prop · H30364 · 2015-12-07 00:00:00 — Enligt artikel 8.1 i fritidsbåtsdirektivet får tillverkarna genom en skriftlig fullmakt utse en representant. Enligt artikel 8.3 ska represen- tanten utföra de uppgifter som anges i fullmakten. Fullmakten ska dock åtminstone ge representanten rätt att inneha en kopia av försäkran om överensstämmelse eller annan försäkran och den tekniska dokumenta- tionen så att representanten ska kunna visa denna för marknadskontroll- Prop. 2015/16:64 myndigheterna av efter det att produkten släppts ut på Vidare ska fullmakten ge representanten rätt att förse nationella myndigheter med all information och dokumentation som behövs för att visa att produkten är förenlig med direktivet samt ge repre- sentanten rätt att samarbeta med de nationella myndigheterna om åtgärder som vidtas för att undanröja risker avseende den berörda produkten. Av artikel 8.2 framgår att upprättandet av den tekniska dokumentationen inte får delegeras till representanten. Möjligheten för tillverkaren att utse en representant genom en skriftlig fullmakt och att representanten är skyldig att utföra de uppgifter som anges i fullmakten bör framgå av den föreslagna lagen. Direktivets bestämmelser om fullmaktens minsta omfattning, begränsningar och övriga innehåll är detaljerade och genomförs lämpligen genom före- skrifter som meddelas av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. 6.6.2När importören eller distributören övertar tillverkarens skyldigheter Regeringens förslag: Om en importör eller distributör tillhandahåller en produkt på marknaden i eget namn eller under eget varumärke, övertar importören eller distributören tillverkarens skyldigheter. Detsamma gäller för en importör eller en distributör som ändrar en produkt som redan släppts ut på marknaden på ett sådant sätt att överensstämmelsen med kraven i den nya lagen och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen kan påverkas. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Vissa redaktionella ändringar har dock gjorts. Remissinstanserna: Transportstyrelsen anför att ordet ”kan” ska infogas mellan orden ”lagen” och ”påverkas” i 22 § i förslaget för att bestämmelsens innebörd ska överensstämma med artikel 11 i direktivet. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 11 i fritidsbåtsdirektivet anses en importör eller distributör vara tillverkare enligt direktivet och ska ha samma skyldigheter som tillverkaren har när denne släpper ut en produkt på marknaden i eget namn eller under eget varumärke eller ändrar en produkt som redan släppts ut på marknaden på ett sådant sätt att överensstämmelsen med kraven i direktivet kan påverkas. Av skäl 16 i direktivet följer också att importören eller distributören i sådana situa- tioner bör överta tillverkarens skyldigheter. För att uppnå en så god överensstämmelse med direktivets lydelse som möjligt bör det som Transportstyrelsen påpekat beaktas. Ordet ”kan” ska därför tilläggas i 22 § i förslaget mellan orden ”lagen” och ”påverkas”. Eftersom bestämmelsen rör förhållandet mellan enskilda och de mark- nadskontrollerande myndigheterna är det lämpligt att den införs i den föreslagna lagen. För att tydliggöra att alla situationer då produkten leve- reras av importören och distributören omfattas och inte bara vid ut- släppandet på marknaden föreslås att bestämmelsen ska gälla allt till- 2015/16:64 handahållande. Det medför att alla tidpunkter då importören eller distributören ändrar produkten faller in under bestämmelsen. Regeringens förslag: Om tillverkaren inte fullgör sina skyldigheter för produktens överensstämmelse med kraven som följer av den nya lagen ska en privatimportör innan produkten tas i bruk säkerställa att produkten uppfyller de grundläggande kraven. dessutom överta tillverkarens skyldigheter avseende bedömning av överensstämmelse, upprättandet av teknisk dokumentation och försäk- ran om överensstämmelse eller annan försäkran, anbringa CE- märkning, behålla