prop · H203102 · 2015-04-15 00:00:00 — I rapporten konstateras bl.a. att överlevnaden efter insjuknande i cancer hade ökat, men att det för vissa diagnoser fanns stora variationer mellan landstingen. Vidare visade rapporten på stora skillnader i väntetider mellan såväl landsting som diagnoser, vilket framgår av tabell 6.1. publicerade även en nationell utvärdering av vården vid astma och kroniskt obstruktiv lungsjukdom (KOL) (Nationella riktlinjer – Utvärdering 2014 – Vård vid astma och KOL). Utvärderingen tyder på att mycket i vården fungerar väl, som det finns ett antal förbätt- ringsområden inom såväl landstingen som kommunerna. Det handlar bl.a. om stärkt fokus på stöd till patienter för att sluta röka. Förbättrings- möjligheterna är särskilt stora när det gäller unga (barn ) och vårdnadshavare till barn med astma. Egenvård och hantering av den egna sjukdomen är viktig vid både astma och KOL och sjukvården har ett stort ansvar för att patienterna ska klara detta. Samverkan och informations- utbyte är grundläggande förutsättningar för god vård när patienterna behöver insatser från flera olika vårdaktörer, vilket är vanligt vid både astma och KOL. Resultatet från utvärderingen tyder dock på att sam- verkan mellan primär- och specialistsjukvården kan bli betydligt bättre. Utvecklingen av slutenvård som kan undvikas Undvikbar slutenvård är ett mått för att uppskatta hälso- och sjukvård- systemets effektivitet som inkluderar samspel mellan öppen- och sluten- vård. Indikatorn bygger på antagandet att om patienter med de utvalda diagnoserna får ett optimalt omhändertagande i den öppna vården kan man generellt sett förebygga och förhindra vårdtillfällen på sjukhus. Det kan handla om både det förebyggande arbetet samt hur primärvården och 2014/15:102 annan öppenvård fungerar. De kroniska sjukdomstillstånd som ingår i bedömningen av undvikbar slutenvård är anemi, astma, diabetes, hjärt- svikt, högt blodtyck, kroniskt obstruktiv lungsjukdom och kärlkramp. Utöver detta ingår även några akuta tillstånd, där rätt behandling given inom rimlig tid bedömts kunna förhindra inläggning på sjukhus. Det handlar om blödande magsår, diarré, epileptiska krampanfall, inflamma- toriska sjukdomar i de kvinnliga bäckenorganen, njurbäckenin- flammation samt öron-näsa-halsinfektioner. I diagram 6.10 visas lands- tingens sammanlagda resultat . En minskning i undvikbar slutenvård skedde, vilket indikerar att landstingen hade utvecklat ett mer effektivt omhändertagande i öppna vårdformer. Generellt sett vårdas männen i högre utsträckning än kvinnor för de diagnoser som ingår i måttet. Detta beror troligen till viss del på att det är vanligare att män drabbas av några av de vanligaste sjukdomarna som ingår i indikatorn (t.ex. hjärtsvikt, högt blodtryck och kärlkramp), men möjligen också på att kvinnor i ett tidigare skede söker vård i öppna vårdformer. Diagram 6.10 Undvikbara slutenvårdstillfällen –2013 Antal personer med per 100 000 invånare Källa: Öppna jämförelser av hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet 2014 (och Kommuner och Landsting). 6.3Prestationer inom hälso- och sjukvården Prestationer som mäts i hälso- och sjukvården är bl.a. besök, telefon- kontakt och vårdtillfälle. Besök motsvarar en behandling i öppen vård och ett vårdtillfälle en behandling i slutenvård. vården särskiljs mottagningsverksamhet från dagsjukvård. är öppen vård som innebär mer omfattande och/eller resurskrävande insatser än vad ett besök kräver. Exempel på dagsjukvård är dagkirurgi, som sker utan att patienten läggs in på sjukhus. i primärvården och i den specialiserade somatiska respektive psykiatriska I diagram 6.11 visas besöksutvecklingen i landstingen 2009– Skr. 2014/15:102 2013, uppdelat på besök hos läkare och besök hos annan personal än ökade antalet läkarbesök . har ökningen varit . Ökningen av besöken hos andra personalkategorier inom hälso- och sjukvården uppgick till 2013. Diagram 6.11 Besöksutveckling i hälso- och sjukvården –2013 Antal besök i