prop · H30311 · 2015-09-22 00:00:00 — I 8–18 §§ finns bestämmelser om förfarandet vid nämnden. väcks således talan hos nämnden genom ansökan, som ska vara skriftlig och förutom uppgift om parternas namn, hemvist och den berörda fastig- heten innehålla sökandens yrkanden och de grunder som åberopas. ansökan inte uppfyller dessa grundläggande förutsättningar för prövning av tvisten, ska nämnden förelägga sökanden att avhjälpa bristerna. förelägganden inte följs, kan nämnden avvisa ansökan. avvisas, ska nämnden enligt 9 § ge motparten tillfälle att skriftligen yttra sig över den. Någon ansökningsavgift tas inte ut hos . Om det behövs för frågans avgörande, ska nämnden hålla förhandling som ska ske på en plats som är välbelägen för parterna. trots kallelse inte infinner sig, ska målet avskrivas. vite föreläggas att infinna sig (10 §). Av 11 § framgår att nämnden ska klarlägga tvistefrågorna och vara verksam för att målet ska utredas samt söka förlika parterna. ska besiktning äga rum på platsen om det finns behov av det. ges att nämnden vid behov kan anlita sakkunnig för särskild utredning. Nämnden kan också kalla in en särskilt insatt person för att höras i ett Enligt 14 § ska, i mål om inlösen enligt 39, 40 eller 44 § lagen om all- männa vattentjänster, huvudmannen svara för kostnaderna på ömse sidor Bestämmelserna i 18 kap. 6 och 8 §§ ska Det innebär bl.a. att om part genom vårdslöshet eller för- summelse vållat motparten kostnad är den vållande parten skyldig att er- sätta sådan kostnad. Vidare ska ersättning inte lämnas för kostnad som inte varit skäligen påkallad. I andra mål kan på begäran av en part och om det finns särskilda skäl, parten tillerkännas ersättning av motparten för kostnad vid nämnden. Nämnden kan under handläggningen av ett mål fatta interimistiskt gällande beslut (15 §). I nämndens beslut ska det enligt 16 § anges om part kan föra talan mot beslutet och vad parten då har att iaktta. stämmelsen framgår vidare att nämndens beslut ska meddelas så snart som möjligt sedan utredningen avslutats. Vid nämndens sammanträden och vid besiktning ska det föras proto- koll (17 §). Nämnden kan vid tillämpning av flera av bestämmelserna i lagen be- sluta om förelägganden vilka i sin tur kan förenas med vite. I 19–23 §§ finns bestämmelser om överklagande varvid det bl.a. anges att vissa beslut får överklagas särskilt medan andra enbart får överklagas i samband med slutligt beslut. Nämndens beslut får verkställas som dom- stols dom (19 §). Av 20 § framgår att nämndens beslut överklagas hos vars prövning sker i dess sammansättning som mark- och Den som vill överklaga ska enligt 21 § göra det inom från den dag då klaganden fick del av beslutet. ande av ett beslut genom vilket saken avgörs, tillämpas som huvudregel bestämmelserna i om överklagande av tingsrätts domar i tvistemål. Vid överklagande i mål om inlösen eller ersättning enligt 14 § ska dock huvudmannen enligt 22 § alltid själv bära såväl sina egna kostnader som kostnader som uppstått för motparten genom att huvudmannen fullföljt talan. Detta gäller dock inte kostnader som avses i 18 kap. 6 och 8 §§ . Prövningstillstånd krävs inte för att hovrätten ska pröva nämndens beslut. Lagen om allmänna vattentjänster Lagen om allmänna vattentjänster trädde i kraft och ersatte då den tidigare gällande lagen om allmänna vatten- och avloppsanläggningar. Jämfört med den äldre lagen har hänsynen till miljön fått en mera framträdande plats och tillämpningen av vissa skadeståndsregler har vidgats. Vidare har lagen om allmänna vattentjänster en modernare språklig utformning och redaktionell struktur. Med vattentjänster avses i lagen vattenförsörjning och avlopp (va). Lagen bygger på principen att tillgången till vattentjänster som dricksvatten och avlopp är ett primärbehov och en förutsättning för en tillfredsställande levnadsstandard. Av lagens inledande bestämmelser framgår bl.a. att lagen syftar till att säkerställa vattenförsörjning och att avlopp