prop · H203131 · 2015-06-30 00:00:00 — Regeringens förslag: Skatteförfarandelagens regler om betalnings- säkring ska tillämpas även i fråga om skattetillägg som prövas i ett samlat sanktionsförfarande. ska således kunna ansöka om betalningssäkring hos förvaltningsrätten även för skattetillägg som eventuellt kommer att tas ut genom en dom i allmän domstol. Bestämmelsen om verkställighet ska även ha en hänvisning till 46 kap. skatteförfarandelagen. Ett beslut om betalningssäkring upphör att gälla efter den dag då betalningssäkringen beslutades, om åklagaren inte har yrkat att skattetillägg ska tas ut. Tidsfristen för betalningssäkrings- beslutets giltighet ska kunna förlängas i taget, om det finns särskilda skäl och förundersökning har inletts. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen har inget författningsförslag om att ska kunna ansöka om betalningssäkring. Utredningen föreslår inte heller att ett beslut om betalningssäkring inte ska upphöra att gälla om åklagaren har yrkat att skattetillägg ska tas ut. Utredningen föreslår en förläng- ningsmöjlighet av tidsfristen om det finns särskilda skäl och förundersökning har inletts eller om åtal har väckts. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inga invändningar mot förslaget. Förvaltningsrätten i anser dock att ett beslut om betalningssäkring angående skattetillägg som inom sexmånadersfristen har fastställts av allmän domstol inte ska upphöra att gälla. ifrågasätter behovet av en frist efter att åtal har väckts. Kronofogde- myndigheten vill ha uttalanden kring innebörden av särskilda skäl angående förlängning av tidsfristen och anser att mål där betalnings- säkring finns bör handläggas med förtur i allmän domstol. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I utkastet föreslås inte att ett beslut om betalnings- säkring inte ska upphöra att gälla om åklagaren har yrkat att skattetillägg ska tas ut. I utkastet föreslås en förlängningsmöjlighet av tidsfristen om det finns särskilda skäl och förundersökning har inletts eller om åtal har väckts. Bestämmelsen har också en annorlunda utform- ning. Remissinstanserna: Förslaget omfattas inte av remissen men Skatte- verket yttrar sig ändå i frågan. ifrågasätter fortfarande behovet av en frist efter att åtal har väckts och anser vidare att ett åtal bör jämställas med en ansökan om företrädaransvar, vilken enligt befintlig reglering medför att ett beslut om betalningssäkring inte upphör att gälla. En sådan betalningssäkring torde vara en lika ingripande åtgärd som en betalningssäkring avseende ett av allmän domstol ännu inte fastställt skattetillägg. Vidare önskas att det klargörs vad som avses med särskilda skäl när ett ärende har överlämnats till en åklagare. Skälen för regeringens förslag: Betalningssäkring regleras i 46 kap. SFL. Med betalningssäkring avses att får ta en betalnings- skyldigs egendom i anspråk för att säkerställa betalning av skatt, avgift, särskild avgift eller ränta (46 kap. 2 §). Betalningssäkring får beslutas om det finns en påtaglig risk för att den som är betalningsskyldig drar sig undan skyldigheten och betalningsskyldigheten avser ett betydande belopp (46 kap. 6 §). Om betalningsskyldigheten inte är fastställd, får betalningssäkring beslutas bara om det är sannolikt att skyldigheten kommer att fastställas (46 kap. 7 §). Ofta ansöker om betal- ningssäkring hos förvaltningsrätten i ett tidigt skede i ett ärende för att förhindra att tillgångar undandras. ansöker också ofta om betalningssäkring i ärenden som är aktuella för brottsanmälan. När betalningsskyldigheten inte är fastställd eller om inte har ansökt om fastställelse hos förvaltningsrätten gäller ett beslut om betalningssäkring . Finns det särskilda skäl och Skatte- verket ansöker om förlängd tid kan förvaltningsrätten medge förlängd tid i taget (46 kap. 14 § SFL). I enlighet med likabehandlingsprincipen anser regeringen i likhet med utredningen att ska kunna ansöka om betalningssäkring även