tusental Besök hos annan personal än läkare Källa: Statistik om hälso- och sjukvård samt regional utveckling (Kommuner och Landsting). Totalt gjordes 66 miljoner besök inom alla ca 41 miljoner besök i primärvården, ca specialiserade somatiska vården och drygt 5 miljoner besök i den specialiserade psykiatriska vården. Hos läkare gjordes ca 28 miljoner besök och hos övriga personalkategorier ca 38 miljoner besök. Diagram 6.12 visar antalet läkarbesök per 1000 invånare för varje landsting 2013, fördelat mellan primärvård, specialiserad somatisk vård och specialiserad psykiatrisk vård. Inom samtliga tre verksamhetsslag var antalet läkarbesök per invånare högst i . 2014/15:102 Diagram 6.12 Läkarbesök per 1 000 invånare och verksamhet 2013 Källa: Statistik om hälso- och samt regional utveckling (Kommuner och Landsting). 6.4Kostnader för hälso- och sjukvård 6.4.1Landstingens nettokostnader för hälso- och sjukvården Landstingens nettokostnader, exklusive tandvården, uppgick till 216 mil- jarder kronor 2013, vilket innebär att det skett en årlig ökning i löpande priser om . Av landstingens netto- kostnader gick till hälso- och sjukvård (se diagram 6.1). Kostnadsutvecklingen –2013 inom de olika områdena i hälso- och sjukvården framgår av tabell 15 i bilaga 4. Strukturella förhållanden påverkar kostnadsnivån i landstingen För att kunna göra rättvisande jämförelser av kostnadsskillnader mellan landstingen måste hänsyn tas till landstingens olika förutsättningar att bedriva sjukvård. Kostnadsnivån kan inte förväntas vara densamma i alla landsting. Det finns strukturella faktorer som landstingen inte har möjlig- het att påverka, såsom befolkningens ålderssammansättning, den socio- ekonomiska strukturen och sjukdomsbilden. Kostnadsökningarna har generellt sett varit måttliga och legat den senaste femårsperioden. Den genomsnittliga netto- kostnaden för landstingens hälso- och sjukvård uppgick till per invånare 2013. I diagram 6.13 visas den struktur- justerade hälso- och sjukvårdskostnaden per invånare i respektive lands- ting 2012 och 2013. När olika strukturella faktorer tas med i beräkningen framkommer t.ex. att den högre kostnaden per invånare i och till stor del kan förklaras av sådana faktorer. Diagram 6.13 Strukturjusterad hälso- och sjukvårdskostnad 2012 och Anm.: Primärvårdsansluten hemsjukvård, tandvård och omstruktureringskostnader är exkluderade. Källor: Öppna jämförelser av hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet 2013 och 2014 (och Kommuner och Landsting). Kostnaderna för primärvård varierar mellan landstingen Nettokostnaden per invånare kan fördelas på olika verksamhetsgrenar. Då finns dock ingen möjlighet att justera för strukturella skillnader. Däremot kan jämförelser av detta slag ge en ungefärlig uppfattning om hur respektive landsting valt att fördela sina resurser. Med nettokostnader avses kostnader som finansieras med landstingsskatt, generella stats- bidrag och finansnetto, med avdrag för patientavgifter och special- destinerade statsbidrag. Den genomsnittliga nettokostnaden för primärvård uppgick till per invånare 2013, vilket motsvarade av de totala hälso- och sjukvårdskostnaderna. Variationen mellan landstingen var relativt stor. Jämfört med 2012 hade de genomsnittliga kostnaderna för primärvården ökat med i löpande priser. var det landsting där kostnaderna för primärvården utgjorde den högsta andelen av de totala kostnaderna, . I Västra uppgick motsvarande andel till . I diagram 6.14 redovisas kostnader per viktad vårdkontakt i primär- vården och 2013. Detta mått är relativt grovt, då primärvårdens vårdkontakter inte speglar hela primärvårdsinsatsen och då vårdkontakter kan variera och därmed ha olika resursåtgång, vilket inte fångas av måttet. Vårdkontakterna viktas med hänsyn till typen av vårdkontakt, vilken personalkategori som är involverad och i vilken delverksamhet inom primärvården som kontakten redovisas. 