prop · H2031380 · 2015-01-01 00:00:00 — Av artikel 11.1 a framgår att erkännande och verkställighet får vägras om intyget är ofullständigt eller uppenbarligen inte motsvarar domen eller övervakningsbeslutet och inte har kompletterats eller korrigerats inom en rimlig tidsfrist som den behöriga myndigheten i den verkställande staten har bestämt. Tanken är således att den utfärdande statens behöriga myndigheter ska ha en möjlighet att komplettera de brister som finns. Motsvarande bestämmelser om att den verkställande staten ska kunna begära kompletteringar om det finns brister i intyget samt vägra erkännande och verkställighet om bristerna inte avhjälps finns i de flesta rambesluten om straffrättsligt samarbete som baserar sig på principen om ömsesidigt erkännande. I de lagar som genomfört dessa rambeslut har också bestämmelser tagits in som möjliggör för den behöriga myndig- heten att begära komplettering och att vägra erkänna och verkställa om bristerna inte avhjälpts (se t.ex. 3 kap. 7 § lagen om verkställighet av frihetsberövande påföljder). Regeringen finner ingen anledning att göra några andra överväganden vid genomförande av nu aktuellt rambeslut. Om intyget saknas eller innehållet är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet, ska den behöriga myndigheten i den andra staten ges möjlighet att komma in med komplettering. Eftersom det inte kan anses vara möjligt att verkställa en utländsk dom på frivårdspåföljd utan att själva domen finns tillgänglig, bör detsamma gälla om domen saknas. Om bristerna kvarstår efter den tidsfrist som satts ut, får erkännande och verkställighet vägras. Detta bör framgå av den nya lagen. 2014/15:138 8.5 Kriminalvårdens prövning och beslut Regeringens förslag: Kriminalvården ska pröva om en utländsk dom på frivårdspåföljd ska erkännas och verkställas i . Om förutsättningarna finns för att erkänna och verkställa en utländsk dom på frivårdspåföljd, ska Kriminalvården besluta att verkställighet ska ske (verkställbarhetsförklaring). Verkställbarhetsförklaringen ska innehålla uppgift om vilken påföljd som ska verkställas, påföljdens längd och vilka skyldigheter den dömde ska iaktta. Vidare ska det av förklaringen framgå om anpassning har skett och vilken övervakningsnämnd som är behörig att meddela vissa följdbeslut. Ett beslut om erkännande och verkställighet ska meddelas efter det att Kriminalvården tagit emot den utländska domen. Om Kriminalvården har begärt in komplettering på grund av brister i intyget, ska fristen börja löpa när komplettering getts in. Kriminalvården ska kunna meddela sitt beslut om det finns särskilda skäl. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att verkställbarhetsförklaringen endast ska innehålla uppgift om att anpassning skett och vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta vissa beslut (se s. 663 f. i betänkandet). Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar utredningens förslag eller invänder inte mot förslagen. Skälen för regeringens förslag Kriminalvårdens prövning och verkställbarhetsförklaringen Enligt artikel 8.1 i rambeslutet ska den behöriga myndigheten i den verk- ställande staten erkänna en dom och, i förekommande fall, ett övervakningsbeslut som översänts i överensstämmelse med artikel 5 och i enlighet med förfarandet i artikel 6 och vidta alla nödvändiga åtgärder för att verkställa de övervakningsåtgärder som framgår av artikel 4.1. Detta dock under förutsättning att myndigheten inte finner att någon av de vägransgrunder som anges i rambeslutet är Av avsnitt 6.5 framgår att Kriminalvården ska vara behörig myndighet Kriminalvården har således att pröva om de förutsättningar som gäller enligt lagen är uppfyllda och därefter fatta beslut om huruvida domen ska erkännas och påföljden verkställas i Detta bör framgå av lagen. För Kriminalvårdens hantering av ett ärende gäller förvaltningslagen (1986:223). Kriminalvården ska vid sin prövning kontrollera att den utländska domen på frivårdspåföljd är en