prop · H2031390 · 2015-01-01 00:00:00 — Åklagaren får utfärda en europeisk skyddsorder om de angivna förut- sättningarna föreligger. Bestämmelsen ger därmed åklagaren en möjlig- het men inte någon skyldighet att utfärda en skyddsorder när dessa förut- sättningar är för handen. Åklagaren måste pröva huruvida det är lämpligt att utfärda en skyddsorder i det enskilda fallet. Åklagaren bör därvid väga in vilket skyddsbehov som föreligger vid en vistelse i den andra medlemsstaten. Först om även denna prövning leder till att en skydds- order bör utfärdas ska så ske. Vid bedömningen av om en skyddsorder ska utfärdas bör särskilt beaktas att den tid som skyddsordern kan för- väntas bestå inte är så kortvarig att syftet med åtgärden inte uppnås. Om det vid bedömningen av lämpligheten i att utfärda en europeisk skydds- order framkommer att den skyddsbehövandes vistelse i den andra med- lemsstaten är så kortvarig att en europeisk skyddsorder i praktiken inte kommer att medföra något ökat skydd för den skyddsbehövande, bör en europeisk skyddsorder inte utfärdas. En sådan situation kan t.ex. före- ligga när det inte framstår som sannolikt att den behöriga myndigheten i den verkställande medlemsstaten kommer att hinna meddela ett beslut om en åtgärd för att säkerställa skyddet av den skyddade personen innan denne lämnar den verkställande staten. 2 § En europeisk skyddsorder gäller , om inte annat bestäms. Paragrafen innehåller en bestämmelse om när en europeisk skyddsorder börjar gälla. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.1, där också Lagrådets synpunkter på paragrafen behandlas och bemöts. I bestämmelsen föreskrivs att en europeisk skyddsorder gäller omedel- bart, om inte annat bestäms. Bestämmelsen är utformad med 4 § andra stycket lagen (1988:688) om kontaktförbud som förebild och innebär att åklagarens beslut i normalfallet gäller även om någon begär rättens prövning av beslutet. Vidare innebär bestämmelsen att åklagaren kan besluta att den europeiska skyddsordern ska träda i kraft först . Ett sådant behov kan t.ex. föreligga om det kontaktförbud som ligger till grund för den europeiska skyddsordern inte gäller omedel- bart utan från en senare tidpunkt. Om den europeiska skyddsordern ska gälla från en senare tidpunkt, bör denna alltid vara exakt angiven på samma sätt som vid ett kontaktförbud som ska gälla först från en senare tidpunkt. 2014/15:139 Genom en hänvisning i denna lag till 17 § lagen om kontaktförbud har rätten möjlighet att besluta om inhibition (4 §). Även en europeisk skyddsorder som beslutats av rätten ska som utgångspunkt gälla trots att beslutet inte har fått laga kraft. 3 § Åklagare prövar om en europeisk skyddsorder ska utfärdas. I paragrafen anvisas behörig myndighet för utfärdande av en europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. Av paragrafen framgår att åklagare prövar om en europeisk skydds- order ska utfärdas. Prövningen av om en europeisk skyddsorder ska utfärdas innebär att åklagaren ska pröva om förutsättningarna enligt 1 § är uppfyllda. Frågan om vilken åklagare som ska vara behörig enligt denna lag avgörs inom (se åklagarförordningen [2004:1265] och förordningen [2007:971] med instruktion för Åklagar- myndigheten). Föreskrifter om det närmare förfarandet för prövningen av om en europeisk skyddsorder ska utfärdas finns i förordning. 4 § Vid handläggningen av ärenden enligt detta kapitel tillämpas följande bestämmelser i lagen (1988:688) om kontaktförbud: 5, 6 a, 9–11, 13 och 14– 20 §§, 21 § första stycket och 22 §. Vid denna tillämpning ska bestämmelserna om kontaktförbud i stället avse europeisk skyddsorder. I paragrafen anges tillämpliga bestämmelser i lagen om kontaktförbud vid handläggningen av ärenden om utfärdande av en europeisk skydds- order. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2 och 5.3.3. I första stycket föreskrivs att vissa särskilt angivna bestämmelser i lagen om kontaktförbud ska tillämpas vid handläggningen av ärenden enligt detta kapitel. Av andra stycket framgår att bestämmelserna om kontaktförbud i stället ska avse europeisk skyddsorder vid denna tillämpning. Hänvisningen till lagen om kontaktförbud innebär bl.a. att ett beslut om utfärdande av en europeisk skyddsorder ska delges den mot vilken förbudet avses gälla (5 §). Delgivning får inte ske genom stäm- ningsmannadelgivning i vissa fall eller genom kungörelsedelgivning. Vidare gäller samma skyndsamhetskrav som för ärenden enligt lagen om kontaktförbud (6 a §). Dessa regler har allmän tillämplighet, dvs. de gäller för handläggningen hos såväl åklagaren som domstolen. Därutöver innebär hänvisningen att reglerna i lagen om kontaktförbud om utredning, partsinsyn och kommunikation