dokumentation efter att produkten släppts ut samt se till att produkten åtföljs av bruksanvisningar och säkerhets- Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorians 23 § hänvisar dock till delvis andra paragrafer när det gäller hänvisningen till tillverkarens skyldigheter. ändringar och följdändringar med anledning av ändringar i avsnitt 6.4.1 har också gjorts. Remissinstanserna: Transportstyrelsen menar, i likhet med vad styrelsen anför i avsnitt 6.5.2, att det bör säkerställas att hänvisningarna till tillverkarens skyldigheter är korrekta. En mer ändamålsenlig ordning kan vara att hänvisa till 10 och 11 §§ samt de föreskrifter som meddelats med stöd av 9 §. Transportstyrelsen menar vidare att det kan finnas anledning att tydligare klargöra privatimportörens skyldigheter genom exempelvis en egen rubrik på motsvarande sätt som i direktivets artikel I detta sammanhang kan det också vara lämpligt att närmare utreda huruvida privatimportörens skyldigheter enligt artikel 44.3 andra stycket har genomförts fullt ut i lagförslaget. Skälen för regeringens förslag I artikel 12 i fritidsbåtsdirektivet föreskrivs en rad skyldigheter för en privatimportör som blir tillämpliga i den mån en tillverkare inte har full- gjort sina skyldigheter. Med privatimportör avses enligt direktivet en fysisk eller juridisk person som i samband med icke-kommersiell verk- samhet importerar en produkt från ett tredjeland till unionen i syfte att ta den i bruk för egen del. I artikel 12.1 föreskrivs att om tillverkaren inte fullgör sina skyldigheter för produktens överensstämmelse med direk- tivet, ska en privatimportör innan produkten tas i bruk, se till att den har konstruerats och tillverkats i enlighet med artikel 4.1 och bilaga I och utföra eller låta utföra tillverkarens skyldigheter enligt artikel 7.2, 7.3, 7.7 och 7.9. Detta innebär att en mängd relativt långtgående skyldigheter överförs på privatimportören i det fall tillverkaren inte har fullgjort dem. När det gäller just artikel 7.9 så genomförs den genom den föreslagna lagens 28 §. Skyldigheterna omfattar att produkten uppfyller de grundläggande kraven, bedömning av överensstämmelse genomförs, upprätta teknisk dokumentation som tas fram vid bedömning av överensstämmelse, upp- rätta en försäkran om överensstämmelse eller annan försäkran, anbringa CE-märkning på produkten, behålla den tekniska dokumentationen och kopia på försäkran om överensstämmelse efter utsläppandet, se till att produkten åtföljs av bruksanvisningar och säkerhetsinformation samt på begäran av behörig myndighet förse myndigheten med all information och dokumentation som behövs för att visa att produkten är förenlig med kraven. Utöver dessa skyldigheter anges i artikel 12.2 att om erforderlig teknisk dokumentation inte finns att tillgå från tillverkaren, ska privat- importören se till att den upprättas med lämplig sakkunskap och enligt artikel 12.3 ska privatimportören se till att namn och adress till det anmälda organet som utfört bedömningen av produktens överens- stämmelse anges på produkten. Det äldre fritidsbåtsdirektivet och den nuvarande fritidsbåtslagen saknar uttryckliga bestämmelser om privatimport från tredjeland och det råder i vissa fall oklarheter vad som gäller för den typen av införsel. Ett problem med det äldre fritidsbåtsdirektivet och den nuvarande fritids- båtslagen är att de möjliggör för näringsidkare att importera fritidsbåtar från tredjeland och ange att importen sker för eget bruk trots att fritids- båten säljs vidare. På så sätt har ansvaret för produktens överensstämmelse vältrats över till ofta ovetande enskilda konsumenter. För att komma till rätta med problemet har det i direktivet införts att import från tredjeland är tillåtet i syfte att ta produkten i bruk för egen del. För att förhindra att unionsmarknaden förses med fritidsbåtar och vattenskotrar från tredjeland som inte är konstruerade och tillverkade enligt unionens krav, har de relativt betungande kraven