sådan dom som omfattas av den definition av utländsk dom på frivårdspåföljd som föreslås i den nya lagen, vilket inkluderar övervakningsbeslut enligt artikel 2.5 i rambeslutet (se avsnitt 6.4.3). Vidare ska Kriminalvården kontrollera att den andra staten har haft rätt att sända över domen utan Kriminalvårdens medgivande (se avsnitt 8.2.1) och om domen innefattar anges i artikel 4.1 i rambeslutet Dessa kontroller bör i huvudsak kunna göras genom de uppgifter som framgår av intyget. Kriminalvården ska även pröva om hinder mot erkännande och verkställighet föreligger i form av en vägransgrund (se avsnitt 8.3). Intyget kommer att innehålla uppgifter som kan ligga till grund för prövningen, bl.a. vilken gärning som avses, tidpunkt och plats för brottet, den dömdes ålder, om det rör sig om en utevarodom samt vilken typ av övervakningsåtgärd som avses och dess varaktighet. Vid prövningen av om det föreligger en vägransgrund bör Kriminalvården också inhämta kompletterande information när det kan anses vara nödvändigt, t.ex. från andra svenska myndigheter eller från den dömde. Om någon av de grundläggande förutsättningarna för att sända över en dom till inte är uppfyllda, eller om hinder mot erkännande eller verkställighet i föreligger, får Kriminalvården besluta att den utländska domen och, i förekommande fall, övervakningsbeslutet inte ska erkännas och verkställas i . Av artikel 11.3 följer att Kriminalvården ska samråda med den behöriga myndigheten i den andra staten om ett avslag grundar sig på vissa av de vägransgrunder som anges i rambeslutet, även om rambeslutet inte hindrar myndigheten att samråda även i andra fall. Syftet med ett samråd torde i huvudsak vara att den andra staten ska kunna komma in med kompletteringar för att undvika ett avslag. Denna samrådsskyldighet kan framgå av förordning. Om Kriminalvården inte finner några hinder mot att den utländska domen erkänns och verkställs i , ska myndigheten besluta om detta. Vid genomförandet av ett flertal rambeslut om erkännande och verkställighet av domar och beslut har en ordning införts med en särskild verkställbarhetsförklaring (se bl.a. 3 kap. 9 § lagen om verkställighet av frihetsberövande påföljder). En lösning med en särskild verkställbarhets- förklaring framstår som lämplig även vid genomförandet av nu aktuellt rambeslut. En verkställbarhetsförklaring är ett beslut i vilket Kriminalvården anger att den utländska domen är verkställbar i samt de närmare förutsättningarna för hur verkställigheten ska ske. Det är inte fråga om en materiell prövning av de omständigheter och överväganden som ligger bakom själva domen, utan en kontroll av om verkställighet kan ske i utifrån de förutsättningar som anges i rambeslutet. Med den lösningen får man ett beslut som kan läggas till grund för en eventuell prövning i domstol. Verkställbarhetsförklaringen är alltså inte avsedd att ersätta den utländska domen utan endast att ange att domen får verkställas i . Av förvaltningslagen, vilken gäller för Kriminalvårdens handläggning, följer bl.a. att ett beslut varigenom en myndighet avgör ett ärende ska innehålla de skäl som har bestämt utgången. Detta gäller oavsett om Kriminalvården meddelar en verkställbarhetsförklaring eller beslutar att inte erkänna och verkställa den utländska domen. Om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild, vilket får anses vara fallet här, och om beslutet går parten emot och kan överklagas, ska han eller hon underrättas om hur beslutet kan överklagas. Kriminalvårdens beslut bör således innehålla en upplysning om möjligheten att överklaga beslutet eller förklaringen till domstol. Upplysningen bör bl.a. ange inom vilken tid ett överklagande måste ske och till vem som ett överklagande ska ges in. Eftersom detta följer av 22 § förvaltningslagen behöver detta inte framgå särskilt i den nya lagen. Enligt artikel 18.3 och 18.4 i rambeslutet åläggs Kriminalvården att underrätta den andra staten om sitt beslut om att erkänna domen och