prop · H20363 · 2015-03-12 00:00:00 — Om uppgifter om en person behandlas på någon annan grund får de kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket när det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Uppgifter som avses i första stycket får också behandlas med stöd av 7 §. Uppgifter som beskriver en persons utseende ska utformas på ett objektivt sätt med respekt för människovärdet. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 10 § polisdatalagen (2010:361), anger i vilken utsträckning känsliga personuppgifter får behandlas i åklagarväsendets operativa verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 9. Enligt första stycket får personuppgifter inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv. Det är således inte tillåtet att föra register över eller på annat sätt göra anteckningar om enskilda enbart utifrån ras, etniskt ursprung eller något annat i paragrafen angivet förhållande. Be- stämmelsen hindrar inte att uppgifter om en persons nationalitet behandlas, eftersom en sådan uppgift normalt inte ger upplysning om ras eller etniskt ursprung. Motsvarande bedömning gjordes i förarbetena till polisdatalagen (prop. 2009/10:85 s. 325). Uppgifter om att en viss person närmast kommer från en viss världsdel eller ett visst land faller också som regel utanför förbudet mot behandling av känsliga personuppgifter. Uppgifter om att någon är t.ex. spansk medborgare, född i eller inrest från omfattas alltså inte av förbudet. Skulle emellertid en sådan uppgift i det enskilda fallet t.ex. avslöja etniskt ursprung faller den in under förbudet i första stycket. Andra stycket innehåller två undantag från huvudregeln. För det första får uppgifter om en person som behandlas på annan grund kompletteras med sådana uppgifter som avses i första stycket, om det är absolut nödvändigt för syftet med behandlingen. Bestämmelsen innebär att om andra uppgifter om en person samlas in i samband med t.ex. en förundersökning får dessa kompletteras med uppgifter om religiös övertygelse, om det är av avgörande betydelse för utredningen. Under en utredning av ett sexualbrott kan det t.ex. vara befogat att anteckna uppgifter om någon av de misstänktas sexualliv. För utredning av våldsbrott krävs ofta uppgifter om brottsoffrets fysiska eller psykiska hälsotillstånd. Med hänsyn till den restriktivitet som ligger i begreppet ”absolut nödvändigt” måste dock behovet av att göra sådana kompletteringar prövas noga i det enskilda ärendet. Känsliga personuppgifter kan också förekomma i förundersökningar på grund av att någon under ett förhör har lämnat en sådan uppgift eller i en inlaga nämnt uppgiften. Det kan vara helt ovidkommande uppgifter. Eftersom förhörsledaren inte kan hindra någon från att yttra sig vare sig muntligen eller skriftligen kan känsliga personuppgifter på detta sätt komma att ingå i en förundersökning. Om det nedtecknade förhöret eller den inkomna handlingen ingår i förundersökningen omfattas behandlingen av den känsliga personuppgiften även i dessa fall av undantaget i andra stycket. För det andra får känsliga personuppgifter alltid behandlas i de fall som avses i 7 §, dvs. om det är nödvändigt för diarieföring eller, i fråga om uppgifter i en anmälan eller liknande, om det är nödvändigt för handläggningen. Det innebär bl.a. att det är möjligt för och att ta emot och besvara anmälningar och liknande skrifter som lämnas i elektronisk form även om dessa innehåller känsliga personuppgifter. Som framgår av kommentaren till 7 § är den behandling som omfattas av bestämmelsen begränsad. I tredje stycket föreskrivs att uppgifter som beskriver en persons utseende ska utformas på ett objektivt sätt med respekt för människovärdet. En uppgift om utseende utgör normalt inte en sådan personuppgift som avses i första stycket och den får alltså behandlas, med den begränsning som följer av detta stycke. Om en sådan uppgift innefattar uppgift om ras, etniskt ursprung eller hälsa, omfattas den dock av regleringen i första stycket. Syftet med bestämmelsen i tredje stycket är att förhindra att personers utseende beskrivs i ordalag som kan vara kränkande för individen. Exempel på signalementsbeteckningar som anses vara acceptabla finns bl.a. i föreskrifter och allmänna råd om fingeravtryck och fotografering. 9 § Tillgången till personuppgifter ska begränsas till det som varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om tillgången till personuppgifter. 