prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Skydd för arrangemang om strukturerad finansiering 3 § Om resolutionsmyndigheten beslutar om en sådan överföring som avses i 2 § första stycket 1 eller andra stycket, ska samtliga tillgångar, rättigheter och förpliktelser som följer av ett arrangemang som avses i 1 § 1 överföras . får inte utöva de befogenheter som anges i 14 kap. 4 § beträffande ett arrangemang som avses i 1 § 1, om det får till följd att de tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som omfattas av arrangemanget påverkas. Skydd för arrangemang om säkerheter 4 § Om resolutionsmyndigheten beslutar om en sådan överföring som avses i 2 § första stycket 1 eller andra stycket, får myndigheten inte beträffande sådana arrangemang som avses i 1 § 2 överföra 1.en tillgång som utgör säkerhet för en viss förpliktelse om inte den förpliktelsen och säkerhetsrätten också överförs, 2.en förpliktelse för vilken säkerhet har ställts om inte säkerhetsrätten också överförs, eller 3.en säkerhetsrätt om inte förpliktelsen för vilken säkerheten har ställts också överförs. får inte utöva de befogenheter som anges i 14 kap. 4 § beträffande ett arrangemang som avses i 1 § 2, om det får till följd att säkerheten upphör. Skydd för arrangemang om säkerhetsöverlåtelser, kvittning och nettning 5 § När resolutionsmyndigheten beslutar om en sådan överföring som avses i 2 § första stycket 1 eller andra stycket, får myndigheten inte överföra tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som följer av ett arrangemang som anges i 1 § 3, 4 eller 5 om det innebär att en motpart till företaget i resolution inte får 1.kvitta en fordran som företaget i resolution har på motparten, eller en förpliktelse som företaget i resolution ska fullgöra mot motparten, mot en fordran som motparten har på företaget i resolution, eller en förpliktelse som motparten ska fullgöra mot företaget i resolution, 2.omvandla en fordran som motparten har på företaget i resolution, eller en förpliktelse som företaget i resolution ska fullgöra mot motparten, till en nettofordran eller en nettoförpliktelse, eller 3.tillämpa en slutavräkningsklausul. får inte utöva de befogenheter som anges i 14 kap. 4 § beträffande sådana arrangemang som avses i 1 § 3, 4 eller 5, om det innebär att de rättigheter eller förpliktelser som följer av arrangemanget upphävs eller ändras. Skydd för anmälda avvecklingssystem 6 § En sådan överföring som avses i 2 § första stycket 1 eller andra stycket eller utövandet av en sådan befogenhet som anges i 14 kap. 4 §, får endast ske om det inte påverkar användningen av ett anmält avvecklingssystem eller de regler som gäller för sådana system. 7 § Om det är nödvändigt för att säkerställa att de garanterade insättningarna är tillgängliga för insättarna, får resolutionsmyndigheten trots bestämmelserna i 3–5 §§ 1.överföra garanterade insättningar som omfattas av ett arrangemang som avses i 1 § 1–5 utan att överföra andra tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som omfattas av samma arrangemang, 2.överföra tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som omfattas av ett arrangemang som anges i 1 § 1–5 utan att överföra garanterade insättningar som omfattas av samma arrangemang, eller 3.upphäva eller ändra villkor som rör sådana tillgångar, rättigheter eller förpliktelser. får utöva de befogenheter som anges i 11 kap. 3–8 §§ och 13 kap. 2–17 §§ trots bestämmelserna i 3–6 §§. Ersättning vid sämre ekonomiskt utfall 8 § Om det av en värdering enligt 7 kap. 12 § framgår att det ekonomiska utfallet för någon ägare, borgenär eller för insättningsgarantisystemet har blivit sämre än vad det hade blivit om företaget i stället hade avvecklats genom konkurs eller likvidation, har en sådan ägare eller borgenär eller insättningsgarantisystemet rätt till ersättning ur resolutionsreserven för mellanskillnaden. Om resolutionsmyndigheten har använt skuldnedskrivningsverktyget tillsammans med något annat resolutionsverktyg, har ägare och borgenärer endast rätt till ersättning till följd av resolutionsmyndighetens användning av skuldnedskrivningsverktyget. Konkurs, likvidation och avslutning av resolution 1 § Inkommer en ansökan om konkurs till tingsrätten avseende ett företag som omfattas av denna lag, ska rätten underrätta resolutionsmyndigheten och om ansökan. Om resolutionsmyndigheten inom den tid som regeringen föreskriver meddelar rätten att företaget är försatt eller ska försättas i resolution, ska konkursansökan avvisas. 