prop · H30364 · 2015-12-07 00:00:00 — fikationsmärkning samt tillverkarens namn och kontaktuppgifter. således åtskilliga punkter som importören måste kontrollera innan denne släpper ut en produkt. är skyldigheten knappast av särskilt betungande art och torde utgöras av sådana märkningar och sådan dokumentation som ändå normalt ligger i importörens intresse att kontrollera vid en leverans. Skyldigheten bör införas genom att i lag- texten hänvisa till de paragrafer som berör tillverkarens skyldigheter enligt tidigare avsnitt. Tillverkarens särskilda skyldigheter framgår av 10–12 §§ i den nya I promemorians föreslagna lagtext hänvisas till 7–10 §§. uppfylla kravet i artikel 9.2 om vad importören ska säkerställa att till- verkaren uppfyllt anser regeringen, som Transportstyrelsen, att det är mer riktigt att hänvisa till 10 och 11 §§ samt de föreskrifter som medde- lats i anslutning till 9 §. Den sistnämnda paragrafen är ett bemyndigande och innehåller därför inga krav i sig själv utan dessa kommer att medde- las genom föreskrifter och detta bör framgå av hänvisningen. Transportstyrelsens redaktionella synpunkt angående 14 § i förslaget beaktas och ordet ”släpps” ersättas med ordet ”släppts”. Enligt artikel 9.8 ska en importör efter det att produkten har släppts ut på marknaden kunna uppvisa en kopia av för- säkran om överensstämmelse eller annan försäkran för en marknads- kontrollmyndighet och se till att myndigheten på begäran kan få tillgång Prop. 2015/16:64 till den tekniska dokumentationen. Skyldigheten saknar motsvarighet i den nuvarande fritidsbåtslagen. Skyldigheten föreslås framgå av den nya lagen då dokumentationen i fråga utgör en förutsättning för en effektiv marknadskontroll. Till följd av Lagrådets synpunkt som tagits upp i avsnitt 6.5.1 har lag- texten justerats. Regeringens förslag: Innan en distributör tillhandahåller en produkt på marknaden ska denne verifiera att produkten är CE-märkt, åtföljs av en försäkran om överensstämmelse eller annan försäkran och att tillverkaren och importören har uppfyllt kraven avseende bruksanvis- ningar och säkerhetsinformation, identifikationsmärkning, namn och kontaktuppgifter. Om distributören anser eller har anledning att anta att produkten inte är förenlig med de grundläggande kraven får distributören inte till- handahålla produkten på marknaden förrän den uppfyller kraven. Om produkten bedöms utgöra en risk, ska tillverkaren eller importören och marknadskontrollmyndigheten informeras. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians uttryck försäkran om överensstämmelse i 15 § har ersatts med en hänvisning till 7 §. Vissa redaktionella ändringar och följdänd- ringar med anledning av ändringar i avsnitt 6.4.1 har också gjorts. Remissinstanserna: Transportstyrelsen framför att det framstår som mindre lämpligt att i 15 § första stycket hänvisa till ”kraven i 9 §” då 9 § endast innehåller ett bemyndigande. Skälen för regeringens förslag: I artikel 10.1 i fritidsbåtsdirektivet anges att när en distributör tillhandahåller en produkt på marknaden ska distributören iaktta vederbörlig omsorg för att se till att kraven i direk- tivet uppfylls. Av artikel 10.2 följer att innan distributören tillhandahåller en produkt på marknaden, ska denne kontrollera att produkten är försedd med CE-märkning samt åtföljs av försäkran om överensstämmelse eller annan försäkran, instruktionsbok, bruksanvisningar och säkerhetsföre- skrifter på ett eller flera språk som lätt kan förstås av konsumenterna och andra slutanvändare i den medlemsstat där produkten ska användas. Dessutom ska distributören kontrollera att tillverkaren och importören har uppfyllt kraven gällande identifikationsmärkning och uppgifter om tillverkarens och importörens namn och kontaktuppgifter. Enligt artikel 10.2 andra stycket får en distributör som anser eller har skäl att tro att produkten inte är förenlig med de grundläggande säkerhetskraven inte