2014/15:102 Diagram 6.14 Kostnader per viktad vårdkontakt i primärvård 2012 och 2013 Kronor per viktad vårdkontakt Anm.: Hemsjukvården och läkemedel inom förmånen är exkluderade. Vårdkontakterna viktas med hänsyn till typen av vårdkontakt, vilken personalkategori som är involverad och i vilken delverksamhet inom primärvården kontakten redovisas. Källor: Öppna jämförelser av hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet 2013 och 2014 (och Kommuner och Landsting). Kostnader för specialiserad somatisk vård Kostnaderna för specialiserad somatisk vård framgår av patientregistret vid där samtliga vårdtillfällen och läkarbesök inom den specialiserade somatiska vården registreras. Diagram 6.15 visar kost- naden per s.k. DRG-poäng för den specialiserade somatiska vård som invånarna i respektive landsting fått del av. DRG står för diagnos- relaterade grupper och är ett system för att gruppera enskilda vård- kontakter utifrån medicinskt innehåll och resursförbrukning. De upp- mätta skillnaderna i kostnader mellan landstingen kan delvis bero på mätproblem. Diagram 6.15 Kostnader inom specialiserad somatisk vård 2012 och Kronor per konsumerad DRG-poäng, fasta priser Anm.: Läkemedelskostnad inom förmånen är exkluderade. Källa: Öppna jämförelser av hälso- och sjukvårdens kvalitet och effektivitet 2013 och 2014 ( Kommuner och Landsting och ). I diagram 6.15 jämförs kostnaderna inom den specialiserade somatiska vården i löpande priser . Om samma jämförelse görs justerat till fasta priser var kostnaden per DRG-poäng högre 2012 än 2013, vilket indikerar att produktiviteten hade ökat något, dvs. att kost- naden ökat mindre än de viktade prestationerna. Mätt på detta sätt var kostnadsskillnaderna mellan landstingen ungefär lika stora som när dessa mäts med hälso- och sjukvårdskostnad per invånare, men rangordningen skiljde sig. läns landsting hade 2013 den lägsta kostnaden per DRG-poäng, dvs. den högsta produktiviteten, över genom- snittet. Även hade en låg kostnad per prestation mätt med DRG-poäng. Receptförskrivna läkemedel som finansieras via läkemedelsförmånerna står för den största delen av läkemedelsförsäljningen i . kommer s.k. rekvisitionsläkemedel, som upphandlas av landstingen och främst används inom slutenvården, av öppna sjukhusmottagningar och Ytterligare en typ av läkemedel är smittskydds- Kostnaderna för de senare läkemedlen ökade betydligt 2014. Bland de åtgärder som landstingen har vidtagit för att kontrollera kostnadsutvecklingen för läkemedel kan nämnas ett successivt utvecklande av budget- och incitamentsmodeller samt kunskapsstyrning med fokus på ökad kostnadsmedvetenhet bland förskrivarna. har de flesta landsting fortsatt att öka kostnadsmedvetenheten bland förskrivarna, bl.a. har en majoritet av landstingen numera någon form av decentraliserat kostnadsansvar, som i många fall kombineras med incita- 2014/15:102 mentsmodeller. Vidare infördes en ny samverkansmodell för ordnat införande av nya läkemedel. Modellen syftar till att landstingen via frivillig samordning och koordinering, frivilligt erfarenhetsutbyte och gemensamma strategier ska kunna fatta mer välgrundade, snabbare och mer samordnade beslut runt användning av nya läkemedel. Därigenom ska landstingen bl.a. kunna uppträda som en gemensam kravställare och därmed en starkare köpare, vilket i sin tur bedöms leda till en mer kostnadseffektiv läkemedelsanvändning. Statsbidrag till landstingen för kostnader för läkemedel Till landstingen utbetalas ett specialdestinerat statsbidrag till följd av att landstingen då övertog kostnadsansvaret för läkemedelsför- månerna från den allmänna sjukförsäkringen. De närmare villkoren för bidraget har reglerats i överenskommelser mellan staten och respektive SKL. slöts dock inte någon överenskommelse, utan staten ersatte landstingen utifrån deras faktiska kostnader. ingicks en ny överenskommelse om statens bidrag till landstingen för kostnader för läkemedelsförmånerna. Stabil kostnadsutveckling för läkemedel uppgick kostnaderna för läkemedelsförmånerna (inklusive mervärdesskatt) till , vilket motsvarade en