prop · H20371 · 2015-03-17 00:00:00 — Det skulle leda till att dispositionsfriheten för sakägarna när det gäller ersättningen minskar i dessa fall. När möjligheten till upplåtelse enligt anläggningslagen av en rätt att använda en befintlig väg infördes, gjordes ett undantag som innebär att panthavarnas intressen inte behöver beaktas särskilt när ersättningen bestäms (se prop. 1996/97:92 s. 102). Regeringens förslag om att ersättningen i dessa och flera andra fall ska bestämmas enligt fastighetsbildningslagens regler bör leda till högre ersättningsnivåer. Panthavarnas intressen är emellertid knutna till den värdepåverkan på berörda fastigheter som rättighetsupplåtelsen innebär. Härvid utgör en upplåtelse av en rätt att bygga väg ett typiskt sett större intrång än en upplåtelse av en rätt att använda en befintlig väg. Regeringen gör därför bedömningen att en ändrad ersättningsberäkning inte i sig nödvändiggör ett ökat skydd 2014/15:71 för panthavarna. Dispositionsfriheten för sakägarna blir därmed oförändrad. 5.3Ersättning vid tillfälligt väsentligt ökad användning av väg Regeringens förslag: Om en rättighetshavare använder en väg i väsentligt större omfattning än som får anses motsvara den slitageersättning som har bestämts, ska ytterligare ersättning betalas för de ökade kostnader som den ändrade användningen innebär. Vid tvist om sådan ersättning ska talan få väckas hos mark- och miljödomstolen. förslag: Något förslag rörande dessa frågor lämnas inte i . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Förslaget omfattar inte någon rätt till ersättning vid tillfälligt väsentligt ökad användning av vägupplåtelser av tillfälligt slag. I övrigt överensstämmer förslaget i utkastet med regeringens förslag (jfr s. 64 f. i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag Ersättning för en rätt att använda en befintlig väg En fastighet kan ges rätt att bygga en väg över en annan fastighet eller att använda en befintlig väg (49 § anläggningslagen). Regeringen föreslår i avsnitt 5.2 att ersättning för en rätt att använda en befintlig väg normalt ska beräknas utifrån den belastade fastighetens marknadsvärdeminskning. Slitageersättning ska betalas om upplåtelsen avser en rätt att använda en befintlig väg som ingår i en gemensamhetsanläggning. Sådan ersättning bestäms efter vad som är skäligt främst med hänsyn till det slitage av vägbanan som beräknas uppkomma genom vägens användande och betalas på en gång eller i förskott. En fastighet kan även ges rätt att tillfälligt använda en väg som inte hör till fastigheten (50 § anläggningslagen). Vidare kan en samfällighetsförening ges rätt att använda en väg som ingår i en annan gemensamhetsanläggning än den som föreningen förvaltar (50 a § anläggningslagen). Även för rätten att använda annans väg enligt 50 eller 50 a § ska rättighetshavaren betala slitageersättning. Ytterligare ersättning vid tillfälligt väsentligt ökad användning Ersättning för en upplåtelse enligt anläggningslagen ska som huvudregel bestämmas vid förrättningen. Detta gäller även slitageersättning för en vägupplåtelse, oavsett om den ska betalas som ett engångsbelopp eller som en årlig ersättning. Vid förrättningen måste det alltså göras en bedömning av omfattningen av det framtida användandet. inträffade förhållanden kan dock utgöra skäl för omprövning (35 § anläggnings- Beräkningssättet för en årlig ersättning kan omprövas med verkan Däremot kan omprövning inte ske av en engångsersättning Prop. 2014/15:71 eller ett årsbelopp när användandet av en väg under ett visst år visade sig bli större än som förutsetts. Det finns ytterligare ett undantag från huvudregeln om att ersättningen bestäms slutligt vid förrättningen. Det gäller en fastighet som deltar i en gemensamhetsanläggning som avser väg, när fastigheten tillfälligt använder vägen i väsentligt större omfattning än den som svarar mot andelstalet för driften. Samfälligheten har då rätt till skälig ersättning för de kostnader som uppstår med anledning av detta (48 a § anläggningslagen). Eftersom slitageersättning bestäms främst med hänsyn till det slitage som användandet av vägen medför, har ersättningen karaktär av bidrag till driftskostnaderna för vägen. Ersättningsberäkningen uppvisar därmed påtagliga likheter med fastställandet av andelstal för driften av en sådan väg som utgör en gemensamhetsanläggning (jfr avsnitt 5.2). Det framstår därmed som ändamålsenligt att det även i fall där slitageersättning har fastställts finns en möjlighet till ersättning för kostnader som uppstår vid tillfälligt väsentligt ökad användning av vägen. Om en väg, för vilken slitageersättning ska