släppa ut produkten på marknaden förrän den överensstämmer med de tillämpliga kraven. Om produkten utgör en risk, ska importören dessutom informera tillverkaren eller importören och marknadskontrollmyndig- heterna om detta. Kraven på en distributör liknar således kraven som ställs på en importör. De överväganden som gäller för avsnitt 6.5.2 är således även tillämpliga för detta avsnitt. Det framstår även här som mer ändamåls- 2015/16:64 enligt att, liksom Transportstyrelsen påpekar, hänvisa till ”de föreskrifter som meddelats i anslutning till 9 §” och inte ”kraven i 9 §”. En skillnad mellan kraven på distributör och importör är dock att kraven på distri- butör är något lägre ställda eftersom distributören enligt artikel 9.1 endast ska iaktta vederbörlig omsorg för att kraven ska vara uppfyllda. Denna skillnad mellan skyldigheterna för en distributör jämfört med importör är utformad utifrån rambeslutet nr 768/2008/EG. Skillnaden finns också uttryckt i skäl 11 i fritidsbåtsdirektivet där det anges att det är nödvändigt att göra en tydlig åtskillnad mellan importören och distributören eftersom det är importören som för in produkter från tredjeländer på unionsmark- naden och därför är den som bör se till att kraven uppfylls. Det är osäkert vilka skillnader skyldigheterna i praktiken medför då alla produkter ska uppfylla de grundläggande kraven oavsett vilken aktör som tillhanda- håller produkten. Direktivets uttalade skillnader föreslås dock få genom- slag genom att distributören gentemot tidigare aktörer (tillverkaren och importören) får en skyldighet att verifiera (termen stämmer bättre överens med den engelska versionens ordalydelse shall verify och andra språkversioner av direktivet) att de tidigare aktörerna har fullgjort sina skyldigheter om att produkten ska vara försedd med CE-märkning samt åtföljas av en försäkran om överensstämmelse m.m. Detta kan exempel- vis åstadkommas genom att distributören inhämtar ett intyg eller uppgift från den berörde aktören om att skyldigheterna fullgjorts. Till följd av Lagrådets synpunkt som tagits upp i avsnitt 6.5.1 har lag- texten justerats. 6.5.4Importörens och distributörens skyldigheter vid lagring och transport Regeringens förslag: En importör eller en distributör ska så länge denne har ansvar för en produkt säkerställa att lagrings- eller trans- portförhållandena inte äventyrar produktens överensstämmelse med de grundläggande kraven. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Vissa följdändringar med anledning av ändringar i avsnitt 6.4.1 har dock gjorts. En redaktionell ändring har också gjorts. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: I artikel 9.5 och 10.3 i fritidsbåts- direktivet föreskrivs att en importör respektive en distributör så länge de har ansvar för en produkt ska se till att lagrings- eller transportförhållan- dena inte äventyrar produktens överensstämmelse med de grundläggande kraven i artikel 4.1 och bilaga I. Artiklarna är nya i förhållande till det äldre fritidsbåtsdirektivet och den nuvarande fritidsbåtslagen. Kravet innebär att importörerna och distributörerna behöver ta fram rutiner eller på annat sätt säkerställa att produkten och dess egenskaper inte förändras under lagring eller transport. Kravet föreslås införas genom lag då bestämmelserna ställer krav på aktörer. Tillverkarens och importörens skadeförebyggande Prop. Regeringens förslag: En tillverkare eller en importör ska bedriva ett skadeförebyggande arbete i syfte att få kännedom om risker hos produkter som de har tillhandahållit. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om tillverkares och importörers skyldigheter att bedriva skadeförebyggande arbete. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. En redaktionell ändring har dock gjorts. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: I artiklarna 7.4 och 9.6 i fritidsbåts- direktivet anges att när det anses lämpligt med tanke på de risker som en produkt utgör, ska tillverkare respektive importörer för att skydda konsumenternas hälsa och säkerhet utföra slumpvis provning av produk- ter som tillhandahålls. Tillverkare och importörer ska också utreda och vid behov registerföra klagomål, produkter som inte är förenliga med kraven och produktåterkallelser samt informera distributörerna om all sådan övervakning. Skyldigheterna saknas i det äldre fritidsbåtsdirektivet och i den nuvarande fritidsbåtslagen. I 20 § produktsäkerhetslagen (2004:451) finns dock ett allmänt krav på att tillverkare ska granska och föra register över inkomna klagomål när det gäller skaderisker. Det behöver dock införas krav som är specifika för fritidsbåtsdirektivet och de har utformats utifrån hur motsvarande skyldigheter i direktiv /48/EG om leksakers säkerhet har införts i svensk lagstiftning. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer föreslås få meddela närmare föreskrifter för att precisera skyldigheterna för till- verkarna och importörerna. 6.5.6Tillverkarens, importörens och distributörens skyldigheter vid bristande överensstämmelse Regeringens förslag: En tillverkare eller en importör som anser eller har anledning att anta att en produkt som denne har släppt ut på mark- naden inte är förenlig med de krav som föreskrivs i den nya lagen eller i föreskrifter meddelade i anslutning till lagen, ska vidta de korrigerande åtgärder som krävs för att få produkten att överens- stämma med kraven eller om det är lämpligt dra tillbaka eller återkalla produkten. Ett tillbakadragande eller en återkallelse av produkten ska ha det innehåll som anges i 15–18 §§ produktsäkerhetslagen. En distributör som anser eller har anledning att anta att en produkt, som denne har tillhandahållit på marknaden, inte är förenlig med kraven ska säkerställa att det vidtas nödvändiga korrigerande åtgärder för att få produkten att överensstämma med kraven eller om det är lämpligt dra tillbaka eller återkalla produkten. En tillverkare, en importör eller en distributör som anser eller har anledning att anta att en produkt som denne har släppt ut eller till- handahållit på marknaden utgör en risk ska underrätta behöriga marknadskontrollmyndigheter i de medlemsstater inom Europeiska unionen där denne tillhandahållit produkten och lämna detaljerade uppgifter om bristerna och de korrigerande åtgärder som vidtagits. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians lydelse av skyldigheten i 18 § tredje stycket har formule- rats annorlunda. Vissa redaktionella ändringar har också gjorts. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i ställer sig frågande till att 19 § i lagförslaget talar om marknadsmyndigheter medan lagtexten i övrigt talar om marknadskontrollmyndighet. Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ställer sig frågande till formuleringen att en distributör ska säkerställa att tillverkaren eller importören fullgör sina skyldigheter och menar att formuleringen inte har någon motsvarighet i direktivet. En distributör har inte några legala möjligheter att säkerställa att andra ekonomiska aktörer fullgör sina skyldigheter och att relevansen i kravet bör övervägas, särskilt med beaktande av att kravet är kopplat till en sanktionsavgift. Vidare framför Swedac att det i 19 § i förslaget inte är tydligt vad som avses med begreppet ”marknadsmyndigheter”; avses marknadskontrollmyndighet, sektorsmyndigheter eller kanske både och? Även Transportstyrelsen ifrågasätter begreppet ”marknadsmyndighet” och menar att det bör bytas ut mot ”marknadskontrollmyndighet”. Skälen för regeringens förslag Av artikel 7.8 och 9.7 i fritidsbåtsdirektivet framgår att tillverkare och importörer som anser eller har skäl att tro att en produkt som de har släppt ut på marknaden inte uppfyller kraven i direktivet ska vidta de korrigerande åtgärder som behövs för att få produkten att stämma överens med kraven eller om lämpligt dra