ordnas i ett större sammanhang, om det behövs med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön (1 §). Av 3 § framgår att det bara är kommuner eller kommunala bolag som kan vara huvudmän för allmänna va-anläggningar. Av 6 § framgår att om det med hänsyn till skyddet för människors hälsa eller miljön behöver ordnas vattenförsörjning eller avlopp i ett större sammanhang för viss bebyggelse eller blivande bebyggelse ska kommunen bestämma det verksamhetsområde inom vilket vattentjänsten eller vattentjänsterna ska ordnas. Kommunen ska också se till att behovet , och så länge det finns kvar, tillgodoses i verksamhetsområdet genom en allmän va-anläggning. Uttrycket ”i ett större sammanhang” innebär att det måste röra fler än bara ett fåtal fastigheter. I praxis har det ansetts att det åtminstone behövs en något så när samlad bebyggelse av 20–30 fastigheter som underlag för en allmän va-anläggning, om det inte handlar om att foga en eller ett par fastigheter till ett redan befintligt, angränsande verksamhetsområde. För att miljöskyddsrekvisitet ska vara uppfyllt krävs att det kan förväntas att den allmänna va-anläggningen förhindrar eller åtminstone väsentligt motverkar påtagliga olägenheter för miljön. Enligt praxis har kommunen ansetts vara skyldig att bygga ut den allmänna va-anläggningen för att skydda en akut hotad arts fortbestånd liksom för att skydda vattenmiljön i omvandlingsområden. Miljöhänsynen i lagen får främst betydelse i omvandlingsområden och fritidshusområden samt när det gäller utbyggnaden av dagvattenanläggningar i tätbebyggda områden. Kommunens beslut om verksamhetsområdets omfattning eller utvidgning kan endast överklagas enligt kommunallagens regler om laglighetsprövning. En allmän va-anläggning ska ordnas och drivas så att den uppfyller de krav som kan ställas med hänsyn till skyddet för människors hälsa och miljön och med hänsyn till intresset av en god hushållning med naturre- 2015/16:11 surser (10 §). Om en allmän va-anläggning innebär att vattentjänster tillhandahålls genom ledningsnät för vattenförsörjning eller avlopp, ska huvudmannen för varje fastighet inom verksamhetsområdet bestämma en förbindelsepunkt som, om det inte finns skäl för en annan placering, ska vara belägen i fastighetens omedelbara närhet (12 §). Huvudmannen ska vidare enligt 13 § bl.a. ordna ledningar och andra anordningar för vattenförsörjning till eller avlopp från varje förbindelsepunkt. Som huvudregel gäller enligt 16 § att en fastighetsägare har rätt att använda en allmän va-anläggning om fastigheten är belägen inom verksamhetsområdet och behöver en vattentjänst och behovet inte kan tillgodoses bättre på annat sätt. I 21 § finns bestämmelser som sätter gränser för en fastighetsägares användning av en allmän va-anläggning. Dessa innebär bl.a. att fastighetsägaren inte får använda anläggningen på ett sätt som innebär att avloppet tillförs vätskor, ämnen eller föremål som kan inverka skadligt på ledningsnätet eller anläggningens funktion eller på annat sätt medför skada eller olägenhet. Enligt 22 § kan huvudmannen i vissa fall teckna avtal med en fastighetsägare om särskilda villkor för användningen av en va-anläggning. En fastighetsägare ska betala avgifter för en allmän va-anläggning, om fastigheten finns inom verksamhetsområdet och behovet av anläggningen inte kan tillgodoses bättre på annat sätt (24 §). Avgiften ska bl.a. avse sådana vattentjänster som tillhandahålls genom en förbindelsepunkt (25 §). Enligt 29 § får avgifter bestämmas som anläggningsavgifter och brukningsavgifter. Avgifterna får inte överskrida det som behövs för att täcka de kostnader som är nödvändiga för att ordna och driva va-anläggningen (30 §), självkostnadsprincipen. Avgifterna ska bestämmas så att kostnaderna fördelas på de avgiftsskyldiga enligt vad som är skäligt och rättvist. Om kostnaderna för vissa fastigheter i beaktansvärd omfattning avviker från andra fastigheter, ska avgifterna bestämmas med hänsyn till