när ett skattetillägg ska tas ut i ett samlat sanktionsförfarande. En sådan ordning kommer inte i konflikt med målsättningen om att straff- processreglerna ska tillämpas för processen, eftersom denna åtgärd inte sker inom ramen för den allmänna domstolens prövning. Det är också logiskt att i samband med betalningssäkring för skatten kan ”haka på” även skattetillägget som hör samman därmed. Det är vad som sker i nuvarande ordning, och det är logiskt att detta ska kunna ske även i den nya ordningen, dvs. även när skattetillägget prövas av någon annan. Regeringen föreslår som framgår av avsnitt 7.10 att 26 kap. rättegångs- balken om kvarstad inte ska tillämpas. Utredningen har inte presenterat någon författningsreglering om att reglerna om betalningssäkring ska tillämpas. Beslut om betalningssäk- ring omfattas inte av den föreslagna bestämmelsen om att de materiella frågorna ska styras av regler i skatteförfarandelagen, eftersom den bestämmelsen tar sikte på den allmänna domstolens eller åklagarens prövning av skattetillägget, vilket är en helt annan fråga, samt uttryck- ligen hänvisar endast till 49 och 51 kap. SFL. Utredningens förslag angående verkställighet hänvisar enbart till 59 kap. och avdelningarna XIV och XVI. Regeringen bedömer att en hänvisning behövs i lag och föreslår därför att föreslagen bestämmelse om verkställighet ska kompletteras med att även bestämmelserna om 46 kap. om betalningssäkring ska tillämpas. Den något ändrade formuleringen av bestämmelsen, att bestämmelserna ska tillämpas på skattetillägg ”som kan beslutas enligt denna lag” i stället för som utredningen föreslagit ”som har beslutats enligt denna lag” gör att även betalningssäkringssituationen omfattas. Detta kan ju nämligen gälla även innan ett beslut om skattetillägg har fattats. Jämfört med när skattetillägg prövas av och förvaltnings- domstol blir osäkerhetsmomenten i förfarandet med betalningssäkring fler vid tillämpning av ett samlat sanktionsförfarande. Det kan noteras att lagtexten inte kräver att ansöker om betalningssäkring. får bedöma om det finns fog för en sådan ansökan. Förvaltningsrätten i anser att ett beslut om betalningssäkring angående skattetillägg som inom sexmånadersfristen har fastställts av allmän domstol inte ska upphöra att gälla. Regeringen vill framhålla att det inte finns någon reglering med sådan innebörd. 2014/15:131 skyldigheten har fastställts inom sexmånadersfristen upphör inte beslutet om betalningssäkring att gälla (jfr 46 kap. 14 § första stycket SFL). ifrågasätter behovet av en frist efter att åtal har väckts och hänvisar till att en sådan frist enligt befintlig reglering inte gäller när ansökan har gjorts till förvaltningsrätten. I utkastet till lagrådsremiss anges att en betalningssäkring är av så ingripande natur att den så länge betalningsskyldigheten inte är fastställd bör omprövas med visst inter- vall, vilket reglerna om ansökning och prövning av förlängd frist syftar Regeringen gör en delvis annan bedömning än vad som görs i I den befintliga regeln finns som nämns ovan en situation då beslutet om betalningssäkring inte upphör att gälla trots att betal- ningsskyldigheten inte är fastställd, nämligen om har ansökt om fastställelse hos förvaltningsrätten inom sexmånadersfristen. gäller i praktiken ansökan om företrädaransvar, som görs hos förvalt- ningsrätten (se om företrädaransvar i avsnitt 7.5.7). likhet med vad synes syfta till, att det som kommer att inträffa i den föreslagna ordningen, nämligen att åklagaren i samband med åtal för skattebrott kan yrka att allmän domstol ska ta ut skatte- tillägg, är jämförbart med den befintliga regleringen. en myndighet, i detta fall åklagaren i stället för , ha tagit ställning i frågan om en person ska vara skyldig att betala ett skatte- Regeringen föreslår därför att den befintliga regeln om i vilka situa- tioner ett beslut om skattetillägg inte upphör att gälla ska kompletteras med situationen att, om betalningsskyldigheten gäller