tillbaka eller återkalla Om produkten utgör en risk, ska de dessutom underrätta de behöriga nationella marknadskontrollmyndigheterna i de medlemsstater där de tillhandahållit produkten och lämna uppgifter om i synnerhet den bristande överensstämmelsen och de korrigerande åtgärder som vidtagits. Liknande krav ställs på distributören i artikel 10.4. Av denna artikel följer att en distributör som anser eller har skäl att tro att en produkt som denne har tillhandahållit på marknaden inte är förenlig med direktivet ska säkerställa att det vidtas nödvändiga korrigerande åtgärder för att få produkten att överensstämma med kraven eller om lämpligt dra tillbaka eller återkalla produkten från marknaden. Distributören behöver alltså inte, till skillnad från tillverkare och importörer, vidta korrigerande åtgärder utan ska i stället säkerställa att nödvändiga korrigerande åtgärder vidtas. Distributörens skyldigheter torde därför exempelvis kunna utgöras av att denne begär att tidigare led i distributionskedjan gör rättelser och vidtar korrigerande åtgärder samt att distributören i avvaktan på åtgärder inte distribuerar produkten. Mot den nu beskrivna bakgrunden är det tydligt att promemorians förslag till 18 § tredje stycket, liksom påpekats av Swedac, fått en mindre lyckad utformning. Det framgår också om man jämför lydelsen av artikel 7.8 och 9.7 med 10.4. I den sistnämnda artikeln talas inte som i de andra om att ”vidta de korrigerande åtgärder” utan ”säkerställa att det vidtas nödvändiga korrigerande åtgärder”. Exempel på det sist- nämnda lämnades i stycket ovan. Om tillräckliga sådana åtgärder vid- tagits, med hänsyn tagen till omständigheterna i det enskilda fallet, får distributören anses ha fullgjort sina skyldigheter. Att få produkten att överensstämma med kraven innebär att rätta till de brister som finns exempelvis avseende konstruktion, märkning, med- följande information eller annan dokumentation som innebär att produkten inte uppfyller direktivets krav. Om bristen inte ger upphov till en allvarlig risk, kan i vissa fall en kompletterande varningsmärkning ses som en proportionell åtgärd för de exemplar av produkten som redan levererats till handeln. Såsom framgår av definitionen i artikel 3 avser tillbakadragande att en produkt i leveranskedjan förhindras att tillhanda- hållas på marknaden. Vidare framgår att återkallelse avser att en produkt som redan tillhandahållits slutanvändaren dras tillbaka, dvs. att den ska återgå från såväl distributörer som konsumenter. Kravet att vidta korrigerande åtgärder Kravet i fritidsbåtsdirektivet att vidta korrigerande åtgärder motsvaras delvis av nu gällande regler i produktsäkerhetslagen (2004:451) om skyldigheter för en näringsidkare som har tillhandahållit en farlig vara (se 14 och 15 §§ i den lagen). Emellertid talas där inte om åtgärder för att få produkten att överensstämma med kraven, utan endast om återkallelse från distributörer eller konsumenter. Enligt 5 § i den nuvarande fritids- båtslagen kan marknadskontrollmyndigheten ålägga tillverkare att åter- kalla produkter från marknaden om myndigheten konstaterar att produkten äventyrar säkerheten eller i annat väsentligt avseende inte uppfyller kraven. Om tillverkaren inte har sitt säte i , får åläggan- det i stället avse importören eller tillverkarens representant i . fritidsbåtsdirektivet utvidgas kravet på korrigerande åtgärder jämfört med dagens svenska lagstiftning. Det görs dels genom att även andra korrige- rande åtgärder än återkallelse ska vidtas, dels genom att importörer och distributörer får en direkt skyldighet att vidta åtgärder respektive säker- ställa att åtgärder utförs. Dessutom behöver bristerna inte vara av väsent- lig art för att de ska åtgärdas . I praktiken kan skillnaderna få betydelse genom att bristande överensstämmelse vad gäller exempelvis dokumentation och identifieringsmärkning kan vara enklare för mark- nadskontrollmyndigheterna