prop · H30364 · 2015-12-07 00:00:00 — Av dessa termer är merparten sådana som används i den nya lagen och som bedöms nödvändiga att införa för att uppnå en enhetlighet inom unionen och med annan produktlagstiftning. Övriga termer som återfinns i artikel 3 hänför sig specifikt till fritids- båtsdirektivet. Några av dessa fordrar en mer ingående genomgång. Enligt artikel 3.2 definieras fritidsbåt som ”alla typer av vattenfarkoster, oavsett framdrivningssätt, med undantag av vattenskotrar, vilka är avsedda för sport- och fritidsändamål och har en skrovlängd på 2,5–24 m”. I artikel 3.3 definieras en vattenskoter som en vattenfarkost avsedd för sport- och fritidsändamål vars skrovlängd understiger , vars främsta drivkälla är en framdrivningsmotor med ett vattenjetaggregat och vilken är konstruerad för att framföras av en eller flera personer som sitter, står eller står på knä på ett skrov, snarare än inuti. Begreppet vattenfarkost definieras enligt artikel 3.1 som en fritidsbåt eller vatten- skoter. Eftersom alla vattenfarkoster som inte är vattenskotrar är en fritidsbåt enligt direktivets definitioner, tillför begreppet vattenfarkost inget av värde för att förstå direktivets bestämmelser. Det saknas därför anledning att införa termen vattenfarkost som ett samlingsnamn för fritidsbåtar och vattenskotrar i den nya lagen. I stället kan termerna fritidsbåt och vattenskoter användas, båda när så behövs. Det finns med denna utgångspunkt inga skäl att beakta och Svenska Båtunionens synpunkter. Den nuvarande fritidsbåtslagen definierar fritidsbåt som ”ett fartyg som har en skrovlängd på minst 2,5 och högst och som är avsett för sport- och fritidsändamål”. Mot bakgrund av problematiken som redogörs för i avsnitt 6.3.2 och risken för miss- förstånd med termen fartyg, föreslås att definitionen av fritidsbåt i den nya lagen följer direktivets ordalydelse, dock med en något annorlunda ordföljd för att undvika en oklar syftning. Regeringen noterar Havs- och vattenmyndighetens påpekande om elmotorer men konstaterar att direktivets definition av framdrivningsmotor inte omfattar elmotorer utan förbränningsmotorer. I direktivets artikel 3.17 finns en definition av begreppet privat- importör. Termen används inte i det äldre direktivet och inte heller i förordningen (EG) nr 765/2008 eller rambeslutet nr 768/2008/EG. Med privatimportör avses en fysisk eller juridisk person som är etablerad i unionen och som i samband med icke-kommersiell verksamhet importe- rar en produkt från ett tredjeland till unionen i syfte att ta den i bruk för egen del. Det äldre fritidsbåtsdirektivet 94/25/EG innehåller enbart ett fåtal bestämmelser som är eller kan anses vara tillämpliga på privat- importörer och det finns ett behov av att klargöra privatimportörernas skyldigheter, inte minst mot bakgrund av att det inte är ovanligt att privatpersoner importerar fritidsbåtar och vattenskotrar från tredjeland (jfr skäl 18 i direktivet). Definitionen är ett led i att komma till rätta med oklarheterna i det tidigare direktivet och bör därför också införas i den nya föreslagna lagen. bestämmelser om privatimport. I direktivet har det också införts en definition av begreppet ibruk- Med ibruktagande avses enligt direktivet första gången som en produkt används inom unionen av slutanvändaren och ska kraven i direktivet vara uppfyllda. Tidpunkten blir bland annat aktuell vid import av produkter från tredjeland för eget bruk eller vid fall då tillverkaren inte har fullgjort sina skyldigheter när produkten släpps ut Då tidpunkten för ibruktagande är förenad med vissa skyldigheter, är det värdefullt att begreppets innebörd definieras i den Genomgående i den svenska översättningen av fritidsbåtsdirektivet används termen marknadskontroll. Begreppet definieras enligt artikel 3.27 som ”den verksamhet som bedrivs och de åtgärder som vidtas av myndigheterna för att se till att produkterna är förenliga med de tillämp- liga