ett skattetillägg som avses i lagen om talan om skattetillägg i vissa fall, åklagaren har yrkat att skattetillägg ska tas ut. Ett yrkande om skattetillägg enligt den föreslagna lagen sker antingen vid ett åtal för skattebrott, eller vid utfärdande av ett strafföreläggande avseende samma felaktighet eller Till skillnad från förslag kopplar regeringen regleringen till yrkat skattetillägg och inte till väckt åtal (eller strafföreläggande), även om detta sker . Vad gäller fall då har förflutit och yrkande om skatte- tillägg inte har framställts, är frågan om befintlig reglering om tre månaders förlängningsmöjlighet är ändamålsenlig. kan ansöka om betalningssäkring redan innan en anmälan om brott görs. I de fall då ett till åklagare anmält ärende ganska omgå- ende kommer tillbaka till är den befintliga fristen på sex månader med en förlängningsmöjlighet i taget troligen inte något problem eftersom då självt förfogar över de Problem kan däremot uppkomma om åklagaren inleder förunder- sökning och det dröjer innan åtal väcks i ärendet. Det kan då i många fall ta än att utreda ett skattebrott inför beslut om åtal ska väckas och därmed om yrkande om skattetillägg ska framställas. kan inte heller påverka de beslut som fattas eller hur Det finns därför skäl att justera tidsfristerna i 46 kap. 14 § SFL. Regeringen föreslår därför att ska kunna ansöka hos förvaltningsrätten om förlängd tidsfrist i Detta ska ske om det finns särskilda skäl, liksom krävs , och förundersökning om brott avseende en felaktighet eller passivitet som kan läggas till grund för skattetillägg enligt lagen om talan om Prop. 2014/15:131 skattetillägg i vissa fall har inletts. Särskilda skäl kan t.ex. vara att den skattskyldige förhalar processen eller att utredningsmaterialet är omfattande (jfr propositionen Om ändringar i betalningssäkringslagen, prop. 1989/90:3 s. 25). Förslaget motsvarar utredningens och utkastets förslag, bortsett från att regeringens förslag inte omfattar väckt åtal. Den delen blir inte aktuell eftersom det enligt regeringens förslag inte ska löpa några frister efter ett väckt åtal och därvid yrkat skattetillägg. Paragrafen föreslås också få en helt ny utformning. De befintliga reglerna i bestämmelsen förändras dock inte i sak. En följd av den nya utformningen är att det blir tydligare att ett beslut om betalningssäkring upphör automatiskt om i bestämmelsen föreskrivna åtgärder inte har vidtagits, se prop. 2010/11:165 s. 433 f. vill ha uttalanden kring innebörden av särskilda skäl angående förlängning av tidsfristen och anser att mål där betalningssäkring finns bör handläggas med förtur i allmän domstol. anser också att särskilda skäl behöver förtydligas. Ovan anges exempel på vad som kan anses utgöra särskilda skäl. När det gäller skattetillägg enligt lagen om talan om skattetillägg i vissa fall har frågan om skattetillägg alltid samband med en fråga om brott. Frågan om skattetillägg kan i ett senare skede bli kvar ensam, t.ex. om allmän domstol beslutar att skattetillägg ska tas ut, men friar från åtalet för brott. I sådana fall har betalningsskyldigheten fastställts och frågan om förlängning blir därför inte aktuell. Det som anses som särskilda skäl bör kunna tillämpas även för skattetillägg enligt den föreslagna lagen. Inte enbart aspekter som har med frågan om skatte- tillägg bör då beaktas, utan även utredningsarbetet avseende brottmålet som frågan om skattetillägg har samband med. Regeringen anser att kraven på särskilda skäl bör ställas ganska lågt, om förundersökning har inletts. Vad gäller önskemål avseende förtur ser inte regeringen skäl att införa någon särreglering om förturshandläggning i allmän domstol avseende mål där betalningssäkring finns. Det kan dock nämnas att lag (2009:1058) om förtursförklaring i domstol möjliggör för enskild att få förtursförklaring i vissa fall. Förslaget genomförs genom 15 § i den nya lagen och genom juste- ringar i 46 kap. 14 § SFL. 7.18.3Omprövning med hänvisning till ny eller ändrad praxis från Regeringens förslag: Bestämmelsen i skatteförfarandelagen om möjlighet till omprövning av en fråga som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol genom beslut som fått laga kraft om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett senare avgörande från ska utvidgas till att även gälla avgöranden från . Såväl det beslut som får omprövas som den ändrade praxisen från ska gälla en fråga om skattetillägg. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. Utredningen lämnar inget förslag i denna del. Remissinstanserna: Kammarrätten i anser att 66 kap. 3 § andra stycket SFL bör utvidgas till att även gälla ny praxis från , eftersom en följd av förslaget är att praxis i skattetilläggs- frågor och ersättning kommer att skapas även i . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I utkastet finns ingen avgränsning att det ska avse en fråga om skattetillägg och förslaget har en något annorlunda placering och utformning. Skälen för regeringens förslag: får inte ompröva en fråga som har avgjorts av allmän förvaltningsdomstol. Det är ett uttryck för principen om res judicata. får dock på begäran av den som beslutet gäller ompröva en fråga som har avgjorts av förvaltningsrätt eller kammarrätt genom beslut som har fått laga kraft om beslutet avviker från rättstillämpningen i ett avgörande från Högsta förvaltningsdom- stolen som har meddelats senare (undantag från res judicata). Bestäm- melsen finns i 63 kap. 3 § SFL. Bakgrunden till undantaget för ny eller ändrad praxis är att den som inte har överklagat har möjlighet att vid ändrad praxis få rättelse genom att begära omprövning, så vida inte tiden för omprövning har gått ut. För den som har överklagat och där domstolens avgörande har fått laga kraft innebär dock bestämmelsen om res judicata att det inte finns någon möjlighet att få en ny prövning. Denna omotiverade skillnad mellan den som har överklagat och fått sin fråga prövad av domstol och den som inte har överklagat var skälet till att gavs befogenhet att på begäran ompröva beslut av förvaltningsrätt och kammarrätt vid ny eller ändrad praxis. Syftet är alltså att den som överklagar inte ska hamna i ett sämre omprövningsläge än den som inte gör det (prop. s.599 och prop. 1989/90:74 s. 315, 404 och 405). Genom den nya ordningen med en samlad sanktionsprövning i en domstol kommer en skattefråga som bara hanterats i förvalt- ningsprocessen och därmed i allmänna förvaltningsdomstolar, nämligen skattetillägg, att prövas även i allmän domstol i vissa fall. Praxis avseende skattetillägg kommer därmed att kunna utvecklas även i (se mer om detta i avsnitt 7.4). Därmed kan praxis också komma att ändras även av . Därför gör sig samma skäl som gäller för det nu existerande undantaget från regeln om res judicata, gällande även för . Såsom Kammarrätten i anger finns det därför skäl att utvidga regeln till att även gälla ändrad praxis från . Regeringen föreslår därför ett sådant tillägg. Det ska dock anges uttryckligen i lagen att såväl det beslut som får omprövas som den ändrade praxisen från ska gälla en fråga om skattetillägg. Förslaget genomförs genom ett nytt tredje stycke i 66 kap. 3 § SFL. 7.18.4 Några särskilda frågor om indrivning Regeringens bedömning: Utsökningsförordningen kan kompletteras med en hänvisning till den nya lagen. Utredningens bedömning och bedömningen i utkastet till lagråds- remiss: Överensstämmer inte med regeringens bedömning. Varken utredningen eller utkastet behandlar dessa frågor. Remissinstanserna: vill att det ska över- vägas om den nya lagen ska omnämnas i 1 kap 2 § utsökningsförord- ningen (1981:981) eller om skattetillägg enligt den nya lagen täcks in av paragrafens första mening. Vidare saknar uttalanden om den föreslagna lagens förhållande till indrivning av skattetillägg enligt rådets direktiv /24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder och lag (2011:1537) om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen. Krono- fogdemyndigheten