minskning jämfört med föregående år. uppgick kostnaderna för läkemedelsförmånerna till ca , vilket var en ökning jämfört med . I diagram 6.16 visas kostnadsutvecklingen för läkemedelsförmånerna. låg kostnaderna för läkemedelsför- månerna relativt stilla, för att därefter sjunka och sedan stabiliseras. Diagram 6.16 Kostnader för läkemedelsförmånerna 2000–2014 Anm.: Exklusive kostnader för rekvisitionsläkemedel. Källa: Concise (). Uppföljningen av rekvisitionsläkemedel har blivit svårare , bl.a. på grund av att det har blivit vanligare att landstingen erhåller rabatter i samband med förhandlingar med läkemedelsföretag, som inte redovisas i den officiella statistiken. Enligt de uppgifter som finns att tillgå minskade kostnaderna för rekvisitionsläkemedel 2013 jämfört med året innan. Efter justeringar för att kompensera för bristerna i statistiken uppskattas dock kostnaderna i stället ha ökat med 2013. Utvecklingen av läkemedel mot hepatit C går snabbt och 2014 god- kändes fyra nya läkemedel. Landstingens kostnader för dessa läkemedel uppgick till 2014, vilket utgör merparten av lands- tingens kostnadsökning för smittskyddläkemedel . I diagram 6.17 visas kostnadsutvecklingen för smittskyddsläkemedlen för behand- ling av hivinfektioner och hepatit. Kostnaderna för dessa läkemedel utgör den övervägande delen av kostnaderna för smittskyddsläkemedlen. 2014/15:102 Diagram 6.17 Diagram 6.16 Kostnader för vissa smittskyddsläkemedel 2010–2014 Källa: Concise (). Diagram 6.18 visar landstingens kostnader för läkemedelförmånerna fördelade per invånare. Uppgifterna är beräknade med hänsyn tagen till skillnader i befolkningens sammansättning av ålder och kön. Däremot har det inte gjorts någon justering för att sjukdomsbilden varierar mellan landstingen, vilket kan vara en förklaring till kostnadsskillnaderna. Skillnaderna mellan landstingen beror också på vilka läkemedel som respektive landsting hanterar som förmånsläkemedel respektive rekvisi- tionsläkemedel. Skillnaden mellan med de högsta respektive lägsta kostnaderna fortsätter att minska och uppgick till per invånare. landsting är det landsting som har haft lägst kostnad för läkemedelsförmånerna per invånare. Diagram 6.18 Kostnader för läkemedelsförmånerna 2013 och 2014 Källa: Concise (). 6.5Övergripande mål för tandvården Det övergripande målet för tandvården är enligt tandvårdslagen (1985:125) en god tandhälsa och tandvård på lika villkor för hela befolkningen. Landstingen ansvarar för att utifrån det s.k. befolknings- ansvaret planera tandvården och erbjuda en god tandvård åt alla som är bosatta inom . Landstingen svarar också för den avgiftsfria tandvården för barn och ungdomar, specialisttandvård, övrig tandvård för den vuxna befolkningen i den omfattning som de bedömer lämplig och tandvård för särskilda grupper. har beslutat om mål för det statliga tandvårdsstödet (prop. 2007/2008:49, bet. 2007/08:SoU, rskr. 2007/2008:145). Enligt detta mål för tandvården ska det statliga tand- vårdsstödet stimulera den vuxna befolkningen till regelbundna tand- vårdsbesök i förebyggande syfte, samt möjliggöra att patienterna med de största tandvårdsbehoven får en kostnadseffektiv vård efter vars och ens behov och till en rimlig kostnad. har det skett en svag, men kontinuerlig, förbättring av den En hög andel () av dem som besökte tandvården kände sig respektfullt bemötta och ansåg att tandvården i stort var patientfokuserad. Trots att den självskattade tandhälsan i befolkningen som helhet förbättrats kvarstår betydande socioekonomiska ses ingen förbättring av den självskattade tandhälsan bland utsatta grupper (arbetslösa, personer med sjukpenning 2014/15:102 och utlandsfödda). Karies och tandlossning var de vanligaste tandsjuk- domarna. avstod av den vuxna befolkningen att söka tandvård trots upplevda behov. Av dessa uppgav att de avstod på grund av ekonomiska skäl. Tandvårds- och läkemedels- förmånsverket redovisade i rapporten av det statliga tandvårdsstödet (2014) att låginkomsttagare tenderade att