ska tillämpas vid åklagarens handläggning av ärenden om utfärdande av en europeisk skyddsorder (9– 11 §§). Dessa ärenden torde i normalfallet sällan kräva någon utredning utöver den som redan föreligger genom det underliggande kontaktförbudsärendet. För det fall åklagaren i enstaka fall behöver inhämta ytterligare utredning har åklagaren dock genom hänvisningen möjlighet att anlita biträde av . Kommunikation torde ofta vara att bedöma som uppenbart obehövlig. Genom hänvisningen görs vidare de bestämmelser i förvaltningslagen (1986:223) som gäller vid åklagarens handläggning av ärenden om kontaktförbud tillämpliga även vid handläggningen av ärenden om utfärdande av en europeisk skyddsorder. Det rör sig bl.a. om bestämmelser om serviceskyldighet, tolkning och möjlighet att underlåta motivering av beslut (13 § lagen om kontaktförbud). Hänvisningen till lagen om kontaktförbud innebär vidare bl.a. att åklagarens beslut i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder ska prövas av tingsrätten, om den som skyddsordern gäller mot eller den som skyddsordern avses skydda begär det (14 § lagen om kontaktförbud). Endast de som berörs av beslutet, dvs. den som den europeiska skydds- ordern gäller mot och den som skyddsordern avses skydda, kan således begära rättens prövning. Den som skyddsordern gäller mot kan begära att ordern hävs eller ändras. En begäran om ändring kan också framställas av den som skyddsordern avses skydda. Ett negativt beslut av åklagaren kan prövas av rätten på begäran av den som skyddsordern avses skydda. Det är också dessa personer som är parter vid rättens prövning. Hänvisningen till 14 § lagen om kontaktförbud innebär vidare att en begäran om prövning av åklagarens beslut i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder ska göras skriftligen eller muntligen till åklagaren, som ska överlämna ärendet till tingsrätten. Precis som vid en begäran om rättens prövning av ett beslut i fråga om kontaktförbud kan begäran alltså göras formlöst hos åklagaren. Om begäran sker muntligen, ska åklagaren teckna ner de uppgifter om begäran som behövs. Det ankommer sedan på åklagaren att överlämna ärendet till rätt domstol. En begäran om rättens prövning av åklagarens beslut i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder får, på samma sätt som gäller vid en begäran om prövning av ett beslut om kontaktförbud, göras utan inskränkning till . Vilken domstol som är behörig framgår genom en hänvisning till 15 § lagen om kontaktförbud. Av den hänvisningen följer att behörig domstol är den tingsrätt där åklagare som har prövat frågan om utfärdande av en europeisk skyddsorder ska föra talan i brottmål i allmänhet. Det ankommer på åklagaren att se till att begäran om prövning vidarebefordras till rätt domstol (jfr hänvisningen till 14 § lagen om kontaktförbud). Om åklagaren normalt för talan vid flera tingsrätter, kan samtliga vara behöriga. Om flera tingsrätter är behöriga, är det, precis som vid rättens prövning av ett kontaktförbud, naturligt att åklagaren vidarebefordrar ärendet till den domstol som med hänsyn till omständig- heterna ligger närmast till hands för att pröva frågan (jfr prop. 1987/88:137 s. 48 f.). Vidare framgår genom hänvisningarna till lagen om kontaktförbud att åklagaren är skyldig att föra talan för den som den europeiska skyddsordern avses skydda om åklagaren har utfärdat en skyddsorder och särskilda skäl inte talar mot det (16 §), att rätten får förordna om inhibition och, om en europeisk skyddsorder inte har utfärdats, utfärda en skyddsorder fram till dess att ärendet avgjorts slutligt (17 §), att tingsrätten ska bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän vid avgörande av saken (18 §), att sammanträde alltid ska hållas om någon part begär det (19 §), att vardera parten svarar för sin kostnad (20 §), att lagen (1996:242) om domstolsärenden i övrigt gäller vid rättens handläggning (21 § första stycket) och att frågan under vissa förutsätt- ningar får prövas i mål om allmänt åtal mot den som den europeiska skyddsordern avses gälla mot (22 §). Till skillnad från vad som före- 2014/15:139 skrivs om beslutets innehåll i 21 § andra stycket lagen om kontaktförbud ska en europeisk skyddsorder utfärdas i enlighet med formuläret i bilaga I till direktivet. Om detta föreskrivs närmare i förordning. 5 § Åklagaren ska sända över en europeisk skyddsorder till en behörig myndighet i den medlemsstat där skyddsordern ska erkännas och verkställas. Paragrafen innehåller en bestämmelse om översändande av en europeisk skyddsorder till en annan medlemsstat. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.2. Av bestämmelsen framgår att en europeisk skyddsorder ska sändas över av åklagare direkt till den behöriga myndigheten i den medlemsstat där skyddsordern ska erkännas och verkställas. Någon svensk central- myndighet ska inte användas. För det fall den andra medlemsstaten har utsett en centralmyndighet för mottagande av europeiska skyddsordrar ska översändandet dock ske till den centralmyndigheten. Information om vilka myndigheter som är behöriga i respektive medlemsstat kommer att finnas tillgänglig för åklagaren genom kommissionens försorg. Med- lemsstaterna ska underrätta kommissionen om vilka myndigheter som är behöriga, och kommissionen ska göra den informationen tillgänglig för samtliga medlemsstater (artikel 3.2). Detta gäller även för de medlemsstater som har utsett en eller flera centralmyndigheter. Även efter ett översändande kan det finnas anledning för åklagaren att upprätthålla kontakten med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. En överträdelse av det svenska kontaktförbudet kan även innebära en överträdelse av en åtgärd som har meddelats till verkställig- het av den europeiska skyddsordern i den verkställande staten. Om den åtgärd som har meddelats i den verkställande staten är förenad med straffansvar vid överträdelse av åtgärden, föreligger två parallella straffsanktionerade beslut, ett i och ett i den verkställande staten. Med detta kommer en risk för att lagföring i av det överträdda kontaktförbudet sker parallellt med lagföring i den verkställande staten för en och samma gärning. I förordningen (2014:1553) om förebyggande och lösning av tvister om utövande av jurisdiktion i straffrättsliga förfaranden inom Europeiska unionen föreskrivs hur åklagare kan utbyta information och samråda med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten vid misstanke om att en person är föremål för straff- rättsliga förfaranden avseende samma gärning i båda medlemsstaterna. Återkallelse och ändring av en europeisk skyddsorder 6 § Åklagaren ska utan dröjsmål återkalla den europeiska skyddsordern, om 1.det kontaktförbud som ligger till grund för skyddsordern hävs, eller 2.det av andra skäl inte längre finns förutsättningar för en europeisk skyddsorder. Ett beslut om återkallelse enligt första stycket 2 ska prövas av tingsrätten, om den som skyddsordern avses skydda begär det. En sådan begäran ska göras skriftligen eller muntligen till åklagaren, som ska överlämna ärendet till tingsrätten. Vid rättens prövning ska i övrigt 4 § tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om återkallelse av en europeisk Prop. 2014/15:139 skyddsorder och möjligheter att få rättens prövning av en återkallelse. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4. I första stycket anges i vilka situationer åklagaren ska återkalla den europeiska skyddsordern. I första punkten anges den situationen att det kontaktförbud som ligger till grund för skyddsordern hävs. Om så sker saknas grund för den europeiska skyddsordern som därför måste återkallas. Enligt andra punkten ska den europeiska skyddsordern återkallas om förutsättningar för en skyddsorder av andra skäl inte längre föreligger. Om förutsättningarna i 1 § är för handen, ska skyddsordern alltså återkallas. Det kan röra sig om att den som skyddsordern avses skydda inte längre ställer sig bakom beslutet eller att åklagaren bedömer att skyddsbehovet har förändrats på ett sätt som innebär att det är lämpligt med en skyddsorder. Vidare kan det handla om att den skyddade personen inte längre uppehåller sig i den andra staten. I dessa lägen kan den situationen uppstå att den europeiska skyddsordern inte längre fyller någon funktion. Av andra stycket framgår att åklagarens beslut om återkallelse enligt första stycket 2 ska prövas av tingsrätten, om den som skyddsordern avses skydda begär det. Om åklagaren har bedömt att förutsättningar för en europeisk skyddsorder inte längre föreligger av andra skäl än att det underliggande kontaktförbudet har hävts och åklagaren därför har åter- kallat skyddsordern, har den som skyddsordern avses skydda alltså en möjlighet att få rättens prövning av beslutet om återkallelse. På samma sätt som gäller när rättens prövning begärs i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder kan begäran göras skriftligen eller muntligen till åklagaren, som ska överlämna ärendet till tingsrätten. Vid rättens pröv- ning ska i övrigt 4 § tillämpas, se vidare kommentaren till den paragra- fen. 7 § Åklagaren ska utan dröjsmål ändra den europeiska skyddsordern om det kontaktförbud som ligger till grund för skyddsordern ändras eller förlängs. Paragrafen innehåller en bestämmelse om ändring av en europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.3.4, där också Lagrådets synpunkter på paragrafen behandlas och