skillnaderna (31 §). Anläggningsavgifterna ska bestämmas så att en fastighetsägare inte behöver betala mer än vad som motsvarar fastighetens andel av kostnaden för att ordna va-anläggningen (32 §). Enligt 33 § ska som huvudregel brukningsavgifterna, som är avsedda att täcka anläggningens drift och underhåll, bestämmas efter grunder som är lika oavsett när vaanläggningen används. Avgifternas belopp och hur avgifterna ska beräknas ska framgå av en taxa. Kommunen får meddela föreskrifter om taxan. Kommunens beslut i fråga om taxan kan inte överklagas i annan ordning än enligt kommunallagens regler om laglighetsprövning. Kommunen får överlåta åt huvudmannen att bestämma avgifternas belopp enligt beräkningsgrunder i kommunens taxeföreskrifter (34 §). Avgifterna ska enligt 35 § betalas till kommunen eller huvudmannen på begäran. I 36 § finns bestämmelser om att en anläggningsavgift under vissa förutsättningar ska fördelas på årliga betalningar. Det finns inget hinder mot att kommunerna skattefinansierar sin vaverksamhet men de flesta kommuner strävar mot en full avgiftsfinansiering. Va-verksamheten får inte gå med vinst men det finns å andra sidan ett visst utrymme för att avsätta eventuella överskott till framtida investeringar som kommer hela va-kollektivet till godo. Bestämmelserna i 39 § anger att huvudmannen i vissa fall har rätt att Prop. 2015/16:11 lösa in en enskild anläggning som kan användas i den allmänna va- Huvudmannen är enligt 40 § skyldig att lösa in en enskild anläggning om den blir onyttig till följd av att kommunen ordnar eller utvidgar en allmän va-anläggning. Enligt 41 § har huvudmannen i vissa fall rätt till tillträde för undersökning, installation och underhåll. Huvudmannen får enligt 43 § under vissa omständigheter stänga av vattenförsörjningen till en fastighet på grund av att fastighetsägaren åsidosatt sin skyldighet att betala en avgift. I 44–49 §§ finns bestämmelser om skadestånd m.m. Bland annat ska huvudmannen i vissa fall ersätta fastighetsägaren för den skada som en inskränkning medför. Vidare ska huvudmannen ersätta vissa översvämningsskador. I det fall huvudmannen orsakat viss skada ska huvudmannen återställa det som rubbats eller fullgöra det som eftersatts och ersätta skadan. Om å andra sidan huvudmannen av en fastighetsägare orsakats viss skada, ska fastighetsägaren återställa det som rubbats eller fullgöra det som eftersatts och ersätta skadan. utövar tillsyn över kommunens skyldighet att tillgodose behovet av vattentjänster. får förelägga kommunen att fullgöra skyldigheten. Ett sådant föreläggande får förenas med vite (51 §). beslut om föreläggande får enligt 52 § överklagas av kommunen hos . beslut att inte utfärda föreläggande om verksamhetsområde kan inte överklagas. I stället kan en enskild fastighetsägare ansöka och yrka hos att fastigheten ska inordnas i verksamhetsområdet. I 52–57 §§ finns bestämmelser om överklagande och prövning av vafrågor. Som redan angetts får beslut om föreläggande enligt 51 § överklagas av kommunen till (52 §). prövar enligt 53 § i övrigt mål om frågor som regleras i lagen om allmänna vattentjänster, se avsnitt 4.4. Nämndens förelägganden får förenas med vite. Frågor om utdömande av vite prövas av nämnden självmant eller efter ansökan. I 56 § anges att bestämmelser om och förfarandet i nämnden i mål enligt lagen om allmänna vattentjänster samt om verkställighet och överklagande av nämndens beslut finns i lagen om . Av 57 § framgår att trots bestämmelserna i 2 kap. 1 § kommunallagen (1991:900) om anknytning till kommunens område eller dess medlemmar får en kommun under vissa förhållanden sköta driften av en allmän va-anläggning i andra kommuner. Lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av Enligt 2 § lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av får en ansökan om betalningsföreläggande göras hos även i fråga om fordran på avgift till huvudmannen för en allmän vatten- och avloppsanläggning i sådana fall där en tvist om anspråket ska prövas av . 