2 § Bestämmelserna i 1 § gäller inte om resolutionsmyndigheten ansöker om att ett företag ska försättas i konkurs. 3 § Bestämmelser om förfarandet vid likvidation av ett företag som omfattas av denna lag finns i –25 kap. 4 a och 10 a §§ aktiebolagslagen (2005:551), –10 kap. 31 § tredje stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse, –9 kap. 1 a och 4 b § lagen (1995:1570) om medlemsbanker, –6 kap. 1 a och 2 b §§ sparbankslagen (1987:619), och –11 kap. 21 och 22 §§ lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. 4 § När det inte längre finns behov av resolutionsåtgärder ska resolu- tionsmyndigheten avsluta resolutionen. ska inom rimlig tid efter att resolutionen har avslutats ansöka om att företaget ska försättas i konkurs eller gå i likvidation. Detta gäller dock inte om syftet med resolutionsåtgärderna är att företaget ska drivas vidare. En konkursansökan av resolutionsmyndigheten enligt andra stycket ska vid prövningen behandlas som en ansökan av gäldenären enligt 2 kap. konkurslagen (1987:672). Återvinning vid efterföljande konkurs 5 § Bestämmelserna om återvinning i 4 kap. konkurslagen (1987:672) ska inte tillämpas på tillgångar, rättigheter eller förpliktelser som genom en resolutionsåtgärd överförts från ett företag i resolution eller ett broinstitut till någon annan. Ersättning för kostnader och utlägg 6 § Ett företag i resolution ska ersätta resolutionsmyndigheten för skäliga kostnader och utlägg som har uppkommit i samband med beslut om att försätta företaget i resolution och vidtagande av resolutionsåtgärder. Verkan av vissa beslut fattade av resolutionsmyndigheter i andra länder inom EES 1 § En överföring som har beslutats av en resolutionsmyndighet i ett annat land inom EES har verkan och ska genomföras i när överföringen avser aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar, rättigheter eller skulder som finns i eller som svensk lag är tillämplig på. Talan som avser det utländska beslutet får inte föras i . 2 § Om en resolutionsmyndighet i ett annat land inom EES utövar nedskrivnings- eller konverteringsbefogenheter avseende instrument eller skulder som svensk lag är tillämplig på eller skulder till borgenärer som är hemmahörande i , har beslutet verkan och ska genomföras här. Talan som avser det utländska beslutet får inte föras i . Erkännande och verkställighet av resolution i tredjeland 1 § Detta kapitel ska tillämpas på resolutionsförfaranden i ett tredjeland, om inte annat följer av ett gällande avtal mellan Europeiska unionen och det landet. 2 § får erkänna ett resolutionsförfarande i tredjeland för ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland som har 1.ett dotterföretag, som är ett institut, eller en betydande filial i , eller 2.tillgångar, rättigheter och förpliktelser som finns i eller som svensk lag är tillämplig på. Om förutsättningarna i första stycket är uppfyllda och tredjelands- institutet eller moderföretaget även uppfyller motsvarande förutsättningar iett annat land inom EES, gäller 3 och 4 §§. 3 § Om det finns ett europeiskt resolutionskollegium, ska resolutions- myndigheten försöka komma överens med övriga resolutionsmyndig- heter i kollegiet om huruvida resolutionsförfarandet i tredjeland ska erkännas. En sådan överenskommelse är bindande för resolutionsmyndigheten och ska verkställas i . ska fatta de beslut som behövs i enlighet med överenskommelsen. 