påpekar också vikten av att ett beslut om skattetillägg enligt den nya lagen innehåller en förpliktelse att betala och inte enbart en fastställelse av ett rättsförhållande. Skälen för regeringens bedömning: I avsnitt 7.18.1 anges att skatte- tillägg som beslutats enligt den nya regleringen om ett samlat sanktions- förfarande ska verkställas på samma sätt som skattetillägg beslutat av eller av allmän förvaltningsdomstol. I 1 kap. 6 § utsöknings- balken (1981:774) regleras vad som utgör allmänna mål och enskilda mål: I första stycket anges att utsökningsmål handläggs som enskilt mål eller allmänt mål och att allmänt mål är mål om uttagande av böter, vite, skatt, tull, avgift och andra medel som staten har rätt till och som får utsökas utan föregående dom samt, enligt vad regeringen närmare föreskriver, annan liknande fordran som staten eller en kommun har rätt till. I annan lag kan föreskrivas att även mål om uttagande av någon annan fordran är allmänt mål. I andra stycket anges att annat mål än som avses i andra stycket är enskilt mål. 1 kap. 6 § utsökningsbalken kompletteras av 1 kap. 2 § utsöknings- förordningen, som anger att som allmänna mål handläggs, utöver mål om uttagande av böter, viten, skatter, tullar samt avgifter och liknande medel som tillkommer staten och som får utsökas utan föregående dom, mål om uttagande av ett antal uppräknade belopp och avgifter. Skattetillägg enligt nuvarande ordning omfattas av definitionen i 1 kap. 6 § utsökningsbalken och handläggs således som ett allmänt mål. Frågan är om skattetillägg som kommer att tas ut enligt den föreslagna lagen passar in i definitionen. Det är visserligen fråga om en avgift som tillkommer staten, men för att omfattas av definitionen ska den få utsökas utan föregående dom. Ett skattetillägg enligt den föreslagna lagen beslutas av allmän domstol i en dom, och i vissa fall genom strafföre- läggande utfärdat av åklagare. I de förstnämnda fallen är det först genom domen som det finns ett avgörande om skattetillägg. För att säkerställa att även skattetillägg beslutade enligt den nya lagen ska handläggas som ett allmänt mål överväger regeringen att komplettera uppräkningen i 2014/15:131 1 kap. 2 § utsökningsförordningen med skattetillägg beslutade enligt den saknar uttalanden om den nya lagens förhållande till indrivning av skattetillägg enligt rådets direktiv 2010/24/EU av om ömsesidigt bistånd för indrivning av fordringar som avser skatter, avgifter och andra åtgärder samt lagen om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska Genom lagen om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen har ovan nämnda direktiv genomförts. Regleringen avser bistånd medlemsstaterna emellan med indrivning m.m. Lagens tillämpningsområde anges i 3 §. I första stycket anges bl.a. att bistånd enligt denna lag får begäras och ska lämnas i fråga om fordringar som avser alla skatter och motsvarande pålagor som tas ut av en med- lemsstat eller på en medlemsstats vägnar eller av dess territoriella eller administrativa enheter, däribland de lokala myndigheterna, eller på deras vägnar, eller på unionens vägnar (första punkten). I andra stycket anges bl.a. att lagen också gäller för administrativa påföljder, böter, avgifter och tilläggsavgifter som avser fordringar för vilka ömsesidigt bistånd kan begäras enligt första stycket och som tagits ut av de myndigheter som är behöriga att ta ut de berörda skatterna eller pålagorna eller genomföra administrativa utredningar som rör dem (första punkten a), eller bekräf- tats av administrativa eller rättsliga organ på begäran av dessa myndig- heter (första punkten b). Härigenom omfattas skattetillägg enligt nuvarande ordning av lagens tillämpningsområde, varigenom Krono- fogdemyndigheten t.ex. kan begära bistånd med indrivning avseende skattetillägg med stöd av den lagen. Lagens utformning medför emellertid att skattetillägg som kommer att beslutas enligt den nya ordningen