4.3Något om de nya mark- och miljödomstolarna Till följd av beslut med anledning av regeringens proposition Mark- och miljödomstolar (prop. 2009/10:215, bet. 2009/10:JuU27, rskr. 2009/10:364) finns det, , fem mark- och miljödomstolar som prövar miljömål, mål enligt (2010:900) och fastighetsmål. De nya domstolarna prövar mål som enligt tidigare ordning handlagts i miljödomstol, huvuddelen av de mål enligt som enligt tidigare ordning handlagts i förvaltningsrätt och hos regeringen samt huvuddelen av de mål som enligt tidigare ordning handlagts i fastighetsdomstol. Syftet med reformen har varit att förenkla, samordna och effektivisera handläggningen och prövningen av sådana mål. De nya mark- och miljödomstolarna tillhör tingsrätterna i , , , och . Ett mål eller ett ärende i mark- och miljödomstolen inleds genom stämning eller ansökan eller genom att en förvaltningsmyndighets eller en kommuns beslut överklagas. Mark- och miljödomstolarnas domar kan överklagas till Mark- och vid om inte annat är föreskrivet. Mark- och domar kan i sin tur överklagas till om inte annat är föreskrivet. De processuella reglerna för mark- och miljödomstolarna har samlats i lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar. Lagen innehåller bl.a. regler om domstolarnas sammansättning och forumregler. Här följer en kort sammanfattning av bestämmelserna i lagen om mark- och miljödomstolar. Domstolarnas tillgång till särskild kompetens Av lagen om mark- och miljödomstolar framgår bl.a. att i mark- och miljödomstolen och i Mark- och ska det finnas lagfarna domare och tekniska råd. I mark- och miljödomstolen dömer också särskilda ledamöter. Ett tekniskt råd ska enligt lagen ha teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och erfarenhet av sådana sakfrågor som domstolen har att pröva. En särskild ledamot ska ha erfarenhet av sådana sakfrågor som faller inom , Havs- och vattenmyndighetens, och Lantmäteriets verksamhetsområde eller av industriell, eller areell verksamhet. Sammansättningen i mark- och miljödomstolen I mål där mark- och miljödomstolen är första instans består domstolen som huvudregel av en lagfaren domare, ett tekniskt råd och två särskilda ledamöter vid huvudförhandling och när målen annars avgörs i sak. När ett mål eller ärende avgörs på handlingarna behöver rätten enbart bestå av en lagfaren ledamot och ett tekniskt råd, om parterna samtycker till det eller målet eller ärendet är av enkel beskaffenhet. I vissa andra mål får rätten förstärkas med ytterligare en lagfaren domare eller ett tekniskt råd. Vid handläggning av mål som inte innebär att målet avgörs i sak eller vid sammanträde för muntlig förberedelse får rätten bestå av en lagfaren domare. Detsamma gäller vid huvudförhandling i fall som avses i 1 kap. 3 a § andra och tredje styckena . Om det finns skäl för det, får rätten även i dessa fall förstärkas med en lagfaren ledamot eller ett tekniskt råd. I mål som har överklagats till mark- och miljödomstolen ska rätten, som huvudregel när målen avgörs i sak, bestå av en lagfaren domare och ett tekniskt råd. Rätten får utökas om målets svårighetsgrad eller omfattning föranleder det. Vid handläggning av mål som inte innebär att målet avgörs i sak eller vid avgörande i sak i sådana mål som är av enkel beskaffenhet får rätten bestå av enbart en lagfaren domare. Sammansättningen i Mark- och Mark- och ska bestå av minst fyra ledamöter av vilka minst tre ska vara lagfarna domare. Ett tekniskt råd ska som huvudregel delta i rätten. Vid behandling av frågor om prövningstillstånd ska Mark- och bestå av tre lagfarna ledamöter. Vid behov kan ett tekniskt råd ingå i rätten i stället för en av de lagfarna ledamöterna. Vid avskrivning av mål efter återkallelse får Mark- och bestå av en lagfaren domare. Administrativ indelning och forumbestämmelser Mark- och miljödomstolarnas indelning i domsområden har anpassats till den administrativa indelningen av landet, vilket är en ändring