prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — Begreppet, som används i 19 kap., ersätter det nu använda begreppet intresseföretag. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.4. 1 kap. 16 a och 16 b §§ I paragraferna preciseras vad som avses med ett anknutet företag. Begreppet får sin användning i 19 kap. Övervägandena finns i avsnitt 6.3.4. 1 kap. 19 § Paragrafen genomför artikel 4.1, 4.4 och 4.5 i Solvens II-direktivet som ändrar artikel 3.1 i första skadeförsäkringsdirektivet och artikel 3.6 i konsoliderade livförsäkringsdirektivet. I första stycket 1–6 anges vilka förutsättningar som måste vara upp- fyllda för att ett försäkringsföretag av en viss mindre storlek och med viss verksamhet ska få beviljas undantag från lagens bestämmelser om solvens, offentliggörande och grupptillsyn. Samtliga dessa Prop. 2015/16:9 förutsättningar måste vara uppfyllda för att undantag ska få beviljas. Paragrafen omfattar såväl skade- som livförsäkringsrörelse. Punkten 1 motsvarar huvudsakligen nuvarande 1 kap. 19 § 1 c och 20 § 2 b. Vidare motsvarar punkten 4 nuvarande 1 kap. 19 § 1 a. Det nuvarande kravet på att bolagsordningen eller stadgarna ska innehålla bestämmelser som tillåter uttaxering för delägarna eller medlemmarna slopas, eftersom ett sådant krav saknas i direktivet. Detsamma gäller kravet på att minst hälften av premieinkomsten ska komma från företagets delägare eller medlemmar. Dessa mindre försäkringsföretag får, när de beviljas undantag från vissa nu aktuella delar av rörelseregleringen, inte anses tillämpa Solvens II-direktivet (se artikel 4.1). Detta innebär att inte heller EU-förordningen på nivå 2, kommande EU-förordning på nivå 2,5 eller riktlinjer från Eiopa är tillämpliga för dessa försäkringsföretag. Önskar något av dessa mindre försäkringsföretag att tillämpa Solvens fullt ut, kan detta uppnås genom att avstå från att ansöka om undantag (jfr artikel 4.5). Paragrafen gäller för försäkringsföretag som redan bedriver försäk- ringsrörelse . För nystartade försäkringsföretag, se 19 b § och kommentaren till den paragrafen. Av 22 § följer att det är som prövar om undantag kan beviljas. Inom ramen för denna prövning ska inspektionen göra en lämplighetsbedömning. Vid denna prövning kan hänsyn exempelvis tas till om det är lämpligt att ett företag med specifika typer av produkter och risker medges undantag i förhållande till rådande finansiella förutsätt- ningar eller om ett undantag är lämpligt med beaktande av de intressen som försäkringstagare och andra ersättningsberättigade har. Enligt andra stycket får undantag inte beviljas för ett försäkrings- företag som driver gränsöverskridande verksamhet eller verksamhet som sekundäretablering. Paragrafens nuvarande andra punkt flyttas till 20 §. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. 1 kap. 19 a § Paragrafen genomför artikel 4.2 och 4.5 i Solvens II-direktivet. I paragrafen anges under vilka förutsättningar som ett beviljat undantag ska upphöra att gälla. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. 1 kap. 19 b § Paragrafen genomför artikel 4.3 i Solvens II-direktivet. Genom paragrafen ges möjlighet att i samband med tillståndsprövningen undanta mindre företag från lagens bestämmelser om solvens, offentliggörande och grupptillsyn. Om företaget sedermera överskrider angivna nivåer, ska det anmäla detta till . Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets synpunkter. 1 kap. 19 c § I enlighet med Lagrådets synpunkter anges i paragrafen de grunddrag som ska gälla för de försäkringsföretag som beviljas undantag beroende på storlek. Bestämmelsen kompletteras i 23 § med föreskriftsbemyndiganden. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. 1 kap. 20 § Paragrafen anger när ett företag får undantas från lagens tillämpningsområde på grund av dess verksamhet. Paragrafens nuvarande andra punkt ändras och flyttas till 19 § 1. Paragrafens nya andra punkt är hämtad från nuvarande 19 § 2 FRL. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. 1 kap. 23 § Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vissa frågor som behandlas i 1 kap. I 19 c § anges att ett försäkringsföretag som beviljas undantag beroende på storlek åtminstone ska uppfylla vissa solvenskrav och krav på företagsstyrningssystem. I paragrafen införs bemyndiganden (nya punkterna 2–5) för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur tillgångarna enligt 19 c § 1 ska definieras, placeras och värderas, hur kapitalkravet enligt 19 c § 2 ska beräknas, fastställande av garantibelopp enligt 19 c § 3, kapitalbasens nivå, sammansättning och beräkningen av denna enligt 19 c § 4 samt hur ett företagsstyrningssystem enligt 19 c § 5 ska utformas. Bemyndigandet avser vilka kompletterande eller alternativa bestämmelser som ska gälla inom de ramar som anges i 19 och 19 b §§. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Paragrafen har utformats med beaktande av synpunkter från Lagrådet. 2 kap. 2 § I paragrafens första stycke justeras vissa hänvisningar med anledning av ändringar som görs i lagen. 2 kap. 4 § Paragrafen genomför artikel 42.2 i Solvens II-direktivet i den del det avser lämplighetsprövningens räckvidd. I paragrafen anges förutsättningarna för att få driva försäkringsrörelse. I första stycket 4 anges vilka lämplighetskrav som ställs på företagets ledningspersoner. Ändringen innebär att personkretsen som ska led- ningsprövas utvidgas till att omfatta även sådana personer som ansvarar för en s.k. central funktion. Även övriga personer som utför arbete i en central funktion ska uppfylla lämplighetskraven men behöver inte anmälas till för ledningsprövning. personkretsen även omfattar ersättare för styrelseledamöter. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. 2 kap. 10 § Paragrafen innehåller regler om kapitalbas när försäkringsrörelsen påbörjas. ändras endast hänvisningen till att avse de nya reglerna om garantibelopp. 2 kap. 19 § Paragrafen innehåller bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vissa frågor som behandlas i 2 kap. Ändringen i första stycket 1 innebär att bemyndigandet avser rätt att meddela föreskrifter om de lämplighetskrav som ska gälla för såväl led- ningen som för de som ansvarar för de centrala funktionerna. Bemyn- digandet avser även rätt att meddela föreskrifter om styrelsen i sin helhet har tillräckliga kunskaper och erfarenheter för att leda företaget. Verksamhet i ett annat land inom EES 3 kap. 2 § Paragrafen genomför artikel 146.1 andra stycket i Solvens II-direktivet. I paragrafen behandlas det meddelande som ska lämna till behörig myndighet i det land där en sekundäretablering avses inrättas. Ändringen i första stycket innebär att det intyg som ska lämna, om förutsättningarna för det är uppfyllda, i stället ska avse om försäkringsföretaget uppfyller solvenskapitalkravet och minimikapital- kravet enligt 8 kap. I andra stycket anges vilka förutsättningar som måste vara uppfyllda för att ett sådant meddelande ska kunna lämnas. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. 3 kap. 17 § Paragrafen genomför artikel 148.1 första stycket a i Solvens II-direktivet. I paragrafen behandlas det meddelande som ska lämna till behörig myndighet i det land där en gränsöverskridande verksamhet ska bedrivas. Ändringen av paragrafen innebär att det intyg som ska lämna, om förutsättningarna för det är uppfyllda, i stället ska avse om försäkringsföretaget uppfyller solvenskapitalkravet och minimikapital- kravet enligt 8 kap. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Grundläggande bestämmelser om ett försäkringsföretags rörelse Kapitlet innehåller grundläggande bestämmelser om ett försäkringsföre- tags rörelse. Dessa grundläggande bestämmelser behålls, som det införs en ny allmän proportionalitetsprincip. Bestämmelserna om upplåning och separation av tjänstepensionsförsäkring bygger på regler i tjänstepensionsdirektivet som tillämpar på livförsäkringsföretag med stöd av medlemsstatsoptionen i artikel 4 i det direktivet. Denna option ska – efter – upphöra att gälla (se avsnitt 24). Till följd av detta justeras 4 kap. 2 och 5 §§, medan 4 kap. 6 och 8 §§ utmönstras. Bestämmelserna i 5 kap. 15 och 16 §§ om återköp och överföring flyttas oförändrade till detta kapital. 4 kap. 2 § Paragrafen innehåller bestämmelser om information. Paragrafens andra stycke tas bort, eftersom det avser information som ska lämnas vid tjänstepensionsverksamhet. Bestämmelsen i angivet stycke genomför tjänstepensionsdirektivet. 4 kap. 5 § Genom den nya bestämmelsen införs en allmän proportionalitetsprincip. Den ska gälla vid tillämpningen av de rörelserättsliga reglerna om tillgångar, skulder, försäkringstekniska avsättningar, investeringar, kapitalbas, kapitalkrav, interna modeller, företagsstyrning, tillsynsrapportering och försäkringsgrupper. Det får ankomma på rättstillämpningen att avgöra vilka av kraven i dessa delar av lagen som ska kunna mildras eller skärpas med hänsyn till proportionalitetsprincipen eller vilka krav som inte bör kunna ändras med beaktande av denna princip. Prövningen bör ta sin utgångspunkt i den konkreta utformningen av den bestämmelse som är aktuell och i det grundläggande intresset av skydd för försäkringstagare och andra ersätt- ningsberättigade. Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. 4 kap. 6 § Paragrafen innehåller bestämmelser om försäkringsföretagens upplåning. Paragrafens andra stycke tas bort, eftersom det avser försäkringsföre- 4 kap. 17 a och 17 b §§ Dessa bestämmelser om återköp och överföring flyttas oförändrade från 5 kap. 15 och 16 §§. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.1. Tillgångar, skulder och försäkringstekniska avsättningar Kapitlet innehåller bestämmelser om värdering av tillgångar och skulder, beräkning av försäkringstekniska avsättningar samt bestämmande av . De nya bestämmelserna ersätter nuvarande bestämmelser om försäkringstekniska avsättningar och bestämmande av . Kapitlets bestämmelser utgår ifrån den värdering och beräkning som försäkrings- företaget ska göra i balansräkningen för solvensändamål, den s.k. solvensbalansräkningen. Tillgångar och skulder som redovisas i solvens- balansräkningen kan vara lägre eller högre än det värde som redovisas i externredovisningen. 5 kap. 1 § Paragrafen genomför artikel 75 i Solvens II-direktivet. I första stycket införs en skyldighet för försäkringsföretaget att upprätta en särskild balansräkning för solvensändamål, en s.k. solvensbalansräkning. Denna ska vara fristående i förhållande till den balansräkning som företaget ska upprätta enligt lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. Av andra stycket följer att företaget ska tillämpa 2 § vid värderingen av tillgångar och skulder samt 3–16 §§ vid beräkningen av de försäk- ringstekniska avsättningarna. Bestämmelser om rapportering och offentliggörande av solvensbalans- räkningen finns i 16 och 17 kap. Övervägandena finns i avsnitt 10.1.1. 5 kap. 2 § Paragrafen genomför artikel 75 i Solvens II-direktivet. I första stycket anges att tillgångar och skulder ska värderas till verkligt värde, dvs. Det innebär exempelvis att finansiella instrument som är upptagna till handel på en reglerad marknad ska tas upp till noterat värde. Värderingsregeln omfattar endast tillgångar som ska tas upp i solvensbalansräkningen. Poster som ingår i det s.k. tilläggs- kapitalet ska inte tas upp i solvensbalansräkningen. Vid värdering av tilläggskapitalposter gäller särskilda värderingsregler (se 7 kap.). Begreppet verkligt värde förekommer inte i direktivtexten. Begreppet förekommer däremot i nuvarande 6 kap. 27 § i denna lag och i 4 kap. 2 § lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag. I paragrafen definieras verkligt värde, vilket medför att betydelsen av begreppet i förevarande paragraf ska tolkas oberoende av vilken innebörd detta ges i annan lagstiftning. I andra stycket anges att hänsyn inte ska tas till försäkringsföretagets egen kreditvärdighet vid värderingen av skulderna. Utan ett sådant undantag skulle ett företag med låg kreditvärdighet annars kunna redo- visa en lägre skuld än ett företag med hög kreditvärdighet. Värderingen av tillgångar och skulder till verkligt värde ligger även till grund för bestämmelserna om skuldtäckningsregister (se 6 kap.). Enligt artikel 75.2 i Solvens II-direktivet ska Europeiska kommissio- nen meddela ytterligare föreskrifter om vilka metoder och antaganden som ska användas vid värdering av tillgångar och skulder. Övervägandena finns i avsnitt 10.1.1. 5 kap. 3 § Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 5 kap. 1 § första stycket och genomför artikel 76.1 och 76.2 i Solvens II-direktivet. I första stycket förtydligas att ett försäkringsföretag är skyldigt att göra försäkringstekniska avsättningar. Av andra stycket följer att de försäkringstekniska avsättningarna ska motsvara vad ett försäkringsföretag skulle få betala för att överföra sina åtaganden till ett annat oberoende försäkringsföretag. Detta innebär således att de försäkringstekniska avsättningarna ska beräknas till ett fiktivt marknadsvärde. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.2. 