på privatimportören införts. Eftersom bestämmelserna om privatimportörer rör förhållandet mellan enskilda och innebär skyldigheter för den enskilde föreslås att de genom- förs genom lag. Kraven i artikel 12.2 och 12.3 att lämplig sakkunskap ska användas vid upprättandet av teknisk dokumentation respektive det använda anmälda organets namn och adress behöver dock inte särskilt regleras. Det följer naturligt av att all dokumentation som tas fram ska tas fram med lämpliga sakkunskaper oavsett vem som ansvarar för att kravet uppfylls och hänvisningen till 10 § första stycket. Den kommer ju att användas vid bedömningen av överensstämmelse. Dessutom bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vad den tekniska dokumentationen ska innehålla samt om förfarandet för bedömning av överensstämmelse men även om frågor om det anmälda organet. Den nu aktuella regleringen föreslås tas upp i 23 § i den föreslagna lagen. Transportstyrelsen framför synpunkter angående hänvisningarna som motsvarar de som berörts i avsnitt 6.5.2 och motsvarande justering av promemorians förslag bör göras även i 23 §. Dock behöver när det gäller 9 § bara punkt 3 omfattas av hänvisningen. När det gäller Transportstyrelsens synpunkt om en egen rubrik konstaterar regeringen att paragrafen i promemorians förslag placerats under en rubrik där den systematiskt hör hemma, nämligen situationer då tillverkarens skyldig- heter överförs till någon annan. Det bedöms därför inte behövas en egen rubrik för 23 §. Privatimportörens ansvar för CE-märkning Artiklarna som gäller privatimport saknas i det så kallade rambeslutet nr 768/2008/EG och i andra produktdirektiv. Detta medför att regelram- verket inte är uppbyggt för att hantera den typen av situationer, vilket medför en del svårigheter vid tillämpningen av bestämmelserna kring privatimportör. Av skäl 18 i fritidsbåtsdirektivet framgår att det är kännetecknande för fritidsbåtssektorn att privatpersoner och juridiska personer importerar produkter från tredjeland och att det därför finns behov av att reglera området och klargöra skyldigheter för privat- importörer. En särskild fråga kring CE-märkningen aktualiseras då. Enligt artikel 16 i fritidsbåtsdirektivet ska CE-märkningen omfattas av de allmänna principer som fastställs i artikel 30 i förordningen (EG) nr 765/2008. I den artikeln anges bland annat att CE-märkningen endast får anbringas av tillverkaren eller tillverkarens representant och att tillverka- ren genom märkningen visar att denne tar ansvaret för att produkten överensstämmer med kraven för den aktuella produkten. CE-märkningen ska vidare vara den enda märkning som intygar överensstämmelse med dessa krav. Med tillverkarens representant avses, precis som i fritidsbåts- direktivet, en person som genom skriftlig fullmakt från tillverkaren har rätt att i tillverkarens ställe utföra särskilda uppgifter. Även i skäl 29 i fritidsbåtsdirektivet poängteras att det är tillverkaren som genom att CE- märka produkten försäkrar att den är förenlig med alla tillämpliga krav och tar på sig det fulla ansvaret för detta. Enligt artikel 12.1 i fritidsbåtsdirektivet ska emellertid, som ovan angetts, en privatimportör ta över tillverkarens skyldigheter om inte till- verkaren har fullgjort dem. Privatimportören åläggs bland annat att utföra eller låta utföra CE-märkningen om inte tillverkaren utfört den. Det är oklart hur denna skyldighet för privatimportören kan förenas med de allmänna principerna om CE-märkning i förordningen (EG) nr 765/2008 där det föreskrivs att endast tillverkaren eller dennes representant får anbringa CE-märkningen. En möjlighet att förena dessa skyldigheter kan vara att privatimportören anses vara en sorts representant för tillverkaren, i vart fall i de fall det finns klausuler i köpeavtal om att köparen övertar alla tillverkarens skyldigheter i samband med införsel till unionen. Sådana klausuler torde emellertid vara sällsynta. Fritidsbåtsdirektivet kan dock ses