krav som fastställs i relevant unionslagstiftning om harmonisering och att de inte äventyrar hälsa, säkerhet eller andra aspekter av skyddet av allmänintresset”. I den engelska språkversionen används uttrycket ”market surveillance”, i den franska ”surveillance du marché” och i den danska ”markedsovervågning”. I den nuvarande fritidsbåtslagen används termen marknadskontroll för den kontroll som myndigheterna ska utföra. Termen marknadskontroll bör främst användas för verksamhet som avser granskning för att kontrollera om ett objekt uppfyller krav som följer av lagar och andra bindande regler.4 Definitionen i direktivet omfattar emellertid inte bara kontroll utan även andra åtgärder som kan bli aktuella, exempelvis informationsinsatser och informationsutbyte. förordningen (EG) nr 765/2008 har ”market surveillance” översatts som Termen marknadskontroll har också använts vid genomförandet av produktdirektivet av leksakers säkerhet (jfr 4 § 14 lagen [2011:579] om leksakers säkerhet) samt vid den sektorsöver- gripande förordningen (2014:1039) om marknadskontroll av varor och annan närliggande tillsyn. Termen tillsyn är bland annat mot bakgrund av ovanstående inte längre lämplig att använda vid genomförandet av fritidsbåtsdirektivet. Termen marknadskontroll kan möjligtvis ses som en mer direkt översättning av termen ”market surveillance” och överensstämmer bättre med hur termen översatts i de franska och danska språkversionerna av direktivet, sam- tidigt är termen marknadskontroll bland annat genom förordningen (EG) nr 765/2008 och lagen om leksakers säkerhet etablerad i svensk rätt. Ett syfte med förordningen (EG) nr 765/2008 är att skapa en gemensam begreppsapparat för den inre marknaden och då dessutom fritidsbåts- direktivet hänvisar till den förordningens bestämmelser gällande mark- nadskontroll bör den term som används inte avvika från det som används i förordningen. Termen marknadskontroll föreslås därför användas i den nya lagen. 4 Se uttalanden i regeringens skrivelse En tydlig, rättssäker och effektiv tillsyn (skr. 2009/10:79 s. 14 f.) Regeringen instämmer i Swedacs uppfattning om att definitionen i 3 § Prop. 2015/16:64 5 i promemorian ska ändras och ha lydelsen ”omfattande ombyggnad av farkost” samt att ”unionsmarknaden” genomgående ska användas i definitionerna. Detta stämmer också överens med ordalydelsen i direk- tivets text. Vidare instämmer regeringen i Swedacs bedömning om att definitionen av ”bedömning av överensstämmelse” bör föras in i lagen. När det gäller de redaktionella synpunkter som Förvaltningsrätten i och Swedac för fram bör förstås språklig enhetlighet efter- strävas. Utgångspunkten bör vara att överensstämmelse med direktivet eftersträvas. I direktivet är ordet ändring knutet till motor och ordet ombyggnad till farkost. 3 § 4 och 5 ska därför ändras så att de talar om ändring respektive ombyggnad. Då ordet ändring är knutet till motor och ordet ombyggnad till farkost är det också följdriktigt att 24 § talar om båda förhållandena och denna paragraf ska därför inte ändras i nu aktuellt hänseende. När det gäller Swedacs synpunkt om termen unionsmarknad torde promemorian i sitt förslags 3 § 6 och 7 underförstått avse unions- marknad. I vart fall kan det konstateras att inte heller fritidsbåtsdirektivet är konsekvent i denna fråga vilket framgår av artikel 3.18 och 3.26. Det kan t.ex. konstateras att direktivet använder ”unionsmarknaden” i artikel 3.16 (importör) där det i definitionen talas om ”produkter från tredje- land”. Då får det en särskiljande effekt att tala om unionsmarknaden medan detta inte är nödvändigt utan underförstått i t.ex. 3.18 (distributör) då produkten redan befinner sig i unionsmarknaden. Under alla för- hållanden torde det lämpligaste vara att i 3 § i lagförslaget helt följa fritidsbåtsdirektivets olika lydelser. Swedac menar också att definitionen av ibruktagande inte borde vara avgränsad till enbart det svenska