enligt regeringens bedömning inte omfattas av lagens tillämpningsområde. De skattetilläggen kommer att tas ut av en annan myndighet än den som beslutat om skatten, nämligen av allmän domstol eller åklagare i stället för av . förutsättningarna i 3 § andra stycket 1 a inte uppfyllda, som kräver att skattetillägget tas ut av de myndigheter som är behöriga att ta ut skatten. Skattetillägg kommer vidare att yrkas av åklagare. Det är alltså inte samma myndighet som begär att skattetillägg ska tas ut som beslutat om Därmed är inte heller den alternativa förutsättningen i 3 § andra stycket 1 b uppfylld, som kräver att skattetillägget har bekräftats av administrativa eller rättsliga organ på begäran av de myndigheter som är behöriga att ta ut skatten. Regeringen bedömer således att lagen om bistånd med indrivning av skatter och avgifter inom Europeiska unionen inte kommer att gälla för Eftersom lagen grundar sig på ett EU-direktiv är det inte heller aktuellt att anpassa lagen så att dessa skattetillägg omfattas. Att dessa skattetillägg inte omfattas av lagens tillämpningsområde medför att de verktyg som följer av den lagen och därmed samman- hängande direktiv inte kan användas för indrivning av skattetillägg som beslutas enligt den föreslagna lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. Det finns dock andra möjligheter till bistånd med indrivning av skattefordringar, som kan användas om förutsättningarna är uppfyllda. Bland dessa kan nämnas de två multilaterala avtal om handräckning som har anslutit sig till, se lagen (1990:313) om Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden och Prop. 2014/15:131 lagen (1990:226) om handräckning i skatteärenden mellan de nordiska Vidare finns bestämmelser om bistånd med indrivning i vissa av de dubbelbeskattningsavtal som har ingått. Vad gäller synpunkt att det är viktigt att ett beslut om skattetillägg enligt den nya lagen innehåller en förpliktelse att betala ska en allmän domstols dom eller ett godkänt strafföreläggande kunna verkställas på samma sätt som ett skattetillägg beslutat av eller av allmän förvaltningsdomstol, se mer avsnitt 7.18.1. Samarbete och uppgiftslämnande mellan Regeringens bedömning: Liksom behöver åklagare och ha rutiner för samarbete och informationsutbyte, med iakttagande av regler om personuppgiftsbehandling och sekretess. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med Utredningen har ingen samlad bedömning av behovet av samarbete och informationsutbyte. Remissinstanserna: Flera remissinstanser ser att det ställs höga krav på samordning mellan myndigheter och t.ex. Förvaltningsrätten i ser risk för misstag. Flera remissinstanser anser att detta är skäl för att i stället ha en renodlad vägvalsmodell. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer med Skälen för regeringens bedömning: När bestämmelsen i 17 § skatte- brottslagen om anmälningsskyldighet till åklagare infördes angavs att det fick ankomma på att efter samråd med berörda myndig- heter förorda lämpliga rutiner för anmälningsskyldigheten, NJA II 1983 I samma förarbeten lyfts sammanhanget mellan pågående brotts- utredning och den underliggande skattefrågan fram (NJA II 1983 s. 510 äger myndighetskontakter mellan och rum när det handlar om utredning av brott men också i anmäler med tillämpning av 17 § skattebrottslagen misstänkta skattebrott till åklagare, och lämnar därvid (efter sedvanlig sekretess- och annan prövning) över nödvändigt material till åklagaren. Det pågår ett arbete med att digitalt sammanlänka görs anmälningar av misstänkta skattebrott elektro- niskt och även utredningsmaterial kommuniceras digitalt mellan Genom digitaliseringen kan ärenden om brott hanteras mer effektivt som handläggningens kvalitet För bedömningen av under vilka förutsättningar anmälan ska ske har och riksåklagaren tillsammans utarbetat en s.k. riksrutin. När det gäller förundersökningen kan åklagaren för dess genomförande ta hjälp av , som alltså kan utföra