prop · H30329 · 2015-10-13 00:00:00 — Av 22 a kap. SFL framgår att kontrolluppgifter ska lämnas om rapporteringspliktiga konton med anledning av . Dessa kontrolluppgifter lämnas till ledning för beskattning utomlands. Kontrolluppgift ska enligt 22 a kap. 2 § SFL lämnas om sådant rapporteringspliktigt konto som avses i 2 kap. 22 § IDKL. Kontroll- uppgift ska bl.a. lämnas för fysiska personer (22 a kap. 3 § första stycket SFL). Att ett finansiellt konto identifieras som ett rapporteringspliktigt konto är en följd av att en viss fysisk person direkt eller indirekt är innehavare av kontot och har någon anknytning till , t.ex. på grund av att han eller hon är medborgare i . således till ledning för beskattning i . Av avsnitt 6.2.2 framgår att en motsvarande kontrolluppgiftsskyldighet föreslås med anledning av DAC 2 och MCAA. Regeringen föreslår att ett nytt kapitel (22 b kap. odokumenterade konton med anledning av automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton) ska tas in i SFL. bl.a. lämnas om ett rapporteringspliktigt konto och för en fysisk person. Att ett finansiellt konto identifieras som ett rapporteringspliktigt konto är en följd av att en viss fysisk person är innehavare av kontot och har någon anknytning till ett annat land, t.ex. på grund av att han eller hon är bosatt i ett sådant land. Aktuell kontrolluppgift lämnas således till ledning för beskattning i något annat land (se avsnitt 5.1). En fråga att ta ställning till är om enligt 31 kap. 4 § SFL måste underrätta fysiska personer som kan antas vara skyldiga att lämna om kontrolluppgifterna enligt 22 a och 22 b kap. SFL, dvs. är dessa kontrolluppgifter sådana ”kontrolluppgifter och övriga uppgifter som har kommit in till verket som underlag för beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande inkomst” eller sådana ”övriga uppgifter som verket känner till”. Tanken med underrättelsen är att den ska vara en förenkling såväl för den som är skyldig att lämna inkomstdeklaration som för 2001/02:25 s. 75). Det är därför inte lämpligt att i underrättelsen lämnar uppgifter som den deklarationsskyldige inte har någon användning av för att fullgöra sin deklarationsskyldighet eller som skulle försvåra för den deklarationsskyldige att godkänna uppgiften eller genom ändring eller tillägg lämna de uppgifter som behövs. till syftet med bestämmelsen i 31 kap. 4 § SFL anser regeringen att även denna bestämmelse, precis som bestämmelserna om vilka uppgifter som en deklarationsskyldig ska lämna i inkomstdeklarationen, måste läsas mot bakgrund av de materiella reglerna om skatter och avgifter, t.ex. IL, och kan inte läsas isolerad från dessa materiella regler. ska underrätta om måste således rymmas inom de ramar som anges i bestämmelserna om syftet med inkomstdeklarationen (29 kap. 1 §) och vad en inkomstdeklaration ska innehålla (31 kap.) i SFL (se prop. 2001/02:25 s. 172 och prop. 2010/11:165 s. 818). fallet följer också av lydelsen av 6 kap. 6 § SFF, där det bl.a. framgår att underrättelsen ska innehålla uppgifter om, som är av intresse här, intäkter och kostnader i inkomstslaget kapital. 22 b kap. SFL till ledning för beskattning utomlands och är därför inte sådana ”kontrolluppgifter och övriga uppgifter som har kommit in till verket som underlag för beslut om slutlig skatt eller beslut om pensionsgrundande inkomst”. Kontrolluppgifter som till viss del liknar och 22 b kap. SFL, men som underlag för beslut om slutlig skatt finns i 17–22 kap. SFL (avser inkomstslaget kapital). Utifrån ett svenskt beskattnings- perspektiv finns det således redan relevanta uppgifter som kan underrätta den enskilde om och som kan anges (”förtryckas”) i det fastställda formuläret för inkomstdeklarationen. Enligt regeringens mening kan aktuella kontrolluppgifter inte heller Prop. 2015/16:29 anses vara sådana ”övriga uppgifter som verket känner till”, eftersom dessa uppgifter inte ryms inom de ramar som anges i bestämmelserna om syftet med inkomstdeklarationen (29 