jämfört med miljödomstolarna vars domsområden var indelade efter naturgeografiska förhållanden. Lagen om mark- och miljödomstolar ger möjlighet för en mark- och miljödomstol att under vissa förutsättningar lämna över ett mål eller ärende till en annan sådan domstol. Handläggning av mål och ärenden i mark- och miljödomstolarna regler gäller som utgångspunkt för de mål där mark- och miljödomstolen utgör första instans, medan bestämmelserna i lagen (1996:242) om domstolsärenden gäller som utgångspunkt i de mål som har överklagats till en mark- och miljödomstol. Mål om utdömande av vite handläggs i mark- och miljödomstolen och i Mark- och enligt reglerna för mål som överklagats till mark- och miljödomstolen om inte annat är föreskrivet. För de mål som inleds i mark- och miljödomstolen som första instans, kan överklagande ske enligt vanliga regler till Mark- och och vidare till . Huvudregeln för mål som inletts i mark- och miljödomstolen genom överklagande är att Mark- och är sista instans och att dess avgöranden inte kan överklagas. För att tillgodose behovet av prejudikatbildning för vissa mål har dock en s.k. ventil införts. Ventilen innebär att Mark- och under vissa förutsättningar får tillåta att en dom får överklagas till . Undersökning på platsen och syn Om det är lämpligt kan rätten uppdra åt en eller flera ledamöter att göra en undersökning på platsen. En sådan undersökning är möjlig inom 2015/16:11 ramen för handläggningen av alla måltyper. Parterna ska då ges tillfälle att närvara vid undersökningen. Om det behövs ska domstolen hålla syn på stället. Bestämmelsen är tillämplig för alla mål, såväl de mål där mark- och miljödomstolen är första instans som de mål som har överklagats dit. prövar frågor som regleras i lagen om allmänna vattentjänster. Nämnden prövar överklaganden av beslut om föreläggande mot en kommun att fullgöra sin skyldighet enligt 6 § att tillgodose behovet av vattentjänster (52 §). De övriga mål om frågor som regleras i lagen och som enligt 53 § ska pröva preciserades ursprungligen i den lagrådsremiss som föregick regeringens proposition Allmänna vattentjänster (prop. 2005/06:78). I lagrådsremissen föreslog regeringen att det i 53 § skulle anges att prövar mål om –kommunens skyldighet enligt 6 § att tillgodose behovet av vattentjänster, –tillgodoseende av allmänna intressen enligt 10 § andra stycket, –fastighetsägarens rätt att använda en allmän va-anläggning, –tillämpning eller tolkning av bestämmelserna i 21 och 22 §§ om användningen av en allmän va-anläggning eller av föreskrifter som meddelats med stöd av 23 §, –fastighetsägarens skyldighet att betala avgifter för allmänna vattentjänster, –avgiftsskyldighet enligt 27 §, –tillämpning eller tolkning av den taxa som avses i 34 §, –fordran som avser en anläggningsavgift eller en brukningsavgift, –giltigheten eller rätta innebörden av avtal mellan huvudmannen och fastighetsägaren som rör en allmän va-anläggning, användningen av anläggningen eller avgifter för anläggningen eller användningen, –villkoren för användningen av en allmän va-anläggning i frågor som inte är reglerade i taxeföreskrifter, allmänna bestämmelser eller avtal, –inlösen eller ersättning enligt 39 och 40 §§, –ersättning enligt bestämmelserna i 44–47 §§, –återbetalning enligt 49 §, och –andra frågor om vattentjänster som omfattas av lagen. Lagrådet konstaterade dock att förslaget innebar att alla tvistefrågor som avsågs i den nya lagen skulle kunna prövas av nämnden. Lagrådet förordade därför att paragrafen skulle ges den nu gällande lydelsen: ”prövar i övrigt mål om frågor som regleras i denna lag eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen.” De vanligaste typerna av mål som handlägger gäller frågor om fastighetsägares skyldighet att betala avgifter samt frågan om avgiftens skäliga storlek. I ett mål om avgifter kan ett avgiftskrav ogillas om grunden för avgifts- uttaget, dvs. taxeföreskrifterna eller taxan, bedöms vara oförenlig med lagen om