verkställa påföljden eller sitt beslut att vägra detta, och i så fall skälen för det. Bestämmelser om detta kan tas in i förordning. Närmare om innehållet i verkställbarhetsförklaringen Förutom att verkställbarhetsförklaringen innebär att Kriminalvården beslutar att den utländska domen har erkänts och ska verkställas i bör förklaringen även innehålla ytterligare uppgifter, bl.a. om hur domen ska verkställas i . I utredningens förslag ska en verkställbarhetsförklaring endast innehålla uppgifter om huruvida anpassning skett (angående anpassning, se avsnitt 8.6) och vilken övervakningsnämnd som är behörig att fatta vissa beslut under verkställigheten i . Även regeringen anser att dessa uppgifter bör framgå av verkställbarhetsförklaringen. Av tydlighetsskäl bör dock enligt regeringens mening ytterligare uppgifter framgå av verkställbarhetsförklaringen. Det handlar om vilken påföljd som ska verkställas, påföljdens längd samt vilka skyldigheter den dömde ska iaktta och han eller hon har dessa skyldigheter. Dessa uppgifter kommer visserligen att framgå av intyget men regeringen anser ändå att dessa för verkställigheten avgörande uppgifter bör anges i förklaringen. Detta bl.a. mot bakgrund av att förklaringen kan bli föremål för överklagande. Ett ytterligare skäl är att påföljden kan omfatta flera skyldigheter enligt artikel 4.1 i rambeslutet som den dömde ska följa, och har någon av dessa anpassats skapas det en tydlighet om samtliga skyldigheter framgår av förklaringen. Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det av verkställbarhets- förklaringen ska framgå vilken påföljd som ska verkställas, påföljdens längd samt vilka skyldigheter som den dömde ska iaktta och han eller hon har dessa skyldigheter. Vidare ska det av förklaringen framgå om anpassning skett samt vilken övervaknings- nämnd som är behörig att fatta vissa beslut under verkställigheten i . I rambeslutet finns bestämmelser om tidsfrister för fattande av beslut om erkännande och verkställighet. Enligt artikel 12.1 ska den behöriga myndigheten i den verkställande staten besluta i fråga om erkännande och verkställighet samt underrätta den utfärdande staten om beslutet. Beslutet om erkännande av domen och verkställighet av påföljden ska fattas från mottagandet av domen och intyget. Om den verkställande staten begärt kompletteringar på grund av brister i intyget, börjar tidsfristen löpa efter det att dessa kompletteringar getts in till den staten (artikel 8.2). Målsättningen bör enligt regeringens mening vara att avgöra ett ärende om erkännande och verkställighet så snabbt som möjligt. Utredningen föreslår att tidsfristen ska vara den frist som ska gälla i lagen med hänsyn till att dessa ärenden kan vara tidskrävande att utreda. 2014/15:138 Regeringen delar utredningens bedömning med hänsyn till att Kriminalvården sannolikt i flera fall behöver utreda hur den utländska domen ska verkställas i . Vidare bör det framgå av lagen att om Kriminalvården med stöd av rambeslutet begärt in kompletteringar på grund av brister i intyget, så ska tidsfristen börja löpa efter det att kompletteringen getts in. En tidsfrist bör, efter eventuella kompletteringar, vara tillräcklig. Om det finns särskilda skäl, bör emellertid tidsfristen kunna frångås. Även detta bör framgå av lagen. Det kan exempelvis handla om att det finns omständigheter i ärendet som gör att det kan föreligga hinder mot verkställighet eller att den dömde av någon anledning inte kan höras. Det kan vidare vara fråga om en mer komplicerad anknytnings- bedömning som t.ex. kräver en mer ingående undersökning av familjeförhållandena. Om den behöriga myndigheten i den verkställande staten i undantagsfall inte kan hålla tidsfristen , ska enligt artikel 12.2 i rambeslutet den behöriga myndigheten i den utfärdande staten underrättas om detta. Den behöriga myndigheten i den verkställande staten ska ange skälen till förseningen och den tid som uppskattningsvis behövs för att beslutet ska fattas. Denna underrättelseskyldighet för Kriminalvården kan framgå av förordning. 