2014/15:63 Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 11 § polisdatalagen (2010:361), reglerar tjänstemännens tillgång till personuppgifter. Övervägandena finns i avsnitt 7.6. I och datasystem behandlas en stor mängd personuppgifter. Till stor del är dessa av integritetskänsligt slag och ska inte spridas till någon som inte behöver ta del av uppgifterna. I första stycket slås därför fast att tillgången till personuppgifter ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Bestämmelsen riktar sig inte bara till de tjänstemän som utför den operativa verksamheten. Den måste också beaktas av dem som ansvarar för utformningen av nya datasystem liksom av dem som avgör vilken tillgång till personuppgifter respektive tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina uppgifter. I andra stycket finns en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela närmare föreskrifter om förutsättningarna för tillgången till personuppgifter. Detaljbestämmelser kan således utformas så att tillgången till personuppgifter begränsas till vad som är nödvändigt för att bedriva verksamheten. 10 § Personuppgifter får inte bevaras än vad som behövs för något eller några av de ändamål som anges i lagen. Personuppgifter som behandlas automatiserat i ett ärende får inte behandlas i åklagarväsendets operativa verksamhet när det har förflutit efter utgången av det kalenderår då ärendet avslutades av åklagaren, eller, om frågan prövats av domstol, från utgången av det kalenderår då domstolens avgörande fick laga kraft. Personuppgifter som behandlas automatiserat och som inte kan hänföras till ett ärende ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då de behandlades automatiserat första gången. Paragrafen innehåller regler om bevarande och gallring. Övervägandena finns i avsnitt 13. Av första stycket framgår att personuppgifter aldrig får bevaras än vad som behövs för något eller några av lagens ändamål. Bevarande tillåts således med hänsyn till ett eller flera ändamål. Därigenom ges stöd för att bevara uppgifter, inte bara för ett visst utpekat konkret ärende som en viss förundersökning, utan även för mer övergripande brottsbekämpande ändamål. Bestämmelsen ger exempelvis stöd för att bevara uppgifter i ett avslutat ärende, även om det då ärendet avslutas inte finns något konkret nytt ändamål för bevarandet men uppgifterna bedöms ha ett allmänt värde för myndighetens verksamhet att förebygga brottslig verksamhet eller utreda och beivra brott eller något annat av de primära ändamålen. Första stycket avser såväl automatiserad som annan behandling av personuppgifter, t.ex. behandling i register. I andra stycket föreskrivs att personuppgifter som behandlas automatiserat i ett ärende inte får bevaras i den operativa verksamheten när förflutit efter utgången av det kalenderår då ärendet avslutades. Med ett ärende avses bl.a. hanteringen av en förundersökning eller frågan om kontaktförbud mot en viss person (se avsnitt 13.2 angående begreppet Om ärendet har prövats av domstol ska fristen i stället räknas från den tidpunkt då domstolens avgörande (oftast en brottmålsdom) fick laga kraft. Bestämmelserna hindrar inte exempelvis att uppgifter från en brottsanmälan eller förundersökning fram till femårsfristens utgång inhämtas till annan brottsbekämpande verksamhet, t.ex. en annan förundersökning, under förutsättning att de behövs där (se 5 § första stycket 2). I dessa fall får uppgifterna fortsätta att behandlas för sitt nya ändamål även sedan den ursprungliga fristen har gått ut. En sådan behandling får dock bara förekomma i den utsträckning behandlingen behövs för det nya ändamålet. Vidare förutsätts att uppgifterna då avskiljs eller gallras från den operativa verksamheten enligt de bestämmelser som gäller för behandlingen för det nya ändamålet. Bestämmelserna i första och andra styckena hindrar inte att handlingar arkiveras och gallras enligt arkivlagens (1990:782) bestämmelser. När personuppgifterna inte längre får behandlas i den operativa verksamheten kan de avskiljas därifrån och arkiveras i exempelvis ett digitalt arkiv. Av tredje stycket framgår att personuppgifter som inte kan hänföras till ett ärende ska gallras senast efter utgången av det kalenderår då de behandlades automatiserat första gången. Det kan t.ex. röra sig om handlingar från enskilda som inte föranleder någon annan åtgärd än diarieföring och arkivering. Vad som avses med gallring framgår i avsnitt 13.2. Fristerna i paragrafen bildar den yttersta gränsen. I den utsträckning det står klart att uppgifterna saknar betydelse ska de gallras eller avskiljas redan då. Det följer av den generella bestämmelsen om längsta tid för bevarande i första stycket. En uppgift som har samlats in för ett visst ändamål kan också, innan den gallras eller skiljs av, komma att behandlas för ett nytt ändamål. I så fall gäller en ny frist för det nya ändamålet. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om 1.att uppgifter i vissa ärendetyper eller vissa kategorier av uppgifter får behandlas i åklagarväsendets operativa verksamhet än vad som anges i 10 § andra stycket, 2.att personuppgifter, med avvikelse från 10 § tredje stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål, eller I paragrafen informeras om att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela föreskrifter om avvikelser från 10 § och om digital arkivering. Övervägandena finns i avsnitt 13.2. I punkten 1 upplyses om att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela föreskrifter om att vissa ärendetyper eller vissa kategorier av uppgifter får behandlas än vad som anges i 10 § andra stycket. Det kan exempelvis övervägas för vissa ärenden om användning av tvångsmedel. I punkten 2 informeras om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om att personuppgifter, trots vad som sägs i 10 § tredje stycket, får bevaras för historiska, statistiska eller vetenskapliga ändamål. Bestämmelserna om längsta tid för bevarande hindrar inte att handlingar arkiveras och gallras enligt arkivlagens (1990:782) bestämmelser. När behandling är tillåten för t.ex. brottsbekämpande ändamål kan bevarande således ske för arkivändamål. Med hänsyn till att det kan krävas närmare regler om digital arkivering upplyses i punkten 3 att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela föreskrifter om sådan arkivering. Utlämnande av personuppgifter och uppgiftsskyldighet 12 § Personuppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistik ska lämnas till den myndighet som ansvarar för att framställa sådan statistik. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 14 § polisdatalagen (2010:361), innehåller en sekretessbrytande bestämmelse om utlämnande till den myndighet som ansvarar för framställning av rättsstatistik. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Enligt paragrafen ska personuppgifter som är nödvändiga för att framställa rättsstatistik lämnas till den myndighet som ansvarar för framställandet av sådan statistik. Enligt bilagan till förordningen (2001:100) om den officiella statistiken är statistikansvarig myndighet på rättsväsendets område. 13 § Om det är förenligt med svenska intressen, får personuppgifter lämnas till Eurojust, eller Europol eller till en polismyndighet eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till , om det behövs för att mottagaren av uppgifterna ska kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller beivra brott. Personuppgifter får vidare lämnas till en utländsk myndighet eller mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 15 § polisdatalagen (2010:361), innehåller sekretessbrytande bestämmelser om utlämnande till utländska myndigheter och mellanfolkliga organisationer. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. Inom ramen för de allmänna ändamålen för personuppgiftsbehandling i 5 § första stycket 1 och 2 kan det i vissa fall finnas anledning att föra över uppgifter till en utländsk myndighet. Ett exempel är när en svensk åklagare i en svensk brottsutredning begär rättslig hjälp av en utländsk myndighet eller aktualiserar en fråga om överförande av lagföring till en annan stat. Av 5 § första stycket 3 framgår att personuppgifter får behandlas för att fullgöra de förpliktelser som följer av internationella åtaganden (se kommentaren till den paragrafen angående innebörden). Även i sådana fall blir det ofta aktuellt att lämna information till en utländsk myndighet. Det kan t.ex. vara fråga om att en utländsk myndighet med stöd av en internationell överenskommelse begär överlämnande enligt den europeiska arresteringsordern eller rättslig hjälp med förhör. I sådana fall måste personuppgifter behandlas bl.a. för att konstatera om den eftersökta personen finns i . Vidare innehåller 6 § en bestämmelse om att personuppgifter som behandlas enligt 5 § också får behandlas för att tillhandahålla information som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos en utländsk myndighet, ett EU-organ eller en mellanfolklig De nu angivna bestämmelserna sätter gränserna för när behandling som har till ändamål att föra över personuppgifter till en utländsk myndighet eller organisation får förekomma. Ytterligare begränsningar i möjligheten att behandla uppgifterna kan förekomma på grund av reglerna i lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen (se kommentaren till 1 kap. 3 §) eller 33–35 §§ personuppgiftslagen (1998:204). För att utlämnande ska vara tillåtet krävs därutöver att det inte på grund av sekretess finns hinder mot att lämna över uppgifterna till den utländska mottagaren. För många av de personuppgifter