prop · H3031d10 · 2015-09-21 00:00:00 — Den sekundära bostadsmarknaden, när kom- munerna hyr eller äger lägenheter och hyr ut dessa till personer som av olika anledningar inte kan få en bostad på den ordinarie bostads- marknaden, ökar. Nio av tio kommuner har en sekundär bostadsmarknad. har antalet sociala hyreskontrakt ökat från 11 700 till 16 386. Det är en ökning med . Antalet barn i den sekundära 60 Regionala bostadsmarknadsanalyser 2014 (2014:35). bostadsmarknaden har ökat kraftigt barn till 4 789 barn år 2013.61 fick i regleringsbrevet i uppdrag att beräkna och analysera kommunernas kostnader för den sekundära bostadsmarknaden och kommunernas kostnader för personer som inte har en egen bostad. Uppdraget redovisades till regeringen . Enligt rapporten beräknas kommunernas kostnader för boende- lösningar för hemlösa uppgå till utifrån tillgängliga siffror om hemlöshetens omfattning. Enligt rapporten beräknas kostnaderna för den del av boende- lösningarna som görs genom så kallade sociala kontrakt, dvs. den sekundära bostadsmarknaden, uppgå till utifrån aktuella siffror om den sekundära bostads- marknadens omfattning.62 Antalet vräkningar fortsätter att minska. verkställdes 2 532 vräkningar och hade siffran sjunkit till 2 225. Även antalet barn som berörs av vräkningar har minskat från 504 barn till 459 barn år 2014.63 Tabell 7.9 Barn berörda av vräkning Källa: aktuella statistik. Andel kommuner som har aktuell, skriftlig och på ledningsnivå beslutat rutin för att förebygga vräkning av barnfamiljer har ökat från år år 2014.64 rapporterade länsstyrelserna ett regeringsuppdrag de haft – 2014 att stödja kommunerna i planeringen av arbetet med att motverka hemlöshet. Läns- styrelserna har gett stöd till kommunerna i att utveckla verktyg för att motverka utestängning 61Den sekundära bostadsmarknaden (2015). 62Kommunernas kostnader för boendelösningar till personer utanför den ordinarie bostadsmarknaden (2015). 63Kronofogdemyndighetens aktuella statistik. 64Öppna jämförelser hemlöshet och utestängning från bostadsmarkanden (2014). från bostadsmarknaden och hemlöshet. Exempel på det är: riktlinjer för bostadsförsörjningen, regional samverkan, ägardirektiv till allmän- nyttan och vräkningsförebyggande arbete.65 fick i regleringsbrevet i uppdrag att ge fortsatt stöd till kom- munerna för att underlätta inträde på bostads- marknaden för resurssvaga kvinnor och män och för personer som i övrigt har svårt att varaktigt etablera sig på bostadsmarknaden, motverka hemlöshet och förebygga avhysningar med ett särskilt fokus på familjer med barn. Läns- styrelserna ska särskilt föra fram behovet av att i ägardirektiv även betona de kommunala bostads- företagens sociala och allmännyttiga roll. Uppdraget ska redovisas till regeringen . har genomfört Öppna jämförelser av kommuner- nas stöd till brottsutsatta. De flesta kommuner erbjuder biståndsbeslutade insatser till vålds- utsatta vuxna () och barn som utsatts för eller bevittnat våld (). av kommunerna har kartlagt omfatt- ningen av våld mot vuxna i kommunen och kan ta fram uppgifter om antalet våldsutsatta och barn som bevittnat våld som fått insatser. När det gäller våld i nära relationer är förändringarna jämfört är tämligen små och skillnaderna mellan länen är fortsatt stora på flera viktiga områden. Ett område där utvecklingen går långsamt är barns situation i skyddat boende. 2015 har av kommunerna rutiner för att säkra barnens skolgång jämfört 2014. Till de positiva resultaten hör en fortsatt kraftig ökning av kommunernas användande av standardiserade bedömningsinstrument från 2015 (2013). Den kraftiga ökningen på kan delvis förklaras av den satsning som genomförts inom det kompetensstöd som utvecklats av Social- styrelsen och länsstyrelserna i samarbete inom 65 Hemlöshet – en fråga om bostäder (Länsstyrelserna 2015). 