4 § Om resolutionsmyndigheten inte kan komma överens med övriga resolutionsmyndigheter i det europeiska resolutionskollegiet eller om det inte finns något sådant kollegium, ska resolutionsmyndigheten besluta om resolutionsförfarandet i tredjeland ska erkännas. Vid beslut enligt första stycket ska resolutionsmyndigheten beakta intressena i varje land inom EES där ett tredjelandsinstitut eller ett moderföretag i tredjeland verkar. 5 § När resolutionsmyndigheten har erkänt ett resolutionsförfarande som avses i 2 §, får resolutionsmyndigheten verkställa förfarandet genom att 1. vidta resolutionsåtgärder beträffande a)tillgångar som tredjelandsinstitutet eller moderföretaget har i eller som svensk lag är tillämplig på, b)rättigheter eller förpliktelser som ett tredjelandsinstitut har bokfört i en betydande filial i eller som svensk lag är tillämplig på eller om fordringar på sådana rättigheter och förpliktelser kan göras gällande i , 2. vidta eller förelägga någon annan att vidta åtgärder för att överföra aktier eller andra äganderättsinstrument i ett institut i som är dotterföretag till tredjelandsinstitutet eller moderföretaget, 3. vidta en åtgärd i 13 kap. 2, 7, 8, 11 eller 12 § gentemot en motpart till en enhet som anges i 2 § första stycket 1, om det är nödvändigt för att verkställa resolutionsförfarandet, och 4. förbjuda att rättshandlingar som anges i 13 kap. 11 § första stycket vidtas såvitt avser avtal som ingåtts av och avtalsrättigheter som tillkommer en enhet som anges i 2 § första stycket 1 eller andra koncernenheter, om rätten att vidta sådana rättshandlingar är en följd av att resolutionsåtgärder har vidtagits mot ett tredjelandsinstitut, dess moderföretag eller andra koncernföretag och väsentliga avtalsförplik- telser i förhållande till motparten fortfarande fullgörs. 6 § får vägra att erkänna eller att verkställa ett resolutionsförfarande i tredjeland, om 1.resolutionsförfarandet skulle ha negativ effekt på den finansiella stabiliteten i eller i ett annat land inom EES, 2.det är nödvändigt att vidta separata åtgärder mot en EES-filial enligt 8 kap. 12 § för att uppnå ett eller flera resolutionsändamål, 3.borgenärer inte skulle få samma behandling som borgenärer med liknande rättigheter i det tredjeland där resolutionsförfarandet beslutats, 4.erkännandet eller verkställigheten skulle få avsevärda budgetkonse- kvenser för , eller 5.effekterna av erkännandet eller verkställigheten skulle strida mot svensk rätt. Åtgärder för att finansiera resolution 1 § I samband med resolution får resolutionsmyndigheten besluta att 1.utfärda garantier avseende tillgångar och skulder för ett företag i resolution eller dess dotterföretag, ett broinstitut eller ett tillgångsförvalt- ningsbolag, 2.ge lån till ett företag i resolution eller dess dotterföretag, ett bro- institut, eller ett tillgångsförvaltningsbolag, 3.förvärva tillgångar från ett företag i resolution, 4.skjuta till medel till ett broinstitut eller ett tillgångsförvaltnings- bolag, 5.ersätta ägare eller borgenärer eller insättningsgarantisystemet som till följd av resolutionen har fått ett sämre ekonomiskt utfall än vid konkurs eller likvidation, eller 6.lämna medel som kompensation till ett företag i resolution i syfte att gottgöra den förlust som skulle ha burits av de borgenärer som resolutionsmyndigheten beslutar att undanta från nedskrivning eller konvertering vid tillämpning av skuldnedskrivningsverktyget. Åtgärderna i 1–6 får även beslutas i förhållande till en köpare vid tillämpning av försäljningsverktyget. 2 § För att finansiera de åtgärder som anges i 1 § ska en resolutionsreserv upprättas. Medel ur resolutionsreserven ska även finansiera återbetalning och ränta för sådana lån som upptas enligt 6–9 §§. 3 § Om en åtgärd innebär att förluster som drabbat företaget i resolution direkt eller indirekt förs över till resolutionsreserven, gäller 21 kap. 30 §. 