kap. 1 § SFL) och vad en inkomst- deklaration ska innehålla (31 kap. SFL). Aktuella uppgifter har betydelse för beskattning utomlands och den enskilde har inte någon användning av uppgifterna för att fullgöra sin skyldighet att lämna inkomst- deklaration. Mot denna bakgrund anser regeringen sammanfattningsvis, i likhet lämnas enligt 22 a och 22 b kap. SFL inte bör omfattas av verkets 31 kap. 4 § SFL. Regeringen anser dock, till skillnad från , att detta redan följer av bestämmelserna i och inte behöver regleras särskilt i lagen. Detta innebär att alltid måste bedöma om de uppgifter som verket vill ange (”förtrycka”) i en inkomstdeklaration ryms inom de ramar som anges ovan. Regeringen utgår ifrån att en sådan bedömning redan görs. Även om inte ska underrätta fysiska personer och dödsbon om aktuella kontrolluppgifter, kommer den enskilde att få kännedom om dessa. Enligt 34 kap. 3 § SFL ska den som är skyldig att lämna kontrolluppgifter enligt 15–22 a kap. SFL året närmast som kontrolluppgiften gäller informera den som uppgiften avser om de uppgifter som lämnas i kontrolluppgiften. Paragrafen föreslås nu ändras, så att den som är skyldig att lämna kontolluppgift enligt 22 a kap. och det föreslagna nya 22 b kap. i stället året närmast som kontrolluppgiften gäller ska informera den som uppgiften avser om de uppgifter som lämnas i kontrolluppgiften (se avsnitt 6.2.2). 7Några justeringar med anknytning till 7.1Lagen (2015:62) om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av Regeringens förslag: Några justeringar ska göras i lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av . Justeringarna innebär följande: –I 2 kap. 2 § första stycket 9 och 6 § andra stycket 2 byts ordet ”försäkrings-” ut mot ordet ”finansierings-”. –I 2 kap. 7 § byts uttrycket ”förvaring eller förvaltning” ut mot ”förvaring”. –I 6 kap. 5 § första meningen byts ordet ”enheten” ut mot ordet ”institutet”. –I 8 kap. 4 § läggs följande text i paragrafen. Om det finns skäl att anta att förmånstagaren är en 2015/16:29 specificerad amerikansk person, ska 4 kap. 1, 2 och 5 §§ tillämpas på försäkringsavtalet.”. – I 8 kap. 6 § 1 byts ordet ”betalaren” ut mot ordet ”betalningsmottagaren” och lokutionen ”behörig tjänsteman vid” stryks. – I 8 kap. 6 § 4 läggs ordet ”personer” till efter ordet ”fysiska” så att det begrepp som används är ”fysiska personer”. Därutöver ska det tas in en bestämmelse i 22 a kap. 5 § SFL som klargör att kontrolluppgifter om rapporteringspliktiga konton som innehas av enheter även ska innehålla uppgift om vilken eller vilka av de personer som kontrolluppgiften lämnas för som är personer med bestämmande inflytande över en passiv icke-finansiell enhet som är kontohavare för det rapporteringspliktiga kontot och om vilken eller vilka av de personer som kontrolluppgiften lämnas för som är kontohavare för det rapporteringspliktiga kontot. Förslag till ändringar i IDKL lämnas även i avsnitt 6.2.1, 6.3.2 och 6.6. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. I promemorian föreslås det inte att uttrycket ”förvaring eller förvaltning” ska bytas ut mot ”förvaring” i 2 kap. 7 §. Remissinstanserna: Kammarkollegiet och , med instämmande av och , ifrågasätter om definitionen av ”finansiellt institut” i 2 kap. 7 § är korrekt och är tänkt att omfatta enheter vars verksamhet till väsentlig del består i ”förvaring eller förvaltning” av finansiella tillgångar för någon annans räkning. De menar att det framgår av att endast sådana enheter vars verksamhet till väsentlig del består i ”förvaring” av finansiella tillgångar för någon annans räkning bör omfattas av definitionen. föreslår under avsnitt 6.6 att det införs en skyldighet i IDKAL att lämna en uppgift till verket om att det finansiella institutet inte har något att rapportera för ett enskilt år, s.k. nollrapportering. Av likformighets- och förenklingsskäl anser verket att motsvarande bestämmelse bör införas även i IDKL. föreslår även att det ska tas in en skyldighet i IDKL för finansiella institut som är rapporteringsskyldiga enligt den lagen att anmäla detta till . Skälen för regeringens förslag: I 2 kap. 2 § IDKL har tagits in för att delvis genomföra punkten 4 avsnitt VI.B i bilaga I till . 