bemöts. I paragrafen föreskrivs att åklagaren utan dröjsmål ska ändra den euro- peiska skyddsordern om det kontaktförbud som ligger till grund för skyddsordern ändras eller förlängs. Förändringar av kontaktförbudet påverkar därmed även skyddsordern. En ändring av åklagarens beslut om kontaktförbud kan t.ex. ske genom rättens prövning. Ändringar av kontaktförbudet kan också ske om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl för det (23 § lagen om kontaktförbud). Ett kontaktförbud kan vidare förlängas (4 § lagen om kontaktförbud). Om en ändring eller förlängning sker, åligger det åklagaren att även ändra den europeiska skyddsordern på motsvarande sätt. Om åklagarens beslut är föremål för rättens prövning, bör åklagaren invänta rättens beslut innan skyddsordern ändras. Föreskrifter om åklagarens skyldighet att vid ändringar av skyddsordern underrätta den behöriga myndigheten i den verkställande staten finns i förordning. 2014/15:139 3 kap. Erkännande och verkställighet i av en europeisk skyddsorder Skyldighet att erkänna och verkställa en europeisk skyddsorder 1 § En europeisk skyddsorder som sänds över från en annan medlemsstat i Europeiska unionen ska erkännas och verkställas i , om inte annat följer av denna lag. Bestämmelsen slår fast den grundläggande skyldigheten att erkänna och verkställa en europeisk skyddsorder som sänds över till . Övervägandena finns i avsnitt 5.4.1. I paragrafen anges att en europeisk skyddsorder som sänds över från en annan medlemsstat i EU ska erkännas och verkställas i , om inte annat följer av denna lag. Paragrafen har sin grund i artikel 9.1 i direkti- vet. En allmän förutsättning för att en mottagen skyddsorder ska erkän- nas och verkställas är att den omfattas av definitionen av en skyddsåtgärd i 1 kap. 3 §. Inte heller någon annan vägransgrund ska vara tillämplig (4 §). Någon uttrycklig bestämmelse om att ett erkännande inte får ske i strid mot Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättighe- terna och friheterna, unionsrättens bestämmelser om skydd för grund- läggande fri- och rättigheter eller svensk grundlag har inte ansetts nödvändig. 2 § En europeisk skyddsorder ska sändas till behörig åklagare. Skyddsordern ska vara upprättad i enlighet med bilaga I till och rådets direktiv /99/EU, i den ursprungliga lydelsen, och vara skriven på svenska eller vara åtföljd av en översättning till svenska. Den europeiska skyddsordern ska sändas över genom post, bud eller telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt. I paragrafen anges hur ett förfarande för erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder inleds i . avsnitt 5.4.2, där också Lagrådets synpunkter på paragrafen behandlas Av första stycket första meningen framgår att en europeisk skyddsorder ska sändas direkt till behörig åklagare. Det föreligger alltså ett krav på direktkontakt mellan de behöriga myndigheterna. myndighet är inte involverad i förfarandet. åklagare kommer att finnas tillgänglig för den utfärdande myndigheten genom att kommissionen, i enlighet med artikel 3, får information om behöriga myndigheter från och gör den informationen tillgänglig för samtliga medlemsstater. Vidare framgår av första stycket andra meningen att skyddsordern ska vara upprättad i enlighet med bilaga I till direktivet och vara skriven på svenska eller vara åtföljd av en översättning till svenska. Om en europeisk skyddsorder brister i dessa avseenden, ska den utfärdande myndigheten föreläggas att avhjälpa bristerna (3 §). Om så inte sker, kan erkännande av skyddsordern vägras (4 §). I andra stycket anges att den europeiska skyddsordern ska sändas över genom post, bud eller telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt. Direktivet reglerar inte hur den europeiska skyddsordern ska översändas annat än att det ska ske på ett sätt som lämnar en skriftlig uppteckning som möjliggör för den verkställande staten att fastställa dess äkthet (artikel 8.1). Översändande per post, bud eller telefax gör en sådan prövning möjlig. Efter överenskommelse i det enskilda fallet kan även andra sätt användas, under förutsättning att åklagaren kan försäkra sig om att den översända skyddsordern är äkta. Inget hindrar alltså ett översändande via elektronisk kommunikation, men denna form för översändande bör användas restriktivt och reserveras för de situationer där ett översändande bedöms kunna ske utan risk för att känsliga uppgifter når andra än den avsedda mottagaren. 