som förekommer hos och gäller sekretess, såväl till skydd för intresset av att förebygga och beivra brott som till skydd för enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden. Enligt 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) får en sekretessbelagd uppgift inte röjas för en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation annat än om utlämnandet sker i enlighet med en särskild föreskrift om detta i lag eller förordning eller om uppgiften i motsvarande fall skulle få lämnas till en svensk myndighet och det enligt den utlämnande myndigheten står klart att det är förenligt med svenska intressen att uppgiften lämnas till den utländska mottagaren. I vissa fall kan en utlämnandeprövning enligt nämnda paragraf vara komplicerad. I nu aktuell paragraf anges vissa mera preciserade fall där uppgifter får lämnas ut till en utländsk mottagare, trots att det gäller sekretess för uppgiften. Enligt första stycket får uppgifter, om det är förenligt med svenska intressen, lämnas till Eurojust, och Europol, eller till en polis- eller åklagarmyndighet i en stat som är ansluten till . Uppgifter får lämnas till Eurojust, eller Europol, eller till polis- eller åklagarmyndigheter, endast om det behövs för att den utländska mottagaren ska kunna förebygga, förhindra, upptäcka, utreda eller beivra brott. Med utreda och beivra brott avses här alla åtgärder som syftar till att saken kan utredas och beivrande komma till stånd, dvs. även åtgärder som i eventuellt ankommer på annan myndighet än åklagare, under förutsättning att åtgärderna i den andra staten åligger polisen eller åklagare. Bestämmelsen ger utrymme för svenska åklagarmyndigheter att lämna ut uppgifter såväl på begäran som utan föregående framställning. I andra stycket föreskrivs att personuppgifter får lämnas ut till en utländsk myndighet eller en mellanfolklig organisation, om utlämnandet följer av en internationell överenskommelse som efter godkännande har tillträtt. Bestämmelsen är tillämplig när den internationella överenskommelsen ålägger att lämna ut uppgifter. Däremot gäller den inte för överenskommelser där det enbart sägs att utlämnande får ske. I sådana fall kan bestämmelserna i första stycket vara tillämpliga eller också kan en prövning göras enligt 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Oavsett vilken bestämmelse som tillämpas som stöd för utlämnandet, måste den utlämnande myndigheten försäkra sig om att den mottagande staten har en adekvat nivå för skydd av personuppgifter innan några uppgifter lämnas ut (se 2 § första stycket 8). 14 § , , , , , och har, trots sekretess enligt 21 kap. 3 § första stycket och 35 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), rätt att ta del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga, om den mottagande myndigheten behöver uppgifterna i sin brottsbekämpande verksamhet. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 16 § polisdatalagen (2010:361), innehåller en bestämmelse som bryter viss sekretess som annars skulle ha gällt gentemot andra brottsbekämpande myndigheter. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. Paragrafen reglerar brottsbekämpande myndigheters rätt att, trots viss i paragrafen angiven sekretess till skydd för enskild, i den brottsbekämpande verksamheten få del av personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga inom eller . Eftersom sekretess kan hindra att uppgifter lämnas ut, har undantag gjorts för vissa typer av sekretess där sekretessen är lika stark hos den mottagande myndigheten som hos den utlämnande. En förutsättning för att uppgifter ska lämnas ut är dock att uppgifterna behövs i den brottsbekämpande verksamheten hos den mottagande myndigheten. Det är den utlämnande myndigheten som ytterst avgör om den andra myndigheten behöver uppgifterna. 15 § Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut även i andra fall än de som anges i 12– 14 §§. Bestämmelser om att uppgifter får lämnas ut finns även i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). I paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 19 § polisdatalagen (2010:361), upplyses om regeringens möjlighet att meddela ytterligare föreskrifter om utlämnande. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. I första stycket finns en upplysning om att regeringen har möjlighet att meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut även i andra fall än som anges i 12–14 §§. Det kan t.ex. förekomma att en utländsk myndighet som bekämpar viss brottslighet inte ingår i den statens polis- eller åklagarväsende. Möjligheten att lämna ut uppgifter till sådana myndigheter omfattas därmed inte av 13 §. I andra stycket upplyses om att det i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) finns bestämmelser om utlämnande som gäller utöver vad som anges i åklagardatalagen. Uppgifter kan exempelvis lämnas ut med stöd av generalklausulen i 10 kap. 27 § offentlighets- och sekretesslagen. En annan sådan bestämmelse, som rör utlämnande till utländska myndigheter eller mellanfolkliga organisationer, finns i 8 kap. 3 § offentlighets- och sekretesslagen. Elektroniskt utlämnande av personuppgifter 16 § Enstaka personuppgifter får lämnas ut på medium för automatiserad behandling. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om att personuppgifter får lämnas ut på sådant medium även i andra fall. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 20 § polisdatalagen Prop. 2014/15:63 (2010:361), reglerar utlämnande av uppgifter på medium för automatise- rad behandling, medan direktåtkomst regleras i 3 kap 8 §. I paragrafen anges under vilka förutsättningar uppgifter får lämnas ut t.ex. i ett e- postmeddelande, på en dvd-skiva eller ett usb-minne. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. Bestämmelsen innebär att en större mängd personuppgifter, t.ex. ett helt register eller delar av ett register, inte får lämnas ut på medium för automatiserad behandling, såvida inte regeringen har meddelat före- skrifter om detta. Däremot kan, enligt första meningen, enstaka uppgifter Ordet enstaka används här med en annan innebörd än i vanligt När personuppgifter förekommer i en eller ett fåtal handlingar är bestämmelsen inte avsedd att utgöra ett hinder mot att handlingarna lämnas ut genom t.ex. ett e-postmeddelande. Det förhållandet att en handling, t.ex. en lista över telefonnummer, innehåller ett större antal personuppgifter hindrar inte att handlingen lämnas ut med stöd av para- Bestämmelsen är också avsedd att ge stöd för utlämnande av t.ex. ett ärende eller delar av ett ärende där personuppgifter förekommer (jfr 2009/10:85 s. 333). Bestämmelsen har inte någon sekretessbry- I andra meningen informeras om att regeringen kan meddela föreskrif- ter om utlämnande av större uppgiftsmängder, t.ex. mellan myndigheter. 17 § Utlämnande genom direktåtkomst är tillåtet bara i den utsträckning som följer av denna lag. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 21 § polisdatalagen (2010:361), anger i vilken utsträckning utlämnande genom direktåtkomst Övervägandena finns i avsnitt 11.3.1. Bestämmelsen tydliggör att om en viss typ av direktåtkomst inte har stöd i lagen är den inte tillåten. I 3 kap. 8 § anges vilken direktåtkomst som får förekomma vid och . 3 kap. Gemensamt tillgängliga uppgifter 1 § Detta kapitel innehåller särskilda bestämmelser för behandling av personupp- gifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga i åklagarväsendets opera- Uppgifter som endast ett fåtal personer har rätt att ta del av anses inte som gemensamt tillgängliga. Detta kapitel gäller inte när personuppgifter behandlas med stöd av 2 kap. 7 §. Den föreslagna lagen skiljer mellan behandling av ”gemensamt tillgäng- liga uppgifter” (inklusive behandling som innebär att personuppgifter görs gemensamt tillgängliga) och annan behandling av personuppgifter. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 1 § polisdatalagen (2010:361), anger de grundläggande kraven för att uppgifter ska anses vara gemensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 10.1. I första stycket föreskrivs att de mer begränsande bestämmelserna i 3 kap. gäller vid behandling av personuppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga i åklagarväsendets operativa verksamhet. Avgörande för bedömningen av om personuppgifter är att anse som gemensamt tillgängliga eller inte är om uppgifterna bara är åtkomliga för en bestämd och begränsad personkrets. Om avsikten är att uppgifterna ska vara åtkomliga för en i förväg obestämd krets av anställda inom åklagarväsendet får uppgifterna alltid anses vara gemensamt tillgängliga. Som exempel kan nämnas att uppgifter som förs in i datasystemet Cåbra normalt är av den karaktären. Uppgifter som en annan brottsbekämpande myndighet har tillgång till genom direktåtkomst är alltid gemensamt tillgängliga, se kommentaren till 8 §. Om uppgifterna lagras på ett sådant sätt att endast en viss person har tillgång till dem, kan uppgifterna normalt inte anses gemensamt tillgäng- Personuppgifter som lagras elektroniskt på hårddisken i en dator eller en server i samband med att en enskild tjänsteman arbetar med ordbehandling och som är åtkomliga endast för tjänstemannen själv (och för systemadministratören) kan alltså inte anses vara gemensamt till- I sådana fall är bestämmelserna i 3 kap. inte tillämpliga.