införlivandet. Hänvisningen till den föreslagna lagen motsvarar dock fritidsbåtsdirektivets lydelse om hänvis- ning till artikel 3.13. Direktivet genomförs dock för svensk del genom svensk författning och inte genom direktivet eller andra EU-länders för- fattningar och promemorians formulering bör därför behållas. Swedacs synpunkt angående en definition av uttrycket ”bedömning av överensstämmelse” bör beaktas eftersom det i den föreslagna lagen i övrigt inte framgår vad som ska avses med detta, jfr avsnitt 6.5.1. Direktivet är uppbyggt genom att det fastslås väsentliga krav på konstruktion och tillverkning, avgasutsläpp samt buller som produkterna (dvs. fritidsbåtarna, vattenskotrarna och utrustningen) ska uppfylla. Förutom att de väsentliga kraven ska vara uppfyllda, ska även krav för bedömning av överensstämmelse, CE-märkning, informationskrav m.m. uppfyllas och de olika aktörerna (tillverkare, importör, distributör och privatimportör) åläggas olika långtgående skyldigheter för att uppfylla kraven. Detta avsnitt berör kraven som kan kopplas till själva produkten, dess egenskaper, vilka processer den ska genomgå och dokumentations- krav som ska gälla. Avsnitt 6.5 berör de olika krav som ska ställas på de olika aktörerna i samband med hantering av produkterna. Regeringens förslag: I den nya lagen ska det anges att produkter som omfattas av lagen endast får tillhandahållas eller tas i bruk om de, korrekt underhållna och använda i enlighet med avsedda ändamål, uppfyller grundläggande krav, vilket innebär att de inte får äventyra hälsa och säkerhet för personer, egendom eller miljö. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka grundläggande säkerhets- och miljökrav som ska uppfyllas. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian använder dock uttrycket väsentliga krav i stället för grundläggande krav och dessutom båda uttrycken i rubriken till 4 § i förslaget. Den paragrafens lydelse i promemorian innehåller inte heller formuleringen ”korrekt underhållna och använda i enlighet med avsedda ändamål”. Remissinstanserna: Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) ifrågasätter terminologin avseende ”väsentliga och grund- läggande krav” som synes avvika från vad som normalt avses i harmoni- serad produktlagstiftning. Översättningar har i andra EU-rättsakter sett olika ut men numera torde samsyn råda om att engelskans ”essential requirements” ska införlivas med det svenska uttrycket ”grundläggande krav”. Att ange såväl ”väsentliga” som ”grundläggande” krav förefaller kullkasta principen med produktlagstiftning enligt nya metoden. 4, 10 och 11 §§ i förslaget samt rubriken till 4 § och andra ställen där frågan uppkommer bör därför ses över. Swedac menar också att direktivets inskränkning till produkter som är ”korrekt underhållna och använda i enlighet med avsedda ändamål” ska komma till uttryck i lagtexten. Swedac menar vidare att lagtextens formulering att uppfylla säkerhets- och miljökrav kan upplevas som en inskränkning jämfört med direktivet som också omfattar krav på märkning och provförfaranden. Transport- styrelsen ställer sig frågande inför att promemorians lagförslag innehåller uttrycket ”grundläggande och väsentliga krav” när direktivet använder ”väsentliga krav”. Havs- och vattenmyndigheten konstaterar att direktivet omfattar bullernivåer för luftburet buller och framför att det finns anledning att begränsa även undervattensbuller. Skälen för regeringens förslag: I artikel 4.1 i fritidsbåtsdirektivet fastslås att produkter som omfattas av direktivet endast får tillhandahållas på marknaden eller tas i bruk om de, korrekt underhållna och använda i enlighet med avsedda ändamål, inte äventyrar hälsa och säkerhet för personer, egendom eller miljö och endast på villkor att de uppfyller de tillämpliga väsentliga kraven som anges i bilaga I till direktivet. Bilagan innehåller krav på konstruktion och tillverkning, avgasutsläpp samt