3 § Om en europeisk skyddsorder till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska åklagaren ge den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten möjlighet att inom komma in med komplettering. Paragrafen innehåller en bestämmelse om formella brister i en europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.2. Av bestämmelsen framgår att åklagaren ska ge den behöriga myndig- heten i den andra medlemsstaten möjlighet att komma in med komplettering, om en europeisk skyddsorder till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Komplettering krävs i regel om skyddsordern inte är utfärdad i enlighet med formuläret i bilaga I till direktivet eller om det råder oklarhet om någon av de uppgif- ter som formuläret ska innehålla i enlighet med artikel 7. Vidare bör komplettering begäras om skyddsordern varken är skriven på svenska eller åtföljd av en översättning till svenska. Vid en begäran om komplet- tering ska åklagaren ange inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. Hänsyn bör tas bland annat till postgången samt till den tid det kan ta för den behöriga myndigheten i den andra staten att få begärda kompletteringar översatta. Om skyddsordern, trots att den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten har fått tillfälle att komma in med komplettering, till form eller innehåll alltjämt är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, får skyddsordern inte erkännas, se 4 § 1. 4 § En europeisk skyddsorder får inte erkännas i , om 1.skyddsordern, trots att den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten enligt 3 § har fått tillfälle att komma in med komplettering, till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, eller 2.skyddsordern inte har utfärdats på grundval av en skyddsåtgärd enligt 1 kap. I paragrafen anges de omständigheter som medför att en europeisk skyddsorder inte ska erkännas i . 2014/15:139 obligatoriska. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.4. Paragrafen är utformad enligt Lagrådets yttrande. I första punkten anges att en europeisk skyddsorder inte får erkännas i om den europeiska skyddsordern, trots att den behöriga myndig- heten i den andra medlemsstaten har fått tillfälle att komma in med komplettering, till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet. Åklagaren ska först ge den behöriga myn- digheten i den andra medlemsstaten möjlighet att komplet- tera en bristfällig skyddsorder (3 §). Om komplettering inte sker eller formuläret ändå är så bristfälligt att frågan om erkännande och verk- ställighet inte kan prövas, får skyddsordern inte erkännas. Om formuläret för skyddsordern saknar uppgifter som inte behövs för prövningen av frågan om erkännande och verkställighet, föreligger dock inte något hinder mot att erkänna skyddsordern. I andra punkten stadgas att en europeisk skyddsorder inte får erkännas om den inte har utfärdats på grundval av en skyddsåtgärd enligt 1 kap. 3 §. Definitionen av en skyddsåtgärd i den paragrafen motsvarar definitionen i direktivet. Om en översänd skyddsorder baseras på en skyddsåtgärd som inte omfattas av definitionen, och därmed inte heller av direktivets tillämpningsområde, ska erkännande vägras. Om upp- gifterna i en skyddsorder framstår som oklara i denna del eller ger upphov till frågor, bör den utfärdande myndigheten beredas tillfälle att komma in med kompletterande upplysningar innan ett avslagsbeslut meddelas. Av 10 § framgår att ett beslut om att den europeiska skyddsordern inte ska erkännas i kan prövas på begäran av den som skyddsordern avses skydda. Beslut i fråga om erkännande och verkställighet 5 § Om en europeisk skyddsorder kan erkännas i , ska åklagaren meddela den som skyddsordern gäller mot förbud att 1.besöka eller på annat sätt ta kontakt med den person som skyddsordern avses skydda eller att följa efter denna person, 2.uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med den person som skyddsordern avses skydda, 3.uppehålla sig i närheten av en bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den person som skyddsordern avses skydda brukar vistas, eller 4.uppehålla sig inom ett större område än som följer av ett förbud enligt 3. Ett förbud enligt första stycket 4 får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den person som skyddsordern avses skydda har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Ett förbud enligt denna paragraf ska i största möjliga utsträckning stämma överens med den skyddsåtgärd som ligger till grund för skyddsordern. Paragrafen innehåller bestämmelser om det beslut åklagaren ska meddela till verkställighet av en europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. Av första stycket framgår att om en europeisk skyddsorder kan erkännas i , ska åklagaren meddela den som skyddsordern gäller mot något av de i stycket uppräknade förbuden. åklagaren kan välja mellan motsvarar sådana förbud som kan meddelas enligt 1–2 §§ lagen (1988:688) om kontaktförbud.