som speciallag framför förordningen (EG) nr 765/2008 och de allmänna principerna om CE-märkning i förordningen torde då få ge vika om det finns mera specifika krav i relevant produktlagstiftning. Likväl är det naturligtvis anmärkningsvärt att direktivet hänvisar direkt till artikel 30 i förordningen (EG) nr 765/2008 utan att ta hänsyn till den speciella reglering i fritidsbåtsdirektivet som finns angående privatimportörer. Ett viktigt syfte med CE-märkningen är att visa för en användare av produkten att produkten uppfyller kraven och därmed är säker. Detta innebär att så länge en produkt endast innehas och används av den person som känner till att produkten överensstämmer med kraven (och exempel- vis kan visa detta på annat sätt) så förlorar delvis märkningen sitt syfte. Det finns emellertid inget som hindrar att en fritidsbåt, som har privat- importerats i syfte att tas i bruk för egen del, över- låts vidare till en annan person inom unionen. Vid en sådan överlåtelse finns det goda skäl för att fritidsbåten är CE-märkt så att tredje man kan förlita sig på att produkten uppfyller alla krav. Denna lagrådremiss Prop. 2015/16:64 bedömer därför att det finns goda skäl för att införa direktivets krav på att CE-märkning ska anbringas av en privatimportör när tillverkaren inte har fullgjort denna skyldighet oavsett att detta inte egentligen följer av de allmänna principerna om CE-märkning i förordningen (EG) nr 765/2008. Det föreslås därför att en privatimportör ska ta över tillverkarens skyldighet att CE-märka produkten i de fall tillverkaren inte fullgjort sin skyldighet. Transportstyrelsen har vidare ifrågasatt om direktivets artikel 44.3 andra stycket har genomförts fullt ut i lagförslaget. Enligt artikel 44.3 andra stycket ska privatimportören se till att de lämpliga korrigerande åtgärderna vidtas i fråga om den produkt som han eller hon har importe- rat till unionen för eget bruk. Någon direkt motsvarighet till artikel 44.3 andra stycket finns inte i lagförslaget. Däremot finns i lagförslaget bestämmelser om att tillverkare, importörer och distributörer ska vidta korrigerande åtgärder, vid bristande överensstämmelse, för att produkten ska överensstämma med kraven i lagen. Dessa bestämmelser utgår från motsvarande regleringar i direktivet som dock inte reglerar något om privatimportörers skyldighet att vidta korrigerande åtgärder vid bristande överensstämmelse (se artikel 12 i direktivet). Artikel 44 handlar emeller- tid om ”förfaranden för att hantera produkter som utgör en risk på nationell nivå”. Sådana förfaranden handhas av marknadskontroll- myndigheten och har i lagförslaget reglerats genom att marknads- kontrollmyndigheten ges befogenheter att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att lagen och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen ska efterlevas. Artikel 44.3 andra stycket får därför anses genomförd genom 28 § i lagförslaget. Det finns med denna utgångspunkt inte heller skäl att beakta Transportstyrelsens synpunkter i denna del. 6.6.4Omfattande förändring och ombyggnad Regeringens förslag: Den som släpper ut på marknaden eller tar i bruk en produkt som genomgått en omfattande förändring eller ombyggnad eller den som gör att en produkt som undantagits från den nya lagens tillämpningsområde faller inom lagens tillämpnings- område, ska säkerställa att produkten överensstämmer med kraven i den nya lagen och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska, när det gäller nu aktuella produkter, få meddela föreskrifter om förfaran- det för bedömning av överensstämmelse med kraven. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Lydelsen av bemyndigandet i 24 § andra stycket har dock arbetats om och vissa redaktionella ändringar har också gjorts. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skäl för regeringens förslag: Enligt artikel 19.3 i fritidsbåtsdirektivet ska en person som släpper ut eller tar i bruk en produkt som har genom- gått en omfattande förändring eller ombyggnad eller som ändrar det 2015/16:64 avsedda ändamålet för en produkt som inte omfattas av direktivet på ett sådant sätt att produkten omfattas av direktivets tillämpningsområde tillämpa det förfarande som anges i artikel 23 innan produkten släpps ut på marknaden eller tas i bruk. Enligt artikel 23 ska färdigbyggda produkters överensstämmelse bedömas enligt kraven i bilaga V till direktivet och i bilagan anges de detaljerade kraven. Bilagan föreskriver bland annat att bedömning av överensstämmelse ska göras av ett anmält organ, att försäkran om överensstämmelse ska upprättas, vilka dokumentationskrav som gäller, vad det anmälda organet ska utföra, hur CE-märkning och märkning av produkten ska ske m.m. Enligt artikel 19.4 ska en person som på marknaden släpper ut en fritidsbåt eller vattenskoter byggd för eget bruk innan den femårsperiod som avses i artikel 2.2 a vii löpt ut, tillämpa förfarandet i artikel 23 innan produkten släpps ut på marknaden. Bestämmelserna innebär att alla, såväl fysiska som juridiska personer, som gör en omfattande ändring av en produkt eller ändrar syfte eller användningsområde för en fritidsbåt eller vattenskoter så att den omfattas av direktivet, behöver uppfylla kraven som anges i bilaga V. Personerna övertar därmed i princip och i praktiken tillverkarens skyldigheter vad gäller de delar som finns i bilaga 5. Bestämmelserna föreslås i sina huvuddrag genomföras genom lag då de ställer krav på enskilda. De detaljerade kraven som gäller tillväga- gångssätt för bedömningen av produkterna och hur säkerställandet ska ske och att de överensstämmer med kraven i bilaga V m.m. är dock detaljerade och tekniska till sin natur och föreslås genomföras genom att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela före- skrifter om detta. Artikel 19.4 bedöms inte behöva genomföras genom en egen bestämmelse eftersom artikeln endast är ett exempel på en situation då en produkt som tidigare fallit utanför direktivets tillämpningsområde hamnar i en ny situation som gör att produkten omfattas av direktivet, vilket innebär att artikeln omfattas av artikel 19.3 samt den föreslagna lagtexten. Lydelsen av promemorians förslag till 24 § bör arbetas om något. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska inte bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka krav som produkterna ska uppfylla utan endast att meddela föreskrifter om förfarandet för bedöm- ning av överensstämmelse med kraven. Anmälda organ och anmälande myndigheter Regeringens förslag: I den nya lagen ska det anges att bestämmelser om organ för bedömning av överensstämmelse finns i lagen om ackreditering och teknisk kontroll och i föreskrifter meddelade i anslutning till den lagen. Ett anmält organ ska få utföra bedömning av överensstämmelse av produkter som omfattas av den nya lagen endast om Europeiska kommissionen eller någon medlemsstat i Europeiska unionen inte har anmält invändningar efter det att Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll har anmält organet till Europeiska kommissionen och de andra medlemsstaterna. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Kapitel V i fritidsbåtsdirektivet inne- håller bestämmelser om anmälan av organ för bedömning av överens- stämmelse och krav som gäller för de anmälda organen. bland annat bestämmelser om att medlemsstaterna ska utse en anmälande myndighet som ska ansvara för att inrätta och genomföra de förfaranden som krävs för bedömning och anmälan av organ för bedömning av överensstämmelse samt ansvara för kontroll av de anmälda organen (artikel 27). Vidare finns krav på att den anmälande myndigheten är oberoende av organen för bedömning av överensstämmelse, objektiv och opartisk m.m. (artikel 28, 29 och 34). Det ställs också ett flertal krav på anmälda organ, bland annat att de ska vara oberoende av den organisation eller produkt som de bedömer, kunskapskrav på personalen, garanterad opartiskhet m.m. (artikel 