2 kap. 2 § första stycket 9 motsvarar punkten 4.h i avsnitt VI.B i bilaga I till . Där framgår att det rör sig om enheter som, under vissa förutsättningar, ägnar sig huvudsakligen åt finansierings- eller hedgingtransaktioner och inte tillhandahåller finansierings- eller hedgingtjänster till enhet som inte är närstående enhet. I 2 kap. 2 § första stycket 9 IDKL har det som förutsättning för att enheten ska anses vara en aktiv icke-finansiell enhet felaktigt angetts att den inte tillhandahåller ”försäkrings- eller hedgingtjänster” till någon enhet som inte är närstående i stället för ”finansierings- eller hedgingtjänster” som rätteligen ska anges. Ordet ”försäkrings-” bör därför bytas ut mot ordet ”finansierings-”. I 2 kap. 6 § andra stycket 2 tydliggörs att sådana enheter som avses i 2 kap. 2 § första stycket 9 inte ska anses vara finansiella Även där bör ordet ”försäkrings-” därför bytas ut mot ordet ”finansierings-”. Såsom Kammarkollegiet och , med instämmande av och , anför finner regeringen att det framgår av att det endast är sådana enheter vars verksamhet till väsentlig del består i ”förvaring” av finansiella tillgångar för någon annans räkning som omfattas av den del av definitionen av ”finansiellt institut” som finns i den föreslagna 2 kap. 7 § IDKL. I 2 kap. 7 § IDKL har i stället uttrycket ”förvaring eller förvaltning” använts. Uttrycket ”förvaring eller förvaltning” i 2 kap. 7 § bör därför bytas ut mot uttrycket ”förvaring”. I 6 kap. 5 § första meningen används ordet ”enheten”. Ordet syftar på det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. Paragrafen blir, enligt regeringens mening, tydligare och mer lättillgänglig om ordet ”institutet” i stället används när det är det rapporteringsskyldiga finansiella institutet som åsyftas. Ordet ”enheten” bör därför ersättas med ordet ”institutet”. anför att det bör införas en skyldighet för finansiella institut som är rapporteringsskyldiga enligt IDKL att anmäla detta till . I detta avseende konstaterar regeringen att det framgår av 8 kap. 2 § IDKL att rapporteringsskyldiga finansiella institut enligt den lagen ska vara registrerade som finansiella institut som bedöms följa FATCA-reglerna hos den amerikanska federala skattemyndigheten (IRS). En lista över sådana finansiella institut publiceras av IRS och uppdateras löpande. skyldigheter att granska de finansiella institutens efterlevnad av regelverket är mer begränsad när det gäller FATCA än när det gäller den globala standarden. Regeringen finner inte skäl att införa ett krav för svenska rapporteringsskyldiga finansiella institut enligt IDKL att anmäla sig till . I 8 kap. 4 § IDKL har det som rätteligen ska vara sista meningen och de två sista orden i den näst sista meningen av misstag fallit bort (jfr 8 kap. 6 § i lagrådsremissens förslag som återfinns i bilaga 5 till prop. 2014/15:41). Följande text bör därför läggas i paragrafen. ”amerikansk person. Om det finns skäl att anta att förmånstagaren är en specificerad amerikansk person, ska 4 kap. 1, 2 och 5 §§ tillämpas på försäkringsavtalet.”. Bestämmelserna i 8 kap. 6 § IDKL motsvarar avsnitt VI.D i bilaga I till . Där anges i punkten 1 att som styrkande dokumentation räknas ett hemvistintyg som utfärdats ”av ett behörigt myndighetsorgan” i den jurisdiktion där ”betalningsmottagaren” uppger sig ha sin hemvist. 8 kap. 6 § 1 IDKL anges i stället felaktigt att intyget ska vara utfärdat av en ”behörig tjänsteman vid” behörig myndighet i den stat eller jurisdiktion där ”betalaren” uppger sig vara bosatt. Ordet ”betalaren” bör därför bytas ut mot ordet ”betalningsmottagaren” och lokutionen ”behörig tjänsteman vid” bör strykas. I 8 kap. 6 § 4 IDKL bör ordet ”personer” läggas till efter ordet ”fysiska” eftersom det begrepp som rätteligen åsyftas är ”fysiska personer”. När överför uppgifter om rapporteringspliktiga konton som innehas av enheter till den amerikanska federala skattemyndigheten enligt 2 § lagen (2015:63) om utbyte av upplysningar med anledning av kommer verket att behöva uppge vilken typ av kontohavare som en uppgift avser. 