2015/16:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 ramen för de årliga utvecklingsmedel som fördelas av för att kvalitets- utveckla arbetet med våldsutsatta kvinnor och barn, barn som bevittnat våld samt våldsutövare. En positiv utveckling är också att allt fler kommuner följer upp resultaten av bistånds- beslutade insatser på individnivå. När det gäller våldsutsatta vuxna har siffran ökat från 2015, och när det gäller våldsutsatta barn och barn som har bevittnat våld från 2015. Områden där utvecklingen går långsamt eller inte förändrats alls är t.ex. uppföljning och dokumentation. Det är exempelvis väldigt få kommuner som gör systematiska uppföljningar av resultaten på gruppnivå. Siffran ligger oför- ändrat på både när det gäller barn och vuxna. Stödinsatser för våldsutsatta barn har avrapporterat ett uppdrag att utveckla bedömningsinstrument och stödinsatser för personer utsatta för våld av närstående (dnr S2012/04385/FST). På uppdrag av har en forskargrupp undersökt stödet till barn som upplevt våld i familjen. Gruppen har också utvecklat och prövat en metod för att samla in underlag för att bedöma risken för att barn ska utsättas för våld i sin familj. Resultatet visar att det borde göras risk- och skyddsbedömningar i av alla nya ärenden inom BUP och samt i en majoritet av de ärenden där barn har kontakt med skyddade boenden eller andra institutioner. Hög arbetsbelastning, personalomsättning och bristande beredskap att hantera våld hindrar dock såväl BUP som från att genomföra kartläggning och intervjuer, vilket gör det svårt att identifiera de barn som behöver insatser. Brister i samverkan mellan olika instanser gör också att även när en kartläggning av barnets psykiska ohälsa genomförs är det sällsynt att resultatet påverkar valet av insats för barnet. har tagit fram ett antal kvalitets- indikatorer för att kontinuerligt kunna följa och utvärdera insatsen skyddat boende på nationell nivå. Indikatorerna mäter bl.a. personaltillgång, tillgänglighet och omfattningen av kunskaps- baserad verksamhet. En undersökning som genomfördes –2015 och som 2015/16:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 omfattar 130 boenden, varav drevs av ideella föreningar, av kommuner och av privata aktörer, visar att de flesta skyddade boenden har en hög säkerhets- medvetenhet, skriftliga rutiner inom flera viktiga områden och upprättar genomförandeplaner i enlighet med bestämmelserna i . Områden för utveckling är, enligt , samverkan både med andra enheter inom och med polisen och hälso- och sjukvården. Insatser till personer som utövat våld är en viktig del i det förebyggande arbetet mot våld i nära relationer. Öppna jämförelser visar att av kommunerna har aktuell information om kommunens insatser till kvinnor och män som utövat våld, vilket är samma siffra som 2014. som har haft i uppdrag att utveckla metoder och vägledning för arbetet med personer som utövar våld mot närstående kan delvis redovisa positiva resultat bl.a. när det gäller internetbaserad behandling och partnerkontakt. Partnerkontakt är en arbetsmetod för att värna om den vålds- utsatta personens och dennes eventuella barns säkerhet våldsutövaren går i behandling för det våld han eller hon har utövat i relationen. visar erfarenheterna att det finns svårigheter att införa metoderna i arbete och svårigheter att mo- tivera målgruppen att medverka. dödas i genomsnitt 5–6 barn och ca 17 kvinnor avlider till följd av ett brott av en närstående, enligt (Brå) och dödsfallsutredningar. Sett ur ett längre perspektiv är det en relativt kraftig minskning av antalet dödsfall, men senare år har antalet dödsfall till följd av brott varit för både barn och vuxna. Social- styrelsen, som enligt lag ska utreda dödsfallen för att finna strukturella brister i myndig- heternas hantering, rapporterar till regeringen. Statskontoret har 2014 genomfört en granskning av utredningsverksamheten vid . Granskningen ligger till grund för ett pågående arbete inom för att bedöma vilka åtgärder som kan behöva genomföras för att effektivisera utrednings- verksamheten. Utvecklingsmedel för kvalitetsutveckling av arbetet mot våld i nära relationer har –2014 haft regeringens uppdrag att fördela utveck- lingsmedel