betalas, tillfälligt används i väsentligt större omfattning än som får anses svara mot ersättningen, bör alltså enligt regeringens mening en rätt till ytterligare ersättning för de ökade kostnader som användandet innebär införas. Detta bör gälla oavsett om slitageersättningen betalas eller har bestämts till ett engångsbelopp. En tvist om sådan ytterligare ersättning bör prövas av mark- och miljödomstolen. I utkastet till lagrådsremiss bedömdes att rätten till ytterligare ersättning vid tillfälligt väsentligt ökad användning av väg inte borde tillämpas på upplåtelser enligt 50 § anläggningslagen, som avser rätt till väg för att tillgodose tillfälliga behov. Det kan i och för sig tyckas att det vid sådana tillfälliga upplåtelser inte skulle finnas behov av en rätt till ersättning för tillfälligt väsentligt ökad användning. kan de tillfälliga upplåtelserna, trots benämningen, sträcka sig över – ersättningen kan t.ex. bestämmas att betalas . Några nackdelar med att låta även sådana tillfälliga upplåtelser omfattas av förslaget kan inte anses finnas. Regeringen gör därför bedömningen att det även vid dessa upplåtelser ska finnas en rätt till ytterligare ersättning vid tillfälligt väsentligt ökad användning av vägen. 5.4Ersättning vid grindförbud m.m. Regeringens förslag: Vid upplåtelse av en rätt att på en annan fastighet ta grus m.m., ta bort växtlighet eller sätta upp en snöskärm eller vid förbud mot att behålla eller sätta upp en grind eller ett led ska ersättningen för upplåtelsen eller förbudet bestämmas utifrån den belastade fastighetens marknadsvärdeminskning med antingen ett tillägg om (expropriationsfall) eller ett tillägg för en del av den vinst som upplåtelsen medför (vinstfördelningsfall). 2014/15:71 förslag: Något förslag rörande dessa frågor lämnas inte i . Remissinstanserna: och för fram förslag liknande regeringens förslag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 68 i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Om en fastighet enligt anläggningslagen är skyldig att bidra till kostnaderna för utförandet eller driften av en väg, kan fastigheten ges rätt att på en annan fastighet ta sand, grus, jord eller sten, kvista eller ta bort träd, buskar och annan växtlighet eller att sätta upp en snöskärm. En rätt att röja växtlighet kan också upplåtas för en fastighet som har fått rätt att använda vägen (51 § anläggningslagen). På motsvarande sätt kan det beslutas att en grind eller ett led inte får behållas eller sättas upp på en väg, om en fastighet enligt anläggningslagen har getts rätt att bygga eller använda vägen (52 §). Ägaren till den fastighet som belastas av upplåtelser eller förbud av nu nämnt slag har rätt till ersättning. Som och framför saknas det närmare anvisningar i lagen om hur ersättningen ska bestämmas. Frågan berörs inte heller i förarbetena till anläggningslagen. Enligt regeringens mening finns det anledning att förtydliga lagens ersättningsbestämmelser i dessa avseenden. Upplåtelser av de beskrivna slagen kan i princip också åstadkommas genom bildande av servitut enligt fastighetsbildningslagen. Ersättningen bestäms då enligt fastighetsbildningslagen utifrån den belastade fastighetens marknadsvärdeminskning med antingen ett tillägg om (expropriationsfall) eller ett tillägg för en del av vinsten (vinstfördelningsfall). Det anförda är i sig ett starkt skäl för att låta ersättningen bestämmas på samma sätt när motsvarande rättigheter upplåts enligt anläggningslagen. Därutöver kan det konstateras att flertalet rättighetsupplåtelser enligt anläggningslagen redan ersätts enligt nämnda regler i fastighetsbildningslagen och att regeringen föreslår att tillämpningsområdet utökas ytterligare (se avsnitt 5.2). Regeringen föreslår också att dessa regler ska gälla vid upphävande eller inskränkning av motsvarande rättigheter (se avsnitt 5.1). Mot denna bakgrund är det naturligt att låta samma ersättningsbestämmelser bli tillämpliga även i de nu aktuella situationerna. 6.1Omprövning av årlig slitageersättning för en rätt att använda en befintlig väg Regeringens förslag: En överenskommelse om ändring av sådan slitageersättning som ska betalas i förskott för en rätt att använda en befintlig väg ska efter godkännande av lantmäterimyndigheten gälla som ett nytt förrättningsbeslut. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 64 f. i ). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 64 f. i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Om slitageersättning för en vägupplåtelse betalas genom årliga belopp och ersättningsnivån behöver justeras, måste ett nytt beslut meddelas av lantmäterimyndigheten vid en omprövningsförrättning (såvitt avser innebörden av slitageersättning, se avsnitten 5.2 och 5.3). Detta gäller även om samtliga berörda parter är överens om ändringen. Enligt 43 § anläggningslagen har en överenskommelse om att en fastighet ska inträda i eller utträda ur en samfällighet eller att en fastighets andelstal ska ändras samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett sådant godkännande får lämnas endast om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot någon bestämmelse i anläggningslagen. Enligt regeringens mening framstår det som ändamålsenligt att på motsvarande sätt kunna ändra det som har beslutats i fråga om årlig ersättning för användande av väg enligt 49, 50 eller 50 a § anläggningslagen. Det gäller alltså upplåtelse av rätt för en fastighet att använda en befintlig väg, tills vidare (49 §) eller tillfälligt (50 §), eller upplåtelse av en rätt för en samfällighet som förvaltar en gemensamhetsanläggning i form av väg att använda en väg i en annan gemensamhetsanläggning (50 a §). Villkoret enligt 43 § anläggningslagen för godkännande av överenskommelser om inträde, utträde eller ändrade andelstal är enligt regeringens mening lämpligt även i fråga om omprövning av årlig ersättning enligt nu nämnda paragrafer. Mot denna bakgrund föreslår regeringen att en överenskommelse om ändrad ersättning för de angivna vägupplåtelserna bör ges samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett godkännande ska bara få lämnas om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot någon bestämmelse i anläggningslagen. 2014/15:71 6.2 Betalning av ersättning för samfälld mark Regeringens förslag: Om samfälld mark som förvaltas av en samfällighetsförening berörs av en anläggningsförrättning, är det föreningen som ska ta emot ersättning för mark som frångår samfälligheten och betala ersättning för mark som tillförs den. Om samfälligheten förvaltas av en styrelse eller en förvaltare med befogenhet att ta emot medel för samfällighetens räkning, ska ersättning till samfälligheten betalas ut till styrelsen eller förvaltaren, om inte någon delägare begär utbetalning till sig av ersättningen. Motsvarande ska gälla vid ledningsrättsförrättningar. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 70 f. i ). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 72 i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid fastighetsreglering finns regler som förenklar ersättningshanteringen vid förrättningar som berör samfälld mark. Om den samfällda marken förvaltas av en samfällighetsförening, ska föreningen betala ersättning för mark som tillförs samfälligheten och ta emot ersättning för mark som frångår den. Detsamma gäller ersättning med anledning av att servitut bildas, ändras eller upphävs. Vidare gäller att om samfälligheten förvaltas av en styrelse eller förvaltare med befogenhet att ta emot medel för samfällighetens räkning, ska ersättningen betalas till styrelsen eller förvaltaren, om inte någon delägare begär betalning direkt till sig av sin andel av ersättningen. Endast om en sådan begäran framställs, ska lantmäterimyndigheten i ersättningsbeslutet ange varje delägares andel (5 kap. 17 § fastighetsbildningslagen). Den förenklade betalningsproceduren är inte tillämplig vid anläggningsförrättningar. Det betyder bl.a. att betalning av ersättning för samfälld mark som tas i anspråk enligt anläggningslagen måste ske till varje delägare, även om samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening. Betalningsproceduren blir alltså i dessa fall betydligt mer omfattande än vid en fastighetsreglering. Denna skillnad är enligt regeringens mening inte befogad. Eftersom bestämmelserna om ersättningen i övrigt i stor utsträckning är samordnade i förrättningslagstiftningen, bör den förenklade betalningsproceduren tillämpas även när ersättning betalas enligt anläggningslagen. Motsvarande bör gälla vid förrättningar enligt ledningsrättslagen. 6.3Samfällighetsförenings rätt att företräda delägare vid omprövning Regeringens förslag: Om en omprövning av ett anläggningsbeslut gäller en fråga av enklare slag och samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening, ska samfällighetsföreningen delägare som frågan väsentligen saknar betydelse för. I fråga om överenskommelser om ändring av deltagarkrets eller andelstal för en gemensamhetsanläggning ska en förekommande samfällighetsförening delägare som inte ska inträda eller utträda eller vars andelstal inte ska ändras. En samfällighetsförening ska företräda delägarna även i fråga om överenskommelser om ändrad årlig ersättning för upplåtelse av en väg som ingår i den gemensamhetsanläggning som föreningen förvaltar. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 67 f. i ). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar eller invänder inte mot förslagen. lämnar vissa synpunkter rörande partsställningen vid ett överklagande. Förslagen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 55 f. i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar eller invänder inte mot förslagen. Hovrätten över och föreslår dock att en styrelse i en samfällighetsförening som företräder medlemmarna vid omprövning ska förankra sina ställningstaganden vid en föreningsstämma. Hovrätten föreslår vidare att enskilda delägare ska ges rätt att överklaga godkännanden av överenskommelser om ändrade andelstal. Även lämnar synpunkter på vem som ska ha ställning som sakägare och part vid överklagande. Skälen för regeringens förslag De deltagande fastigheterna i en gemensamhetsanläggning utgör en samfällighet. Samfälligheten kan förvaltas antingen av delägarna gemensamt (delägarförvaltning) eller av en för ändamålet bildad samfällighetsförening (föreningsförvaltning). Vid omprövning av enklare frågor som gäller en fastighets delaktighet i samfälligheten eller ändring av en fastighets andelstal företräder samfällighetsföreningen, om det finns en sådan, genom styrelsen de delägare som inte har begärt utträde eller vars andelstal inte föreslås ändrat (35 § fjärde stycket anläggningslagen). Vid frågor om omprövning av en gemensamhetsanläggning i annat avseende blir däremot alla delägare sakägare, även om omprövningen t.ex. bara avser en viss sektion av anläggningen, där en eller flera fastigheter har andelstalet noll och alltså egentligen inte berörs. Hittillsvarande regler kan medföra onödigt kostsamma och komplicerade förrättningar för mindre omprövningar i fall där frågorna typiskt sett gränsar till det som samfällighetsföreningen själv kan besluta om inom ramen för sin förvaltning. Särskilt gäller det gemensamhetsanläggningar med många delägare. Till exempel kan en förrättning som gäller en mindre omläggning av en viss vägsträcka, utförande av diken längs en väg eller utökning av en anläggning med vissa kompletterande anord- ningar ha hundratals delägare som sakägare, även om full enighet råder om den åtgärd som ska utföras. Delgivning av kallelser m.m. kan visserligen ske genom att handlingen överlämnas till en ledamot i samfällighetsföreningens styrelse (se 14 § delgivningslagen [2010:1932]). Men eftersom styrelsen normalt sett inte har behörighet att företräda medlemmarna vid förrättningen, måste den som har tagit emot handlingen i sin tur underrätta samtliga medlemmar. Fullmakter kan i viss mån lösa problemen, men i en förening med många delägare är även ett sådant förfarande tämligen omständligt. utfärdas därför sällan fullmakter i de nu aktuella fallen. I sammanhanget kan en jämförelse göras med vad som gäller för mark som hör till flera fastigheter gemensamt, s.k. marksamfälligheter. förrättning enligt fastighetsbildningslagen eller anläggningslagen berör samfälld mark som förvaltas av en samfällighetsförening, är föreningen alltid sakägare i stället för delägarna (4 kap. 11 § fjärde stycket fastig- hetsbildningslagen och 19 § anläggningslagen). Det betyder att en sam- fällighetsförening har en mer omfattande rätt att företräda delägarna om förrättningen gäller samfälld mark än om den gäller en gemensamhets- Detta gäller trots att delägarnas behov av samfälld mark och värdet av marken kan vara betydande, medan en förändring av en gemen- samhetsanläggning kan vara av mycket begränsad karaktär. mellan samfällighetsföreningarnas befogenheter i dessa fall är svår att Mot denna bakgrund finns det enligt regeringens mening anledning att förenkla förfarandet vid omprövning av föreningsförvaltade gemensam- Föreningens möjligheter att företräda delägarna bör Ett alternativ skulle kunna vara att, liksom när det gäller samfälld mark, helt överlåta på föreningen att företräda delägarna. av gemensamhetsanläggningar finns det dock typiskt sett en större risk för intressemotsättningar mellan delägarna än vid förvaltning av samfälld Föreningens rätt att företräda delägarna bör därför begränsas till frågor av enklare slag. Föreningen bör inte heller tillåtas att företräda någon delägare som har ett mer direkt intresse i den fråga som förrätt- ningsprövningen avser, även om frågan i och för sig är av enklare slag. Företrädesrätten bör alltså enbart omfatta sådana delägare som frågan väsentligen saknar betydelse för. I författningskommentaren ges exempel på frågor som normalt kan anses vara av enklare slag och väsentligen sakna