4 § Om resolutionsmyndigheten i en koncernresolutionsordning har kommit överens med de utländska resolutionsmyndigheterna om en finansieringsplan, får medel ur resolutionsreserven användas i enlighet med planen för att finansiera sådana åtgärder som avses i 1 § och motsvarande åtgärder som har vidtagits beträffande utländska företag som omfattas av koncernresolutionsordningen. Resolutionsreserven får också användas för att ställa ut garantier för lån som tagits upp av andra finansieringsarrangemang. Medel som ska föras till resolutionsreserven 5 § Till resolutionsreserven ska det föras: 1.resolutionsavgifter enligt 13 §, 2.tilläggsavgifter enligt 17 §, 3.riskavgifter enligt 19 §, 4.dröjsmålsränta enligt 22 §, och 5.tillgångar, återbetalningar, ersättning, ränta eller annan kompensation som resolutionsmyndigheten får avseende åtgärder som vidtagits enligt denna lag och finansierats med medel ur resolutionsreserven. Om kostnaderna för en koncernresolution enligt en överenskommen koncernresolutionsordning fördelas mellan flera länders finansierings- arrangemang, ska intäkter enligt första stycket 5 fördelas mellan resolutionsreserven och de utländska finansieringsarrangemangen i enlighet med bidragen till finansieringen. 6 § I den utsträckning medlen i resolutionsreserven inte är tillräckliga för de ändamål som anges i 1, 2 eller 4 §, eller för att resolutionsmyndig- heten ska kunna fullgöra det myndigheten har åtagit sig enligt en koncernresolutionsordning, får resolutionsmyndigheten ta upp lån för resolutionsreserven enligt 7–9 §§ och i enlighet med det särskilda beloppsbegränsade bemyndigande som lämnas av för ett budgetår i sänder. 7 § får i de fall som anges i 6 § för resolutions- reserven låna medel i . Detta gäller även om det finns andra tillgångar i reserven. För lånen ska en ränta betalas som motsvarar den ränta statliga myndigheter betalar för lån i . Lånen ska betalas tillbaka så snart nya medel förs till resolutionsreserven. 8 § får i de fall som anges i 6 § ta upp lån för resolutionsreserven från ett institut eller en annan tredje part, om ett sådant lån är ekonomiskt mer fördelaktigt än ett lån i . 9 § får i de fall som anges i 6 § för resolutions- reserven ta upp lån från annat finansieringsarrangemang inom EES, om 1. medlen i resolutionsreserven inte är tillräckliga för de ändamål som anges i 1, 2 eller 4 §, 2.det inte är möjligt att tillföra resolutionsreserven ytterligare medel genom avgifter, och 3.det inte är möjligt för resolutionsreserven att ta upp lån till skäliga villkor enligt 7 eller 8 §. Lån till annat finansieringsarrangemang 10 § får, efter regeringens tillåtelse, låna ut medel ur resolutionsreserven till ett annat finansieringsarrangemang inom EES. Sådana lån får lämnas endast om villkoren i artikel 106 i krishanterings- direktivet är uppfyllda. Resolutionsreservens fordran på ett annat finansieringsarrangemang inom EES är en sådan tillgång som avses i 5 § första stycket 4. Vid beslut enligt denna paragraf ska förfarandet i 1 kap. 3 § andra stycket och 5 § andra stycket följas. Villkor för lån mellan finansieringsarrangemang 11 § Överenskommelse om villkoren för lån som upptas av resolutionsmyndigheten från andra finansieringsarrangemang och villkoren för lån som lämnas av resolutionsmyndigheten till ett annat finansieringsarrangemang ska träffas mellan resolutionsmyndigheten och de deltagande finansieringsarrangemangen. Vid en sådan överenskommelse ska resolutionsmyndigheten beakta principerna i artikel 106 i krishanteringsdirektivet, om inte resolutionsmyndigheten och de deltagande finansieringsarrangemangen kommer överens om något annat. 12 § Resolutionsreservens medel ska föras till ett räntebärande konto i . 13 § Institut och EES-filialer med tillstånd att bedriva verksamhet i (avgiftsskyldiga) ska betala en årlig resolutionsavgift och i de fall som anges i 17 § en tilläggsavgift. Resolutionsavgiften är av det totala underlag för samtliga avgiftsskyldiga som beräknas enligt 14 § (avgiftsunderlaget). Den avgift som en avgiftsskyldig ska betala ska fastställas i enlighet med bestämmelserna i kommissionens delegerade förordning 2015/63/EU om komplettering av och rådets direktiv /59 av avseende förhandsbidrag till finansierings- arrangemang för resolution, i den ursprungliga lydelsen. Resolutionsavgift ska betalas så länge som behållningen i resolutions- reserven vid utgången av det år avgiften avser understiger av de garanterade insättningarna. 