8.6Anpassning av övervakningstiden och den skyldighet som den dömde ska iaktta Regeringens förslag: Om den tid som den dömde ska iaktta vissa skyldigheter överstiger , ska Kriminalvården bestämma tiden till . Om den skyldighet som den dömde ska iaktta är oförenlig med de åligganden som följer av eller de möjligheter att meddela föreskrifter som finns i 26 kap. 13–15 §§ och 28 kap. 2 a § , ska Kriminalvården justera denna skyldighet så att den inte är oförenlig med de bestämmelserna i . En anpassning ska, i dessa fall, så långt som möjligt motsvara vad som bestämts i den utländska domen på frivårdspåföljd och får inte heller bli mer ingripande än vad som följer av domen. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår en allmän regel om att Kriminalvården kan meddela närmare föreskrifter, om så krävs, för att den utländska domen ska kunna verkställas i (se s. 667 f. i betänkandet). Remissinstanserna: anför att hovrätten ställer sig bakom utredningens bedömning att möjligheten enligt artikel 9 till anpassning endast bör användas i undantagsfall. Vidare anför hovrätten att frågan om anpassning kan innefatta svåra bedömningar och att det bör övervägas att utveckla lagtexten med närmare kriterier för detta. Hovrätten anser vidare att det bör övervägas att, i likhet med vad som gäller i lagstiftningen om överförande av frihetsberövande påföljder till , 2014/15:138 låta allmän domstol pröva frågor om anpassning. Övriga remissinstanser godtar utredningens förslag eller invänder inte mot förslagen. Skälen för regeringens förslag Samarbetet i rambeslutet går i huvudsak ut på att medlemsstaterna ska hjälpa varandra med att verkställa och övervaka det som i rambeslutet benämns som övervakningsåtgärder. Även om de övervakningsåtgärder som kan meddelas i de olika medlemsstaterna varierar i stor utsträckning, har medlemsstaterna enats om vissa åtgärder som alla stater är skyldiga att övervaka. Dessa åtgärder återfinns i artikel 4.1. Trots detta har det i artikel 9 införts en möjlighet att anpassa en alternativ påföljd eller en övervakningsåtgärd. Om den aktuella alternativa påföljden eller övervakningsåtgärden (enligt artikel 4.1) till sin art eller varaktighet inte överensstämmer med lagstiftningen i den verkställande staten, får den behöriga myndigheten i den staten anpassa påföljden eller åtgärden så att den till innehåll och varaktighet överensstämmer med de alternativa påföljder eller övervakningsåtgärder som tillämpas enligt den statens lagstiftning för likvärdiga brott (artikel 9.1). Detsamma gäller om prövotiden för påföljden inte överensstämmer med den tid som gäller enligt den verkställande statens lagstiftning. Enligt samma bestämmelse ska den anpassade alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövotidens längd så långt som möjligt motsvara den som fastställts av den utfärdande staten. Om en anpassning skett på grund av att prövotiden eller varaktigheten för den alternativa påföljden eller övervakningsåtgärden är längre än den längsta tid som föreskrivs enligt den verkställande statens lagstiftning, får en anpassning inte understiga den längsta tid för prövotiden eller för den alternativa påföljden eller övervakningsåtgärden som föreskrivs för likvärdiga brott i den staten (artikel 9.2). Vidare får inte den anpassade alternativa påföljden, övervaknings- åtgärden eller prövotiden vara strängare än den ursprungligen påförda alternativa påföljden, övervakningsåtgärden eller prövotiden (artikel 9.3). Slutligen ska den verkställande staten enligt artikel 18.5 underrätta den utfärdande staten om ett beslut om anpassning tillsammans med skälen för beslutet. Detta för att den andra staten ska kunna återkalla intyget (artikel 9.4). Ska införa regler om anpassning? Av artikel 13.1 följer att verkställigheten av en utländsk dom på frivårdspåföljd ska ske enligt svenska regler. Utgångspunkten för regeringen är också att de bestämmelser som finns