2015/16:29 kontohavaren är 1) en ägardokumenterad icke-finansiell enhet med betydande amerikanska ägare, 2) en passiv icke-finansiell enhet som en eller flera amerikanska personer har bestämmande inflytande över, 3) ett icke FATCA-deltagande finansiellt institut, 4) en specificerad amerikansk person eller 5) en direktrapporterande icke-finansiell enhet. Några sådana kontohavare som avses i 1 och 5 behandlas inte i eller i IDKL. Det blir därför inte aktuellt för att lämna uppgift om sådana. Ett konto som innehas av ett icke FATCA- deltagande finansiellt institut är inte ett rapporteringspliktigt konto enligt IDKL och kontrolluppgifter ska därför inte lämnas om sådana enligt 22 a kap. SFL. I punkten 8 i övergångsbestämmelserna till lagen (2015:69) om ändring i SFL finns dock bestämmelser om att kontrolluppgift för vart och ett av kalanderåren 2015 och 2016 ska lämnas om namn på om sammanlagda betalningar till icke FATCA- deltagande finansiella institut. I detta ligger att uppgift måste lämnas om att de berörda finansiella instituten är icke FATCA-deltagande finansiella institut. För att när uppgifter överförs till ska kunna ange om en kontohavare är en passiv icke-finansiell enhet som en eller flera amerikanska personer har bestämmande inflytande över eller en specificerad amerikansk person, bör det tas in en bestämmelse i 22 a kap. 5 § SFL om att kontrolluppgifter för konton som innehas av enheter ska innehålla uppgift om det. Regeringen anser inte att det finns anledning att införa någon nollrapportering för de rapporteringsskyldiga finansiella instituten (jfr avsnitt 6.6). Förslag till ändringar i IDKL lämnas även i avsnitt 6.2.1, 6.3.2 och 6.6. 7.2Några justeringar i skatteförfarandelagen (2011:1244) med anknytning till FATCA- avtalet Regeringens förslag: En bestämmelse införas som anger att kontrolluppgifterna som avses i 22 a kap. SFL ska ha kommit in till närmast följande kalenderår efter det kalenderår som uppgifterna gäller. En bestämmelse ska vidare införas som anger att den som är skyldig att lämna dessa kontrolluppgifter ska informera den som uppgiften avser om de uppgifter som lämnas i kontrolluppgiften året kontrolluppgiften gäller. En bestämmelse ska införas om att uppgifterna till den kontrolluppgiftsskyldige enligt 34 kap. 9 a och 9 b §§ ska lämnas året som uppgifterna gäller. Promemorians förslag: Promemorian innehåller inga förslag avseende ändringar i SFL som har anknytning till . Remissinstanserna: anför att kontrolluppgifter enligt huvudregeln i 24 kap. 1 § SFL ska ha kommit in till senast närmast följande kalenderår. Bakgrunden till datumet är att den som kontrolluppgiften avser ska ha fått del av uppgifterna i så god tid att det går att göra en skatteberäkning innan det är dags att göra en extra skatteinbetalning för att undvika kostnadsränta på skattekontot liksom att ska kunna förtycka inkomstdeklarationen innan deklarationstidpunkten. De kontrolluppgifter som ska lämnas om finansiella konton enligt bestämmelserna i 22 b kap. behövs inte för att göra en skatteberäkning eller för förtryckningen av inkomst- deklarationen. Motsvarande gäller även de uppgifter som ska lämnas enligt 22 a kap. i anledning av det s.k. . För att undvika risken att de kontrolluppgifter som ska lämnas enligt bestämmelserna i 22 a och 22 b kap. blandas ihop med befintliga kontrolluppgifter och för att minska den administrativa bördan för såväl uppgiftslämnare som föreslår att dessa kontrolluppgifter i stället ska ha kommit in till . anför även att när det gäller bestämmelsen i 24 kap. 4 § SFL framgår bl.a. att uppgift om innehållen skatt ska lämnas. Av 2 § i förslag om lagom automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton framgår att endast uppgifter i 24 kap. 4 § 1 ska utbytas med övriga länder. Det innebär att uppgifter som anges i punkterna 2 och 3 är onödiga att inhämta i de kontrolluppgifter som lämnas enligt 22 b kap. Motsvarande gäller även de uppgifter som avser kontrolluppgifter med anledning av enligt 22 a kap. föreslår ett nytt andra stycke i 24 kap. 4 § SFL som anför att kontrolluppgifter enligt 22 a kap. endast ska innehålla uppgifter som framgår av punkten 1 i bestämmelsen. , med instämmande av och , önskar ett förtydligande avseende de betalningar till icke FATCA-deltagande finansiella institut om vilka uppgifter ska lämnas enligt övergångsbestämmelserna till IDKL, enligt följande. De betalningar som omfattas är ränta från icke- amerikansk källa inbetald till finansiellt konto, utdelning från icke- amerikansk källa inbetalt till finansiellt konto, utbetalningar (oavsett om de sker till finansiellt konto) knutna till värdepapperslån, återköpsavtal, derivatavtal eller liknande transaktioner som direkt eller indirekt är knutna till betalning av ränta eller utdelning med amerikansk källa samt utbetalningar från försäkringsavtal med kontantvärde eller livränta. Skälen för regeringens förslag: Huvudregeln är att kontrolluppgifter ska lämnas till närmast följande kalenderår efter det kalenderår som uppgifterna gäller. Information till den skattskyldige om att kontrolluppgifter lämnats till verket ska lämnas samma datum. Såsom anför är det inte lika viktigt att kontrolluppgifterna avseende finansiella konton lämnas till så tidigt som eftersom dessa varken ligger till grund för skatteberäkningar eller förtrycks i inkomstdeklarationen. Regeringen föreslår därför att kontrolluppgifter som ska lämnas om finansiella konton enligt bestämmelserna i 22 a kap. SFL ska ha inkommit till närmast följande kalenderår som uppgifterna gäller. Eftersom information till den skattskyldige ska lämnas med kontrolluppgifterna föreslår regeringen som en följdändring att även informationsuppgiften till den skattskyldige ska lämnas året kontrolluppgiften gäller. 2015/16:29 Kontrolluppgifterna lämnas om konton som har identifierats som rapporteringspliktiga. Om ett konto identifieras som rapporteringspliktigt t.ex. ska uppgifter om kontot alltså lämnas första gången med avseende på 2016. Kontrolluppgift och informationsuppgift ska då lämnas . Med anledning av att tidpunkten för att senast lämna kontrolluppgift skjuts upp bör tidpunkten för att senast lämna uppgifter till den kontrolluppgiftsskyldige enligt 34 kap. 9 a och 9 b §§ skjutas upp, till året som uppgifterna avser. Såsom anför finns vidare anledning att införa ett nytt andra stycke i 24 kap. 4 § SFL som gäller uppgifter som ska finnas i alla kontrolluppgifter. Vad gäller de kontrolluppgifter som ska lämnas enligt 22 a kap. är uppgifter som nämns i punkterna 2 och 3 onödiga att inhämta i de kontrolluppgifter som lämnas enligt 22 a kap. Bestämmelsen bör därför ändras så att endast uppgifter som framgår av punkten 1 ska lämnas i kontrolluppgiften. Vad gäller det förtydligande som , med instämmande av och , önskar, är det regeringens mening att ordalydelse inte ger utrymme för en sådan tolkning (jfr prop. 2014/15:41 s. 118 f.). 8 Upphävande av sparandedirektivet Det ursprungliga sparandedirektivet, som gäller inkomster från sparande i form av räntebetalningar, antogs 2003 och började tillämpas Huvudregeln var att medlemsstaterna automatiskt skulle utbyta upplysningar om sådana betalningar, men tre medlemsstater, , och , tilläts att övergångsvis i stället ta ut källskatt och dela intäkterna av denna med hemvistmedlemsstaten. 