14 § Avgiftsunderlaget är summan av den avgiftsskyldiges skulder med avdrag för garanterade insättningar, minskat med de skulder som får ingå i den avgiftsskyldiges kapitalbas enligt tillsynsförordningen. Avgifts- underlaget ska avse skulder och garanterade insättningar per före det år som avgiften ska betalas. Obeskattade reserver eller avsättningar för framtida resolutionsavgifter ska inte ingå i avgiftsunderlaget. Skulderna ska beräknas på det sätt som gäller för upptagande av skulder i balansräkning enligt bestämmelserna i lagen (1995:1559) om årsredovisning i kreditinstitut och värdepappersbolag. För en avgiftsskyl- dig som ingår i en koncern enligt årsredovisningslagen (1995:1554) ska avgiftsunderlaget minskas med skulder till andra avgiftsskyldiga företag i koncernen. 15 § Om någon har varit avgiftsskyldig bara för en del av ett kalenderår, ska avgifterna bestämmas med hänsyn till hur stor del av räkenskapsåret som avgiftsskyldighet förelegat. 16 § Om behållningen i resolutionsreserven vid utgången av det år avgiften avser understiger av de garanterade insättningarna, ska resolutionsavgiften höjas, om det är nödvändigt för att återställa behållningen i resolutionsreserven till av de garanterade insättningarna från den tidpunkt behållningen först understeg av de garanterade insättningarna. Den höjda avgiften ska bestämmas till en procentandel av avgifts- underlaget som medför att summan av alla avgiftsskyldigas resolutions- avgifter uppgår till ett belopp som beräknas vara tillräckligt för att från den tidpunkt behållningen först understeg av de garanterade insättningarna återställa behållningen i resolutionsreserven till av de garanterade insättningarna. Om behållningen i resolutionsreserven som avses i andra stycket minskar ytterligare på grund av ytterligare utbetalningar ur resolutionsreserven, ska en ny sexårsperiod för beräkning av höjd grundavgift börja löpa . 17 § Om det uppstår ett underskott i resolutionsreserven, ska de avgiftsskyldiga betala en tilläggsavgift. De totala tilläggsavgifterna ska motsvara underskottet. Om underskottet inte, på grund av 18 § andra och tredje styckena, kan täckas med tilläggsavgifter ska tilläggs- avgifter tas ut tills dess att summan av de tilläggsavgifter som betalats uppgår till det ursprungliga underskottet, med eventuella tillägg enligt andra stycket, och den finansieringskostnad som belastat resolutions- reserven avseende underskottet. Om behållningen i resolutionsreserven då tilläggsavgift ska betalas minskar ytterligare på grund av ytterligare utbetalningar ur resolutionsreserven, ska ett belopp som motsvarar den minskning av resolutionsreservens behållning som utbetalningen medför, läggas till det Detta tillägg ska dock inte överstiga resolutionsreservens underskott när resolutionsreserven har genomfört utbetalningen. 18 § Tilläggsavgift ska, om inte annat följer av tredje stycket, beslutas i samband med att den årliga resolutionsavgiften beslutas. En avgiftsskyldigs tilläggsavgift ska uppgå till en andel av under- skottet, inklusive den upplupna finansieringskostnaden, som motsvarar den avgiftsskyldiges andel av de totala resolutionsavgifterna enligt det beslut avseende resolutionsavgifter som tas i samband med att tilläggsavgifterna beslutas. Tilläggsavgiften får inte överstiga företagets resolutionsavgift i enlighet med 13 §. Om det finns särskilda skäl, får resolutionsmyndigheten besluta om tilläggsavgift än den som avses i första stycket. Ett sådant beslut ska baseras på uppgifter från det närmast föregående avgiftsbeslutet avseende resolutionsavgiften. 