buller. Bland annat finns krav på att installerade toaletter i en fritidsbåt enbart ska vara kopplade till ett spillvattentanksystem eller vatten- behandlingssystem. I artikel 4.2 anges att medlemsstaterna ska se till att produkter inte ska tillhandahållas eller tas i bruk om de inte uppfyller kraven i artikel 4.1. Den nuvarande fritidsbåtslagen innehåller en motsvarande grund- läggande paragraf om väsentliga säkerhets- och miljökrav. för uppfyllandet är där emellertid angiven till när produkten släpps ut på marknaden och kravet är begränsat till tillverkare och importörer. Det är något oklart om utsläppande på marknaden enligt den nuvarande lagen endast omfattar första gången en produkt kommer ut på marknaden eller om det omfattar varje gång en produkt levereras på marknaden. Någon vägledning finns inte heller att hämta i det äldre fritidsbåtsdirektivet. Av artikel 4.1 i fritidsbåtsdirektivet framgår att tidpunkten då kraven ska vara uppfyllda är vid tillhandahållandet och när produkten tas i bruk. Av förklaringen av ”tillhandahållande på marknaden”, som föreslås tas in i lagens ordförklaringar, framgår att det begreppet omfattar alla leveran- ser av en produkt för distribution, förbrukning eller användning i sam- band med kommersiell verksamhet oavsett när i produktens livscykel till- handahållandet sker. De väsentliga kraven måste också vara uppfyllda innan produkten tas i bruk vilket, enligt direktivet och den föreslagna lagen, åsyftar första gången en produkt används inom Europeiska unionen av produktens slutanvändare. Något förbud mot att använda en fritidsbåt eller vattenskoter som inte uppfyller de väsentliga kraven finns inte i den nuvarande fritidsbåtslagen eller i fritidsbåtsdirektivet. Något sådant förbud bedöms inte heller vara nödvändigt att införa i den föreslagna lagen. I stället föreslås att mark- nadskontrollmyndigheten i likhet med nu gällande lagstiftning får möjligheter att agera för att lagen ska efterlevas, se avsnitt 6.8.3. I fritidsbåtsdirektivet finns också krav på att tillverkare, importörer, distri- butörer och privatimportörer ska vidta korrigerande åtgärder och exem- pelvis återkalla sin produkt i de fall det upptäcks eller framkommer att produkterna inte uppfyller kraven. kan också förbjuda användningen av exempelvis en privatimporterad produkt om den visar sig inte uppfylla kraven (se artikel 44.4). Dessa bestämmel- ser som säkerställer att produkter som inte uppfyller kraven kan korrige- ras trots att de börjat användas föreslås naturligtvis införas i den nya lagen och bedöms vara tillräckliga för att reglera användningen av produkterna. De allmänna säkerhets- och miljökraven i artikel 4.1 om att produk- terna inte får äventyra hälsa och säkerhet för personer, egendom eller miljö är grundläggande och övergripande för hela regelverket och bör därför framgå av lagtexten. De särskilda och specifika väsentliga kraven på konstruktion och tillverkning, avgasutsläpp och buller som framgår av bilaga I till direktivet och preciserar det allmänna kravet är omfattande och av teknisk natur och lämpar sig därför att genomföras genom myndighetsföreskrifter. Det bör därför införas ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om kraven. Swedac för fram ett antal synpunkter som sammanfattningsvis handlar om vilka språkliga uttryck som bör användas. Till att börja med menar att uttrycket grundläggande krav bör användas i stället för väsentliga krav. Swedac hänvisar i det sammanhanget till hur termino- login ser ut på området i stort. Fritidsbåtsdirektivet använder visserligen uttrycket väsentliga krav men det torde i vart fall leda till oklarhet att som promemorian använda båda uttrycken. Intresset av att ansluta till den allmänt använda terminologin på området för marknadskontroll bör vara utslagsgivande snarare , som Transportstyrelsen synes vara inne 2015/16:64 på, att följa direktivet ordagrant i just detta fall. Den nu berörda