allmänna vattentjänsters avgiftsregler. kan dock inte göra någon allmän prövning av taxans giltighet utan prövningen avser om taxan kan tillämpas på en viss fastighetsägare eller en bestämd grupp av användare. Även om nämndens avgörande formellt är begränsat till den användare som tvisten rör, blir resultatet i praktiken ofta detsamma som om en allmän prövning hade ägt rum. Kommunen antas anpassa sina föreskrifter till den rättspraxis som utvecklas. Mål om brukningsavgifter är också relativt vanliga och de kan avse t.ex. jämkning vid oavsiktlig överförbrukning, vattenmätares tillförlitlighet eller schablonmässigt beräknad förbrukning. Det är inte ovanligt att dessa mål initieras som ett betalningsföreläggande hos enligt lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av . Som påtryckningsmedel för att betala brukningsavgifterna kan kommunen besluta om vattenavstängning. Fastighetsägaren kan i sådana fall ansöka om inhibition av beslutet hos . Huvudmannen för en allmän va-anläggning eller en enskild fastighetsägare kan väcka talan direkt vid och yrka att en grupp av fastigheter eller en viss fastighet ska ingå i ett verksamhetsområde. får i dessa fall inte bestämma verksamhetsområdet eftersom det endast är kommunen som kan göra det. Prövningen ska i stället avse fastställelse av om kommunens beslut om verksamhetsområdets avgränsning är förenligt med kommunens skyldigheter och andra krav som följer av lagens bestämmelser. I mål avseende verksamhetsområde inhämtar ofta yttrande från . Om nämnden kommer fram till att kommunen inte har fullgjort sina skyldigheter, ska nämnden förelägga kommunen att göra det. Genom lagen om allmänna vattentjänster har fått en uttrycklig rätt att förena ett åtgärdsföreläggande med vite. kan även på eget initiativ eller efter ansökan döma ut de viten som har förelagts enligt vattentjänstlagen. Tvister kan även avse frågan om huruvida en fastighet ligger inom ett verksamhetsområde eller inte. De kan också gälla frågan om huruvida huvudmannen kan få anstånd med utförandet av en anläggning eller om en fastighet verkligen har behov av vattentjänster. Mål om avgiftsskyldighet för anläggningsavgifter för avlopp hör som nämnts till de mera frekvent förekommande måltyperna vid . Frågor om användningsrätt och avgiftsskyldighet kan i vissa fall regleras genom avtal. När parterna inte är överens om avtalets giltighet eller rätta innebörd kan dessa frågar komma att prövas av . I ett va-förhållande kan en fastighetsägare orsaka huvudmannen skada, liksom huvudmannen kan orsaka en fastighetsägare skada. Typiska skador i va-förhållandet är översvämningsskador där vatten tränger in på en fastighet via ledningsnätet. I denna typ av mål behövs ofta en utredning av hur va-anläggningen är konstruerad, vad den har för kapacitet och hur underhåll och tillsyn skett. Huvudmannen kan i dessa fall bli skadeståndsskyldig om ledningarna t.ex. varit otillräckligt dimensionerade eller igensatta på grund av eftersatt underhåll. Fastighetsägarnas ansvar gäller skador som uppkommit vid användningen av den allmänna anläggningen i strid mot vad som följer av lagstiftningen. Som exempel kan nämnas ett uppsåtligt utsläpp av olja i avloppet. Förutom regler om skadestånd innehåller lagen om allmänna vattentjänster även möjligheter att 2015/16:11 kräva rättelse eller fullgörelse. Skadeståndsmål är tämligen frekventa hos . Sådana mål involverar ofta tekniska frågor om skadans uppkomst och ansvaret för skadeförloppet samt frågor om skadeståndets storlek och andra frågor som är typiska för skadeståndsrätten såsom kausalitet och medvållande. Vid utbyggnad av en allmän va-anläggning finns ibland ett befintligt ledningsnät som kan införlivas i den allmänna anläggningen. Huvudmannen kan då begära att få överta ledningarna mot skälig ersättning. En utbyggnad av en allmän va-anläggning kan också medföra att en fastighets enskilda anläggning blir onyttig när fastigheten ansluts till den allmänna va-anläggningen.