för att ge stöd till våldsutsatta kvinnor, till barn som utsatts för eller bevittnat våld och till våldsutövare. Social- styrelsen har vidare haft i uppdrag att till- sammans med länsstyrelserna skapa ett nationellt och regionalt kunskaps- och metod- stöd för att utveckla kvaliteten i arbetet. För uppdragets genomförande har det avsatts , varav 70 miljoner fördelats till kommunerna och 20 miljoner till ideella organisationer. En slutrapport av upp- draget, inklusive en oberoende granskning och brukarundersökning som genomförts av () har lämnats till regeringen . Av redo- visningen framgår att kommunernas arbete går framåt. Dock finns det betydande skillnader över landet när det gäller vilket stöd vålds- utsatta barn och vuxna, barn som bevittnat våld samt våldsutövare kan få. Utvärderingen av medelsfördelningen till kommunerna visar också att de prestationsinriktade bidragen del- vis kan ha bidragit till att befästa skillnader genom att kommuner som haft svårare att leva upp till prestationskraven, i mindre utsträck- ning tar del av utvecklingsmedlen. Även det resurskrävande ansökningsförfarandet och kraven på återrapportering kan ha avhållit kommuner från att söka. Uppdrag som genomförts för att kartlägga och samla kunskap om prostitutionens omfattning i och resultat av de insatser som genom- förts för att utveckla samordning och samverkan mot människohandel redovisas under utgifts- område 13 Jämställdhet och nyanlända invand- rares etablering. I skrivelsen Åtgärder för att stärka barnets rättigheter och uppväxtvillkor i (skr. 2013/14:91) presenterades en ny handlingsplan för skydd av barn mot människohandel, exploatering och sexuella övergrepp – 2015 (se avsnitt 8.4.2). i fick i regleringsbrevet förnyat uppdrag att fortsätta sitt arbete att på nationell nivå stödja samordningen av arbetet mot prostitution och människohandel för sexuella ändamål. i fick 2015 ett utvidgat uppdrag att samordna det arbete som bedrivs mot sådan människohandel som syftar till avlägsnande av organ, krigstjänst, tvångs- arbete eller annan verksamhet i en situation som innebär nödläge för den utsatte. Regeringen anser att det är angeläget att barnrätts- perspektivet uppmärksammas vid genom- förandet av uppdrag om människohandel. i fick 2014 i uppdrag att utveckla samordningen och sam- verkan mot människohandel där barnperspek- (dnr S2014/01695/FST). samverkan mellan berörda myndigheter syftar till att förebygga och bekämpa människohandel och ökar möjligheterna att tidigt upptäcka och identifiera dels barn som är utsatta för eller riskerar att utsättas för människohandel, dels barn som är indirekt drabbade av människohandel. Uppdraget gäller även . Det sker mycket utvecklingsarbete i den sociala barn- och ungdomsvården. IVO:s tillsyn visar dock generellt på vissa svårigheter för kom- munerna att leva upp till lagstiftningen gällande hantering av anmälningar och utredningar. Orsaken till detta beskrivs bl.a. vara problem med att rekrytera och behålla personal samt en stressig arbetssituation. Tillräcklig statistik saknas för att tillfredsställande följa utveck- lingen, gällande såväl anmälningar som insatser. Avsaknaden av personnummer eller samord- ningsnummer för asylsökande barn och unga gör att kvalitetssäkrad statistik för placerade barn och unga inte kan redovisas. Det saknas kunskap kring om den sociala barn- och ungdomsvården ger flickor och pojkar likvärdigt stöd och skydd oavsett kön. Den minskade personalstabiliteten tenderar att sprida sig till större kommuner från att varit mest förekommande i mindre kommuner. Attraktiviteten i yrket behöver stärkas och svårigheter att rekrytera personal med erfarenhet av yrket behöver motverkas. 