5 kap. 4 § Paragrafen genomför artiklarna 76.3, 76.4, 78, 82 och 83 i Solvens II- direktivet. Genom paragrafen sätts en grundläggande kvalitetsnorm för beräk- ningarna av de försäkringstekniska avsättningarna. I samband med genomförandet av tjänstepensionsdirektivet i svensk rätt infördes ett krav på att avsättningarna för tjänstepensionsverksamhet ska beräknas på ett aktsamt sätt (se artikel 15 i tjänstepensionsdirektivet och nuvarande 5 kap. 7 §). Ett snarlikt krav kommer fortsättningsvis att gälla för all försäkringsverksamhet. I dessa fall krävs – förutom aktsam- het eller ansvarsfullhet – dessutom att antagandena som ligger till grund för avsättningarna ska vara tillförlitliga och objektiva (jfr artikel 76.4 i Solvens II-direktivet). Beräkningen av de försäkringstekniska avsätt- ningarna ska således grundas på antaganden om riskmått, räntesatser och driftskostnader som var för sig är ansvarsfulla, tillförlitliga och objektiva. Detta innebär exempelvis att beräkningen av avsättningarna ska vara förenlig med information från de finansiella marknaderna och allmänt tillgängliga uppgifter om försäkringsrisker (se artikel 76.3). Det följer av principen om ansvarsfullhet att dessa faktorer ska beaktas vid beräk- ningen. Kostnader för att uppfylla försäkringsförpliktelserna, inflationen och förväntade utbetalningar till försäkringstagare ska beaktas vid beräkning av försäkringstekniska avsättningar (se artikel 78). Av artikel 82 andra stycket i Solvens II-direktivet framgår att företagen har viss möjlighet att använda approximationer vid brister i informations- underlaget. En approximation är en beräkning av ett ungefärligt värde eller en metod att beräkna ett ungefärligt värde. Artikeln innebär att ett försäkringsföretag som inte har tillgång till ett fullgott beräknings- underlag har tillåtelse att använda såväl särskilda närmevärden som speciella metoder för att beräkna närmevärden. Av bestämmelserna i artikel 83 andra stycket följer ett krav på anpass- ningar av metoder och antaganden vid konstaterad avvikelse från gjorda erfarenheter. En ansvarsfull beräkning av försäkringstekniska avsätt- ningar får anses kräva sådana jämförelser och anpassningar som avses i nämnd artikel. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artiklarna 76.3, 78 och 82 andra stycket och 83 andra stycket i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.3, 10.2.8 och 10.2.9. 5 kap. 5 § Paragrafen genomför artikel 77.1 och 77.4 första stycket i Solvens II- direktivet. I paragrafens första stycke anges att de försäkringstekniska avsätt- ningarna ska utgöras av summan av en bästa skattning av framtida kassaflöden och en riskmarginal. Detta är huvudregeln. I andra stycket anges en alternativ metod för beräkning av de försäk- ringstekniska avsättningarna. Någon separat beräkning av riskmarginal ska således inte göras om de förväntade framtida kassaflödena till följd av ingångna försäkringsavtal har en motsvarighet i kassaflöden hos finansiella instrument för vilka det finns ett säkert marknadsvärde. I ett sådant fall ska värdet av de försäkringstekniska avsättningarna i stället motsvara marknadsvärdet för dessa finansiella instrument. Ett försäkringsföretag kan även få använda en matchningsjusterad riskfri räntestruktur eller en volatilitetsjusterad riskfri räntestruktur vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. (se 7 och 9 §§ samt artikel 77 b och 77 d i Solvens II-direktivet). Övervägandena finns i avsnitt 10.2.4. 5 kap. 6 § Paragrafen genomför artikel 77.2 första–tredje styckena i Solvens II- direktivet. I paragrafen anges att den bästa skattningen ska motsvara det för- väntade nuvärdet av de framtida kassaflöden som kan uppkomma med anledning av ingångna försäkringsavtal. Den ska beräknas med en relevant riskfri räntestruktur. Bestämmelsen om den bästa skattningen ska tolkas utifrån de ansvarsfulla beräkningar som ska utföras enligt 4 §. Detta innebär bl.a. att den bästa skattningen av framtida kassaflöden ska bygga på realistiska antaganden utifrån relevanta försäkringsmatematiska och statistiska metoder. Vidare ska hänsyn tas till alla in- och utbetal- ningar som krävs för att reglera försäkringsåtagandena under deras åter- stående löptid. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 77.2 första–tredje styckena i Solvens II-direktivet att genomföras. I enlighet med artikel 86 i Solvens II-direktivet har kommissionen genom EU-förordning på nivå 2 meddelat föreskrifter om de riskfria räntesatser som ska användas vid beräkningen av den bästa skattningen. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.4. 5 kap. 7 § Paragrafen genomför delvis artikel 2.23 i omnibus II-direktivet (ny artikel 77 b i Solvens II-direktivet). I paragrafen anges att i ett enskilt fall får besluta att ett försäkringsföretag ska använda en matchningsjusterad riskfri ränte- struktur vid beräkningen av den bästa skattningen. Ett försäkringsföretag som har fått tillstånd använda en matchnings- justerad riskfri räntestruktur får inte återgå till att använda en riskfri räntestruktur utan matchningsjustering. I 18 § 2 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka krav som ska vara uppfyllda för att ett försäkringsföretag ska få tillstånd att använda matchningsjustering enligt förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses delar av artikel 77 b i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.6. 