30). kapitlet regleras också vissa förfaranden som rör de anmälande myndig- heterna och de anmälda organen. Artiklarna är nästan uteslutande identiska med referensbestämmelserna i det så kallade rambeslutet nr 768/2008/EG och har i stort redan genomförts i svensk lagstiftning genom lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll med tillhörande förordning (2011:811) om ackreditering och teknisk kontroll samt genom Styrelsen för ackreditering och teknisk kontrolls (Swedac) föreskrifter och allmänna råd (2011:5 samt 2015:6) om Emellertid förtjänar artiklarna 27.2, 35.1 och 38 i fritids- båtsdirektivet ett särskilt omnämnande och artikeln 34.5 kräver ett Det finns inte några anmälda organ i inom fritidsbåtsområdet men direktivets bestämmelser behöver likväl genom- För att tydliggöra att det finns bestämmelser om anmälande myndighet och anmälda organ i lagen om ackreditering och teknisk kontroll bör en hänvisning tas in i den föreslagna lagen. Enligt artikel 27.2 får en medlemsstat bestämma att bedömningen och kontrollen av anmälda organ ska utföras av ett nationellt ackrediterings- Det nationella ackrediteringsorganet i har genom lagen och förordningen om teknisk kontroll de uppgifter som anges i artikel 27, det vill säga att godkänna, anmäla och kontrollera organ för bedömning av överensstämmelse. Av artikel 27.2 följer också en rättighet för medlemsstaten att bestämma att bedömningen och kontrollen av anmälda organ ska utföras av ett nationellt ackrediterings- organ i den betydelse som avses i och i enlighet med förordningen (EG) nr 765/2008. Eftersom förordningen (EG) nr 765/2008 inte reglerar någon annan form av kompetensbedömning än ackreditering, följer av artikel 27.2 att medlemsstaterna får kräva att ett anmält organ ska vara ackrediterat. 7 § andra stycket lagen om ackreditering och teknisk kontroll framgår att organ som vill bli anmälda för uppgifter gällande bedömning av överens- stämmelse enligt harmoniserade produktdirektiv ska vara ackrediterade om inte annat är föreskrivet. Huvudregeln i svensk lagstiftning är således att anmälda organ ska vara ackrediterade och detta gäller alla harmoniserade produktdirektiv (se vidare prop. 2010/10:80 s. 63). Det saknas anledning att frångå huvudregeln vid införandet av fritidsbåtsdirektivet. artikel 27.2 att kräva att ett anmält organ ska vara ackrediterat föreslås därför gälla även organ för bedömning av överensstämmelse inom den föreslagna lagens område. Mot bakgrund av bestämmelsen i 7 § andra stycket lagen om ackreditering och teknisk kontroll saknas behov av ytterligare bestämmelser kring detta i den föreslagna lagen. I artikel 34.5 anges att det berörda organet får bedriva verksamhet som anmält organ endast om kommissionen eller de andra medlemsstaterna inte har rest invändningar efter anmälan i de fall ett Endast ett sådant organ ska anses vara ett anmält organ i enlighet med fritidsbåtsdirektivet. lagen om ackreditering och teknisk kontroll och bör därför införas. motsvarande bestämmelse finns också i 13 § lagen (2011:579) om I artikel 35.1 tredje stycket anges att ett anmält organ som har godkänts av en anmälande myndighet att utföra bedömningen av färdigbyggd produkt ska dessutom tilldelas en identifikationskod av en medlemsstat. Bestämmelsen saknar motsvarighet i det så kallade rambeslutet nr 768/2008/EG. Artikel 38 i fritidsbåtsdirektivet innehåller bestämmelser om de anmälda organens uppgifter och skyldigheter inom ramen för förfarandet för bedömning av överensstämmelse som anges i direktivet. ningarna ska bland annat vara proportionella så att aktörerna inte belastas i onödan, hänsyn ska tas till företagets storlek, bransch och till produk- tionens art och komplexitet. Om ett anmält organ konstaterar att tillverkaren eller privatimportören inte uppfyller de grundläggande säkerhetskraven, ska organet inte utfärda något intyg utan begära att tillverkaren vidtar korrigerande åtgärder. Om det visar sig att en produkt