att bevisa än brister i säkerhetskraven. Bestämmelserna om de olika aktörernas skyldigheter i fråga om åtgärder vid bristande överensstämmelse är av grundläggande betydelse och bör framgå av den nya lagen. Förslaget har utformats med utgångs- punkt i hur motsvarande skyldigheter i 21 och 22 §§ lagen (2011:579) om leksakers säkerhet har införts i svensk lagstiftning. Villkor för tillbakadragande och återkallelse I produktsäkerhetslagen återfinns bestämmelser om de villkor som gäller vid tillbakadragande och återkallelse av produkter. I produktsäker- hetslagen används emellertid endast uttrycket återkallelse för att beskriva dessa åtgärder. Av 16 § i den lagen framgår att tillverkaren ska erbjuda sig att avhjälpa det fel som skaderisken hänför sig till (rättelse), ta till- baka varan och leverera en annan felfri vara av samma eller motsvarande slag (utbyte), eller ta tillbaka varan och lämna ersättning för den (åter- gång). En tillverkare som återkallar en vara ska tillkännage erbjudandet och villkoren för detta samt informera om skaderisken. Enligt 17 § i samma lag ska villkoren för återkallelsen bestämmas så att erbjudandet kan förväntas bli godtaget av innehavarna. Villkoren ska innebära att erbjudandet ska fullgöras inom skälig tid och utan väsentlig kostnad eller olägenhet för dem som utnyttjar det. Vid återgång ska ersättningen för det återlämnade svara mot kostnaden för att återanskaffa en ny vara av samma eller motsvarande slag. Om det finns särskilda skäl för det, får avdrag från återgångsersättningen göras för den nytta som innehavaren av varan har haft. Av 18 § framgår att en tillverkare utan dröjsmål ska låta förstöra eller på något annat sätt oskadliggöra en vara som har tagits tillbaka i samband med utbyte eller återgång, om varan är särskilt farlig. I fritidsbåtsdirektivet finns inte angivet närmare tillväga- gångssätt eller innehåll vid återkallelse eller tillbakadragande av produkten. De bestämmelser om innehåll i en återkallelse som finns i produktsäkerhetslagen (15–18 §§) bör göras tillämpliga på produkter i den föreslagna lagen. Skyldighet att underrätta myndigheter Den underrättelseskyldighet som i fritidsbåtsdirektivet åläggs tillverkare, importörer och distributörer, se andra meningen i artiklarna 7.8, 9.7 och 10.4, återfinns även i regler som gäller för fritidsbåtar. Enligt 23 § produktsäkerhetslagen ska näringsidkare som får kännedom om att en vara eller tjänst som de tillhandahåller eller har tillhandahållit är farlig underrätta marknadskontrollmyndigheten om det och om de åtgärder som har vidtagits för att förebygga skadefall. Marknads- kontrollmyndigheten behöver dock inte underrättas, om det uppenbart skulle vara utan betydelse. Underrättelseskyldigheten är av stor betydelse Prop. 2015/16:64 för arbetet med att korrigera och vidta åtgärder mot produkter som inte överensstämmer med kraven. Det är angeläget att regelverket för fritids- båtar och vattenskotrar inte i onödan avviker från vad som gäller för övriga konsumentprodukter. En hänvisning till bestämmelsen i produkt- säkerhetslagen är emellertid inte lämplig eftersom den bestämmelsen inte är anpassad till de termer som används för de olika aktörerna i fritids- båtsdirektivet och den föreslagna lagen. Skyldigheten att underrätta myndigheterna bör därför införas i den föreslagna lagen. Av artikel 43 i direktivet framgår att bestämmelser om marknads- kontroll finns i och rådets förordning (EG) nr 765/2008. I nämnda förordning finns en definition av ordet marknads- kontrollmyndighet: en myndighet i varje medlemsstat som ansvarar för att genomföra marknadskontroll på sitt territorium. Ordet marknads- myndighet omnämns inte i EU-förordningen. Liksom flera remiss- instanser menat bör alltså termen marknadsmyndighet ersättas med marknadskontrollmyndighet. Det rör sig för övrigt av allt att döma om en felskrivning i promemorian. Fritidsbåtsdirektivet använder sig av uttrycket ”skäl att tro” och det bör av skäl som redovisades i avsnitt 6.5.2 ersättas med ”anledning att anta”. Det bör också noteras att i den svenska språkversionen av fritidsbåts- direktivet finns ett översättningsfel i den andra meningen i artikel 10.4. Ordet ”tillverkarna” har felaktigt angetts i stället för ”distributörerna”. 