i bl.a. om att besluta om övervakning, innehållet i en sådan övervakning, möjligheter att meddela särskilda föreskrifter eller besluta om åtgärder vid misskötsamhet ska gälla för verkställigheten i (se avsnitt 8.7). Dessa bestämmelser ska tillämpas så långt det är möjligt. Regeringen inser att dessa bestämmelser i vissa fall inte kommer att räcka till. Rambeslutet reglerar en ny typ av samarbete De aktuella påföljderna kan skilja sig åt väsentligt mellan medlemsstaterna när det gäller såväl påföljdernas Prop. 2014/15:138 utformning och längd som deras innehåll. Det kan t.ex. röra sig om en övervakningsåtgärd (dvs. en skyldighet som den dömde ska iaktta) som helt saknar motsvarighet vid kriminalvård i frihet i . Vidare kommer den prövotid som gäller för den utländska frivårdspåföljden sannolikt att löpa än vad som gäller enligt svenska regler när någon frigivits villkorligt eller vid villkorlig dom och skyddstillsyn. Detsamma gäller den tid som den dömde ska iaktta en specifik skyldighet, vilket torde motsvara den övervakningstid som gäller vid skyddstillsyn och som kan gälla när en dömd person frigivits villkorligt. Vissa skillnader när det gäller såväl de skyldigheter som den dömde ska iaktta som den dömde ska iaktta dessa skyldigheter bör enligt regeringens mening accepteras. Detsamma gäller avvikelser beträffande prövotiden. En övervakningstid som är kortare eller något längre än vad som i normalfallet gäller vid verkställighet i bör således accepteras. Skillnader i prövotiden bör inte heller leda till någon anpassning. Beträffande de skyldigheter den dömde ska iaktta kan skillnaderna bestå i att de utformats annorlunda men där innebörden motsvaras av vad som är möjligt vid verkställighet av en svensk påföljd. Det kan t.ex. röra sig om skillnader vad gäller det skötsamhetskrav som den dömde ska förhålla sig till eller innehållet i en samhällstjänst. Sådana skillnader bör accepteras. Detsamma bör gälla skyldigheter som visserligen inte har en uttrycklig motsvarighet enligt svenska bestämmelser men som kan hanteras i samband med en övervakning enligt svenska bestämmelser. I vissa fall kommer dock skillnaden vara väsentlig och då bör en anpassning ske. Eftersom en verkställighet av den utländska frivårdspåföljden ska ske enligt svenska verkställighetsregler, vilket inkluderar att beslut ska fattas t.ex. vid misskötsamhet, bör det införas bestämmelser i den nya lagen om att anpassning ska ske i vissa fall. Nedan redogör regeringen närmare för sådana bestämmelser. Dock kan redan här nämnas att regeringen instämmer i allmänna uppfattning att bestämmelserna om anpassning bör preciseras i jämförelse med utredningens förslag, dvs. närmare ange när en anpassning ska ske. En allmän utgångspunkt för en bestämmelse är att den – så långt som möjligt – ska vara enkel att tillämpa. Eftersom medlemsstaternas påföljdssystem skiljer sig åt, måhända med undantag i de fall en dömd person friges villkorligt, anser regeringen det inte vara en framkomlig väg vid tillämpningen av en bestämmelse om anpassning, att försöka bedöma om den utländska påföljden motsvarar en svensk villkorlig dom eller skyddstillsyn. En sådan jämförelse torde vara förenad med stora svårigheter och regeringen anser inte heller att det skulle fylla någon funktion. Det viktiga är i stället, enligt regeringens mening, att jämföra dels den tid den dömde ska iaktta de övervakningsåtgärder som följer av domen, dels innehållet i respektive åtgärd. Anpassning av den tid som den dömde ska iaktta en viss skyldighet och påföljdens längd Av artikel 9.1 framgår att den verkställande staten kan anpassa varaktigheten av påföljdens längd och varaktigheten av den alternativa påföljd eller övervakningsåtgärd som ska verkställas i den staten. Anpassning av varaktigheten i dessa två fall får ske om den inte överensstämmer med den verkställande statens lagstiftning. I det intyg som ska åtföljas domen ska den andra statens myndigheter ange total övervaknings- respektive