågar. Med förvaltare avses i kontoföringslagen en juridisk person som registreras som förvaltare av finansiella instrument för annans räkning (3 kap. 7 och 10 §§). Bestämmelser om förvaltare har funnits i svensk En möjlighet till förvaltarregistrering infördes ur- sprungligen genom den numera upphävda lagen (1970:596) om Genom ändring av den likaledes upphävda aktiekontolagen infördes generella regler om förvaltarregistrering fr.o.m. 1996 (prop. 1995/96:50 s. 104–108). Det blev då möjligt att ge tillstånd till både och motsvarande utländska företag att vara förvaltare avseende både aktier och andra finansiella instrument, oberoende av var ägaren var bosatt. Sådana tillstånd meddelades av Tillstånd fick förenas med särskilda villkor för att tillgodose allmänna och enskilda intressen. Detta syftade bl.a. till att förmå utländska förvaltare att förbinda sig att uppfylla den uppgiftsskyldighet som enligt lag gällde för svenska förvaltare. sådant krav utgjorde en förutsättning för tillstånd som förvaltare (a. prop. s. 106). Genom kontoföringslagen ersattes till- ståndsprövning av den ordning som gäller alltjämt, dvs. godkänns av den centrala värdepappersförvararen och att förhållanden mellan de två regleras genom avtal (prop. 1997/98:160 s. 118–121). Den utvidgade möjligheten att vara förvaltare på gränsöverskridande basis syftade bl.a. till att möjliggöra upprättandet av länkar mellan clearingorganisationer och centrala värdepappersförvarare (se avsnitt 7.1). På så sätt öppnades en möjlighet till kontoföring utomlands av finansiella instrument som var kontoförda hos en svensk Detta kunde åstadkommas genom att det utländska institutet registrerades som förvaltare i det svenska systemet. Rollen som förvaltare förenades emellertid med krav att lämna den centrala värdepappersförvararen uppgifter om aktieägare vars aktier registrerats hos en utländsk förvaltare. Eftersom motsvarande regler i stor 2015/16:10 utsträckning saknades i andra länder blev möjligheten att upprätta länkar på grundval av förvaltarregistrering i inte utnyttjad (prop. 1997/98:160 s. 121 f.). Problemet att möjliggöra uppkomsten av länkar mellan svenska och utländska clearingorganisationer respektive centrala värdepappers- förvarare utan att överge principen om aktiebokens offentlighet åtgärdades i kontoföringslagen genom en möjlighet för Finansinspek- tionen att, på villkor att det fanns särskilda skäl, medge undantag från skyldigheten att lämna uppgifter om ägare till förvaltarregistrerade aktier. Ett sådant särskilt skäl kunde bl.a. vara att uppgiftsskyldigheten hindrade ett effektivt länksamarbete (a. prop. s. 125 f.). I förarbetena till aktiebolagslagen konstaterades bl.a. att det är svårt eller rentav omöjligt för den centrala värdepappersförvararen och för svenska myndigheter att bedöma om ett utländskt institut som är antecknat som aktieägare i aktieboken i realiteten är en mellanhand för den verkliga aktieägaren. Det bedömdes därför inte vara möjligt att genom svensk lagstiftning åstadkomma garantier för en tillfredsställande redovisning av utländska aktieägare. Den möjliga regelkonflikt som upp- kommer när en förvaltare enligt en utländsk rättsordning är förhindrad att lämna ut uppgifter om aktieägare löstes genom möjlighet att medge undantag (prop. 2004/05:85 s. 288). Bestämmelser om förvaltarregistrering finns alltså numera i konto- föringslagen. Juridiska personer som uppfyller vissa villkor får av den centrala värdepappersförvararen medges rätt att registreras som förval- tare av finansiella instrument. Villkoren för att antas som förvaltare motsvarar villkoren för att antas som kontoförande räkning (se avsnitt 10). Även de principer som gäller för antagande av kontoförande institut, nämligen principerna om fritt tillträde och neutral- itet, gäller på motsvarande sätt för antagande av förvaltare. Ett medgiv- ande att registreras som förvaltare får därutöver förenas med särskilda villkor. Förvaltaren ska antecknas på avstämningskontot i stället för ägaren (3 kap. 9 § kontoföringslagen). Ett sådant avstämningskonto kallas ibland förvaltarkonto. Förhållandet mellan den centrala värdepap- persförvararen och en förvaltare regleras genom avtal (prop. Kontoföringslagens bestämmelser om rättsverkan av en registrering på avstämningskonto tillämpas även på förvaltarregistrerade finansiella instrument (3 kap. 10 §). Tidpunkten då rättsverkan av överlåtelse eller pantsättning inträder skiljer sig dock åt. finansiella instrument inträder denna rättsverkan redan då förvaltaren underrättas om att ett finansiellt instrument har överlåtits eller pantsatts (3 kap. 10 § tredje stycket). Denna form av underrättelse kallas denuntiation och förekommer även i övrigt i sakrättsliga sammanhang (se I fråga om förvaltarregistrerade finansiella instrument är det således inte registreringstidpunkten som är avgörande för rättsverkan gentemot tredje man. Registreringsåtgärder med avseende på förvaltarregistrerade instrument ska till övervägande del utföras hos förvaltaren, snarare än hos den centrala värdepappersförvararen (a. prop. s. 118). av förvaltarregistrerade aktier framgår således endast av förvaltarens register. Pantsatta eller utmätta finansiella instrument får inte registreras på förvaltarkonto utan panthavarens respektive samtycke (3 kap. 11 § samma lag). En förvaltare ska, på begäran av den centrala värdepappersförvararen, lämna