6.5.7Skyldighet att kunna identifiera aktörer Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka uppgifter som till- verkare, tillverkarnas representanter, importörer, distributörer och privatimportörer ska lämna till en marknadskontrollmyndighet i fråga om identifiering av aktörer som har levererat eller mottagit en produkt. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Aktören tillverkarens representant saknas dock i promemorians förslag till 20 §. Dessutom är promemorians förslag, språkligt sett, annorlunda utformat. Remissinstanserna: Transportstyrelsen menar att artikel 13 i direk- tivet i sin helhet bör omhändertas i lagen då det är fråga om uttryckliga skyldigheter för ekonomiska aktörer. Styrelsen menar att det saknas anledning att lämna detta till föreskrifter. Skälen för regeringens förslag: I artikel 13.1 i fritidsbåtsdirektivet föreskrivs att de ekonomiska aktörerna (tillverkare, tillverkarens repre- sentant, importör och distributör) på begäran av marknadskontroll- myndigheterna ska identifiera alla ekonomiska aktörer som har levererat en produkt till dem och alla ekonomiska aktörer som de har levererat en produkt till. Aktörerna ska kunna lämna informationen efter att de fått produkten levererad och efter att de själva har levererat produkten. I artikel 13.2 föreskrivs att en privatimportör, på begäran av marknadskontrollmyndigheten, ska kunna identifiera vilken 2015/16:64 ekonomisk aktör som har levererat produkten till dem och informationen ska kunna lämnas efter det att de fått produkten levererad. Kraven på att kunna identifiera aktörer upp till är strängare än de krav som bokföringsregleringen ställer på att närings- idkare ska bevara räkenskapsinformation i form av verifikationer och handlingar som verifikationer hänvisar till. Enligt 7 kap. 2 § bokförings- lagen (1999:1078) ska denna dokumentation bevaras fram till och med det sjunde året efter utgången av det kalenderår då räkenskapsåret avslutades. Det kan således ifrågasättas om kraven är proportionella i förhållande till sitt syfte, i vart fall för privatimportörer. är det rimligt att anta att en privatperson som från tredjeland importerar en fritidsbåt eller en vattenskoter för att använda för eget bruk också kommer att kunna spara information om vem som levererat produkten till denne eftersom det oftast torde röra sig om sällanköp och relativt stora värden. Fritidsbåtsdirektivet ställer tydliga krav på de olika aktörerna. Kraven är emellertid relativt ingående beskrivna i direktivet och motiveras av ordningsskäl. Regeringen finner det därför, i motsats till Transport- styrelsen, lämpligt att de läggs fast i föreskrifter som meddelas av rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Detta är möjligt enligt 8 kap. 2 § första stycket 2 jämförd med 8 kap. 3 § regerings- formen. 6.6Situationer då tillverkarens skyldigheter och uppgifter överförs eller överlåts till en annan aktör Regeringens förslag: En tillverkare får genom en skriftlig fullmakt utse en representant som ska utföra de uppgifter som anges i full- makten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om krav på innehållet i och omfattningen av fullmakten. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt fritidsbåtsdirektivet kan en del av tillverkarens skyldigheter under vissa förutsättningar dels frivilligt överlåtas till andra aktörer, dels överföras till andra i några situationer då tillverkaren inte har fullgjort sina skyldigheter. Dessutom finns situa- tioner då importörer, distributörer och andra kan anses vara tillverkare och därmed övertar dennes skyldigheter.