2015/16:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 ningen bedöms inte fullt ut rusta för arbetet inom den sociala barn- och ungdomsvården. Övergången från utbildning till yrkesutövning behöver överbryggas med bra yrkesintroduk- tion. Den relativt höga andelen socialsekreterare med kortare erfarenhet av yrket behöver tillgång till närvarande och aktivt ledarskap. Iakttagelser från den nationella samordnaren för den sociala barn- och ungdomsvården kommer vara betydelsefulla för att bidra till bättre kunskap om vilka åtgärder som behöver vidtas av olika aktörer för att utveckla verk- samhetsområdet. Regeringens satsningar på introduktion och kompetensutveckling för personal i den sociala barn- och ungdomsvården och uppdraget till den nationella samordnaren för den sociala barn- och ungdomsvården syftar till att bidra till att mål om att stärka skyddet för utsatta barn ska uppnås. BBIC har vidareutvecklats för att bidra till systematisk uppföljning och för att användas i förbättringsarbete inom ramen för en evidensbaserad praktik. Det är viktigt att BBIC används i verksamheten och att kommuner använder resultaten från syste- matiska uppföljningar för verksamhetsutveck- ling. Skolresultaten för placerade barn och unga är inte tillfredsställande. Att klara skolan är en viktig skyddsfaktor för framtida gynnsam ut- veckling. Samverkan mellan hälso- och sjukvården och behöver stärkas, bl.a. utifrån redovisning av att användningen av psykofarmaka är mycket hög bland placerade barn och ungdomar i jämförelse med jämnåriga i befolkningen, se avsnitt 4 Hälso- och sjukvårds- politik. Mottagandet av ensamkommande barn Den stora ökningen av ensamkommande barn ställer höga krav på kommunernas mottagande. Cirka hälften av alla barn som placeras i HVB eller familjehem är ensamkommande och såväl placeringsformer som innehållet i det stöd som ges behöver vara anpassat för det individuella barnets behov i syfte att ge dem god integration för en gynnsam utveckling. Detta ställer krav på samverkan mellan socialtjänst, skolväsende, arbetsmarknadsåtgärder och civilsamhället. Nuvarande mottagningssystem ger inte kommunerna tillräckligt bra planeringsförutsätt- 2015/16:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 ningar för ett långsiktigt mottagande av god kvalitet. Tillsynen av HVB visar att det är vanligare med brister vid HVB för ensam- kommande barn än för andra HVB, vilket kan bero på det höga trycket på placeringsplatser som medfört en mycket snabb expansion av verksamheten. Den statligt bedrivna ungdomsvården Efterfrågan på platser inom SiS särskilda ung- domshem har ökat markant . SiS har öppnat tillfälliga platser men har i perioder inte alltid omgående kunnat anvisa plats vid förfrågan från . Även differentieringen av ungdomsvårdens platser har medfört att SiS inte kunnat anvisa plats anpassad efter den unges behov. En gemensam planering av vården, genomförande och vård- planering efter avslutad vistelse mellan SiS och kommunens socialtjänst är avgörande för det långsiktiga resultatet. Familjerätt, internationell adoption och föräldrastöd Regeringen har sett behov av en förbättrad, effektivare och mer ändamålsenliga organisering på nationell nivå av frågor som rör vissa familjerättsliga frågor, internationella adoptioner och föräldrastöd. Med utgångspunkt i den remitterade departementspromemorian Samord- nat ansvar för vissa familjefrågor (Ds 2014:17) har därför regeringen samlat det statliga ansvaret för frågorna i en myndighet. Förändringen redo- görs närmare för i avsnittet Politikens inriktning. Antalet mål om vårdnad, boende och umgänge har ökat . Det är en oroande utveckling bl.a. då allvarliga konflikter mellan föräldrar i många fall medför negativa konsekvenser för de barn som är involverade. En viktig uppgift vårdnadsutredning En utvärdering av vårdnadsreform (dir. 2014:84) är att ta ställning till hur föräldrars möjlighet att nå samförståndslösningar i sådana mål kan utvecklas och förbättras. Utredningens förslag kommer att vara värdefulla bidrag till bättre kunskap om vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att undvika att konflikter mellan föräldrar hamnar i domstol. Reglerna om vårdnad, boende och umgänge ska på ett ändamålsenligt sätt ta till vara barnets rätt och göra det möjligt för barnet att komma till tals vid bedömningen av vad som är bäst för