besöka tandvården i lägre utsträckning än personer med högre inkomst, men de med lägre inkomst konsumerade i gengäld mer tandvård när de väl besökte tandvården. Sammanfattningsvis visade verkets analys att det inte fanns några större skillnader mellan inkomstgrupper avseende erhållet statligt tandvårdsstöd. I de allra flesta åldersgrupper fick individer med högre inkomst totalt sett inte mer stöd än individer med lägre inkomst. Befolkningens nöjdhet med tandvården Svenskt Kvalitetsindex mäter befolkningens nöjdhet med olika verksam- heter i samhället. Mätningen 2014 visade att patienterna var mycket nöjda med tandvården. Undersökningen visar att folktandvården får på nöjdhetsskalan och den privata tandvården , vilket innebar en liten ökning från föregående år för båda. Totalt sett låg tandvården som samhällsservice i toppen på nöjdhetsindexet, både i jämförelse med andra branscher och i jämförelse med andra områden inom samhällsservicen (utbildning, vård och omsorg och infrastruktur). Siffrorna för tandvården har i stort sett varit lika höga sedan mätningarna började . Diagram 6.19 visar andelen vuxna som besökte tandvården –2013. Den genomsnittliga besöksfrekvensen uppgick till för kvinnorna och för männen. Besöksfrekvensen låg tämligen för både kvinnor och män. av den vuxna befolkningen hade besökt tandvården och sett hade av den vuxna befolkningen besökt tandvården. Diagram 6.19 Andel vuxna som besökt tandläkare eller tandhygienist Tandvården finansieras av staten, landstingen och patienterna. Lands- tingen finansierar tandvården till vuxna med särskilda behov av tandvårdsinsatser och tandvården till barn och ungdomar. –ökade landstingens kostnader för tandvård med (se tabell 6.2). Landstingens kostnader för tandvård Miljoner kronor, löpande priser -0,7 -0,2 Anm.: Uppgift för landsting inkluderar . Källa: Landstingens räkenskapssammandrag (). För patienter med särskilda behov av tandvårdsinsatser och patient- grupper med behov av särskilt stöd ska landstingen erbjuda dels avgifts- fri munhälsobedömning (uppsökande verksamhet), dels nödvändig tandvård till hälso- och sjukvårdsavgift. Enligt 9 § tredje stycket tand- vårdsförordningen (1998:1338) avses med nödvändig tandvård sådan tandvård som i det enskilda fallet påtagligt förbättrar förmågan att äta I nödvändig tandvård ingår inte behandling med fastsittande Om allmäntillståndet hos patienten inte medger någon mer om- fattande behandling ska denna enligt samma bestämmelse i stället inriktas på att motverka smärta och obehag genom att hålla patienten fri från sjukliga förändringar i munnen. genomförde SKL en sär- skild satsning på att kvalitetssäkra uppföljningen av landstingens insatser 2014/15:102 avseende det särskilda tandvårdsstödet. I sin rapport, Uppföljning av landstingens särskilda tandvårdsstöd, konstaterade SKL att det liksom tidigare förekom betydande variationer mellan landstingen. SKL gjorde bedömningen att vissa avvikelser var så stora att de inte enbart kunde förklaras av lokala förutsättningar i landstingen, utan att variationerna sannolikt berodde på bl.a. skillnader i organisationen av verksamheten och i rutinerna för registrering. Dessa osäkerheter i underlaget innebär att möjligheterna till jämförelser är begränsade. En tendens som dock kan utläsas är att antalet personer som hade erhållit munhälsobedömning i merparten av landstingen minskat något i förhållande till 2011, som kostnaderna i princip var oförändrade totalt sett. Den konstaterade ökande kostnadsutvecklingen för nödvändig tandvård fortsatte 2013 enligt SKL. Den genomsnittliga kostnaden per behandlad person ökade från ca 2011 till ca 2013. Det motsvarar en ökning . –Verksamheterna inom består av omsorg om äldre personer, stöd och service till personer med funktionsnedsättning samt individ- och familjeomsorg, som i sin tur är indelad i sociala barn- och ungdomsvård, vård av vuxna personer med missbruks- och beroendeproblem, stöd till brottsoffer samt ekonomiskt bistånd. –Kostnaderna för verksamheterna