vissa uppgifter om ägare till förvaltarregistrerade aktier (3 kap. 12 § samma lag). Den centrala värdepappersförvararen ska, på begäran av ett avstämningsbolag, begära in motsvarande uppgifter om bolagets aktieägare. Uppgifterna ska avse förhållanden som den centrala värdepappersförvararen bestämmer. har rätt att medge förvaltare undantag från sådan uppgiftsskyldighet. Den centrala värdepappersförvararen ska, för varje avstämningsbolag, ha en sammanställning av aktieägare med mer än 500 förvaltarregistrerade aktier i bolaget (3 kap. 13 § samma lag). Sammanställningen, som inte får vara äldre än , ska vara tillgänglig för allmänheten hos bolaget och hos den centrala värdepappersförvararen. Bestämmelserna i aktiebolagslagen om förande av aktiebok hänvisar i vissa fall till tillämpliga bestämmelser i kontoföringslagen (se vidare avsnitt 7.5). Så är fallet bl.a. när det gäller förvaltarens rätt att i ägarens ställe vara införd i aktieboken och antecknad i ett avstämningsregister (5 kap. 14 § aktiebolagslagen). Förordningen om värdepapperscentraler innehåller inga regler om förvaltare i kontoföringslagens mening. Det är i stället underförstått att en deltagare i avvecklingssystemet uppträder som förvaltare i den mening uttrycket har i svensk rätt. Anledningen till att detta för- hållande inte framgår uttryckligen av förordningen är att någon annan form av kontoföring av finansiella instrument än förvaltarregistrering inte förekommer i de flesta medlemsstater. I de fall registrering av indi- viduella ägare av finansiella instrument på avstämningskonto inte före- kommer finns det således inte något behov av en uttrycklig definition av förvaltare. Förordningens krav på förvaltare framgår i stället indirekt genom villkoren för deltagande i avvecklingssystemet. Genom defini- tionen av deltagare framgår vissa grundläggande krav, bl.a. att kredit- institut och värdepappersföretag som deltar i avvecklingssystemet ska ha nödvändiga tillstånd och ansvara för att uppfylla finansiella åtaganden som härrör från överföringsuppdrag i systemet (artikel 2.1.19 i förord- ningen). En värdepapperscentrals kriterier för antagande ska därutöver vara öppna, objektiva och icke-diskriminerande (artikel 33.1 i förord- ningen). Presumtionen att deltagare i avvecklingssystemet är konto- hållare för kunders räkning framgår indirekt av bl.a. bestämmelserna om emissionens integritet och om skydd av deltagarnas och deras kunders värdepapper. Det förutsätts i dessa bestämmelser att värdepapper bokförs på konton som tillhör deltagarna snarare än kunderna (artiklarna 37 och 38 i förordningen). Reglerna om emissionens integritet föreskriver t.ex. att en värdepapperscentral ska vidta avstämningsåtgärder för att kontroll- era att det antal värdepapper som utgör en hel eller delar av en värdepap- persemission som har lämnats in till värdepapperscentralen, överens- stämmer med summan av värdepapper som har registrerats på värdepap- perskonton som tillhör deltagarna och, i relevanta fall, på ägarkonton som upprätthålls av värdepapperscentralen (artikel 37.1 i förordningen). Hänvisningen till ägarkonton som upprätthålls av värdepapperscentralen 2015/16:10 syftar på individuella avstämningskonton och motsvarande konton i andra nordiska länder som saknar motsvarighet i flertalet medlemsstater. Vidare föreskriver förordningens bestämmelser om skydd av deltagarnas och deras kunders värdepapper bl.a. att en värdepapperscentral, för varje avvecklingssystem för värdepapper som den driver, ska ha register och konton som gör det möjligt att separera en deltagares värdepapper från en annan deltagares (artikel 38.1). Förordningen förefaller därmed utgå från att värdepapper regelmässigt innehas av deltagarna själva i stället för av deltagarnas kunder. Dessa deltagare i förordningens mening motsvarar alltså förvaltare i kontoföringslagens mening. Av förordningen framgår att värdepapperscentralen anger kriterierna för deltagande och därutöver endast har begränsade möjligheter att neka tillträde för deltagare som uppfyller villkoren (artikel 33.1 och 33.3). Regeringens förslag: Kretsen av juridiska personer som får vara förvaltare utvidgas till att omfatta även fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare, kreditinstitut enligt tillsynsförordningen och mot- svarande utländska företag samt och motsvarande Vid antagande av förvaltare ska värdepapperscentralen tillämpa kraven i artikel 33.1 i förordningen om värdepapperscentraler. Regeringens bedömning: Bestämmelserna om förvaltare och förvaltarregistrering i 3 kap. 7–13 §§ kontoföringslagen bör i övrigt kvarstå i huvudsak oförändrade. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. bedömning avviker från regeringens förslag och bedömning genom att det enligt promemorians bedömning saknas skäl att tillåta fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare att vara förvaltare enligt konto- Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag och bedömning eller har inget att invända mot dem. bolagens förening och avstyrker promemorians bedömning att fondbolag eller AIF-förvaltare inte ska tillåtas vara förvaltare enligt kontoföringslagen. Skälen för regeringens förslag och bedömning I de flesta medlemsstater saknas motsvarigheter till den modell som före- kommer i och övriga med individuella avstämnings- konton (ägarkonton). Förvaltarregistrering är den enda form för registre-