formule- ringen återkommer även på andra ställen i lagen och motsvarande juste- ring ska göras även där. Uttrycket ”korrekt underhållna och använda i enlighet med avsedda ändamål” bör, som Swedac påpekar, återfinnas i lagtexten eftersom det används i lydelsen av artikel 4.1 i fritidsbåtsdirektivet. Swedac ställer sig tveksamt till att uttrycket ”säkerhets- och miljökrav” används i lagtexten i förslaget. Detta uttryck saknar visserligen direkt motsvarighet till artikel 4 i direktivet. Men å andra sidan hänvisar direk- tivet i stället direkt till dess bilaga I och detta efter att det bl.a. stadgats att produkterna inte får äventyra hälsa eller säkerhet för personer, egen- dom eller miljö. Regeringen kan inte se annat än att ”säkerhets- och miljökrav” utgör en god sammanfattning av de olika krav som tas upp i direktivets bilaga I. Det behövs för övrigt också ett mera precist uttryck än ”grundläggande krav” för att avgränsa det föreslagna bemyndigandet i 4 § andra stycket och den avgränsningen bör knytas till innehållet i just bilaga I till direktivet. Det finns därför skäl att behålla den av prome- föreslagna lydelsen i detta avseende. När det gäller Havs- och vattenmyndighetens önskemål kan det konstateras att sådana krav inte gäller enligt direktivet men för det fall så skulle anses önskvärt så skulle det omfattas av det bemyndigande som föreslås i 4 § andra stycket. Särskilda situationer då kraven inte behöver vara Regeringens förslag: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om olika tillfällen och produkter då produktkrav enligt den nya lagen inte behöver uppfyllas och närmare villkor som ska gälla för undantagen. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. redaktionell ändring har dock gjorts. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: I artikel 6 i fritidsbåtsdirektivet anges att det råder fri rörlighet för fritidsbåtar och vattenskotrar som är fören- liga med direktivet. Det anges också att medlemsstaterna inte får för- hindra att vissa produkter tillhandahålls eller tas i bruk även om produk- terna inte uppfyller alla kraven i direktivet. Dessa specialfall av fri rörlighet gäller bland annat delvis färdigställda produkter om tillverkaren eller importören försäkrar att produkten är avsedd att färdigställas av andra (artikel 6.2), utrustning som är avsedd att ingå som en del i en fritidsbåt eller vattenskoter (artikel 6.3) och, under vissa förutsättningar, framdrivningsmotorer som är typgodkända enligt direktiv /68/EG eller förordning (EG) nr 595/2009 (artikel 6.4). Dessutom får en produkt visas på mässor, utställningar, demonstrationer och liknande evenemang även om den inte uppfyller kraven i direktivet (artikel 6.5). under förutsättning att en synlig skylt tydligt anger att produkten inte uppfyller kraven och inte kommer att tillhandahållas eller tas i bruk inom Europeiska unionen förrän den uppfyller kraven. Alla dessa fall då produkterna är föremål för fri rörlighet inom unionen Prop. 2015/16:64 utan att de nödvändigtvis behöver uppfylla alla delar av direktivet före- slås genomföras genom en samlad bestämmelse som innebär att rege- ringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om vilka produkter som kan undantas från vilka krav och vilka närmare villkor för att undantagen ska gälla. Det kan noteras att undantagsmöjligheterna bara innebär att vissa delar av lagen med tillhörande föreskrifter inte behöver uppfyllas av den speci- fika produkten. Syftet med den föreslagna bestämmelsen är inte att produkterna ska kunna undantas helt från lagens tillämpningsområde utan undantagsmöjligheterna innefattar även vissa begränsningar. Mark- nadskontrollmyndigheten har fortfarande ett ansvar för att kontrollera att dessa produkter uppfyller lagen, exempelvis genom att kraven på synlig skylt uppfylls vid mässor. Produktens överenstämmelse med de Regeringens förslag: En produkt som överensstämmer med en harmoniserad standard eller delar av en standard till vilken hänvis- ningar har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning ska förutsättas överensstämma med de grundläggande kraven i den utsträckning kraven omfattas av standarden. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Vissa redaktionella ändringar har dock gjorts, bl.a. följdändringar till ändringar i 4 § i promemorians förslag. Remissinstanserna: Transportstyrelsen anför att det bl.a. i 6 § i lag- förslaget hänvisas till ”kraven i 4 §”, vilket kan vara mindre lämpligt då 4 § i sig inte anger de krav som ska uppfyllas. Skälen för regeringens förslag: I artikel 14 i fritidsbåtsdirektivet finns en presumtionsbestämmelse om att produkter som överensstämmer med offentliggjorda harmoniserade standarder förutsätts överensstämma med direktivets säkerhets- och konstruktionskrav, dvs. Presumtionens syfte är att underlätta för myndigheter, till- verkare och andra aktörer i leveranskedjan att bedöma om fritidsbåtarna, vattenskotrarna och utrustningen uppfyller de grundläggande kraven. Presumtionen innebär att en produkt ska förutsättas vara säker och i överensstämmelse med direktivets krav om den följer reglerna i vissa Vilka standarder det rör sig om framgår genom att de hän- visas till i Europeiska unionens officiella tidning, varpå standarderna får En produkt presumeras således vara säker när den överensstämmer med kraven i dessa harmoniserade standarder. verkare har dock friheten att välja andra sätt än att följa standarden för att uppfylla de grundläggande kraven. Reglerna i en harmoniserad standard ska motsvara den kunskap som finns kring vad som är säkert i förhållande till varje relevant egenskap hos produkter av det slag som omfattas. En standard ger endast presumtionsverkan i förhållande till det eller de direktiv vars krav utgått ifrån, och av hänvisningen i Europeiska unionens 2015/16:64 officiella tidning framgår det eller de direktiv inom vars tillämpnings- område standarden har presumtionsverkan. Presumtionen anses i regel kunna brytas antingen genom att vetenskapliga rön visar på nya faror som inte täckts av standarden eller på ett behov av att bemöta redan kända faror på ett mer ingående sätt, eller genom att olyckor visar på detsamma. finns ett 60-tal standarder knutna till det äldre fritidsbåtsdirektivet. Presumtionsregeln om överensstämmelse finns även i det äldre fritids- båtsdirektivet och har införts genom myndighetsföreskrifter. Eftersom presumtionsregeln är av grundläggande betydelse för förståelse av regel- verket och dess uppbyggnad, föreslås att bestämmelsen införs i den nya lagen. När det gäller den närmare lydelsen av 6 § i lagförslaget så hänvisar den, vilket Transportstyrelsen påpekar, till 4 § i förslaget. Den sist- nämnda paragrafen innehåller i första stycket ett antal krav, visserligen tämligen allmänt hållna men likväl krav. Det andra stycket innehåller ett bemyndigande avsett att omfatta bilaga I till fritidsbåtsdirektivet som innehåller långt mer preciserade krav. Även om det alltså finns allmänt hållna krav i 4 § så bör ändå Transportstyrelsens synpunkt föranleda den justeringen att ordet ”i” byts ut mot ”enligt” eftersom den avgjort största mängden krav inte finns i 4 § utan i föreskrifter enligt bemyndigandet. Orden ”de bestämmelserna” bör vidare ändras till ”den bestämmelsen”. Regeringens förslag: En produkt som tillhandahålls eller tas i bruk ska åtföljas av en försäkran om överensstämmelse eller annan försäk- ran om att produkten uppfyller kraven. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska få meddela föreskrifter om hur en försäkran ska utformas och om dess innehåll. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 15.4 i fritidsbåtsdirektivet framgår att en EU-försäkran om överensstämmelse ska åtfölja fritids- båtar, vattenskotrar, framdrivningsmotorer och annan utrustning som omfattas av direktivet när de tillhandahålls på marknaden eller tas i bruk.