inom uppgick totalt till 2013 (se diagram 7.1). Kostnadsutveck- lingen 2009–2013 framgår av tabell 16 i bilaga 4. –Andelen verksamhet som bedrevs i privat regi (av föreningar, stiftelser, privata företag och enskilda) 2013 motsvarade av kostnaderna för omsorgen om äldre, av kostnaderna för individ- och familjeomsorg samt av kostnaderna för stöd till personer med funktionsnedsättning. –Antalet kommunalt anställda i verksamheterna uppgick enligt personalstatistiken från Kommuner och Landsting (SKL) till 250 000–260 000 personer. Diagram 7.1 Kostnader per verksamhet för socialtjänst 2013 Insatser till personer med Källa: Räkenskapssammandrag för kommuner (). 7.1Övergripande mål och måluppfyllelse av vissa riktade statsbidrag Enligt socialtjänstlagen (2001:453) ska främja männi- skornas ekonomiska och sociala trygghet, jämlikhet i levnadsvillkor och aktivt deltagande i samhällslivet. Den ska inriktas på att frigöra och utveckla enskildas och gruppers egna resurser. på respekt för människornas självbestämmanderätt och integritet. Gemensamt för alla områden inom är att insatser ska vara av god kvalitet och att det för utförandet av uppgifter ska finnas personal med lämplig utbildning och erfarenhet. Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utvecklas och säkras. 2014/15:102 Måluppfyllelse av verksamhetsövergripande riktade statsbidrag Överenskommelsen om stöd till en evidensbaserad praktik utvärderad Överenskommelsen mellan regeringen och SKL om en evidensbaserad praktik inom har som övergripande mål att brukarna ska få ta del av insatser som bygger på bästa tillgängliga kunskap. Den första överenskommelsen togs fram . Därefter har parterna ingått årliga överenskommelser. Arbetet inom ramen för överenskommelsen ska stärka möjligheter att skapa och använda relevant kunskap och informationsteknik. En central del i överenskommelsen är de regionala stödstrukturerna, vars syfte är att stödja utvecklingen och sprida kunskap. Stödstrukturerna är således en nyckel i arbetet mot en evidensbaserad praktik. Stödstrukturernas uppbyggnad skiljer sig visserligen åt mellan länen, men målet är att stukturerna ska innefatta vissa strategiska funktioner såsom att försörja kommuner och landsting med praktiskt verksamhets- stöd, vara utvecklingsstöd när ny kunskap ska tas till vara, samordna länsgemensamma utvecklingsarbeten och fungera som en dialogpartner till den nationella nivån. Statskontoret har utvärderat överenskommelsen. Myndigheten konstaterade bl.a. i rapporten praktik inom (2014:18) att överenskommelsen hade bidragit till verksamhetsutveckling inom . Arbetet inom ramen för överenskommelsen hade vidare enligt myndigheten förbättrat för- utsättningarna för att arbeta evidensbaserat och att använda informationsteknik. Utvärderingen visade också att de regionala stöd- strukturerna hade fått en tydlig ställning i den regionalpolitiska organisationen. av socialcheferna uppgav att stödstrukturen i stor utsträckning hade fungerat som arena för lokala och regionala politiska prioriteringar och strategier inom välfärdsområdet. Statskontoret konstaterade däremot att steget fortfarande var långt till en mer systematiserad kunskapsutveckling i kommunerna. Det saknades tydliga processer för brukarmedverkan och kopplingen till forskningen behövde stärkas. Vidare var arbetet med e-hälsa inte tillräckligt integrerat med övriga insatser inom . E-hälsa – tillgänglig och säker information inom kommunens socialtjänst utvärderad Strategin för tillgänglig och säker information inom vård och omsorg – Nationell e-hälsa, som regeringen beslutade om 2010, syftar till att för- bättra informationshanteringen inom samt hälso- och sjuk- vården. Satsningen på e-hälsoarbetet har till stora delar omfattats av överens- kommelsen mellan regeringen och SKL om en evidensbaserad praktik. Satsningen på e-hälsa har bl.a. bestått av stimulansbidrag om 2010–2014 till kommunerna för att införa e-tjänster inom samt för att använda strukturerad och mobil dokumentation.