19 § När behållningen i resolutionsreserven överstiger av garanterade insättningar, ska i stället för resolutionsavgift en årlig riskavgift tas ut. Riskavgiften ska för varje avgiftsskyldig spegla den förväntade kostnad som kan komma att belasta resolutionsreserven avseende den avgiftsskyldige. Riskavgiften får sättas till noll om sannolikheten att en avgiftsskyldig kommer att försättas i resolution är mycket låg. 20 § Den som är avgiftsskyldig ska lämna de uppgifter till resolutions- myndigheten som myndigheten behöver för att fastställa den avgifts- skyldiges avgift. De uppgifter som myndigheten behöver för att fastställa ett företags avgift ska ha granskats av en revisor som utsetts i enlighet med 4 a kap. 1 § sparbankslagen (1987:619), 7 a kap. 1 § lagen (1995:1570) om medlemsbanker, 9 kap. 8 § aktiebolagslagen (2005:551) eller 8 kap. 1 § lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. 21 § Om en avgiftsskyldig trots påminnelse inte kommer in med sådana uppgifter som avses i 20 §, får resolutionsmyndigheten uppskatta avgifts- underlaget för den avgiftsskyldige och basera avgiftsbeslutet på det upp- skattade avgiftsunderlaget, om det inte bedöms påverka de sammanlagda resolutionsavgifterna, riskavgifterna eller tilläggsavgifterna i väsentlig mån. Om det i efterhand visar sig att den avgift som fastställts för företaget utifrån det uppskattade avgiftsunderlaget understeg den avgift som skulle ha betalats om den avgiftsskyldige gett in ett korrekt avgiftsunderlag, ska den avgiftsskyldige betala mellanskillnaden. Dröjsmålsränta enligt 22 § andra stycket ska betalas från tidpunkten när avgiften skulle betalats till dess betalning sker. Om det finns synnerliga skäl och om den avgiftsskyldige kan styrka att det uppskattade avgiftsunderlaget i väsentlig mån överstiger det verkliga avgiftsunderlaget, får resolutionsmyndigheten betala tillbaka mellanskill- naden till den avgiftsskyldige. 22 § beslutar om resolutionsavgift, riskavgift och tilläggsavgift för varje avgiftsskyldig. Avgiften ska betalas inom en månad för myndighetens beslut. Dröjsmålsränta ska tas ut på avgift som inte betalas i rätt tid. Dröjsmålsräntan ska beräknas enligt en räntefot som motsvarar den av fastställda, vid varje tid gällande referensräntan enligt 9 § räntelagen (1975:635) med ett tillägg av . 23 § Om det finns särskilda skäl, får resolutionsmyndigheten sätta ned resolutionsavgiften eller riskavgiften. får bevilja anstånd med betalning av tilläggs- avgift enligt 17 §, om det finns särskilda skäl med hänsyn till företagets Anståndet får beviljas för av högst sex På ansökan av företaget får förlängas. 24 § Bestämmelserna i 13, 17 och 19 §§, som avser summan av de totala resolutionsavgifterna, riskavgifterna och tilläggsavgifterna, behöver inte tillämpas när avgiften för ett enskilt företag 1.bestäms enligt 15, 21 eller 23 §, 2.bestäms genom omprövning enligt 27 § förvaltningslagen (1986:223), eller 3.efter överklagande bestäms av allmän förvaltningsdomstol. 25 § beslut att ta ut resolutionsavgift, riskav- gift eller tilläggsavgift får verkställas, om avgiften är obetald trots att den skulle ha betalats. Verkställighet får ske även om avgiftsbeslutet har överklagats. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Vid indrivning får verkställighet enligt utsökningsbalken ske. AVSLUTANDE BESTÄMMELSER 28 kap. Samarbete och informationsutbyte Uppgiftsskyldighet för institut och dess koncernföretag 1 § Ett institut och ett företag som ingår i samma koncern som institutet ska lämna resolutionsmyndigheten de upplysningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som myndigheten begär för sin verksamhet enligt denna lag. Om ett institut eller företag som ingår i samma koncern som institutet har åsidosatt sina skyldigheter enligt första stycket, ska Finansinspek- tionen ingripa mot institutet eller företaget enligt 15 kap. lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse eller 25 kap. lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Befogenhet att kräva information 2 § För att kunna förbereda och fatta beslut om resolutionsåtgärder får resolutionsmyndigheten begära att 1.företaget i resolution eller någon annan tillhandahåller uppgifter, handlingar eller annat, och