honom eller henne. Barnet behöver till exempel information för att kunna sätta sig in i frågan och överblicka konsekvenserna av ett eventuellt ställningstagande. Enligt rapporten aktighet i utredningar om vårdnad, boende och umgänge (2014) behöver vissa kommuner utveckla sina metoder för barnsamtal, särskilt när det gäller små barn. Om det framkommer att barn far illa ska domstol och socialnämnd alltid göra en riskbe- dömning. Det har dock gjorts gällande att risk- bedömningar om att barnet far illa görs i för liten utsträckning och att de riskbedömningar som görs i vissa fall är bristfälliga. Vårdnadsutredning (dir. 2014:84) har till uppgift att ta ställning till vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att riskbedömningar görs i tillräcklig utsträckning och att dessa bedömningar är av hög kvalitet. Utredaren ska bl.a. ta ställning till om det finns behov av att utveckla metodstöd. Det kraftigt minskade antalet barn som adopte- ras till har visat sig ställa höga och ibland svårförenliga krav på huvudmän och auktori- serade adoptionssammanslutningar, t.ex. i fråga om adoptionsspecifik kompetens. Samverkan och kompetens hos föräldra- stödjande aktörer har ökat, det finns ökad kunskap om stödets effekter och föräldrastöd används i ökad utsträckning som insats. Ökningarna har dock skett från relativt låga nivåer och det är många föräldrar som inte erbjuds stöd. Arbetslöshet är den vanligaste orsaken till behov av ekonomiskt bistånd. Unga, ensamstående kvinnor med barn och utrikes födda är över- representerade bland biståndsmottagarna. An- delen långvariga biståndsmottagare ökar i alla åldrar och är i stort sett jämnt fördelat mellan män och kvinnor. Det krävs breda och lång- siktiga lösningar för att motverka denna utveck- ling. En särskild utredare har haft i uppdrag att utreda och föreslå hur stöd och krav avseende arbetslösa personer som tar emot ekonomiskt bistånd kan utvecklas. Utredaren har lämnat sitt betänkande Arbetslöshet och ekonomiskt bi- stånd (SOU 2015:44). verksamhet ska bygga på respekt för människornas självbestämmande och integritet (1 kap. 1 § SoL). Bestämmelsen om fritidspengen i SoL är utformad på ett sådant sätt att den begränsar barnets möjligheter att fritt välja aktiviteter. Insatser ska vara av god kvalitet (3 kap. 3 § SoL). Det är därför angeläget att arbetet baseras på bästa tillgängliga kunskap om vilka arbetssätt och insatser som bidrar till långsiktiga lösningar på människors försörjningsproblem. Social- styrelsens Öppna jämförelser kan bidra positivt till denna utveckling. har i upp- drag att utveckla en modell för systematisk upp- följning av arbete med mottagare av ekonomiskt bistånd (dnr S2014/06131/FST). Uppdraget pågår och ska slutredo- visas till . En sida av den fria rörligheten inom EES- området är att allt fler människor som lever i svår fattigdom och utanförskap i sina hemländer söker sig till i hopp om att hitta försörj- ning här. Kommunernas ansvar för personer som vistas tillfälligt i är begränsat och insatser till stöd för dessa personer ser olika ut. Det krav på samverkan som infördes i SoL och hälso- och sjukvårdslagen fr.o.m. har fortfarande inte fått fullt genomslag i landet. I vissa län omfattas majoriteten av kommunerna av sådana överenskommelser, medan andelen är betydligt mindre i andra län. I några län saknas överenskommelser. Det är därför angeläget att huvudmännen fortsätter sitt utvecklings- och förankringsarbete för att utforma tydliga och ändamålsenliga överenskommelser med kommunerna i länet. Det har skett en positiv utveckling när det gäller samverkan inom kommunernas socialtjänst, men det finns behov av fortsatt utveckling av samverkan mellan missbruks- och beroendevården och äldreomsorgen, särskilt mot bakgrund av ökat riskbruk bland äldre. En samordnad individuell plan är angelägen för att individer med komplexa behov ska erbjudas samordnade insatser utifrån ett helhetsperspektiv. 