prövotid (se ruta j, punkterna 1 och 3). Prövotiden ska endast anges i de fall den är en annan än övervakningstiden. Det torde kunna förutsättas att prövotiden anges särskilt när den är längre än övervakningstiden. I svensk rätt gäller olika prövotider beroende på vilken påföljd som utdömts. Vid skyddstillsyn är den och vid villkorlig dom . Prövotiden vid villkorlig frigivning motsvarar den strafftid som återstår vid frigivningen, dock . Vid en dom till skyddstillsyn är den dömde som huvudregel ställd under övervakning . Övervakningen kan upphöra tidigare eller förlängas, dock längst till prövotidens utgång. Vid villkorlig frigivning kan det beslutas att den villkorligt frigivne ska stå under övervakning. Även här längst till prövotidens utgång. För den dömde gäller alltid ett allmänt skötsamhetskrav. Vad han eller hon därutöver har att rätta sig efter skiljer sig åt beroende på om övervakning beslutats eller om endast en prövotid löper. Den tid som den dömde ska iaktta en skyldighet, dvs. övervakningstiden, bör enligt regeringens mening inte kunna pågå längre än vad som – teoretiskt – är möjligt vid en dom till skyddstillsyn. Tiden för övervakning vid skyddstillsyn kan, även om det torde vara i undantagsfall, fortgå till prövotidens utgång, dvs. Regeringen anser att bör vara den längsta tid som, vid verkställighet i , den dömde ska iaktta en viss skyldighet. Överstiger övervakningstiden bör den således bestämmas till . Detta bör framgå av lag. Prövo- respektive övervakningstid vid villkorlig frigivning kan visserligen vara längre än , men regeringen anser inte att det är rimligt att i detta sammanhang låta aktuell tid överstiga . Av intyget kommer det att framgå om prövotiden är en annan än den tid den dömde ska iaktta en viss skyldighet (ruta j, punkten 3). En sådan prövotid torde såsom enligt svenska regler endast innebära ett allmänt skötsamhetskrav. Regeringen anser inte att det finns skäl att anpassa prövotiden även om den är längre än vad som följer av svenska regler. Eftersom Kriminalvården inte aktivt behöver vidta några åtgärder efter det att övervakningstiden löpt ut, kommer en längre prövotid endast innebära att ärendet inte kan avslutas hos före prövotidens utgång. Anpassning av den skyldighet som den dömde ska iaktta Som angetts ovan kan de skyldigheter den dömde ska iaktta enligt den utländska domen avvika från vad som är möjligt att besluta om enligt svenska regler. Mindre avvikelser bör dock, som också angetts ovan, inte föranleda en anpassning; först när skyldigheten saknar motsvarighet eller får anses vara främmande för svenska förhållanden bör en anpassning ske. Det kan vara fråga om vård och behandling som inte direkt låter sig genomföras här t.ex. på grund av att inte har den formen av vård eller inrättning som framgår av den utländska domen. Flera av de åtgärder som räknas upp i artikel 4.1 har heller inga uttryckliga motsvarigheter i de bestämmelser som gäller när en dömd person frigivits villkorligt eller vid villkorlig dom eller skyddstillsyn (punkterna b, c, f och g). I dessa fall kan det enligt regeringens mening bli aktuellt att anpassa skyldigheten. Utredningen föreslår en allmän bestämmelse om att anpassning kan ske om det krävs för att kunna verkställa den utländska påföljden i . Regeringen anser emellertid att det bör göras tydligare, vilket också antyder, när en anpassning ska ske. Enligt regeringens mening bör en anpassning ske om den aktuella skyldigheten är oförenlig med vissa bestämmelser i . Det är alltså skyldigheten som den dömde ska iaktta som kan bli föremål för anpassning. Den utländska frivårdspåföljden som sådan ska inte jämföras med eller anpassas till bestämmelserna i . Den jämförelse som blir aktuell bör göras mot de åligganden som följer av eller de möjligheter att meddela föreskrifter som finns i 26 kap. 13–15 §§ och 28 kap. 2 a § . Detta bör framgå av lagen. Enligt 26 kap. 13 § ställs vissa allmänna krav upp som gäller när den frigivne står under övervakning.