2015 är det bara som fortfarande utnyttjar denna möjlighet. Likvärdiga åtgärder med dem som föreskrivs i direktivet tillämpas av fem europeiska länder utanför EU, bl.a. . identiska med direktivets tillämpas också av f.n. tolv territorier som är beroende eller associerade med medlemsstater i EU (Förenade kungariket och ). Efter den första översynen av direktivet föreslog kommissionen i ett antal ändringar i syfte att täppa till befintliga kryphål och mer effektivt förhindra skatteundandragande. Förslagen gick bl.a. ut på att tillämpningsområdet utvidgades till intäkter som härrör från vissa instrument liknande skuldförbindelser, dvs. produkter, och vissa livförsäkringsprodukter. 2014 (direktiv /48/EU). Ungefär drog slutsatsen att den globala standard som utvecklats av för automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton borde vara den metod som skulle tillämpas inom EU för automatiskt utbyte av upplysningar. anmodades att säkerställa att före årets utgång, genom ändring i direktivet 2011/16/EU om administrativt samarbete i fråga om Prop. 2015/16:29 beskattning, helt anpassades till den globala standarden. ändringar i direktivet som kommissionen hade lagt fram anpassades successivt till den framväxande OECD- standarden och efter antagande av DAC 2 är bestämmelserna i princip överensstämmande med standarden. De nya bestämmelserna ska tillämpas . beviljades undantag från detta, innebärande att man kan börja tillämpa bestämmelserna först . har upplyst att man inte fullt ut kommer att utnyttja detta undantag, utan kommer att lämna upplysningar enligt de nya bestämmelserna i fråga om nya konton som öppnats –. De nya bestämmelserna i ska ha företräde framför det reviderade sparandedirektivet. Eftersom det finns en betydande överlappning skulle det därför bara bli några få fall där det reviderade sparandedirektivet fortfarande skulle tillämpas. Vinsten med att låta de två instrumenten fungera parallellt skulle vara minimal. På grund av de skillnader som trots allt finns mellan dessa skulle kostnaderna för de finansiella institutionerna och de behöriga myndigheterna för en parallell tillämpning mer än väl uppväga vinsterna. 8.2Kommissionens förslag om upphävande av sparandedirektivet På grund av den utveckling i fråga om automatiskt utbyte av upplysningar som har beskrivits ovan har kommissionen kommit med ett förslag om att sparandedirektivet ska upphävas från utgången av 2015 (Förslag till rådets direktiv om upphävande av rådets direktiv /48/EG, KOM (2015) 129). För att det inte ska uppstå några luckor i rapporteringen föreslås vissa undantag från detta, innebärande att medlemsstaternas skyldigheter kvarstår till och med eller till dess skyldigheterna fullgjorts, i fråga om upplysningar som hänför sig till tiden . Det föreslås också undantag för och i förhållande till , med anledning av att inte kommer att fullt ut tillämpa de nya bestämmelserna i förrän något senare än övriga medlemsstater. Huvudregeln är att sparandedirektivet upphör att gälla , när de nya bestämmelserna i börjar tillämpas. De undantag från detta som berör alla medlemsstater innebär närmare bestämt följande. - Skyldighet finns fortfarande att avseende tid dels lämna uppgifter enligt artikel 4.2 andra stycket, dvs. om det totala belopp som betalas till eller vars betalning ombesörjs för den som är att anse som betalningsombud vid mottagandet, dels lämna respektive utbyta uppgifter enligt artiklarna 8 och 9. Skyldigheten gäller till och med (med hänsyn till beskattningsåret i , som slutar ) eller till dess den har fullgjorts. - Skyldighet finns fortfarande för hemvistmedlemsstaten dels att till och med utfärda intyg som avses i artikel 13.2, 2015/16:29 dels att undanröja dubbelbeskattning genom återbetalning eller avräkning enligt artikel 14 avseende källskatt som tagits ut (med hänsyn till ). I fråga om är huvudregeln att direktivet gäller fortsatt till och med . Beträffande förhållanden som avser tiden görs följande undantag. -skyldighet enligt artikel 12 (intäktsdelning med hemvistmedlemsstaten) gäller till och med eller till dess skyldigheten har fullgjorts. -skyldighet avseende det totala belopp som betalas till eller vars betalning ombesörjs för någon som är att anse som betalningsombud vid mottagandet gäller till och med eller till dess skyldigheten har fullgjorts.