2015/16:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 För att ta till vara motivation till förändring är det viktigt att missbruks- och beroendevården är snabbt tillgänglig. Allt fler kommuner kan er- bjuda ett första besök till från att den enskilde fått kontakt, men fortfarande erbjuder majoriteten av kommuner- na ett första besök först inom 4–. Utvärdering av utvecklingsarbetet Kunskap till praktik visar en ökad användning av kun- skapsbaserade metoder inom missbruks- och beroendevården. En majoritet av verksamheterna använder standardiserade bedömningsinstru- ment som underlag för insatser. SiS verksamhet präglades av mycket hög beläggning 2014, vilket gjorde det svårt för myndigheten att erbjuda plats omgående. Det är svårt att hitta någon eller några enkla orsaker till förändringen. Andelen yngre ökar inom LVM- vården och dessa årskullar är stora. Klient- grupperna förändras och det finns en större andel personer som missbrukar opiater jämfört med tidigare. Hemlöshet och utestängning från bostadsmarknaden Antal personer som berörs av vräkning minskade vilket är positivt, inte minst när det gäller familjer med barn. Kunskapen om effektiva metoder och arbetssätt för att motverka och förebygga hemlöshet bedöms ha ökat genom insatser från den tidigare hem- löshetssamordnaren och genom länsstyrelsernas stöd till kommunerna för att motverka vräkning och hemlöshet. Länsstyrelsernas fortsatta uppdrag att ge stöd till kommunerna i arbetet med att underlätta inträde på bostadsmarknaden, motverka hemlös- het och förebygga avhysningar syftar till att bidra till att mål att stärka förmågan och möjligheten till social delaktighet för männi- skor i ekonomiskt och socialt utsatta situationer uppnås. Arbetet för att motverka hemlöshet är mer utvecklat i kommuner med bostadsbrist och där hemlöshet förekommer. tar genom s.k. sociala kontrakt och andra tillfälliga boendelösningar ett allt större ansvar för per- soner som inte kommer in på den ordinarie bostadsmarknaden. Trösklarna för att etablera sig på bostadsmarknaden är i flera fall höga och det ställs ofta krav på fast anställning och 2015/16:1 UTGIFTSOMRÅDE 9 inkomst som står i relation till hyran eller en kontantinsats till bostadslån. Det saknas könsuppdelad statistik om hem- lösheten vilket gör det svårt att analysera hemlöshetsfrågorna ur ett jämställdhets- perspektiv. Öppna jämförelser av kom- munernas stöd till brottsutsatta visar att det pågår ett utvecklingsarbete inom flera viktiga områden, men är skillnaderna mellan kommunerna stora. Ett område som uppvisar stora brister och där ingen nämnvärd utveckling skett är stödet till barn som upplevt våld i familjen. Den samlade utvärderingen av uppdrag –2014 att fördela utvecklingsmedel och tillsammans med läns- styrelserna skapa ett nationellt och regionalt kompetensstöd för att kvalitetsutveckla arbetet visar dock att en stabil struktur för kunskaps- spridning och normeringsarbete skapar bättre förutsättningar för att utveckla ett kvalitativt och likvärdigt stöd över landet till våldsutsatta kvinnor, till barn som utsatts för eller bevittnat våld och till våldsutövare. Målet med utvecklingsmedlen till kommuner- na har varit att kvaliteten i stöd till kommunerna ska utvecklas och bli mer lik- värdig över landet. utvärdering av utvecklingsmedlen visar att kvaliteten har höjts. Det kunskaps- och metodstöd som Social- styrelsen och länsstyrelserna har skapat på nationell och regional nivå har starkt bidragit till en positiv utveckling. Det finns nu en struktur för att nå ut till professionen med normering och kunskapsstöd på området våld i nära relationer där Läns- styrelsernas roll som kunskapsförmedlare har blivit tydlig. Den bilden förstärks av den oberoende utvärdering av utvecklingsmedlen som genomförts. Den övergripande slutsatsen av och länsstyrelsernas utvärdering är dock att även om kommunernas arbete går framåt, finns det fortsatt skillnader över landet. Insatserna inom området har även haft betyd- else för det jämställdhetspolitiska målet Mäns våld mot kvinnor, se utgiftsområde 13 Jämställdhet och nyanlända invandrares etable- ring.