betydelse för enskilda delägare. Enligt bör den enskilda delägarens ställning som sakägare och part vid överklagande kvarstå även i de fall som föreningen ges rätt att företräda delägarna. och förordar en ordning där styrelsens ställningstaganden måste förankras hos medlemmarna vid ett föreningsmöte innan lantmäteri- myndigheten fattar sitt beslut. I den utsträckning som en samfällighets- förening företräder delägarna vid en omprövningsförrättning enligt hittillsvarande regler är delägarna inte sakägare och har inte rätt att över- Det beror på risken för processuella komplik- ationer (se prop. 1996/97:92 s. 80). Detta är ett bärande skäl för att råd- Prop. 2014/15:71 ande ordning i sakägarhänseende bör bestå. Därtill kommer att de före- slagna begränsningarna i rätten för en samfällighetsförening att företräda delägarna gör att risken för negativa konsekvenser för en enskild delägare är mycket liten. Delägarna kommer även fortsättningsvis att själva föra sin talan vid förrättningar som rör frågor av större vikt eller som inte väsentligen saknar betydelse för dem. Regeringen finner därför inte skäl att utforma förslaget i enlighet med de berörda remissynpunkterna. Överenskommelser med verkan som omprövningsbeslut En överenskommelse om att en fastighet ska inträda i eller utträda ur en samfällighet eller att en fastighets andelstal ska ändras har samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten (43 § anläggningslagen). Ett sådant godkännande får lämnas endast om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot anläggningslagen. Det är inte särskilt reglerat vilka som ska uppträda som parter i en sådan överenskommelse. I förarbetena anges att överenskommelsen som regel torde ingås av ägaren av den berörda fastigheten och samfällighetsföreningen, om en sådan förvaltar samfälligheten (se prop. 1973:160 s. 263). Detta framstår också som en lämplig ordning. Risken för negativa konsekvenser torde vara försumbar. I linje med förslaget om att en samfällighetsförening ska få företräda delägarna i fler fall vid en omprövningsförrättning anser regeringen att möjligheten för föreningen att företräda delägare i avtalssituationer bör lagregleras. Regeringen föreslår därför att samfällighetsföreningen alltid ska företräda andra delägare än de som ska inträda eller utträda eller vars andelstal ska ändras när överenskommelser enligt 43 § ingås. Detsamma bör gälla när frågan om godkännande av sådana överenskommelser prövas. Hovrätten över och föreslår att även de delägare som har företrätts av samfällighetsföreningen ska ges rätt att överklaga lantmäterimyndighetens beslut i de nu aktuella fallen och att föreningen inte bör ha rätt att företräda dessa delägare vid en domstolsprövning. Regeringen anser dock att kravet på lantmäterimyndighetens godkännande utgör en tillräcklig garanti för att rättvisa överenskommelser kommer till stånd. Ställningen som avtalspart, som sakägare i godkännandeprocessen och som part i domstol efter ett överklagande bör dessutom inte särskiljas, om inte starka skäl talar för det. Föreningen bör således företräda de delägare som inte ska inträda eller utträda eller vars andelstal inte ska ändras, även vid ett eventuellt domstolsförfarande. 6.4Anläggningsbesluts upphörande på grund av brister i färdigställandet Regeringens förslag: Ett undantag från bestämmelsen om att ett anläggningsbeslut upphör att gälla om det inte utförs i rätt tid ska införas. Undantaget ska gälla om gemensamhetsanläggningen är 2014/15:71 utbyggd i sådan omfattning att syftet med anläggningen är tillgodosett för samtliga deltagande fastigheter. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 73 f. i ). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser godtar eller invänder inte mot förslaget. föreslår att det förtydligas från vilken tidpunkt som tiden för utförande av en gemensamhetsanläggning ska räknas. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med regeringens förslag (se s. 77 f. i utkastet till lagrådsremiss). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar eller invänder inte mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I anläggningslagen finns bestämmelser om när ett anläggningsbeslut förfaller, dvs. upphör att gälla (33 §). Om ersättningen för det utrymme som behövs för anläggningen inte betalas i rätt tid, kan i vissa fall anläggningsbeslutet upphöra att gälla. Ett anläggningsbeslut upphör också att gälla om gemensamhetsanläggningen inte färdigställs inom den tid som har bestämts i beslutet, under förutsättning att en ansökan om förordnande av syssloman enligt 33 a § anläggningslagen inte har gjorts .