5 kap. 8 § Paragrafen genomför delvis artikel 77b.2 i Solvens II-direktivet (införd genom artikel 2.23 i omnibus II-direktivet). Första stycket innehåller en skyldighet för ett försäkringsföretag som använder matchningsjustering att underrätta om det inte längre uppfyller villkoren för användning av en sådan justering. Av andra stycket framgår att om ett försäkringsföretag har fått ett föreläggande att upphöra med användningen av matchningsjustering, får det inte beviljas tillstånd att använda en sådan justering från föreläggandet. 5 kap. 9 § Paragrafen genomför artikel 2.23 i omnibus II-direktivet (ny artikel 77 d i Solvens II-direktivet). Av paragrafen framgår att ett försäkringsföretag får använda en volati- litetsjusterad riskfri räntestruktur vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. I 18 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om hur en volatili- tetsjustering ska beräknas enligt förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 77d i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.9. 5 kap. 10 § Paragrafen genomför artikel 308 c i Solvens II-direktivet (i dess lydelse enligt artikel 2.80 i omnibus II-direktivet). Av paragrafen framgår att ett försäkringsföretag kan få tillstånd av att använda en tillfälligt justerad riskfri räntestruktur vid beräkningen av bästa skattningen. I 18 § 4 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkoren för tillstånd att använda en sådan tillfälligt justerad riskfri räntestruktur vid beräkningen. Övervägandena finns i avsnitt 24.2.11. 5 kap. 11 § Paragrafen genomför artikel 77.2 fjärde stycket och artikel 81 i Solvens II-direktivet. Genom paragrafens första stycke genomförs Solvens II-direktivets bestämmelse om bruttoberäkning av den bästa skattningen. Återförsäk- ringsarrangemang, antingen hos ett annat försäkringsföretag eller hos ett specialföretag, ska inte beaktas när den bästa skattningen beräknas. I likhet med nuvarande bestämmelser (se t.ex. 7 kap. 12 § första stycket 1) används begreppet avgiven återförsäkring för att beteckna återförsäkring där försäkringsföretaget är försäkringstagare. I andra stycket framgår hur belopp som kan återfås på grund av åter- försäkringsarrangemang ska behandlas i försäkringsföretagets balansräk- ning. Sådana belopp ska beräknas separat och tas upp på solvensbalans- räkningens tillgångssida. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 77.2 fjärde stycket och artikel 81 i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.4. 5 kap. 12 § Paragrafen genomför artikel 308b.1–308b.4 i Solvens II-direktivet (i dess lydelse enligt artikel 2.80 i omnibus II-direktivet). Av paragrafen framgår att ett försäkringsföretag kan få tillstånd av att använda ett tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. I 18 § 5 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om villkoren för tillstånd att använda ett sådant tillfälligt avdrag vid beräkningen. Övervägandena finns i avsnitt 24.2.12. 5 kap. 13 § Paragrafen genomför artikel 77.3–77.5 i Solvens II-direktivet. Av paragrafen följer att riskmarginalen är ett tillägg till den bästa skatt- ningen av framtida kassaflöden för att säkerställa att de försäkrings- tekniska avsättningarna motsvarar det belopp som försäkringsföretaget skulle vara tvunget att betala om åtagandena skulle föras över till ett annat försäkringsföretag. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 77.4 och 77.5 i Solvens II-direktivet att genomföras. I enlighet med artikel 86 i Solvens II-direktivet har kommissionen genom EU-förordning på nivå 2 meddelat föreskrifter om metoder och antaganden som ska användas vid beräkningen av riskmarginalen. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.4. 5 kap. 14 § Paragrafen genomför artikel 79 i Solvens II-direktivet. I bestämmelsen anges att hänsyn ska tas till värdet av garantier och optioner vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. Med begreppet option avses en avtalad möjlighet att göra ett val. Den som har fått valmöjligheten kan välja att utnyttja optionen eller att avstå från detta. Optioner i ett försäkringsavtal kan finnas för såväl försäkrings- tagare och andra ersättningsberättigade som för försäkringsföretaget.