prop · H30368 · 2015-12-17 00:00:00 — En tjänsteman vid har samma befogenhet som en polisman har enligt 23 kap. 9 a § att efter tillsägelse tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation med anledning av brott som avses i 1 §. I fråga om upphörande av omhändertagandet och protokollföring ska 23 kap. 9 b § gälla. Paragrafen, som är ny, reglerar vissa befogenheter som tillkommer en tjänsteman vid med anledning av brott som avses i 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Av hänvisningen i första stycket till 23 kap. 9 a § följer att en kustbevakningstjänsteman har samma befogenhet som en polisman att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras om personen trots tillsägelse inte lämnar ifrån sig den samt att besluta om kroppsvisitation för att söka efter sådan egendom. Befogenheterna gäller även vid en primärutredning. Av andra stycket följer att bestämmelserna i 23 kap. 9 b § om upphörande av ett omhändertagande och protokollföring ska tillämpas. 11.4Förslaget till lag om ändring i lagen om medverkan vid polisiär övervakning Om det finns anledning att anta att ett brott som avses i 1 § har begåtts, har en tjänsteman vid (kustbevakningstjänsteman) samma befogenhet som en polisman har att 1.hålla förhör och vidta andra åtgärder med stöd av 23 kap. 3 § fjärde stycket , 2.ta med någon till förhör med stöd av 23 kap. 8 § , 3.efter tillsägelse tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation med stöd av 23 kap. 9 a § , 4.gripa någon med stöd av 24 kap. 7 § första stycket , och 5.göra husrannsakan med stöd av 28 kap. 5 § , om åtgärden har till syfte att söka efter den som ska gripas eller att verkställa beslag. Om misstanken gäller brott som avses i 20 kap. 4 eller 5 § sjölagen (1994:1009), har en kustbevakningstjänsteman dessutom samma befogenhet som en polisman har 1.enligt 27 kap. 4 § att ta egendom i beslag, 2.enligt 28 kap. 5 § att göra husrannsakan i annat syfte än det som anges i första stycket 5, 3.enligt 28 kap. 13 § att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning, och 4.enligt 28 kap. 13 a § att a) hålla kvar den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas, och 2015/16:68 b) ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. Beslagtagen egendom ska förvaras av , om inte åklagaren bestämmer något annat. I fråga om upphörande av ett omhändertagande och protokollföring av de åtgärder som anges i första stycket 3 ska 23 kap. 9 b § gälla. Paragrafen innehåller regler om vissa befogenheter som tillkommer en tjänsteman vid när det finns anledning att anta att ett brott som avses i 1 § har begåtts eller när misstanken avser sjöfylleribrott enligt 20 kap. 4 eller 5 § sjölagen (1994:1009). Övervägandena finns i avsnitt 8.2.2 och 9.2. Första stycket 4 motsvarar gällande första stycket 3. Första stycket 5 motsvarar gällande första stycket 4. Det görs inte några sakliga ändringar i dessa delar. Hänvisningen i första stycket 1 till 23 kap. 3 § tredje stycket rättas till att i stället avse fjärde stycket i den paragrafen. Första stycket 3 är nytt. Av hänvisningen till 23 kap. 9 a § följer att en kustbevakningstjänsteman har samma befogenhet som en polisman att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras om personen trots tillsägelse inte lämnar ifrån sig den samt att besluta om kroppsvisitation för att söka efter sådan egendom. Befogenheterna gäller även vid en primärutredning. Andra stycket 4 är nytt. Av hänvisningen till 28 kap. 13 a § följer att en kustbevakningstjänsteman har samma befogenhet som en polisman att hålla kvar den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas och att ta med honom eller henne till den plats där åtgärden ska verkställas. Av fjärde stycket följer att bestämmelserna i 23 kap. 9 b § om upphörande av ett omhändertagande och protokollföring ska tillämpas. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 11.5Förslaget till lag om ändring i lagen om straff för smuggling Innan förundersökning har hunnit inledas, får en tjänsteman vid eller i enlighet med vad som föreskrivs i 23 kap. 3 § fjärde stycket hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen av brott enligt denna lag eller andra brott som avses i 1 § andra stycket. Vidtagna åtgärder ska anmälas för den som har rätt att leda förundersökning om brottet. Det som föreskrivs i 23 kap. 8 § om befogenhet för en polisman att uppmana någon att följa med till förhör och att ta med någon till förhör gäller även för en tjänsteman vid eller vid utredning av brott enligt denna lag eller andra brott som avses i 1 § andra stycket. Paragrafen ändras endast redaktionellt och språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. En tjänsteman vid eller har i fråga om brott enligt denna lag eller andra brott som avses i 1 § andra stycket samma befogenhet som en polisman har enligt 23 kap. 9 a § att efter tillsägelse tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation. I fråga om upphörande av omhändertagandet och protokollföring ska 23 kap. 9 b § gälla. Paragrafen, som är ny, reglerar vissa befogenheter som tillkommer tjänstemän vid och i fråga om brott enligt lagen eller andra brott som avses i 1 § andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Av hänvisningen i första stycket till 23 kap. 9 a § följer att en tjänsteman vid eller har samma befogenhet som en polisman att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras om personen trots tillsägelse inte lämnar ifrån sig den samt att besluta om kroppsvisitation för att söka efter sådan egendom. Befogenheterna gäller även vid en primärutredning. Av andra stycket följer att bestämmelserna i 23 kap. 9 b § om upphörande av ett omhändertagande och protokollföring ska tillämpas. En tjänsteman vid eller har i fråga om brott enligt denna lag eller andra brott som avses i 1 § andra stycket samma befogenhet som en polisman att 1.enligt 28 kap. 13 § besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning utan förordnande enligt 28 kap. 4 och 13 §§ , och 2.enligt 28 kap. 13 a § a)hålla kvar den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas, och b)ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. Om det finns anledning att anta att en person, som i samband med inresa till eller utresa från landet uppehåller sig i trakterna invid landgräns eller kuster eller i närheten av eller inom en flygplats eller något annat område som har direkt förbindelse med utlandet, har med sig egendom som kan tas i beslag på grund av brott enligt denna lag eller sådana brott mot narkotikastrafflagen (1968:64) som avses i 12 § tredje stycket, får kroppsvisitation, ytlig kroppsbesiktning eller urinprovstagning utföras på honom eller henne. På den som är får ytlig kroppsbesiktning utföras endast om det finns särskilda skäl. Ingen får hållas kvar för urinprovstagning. Åtgärder enligt detta stycke får beslutas av en tjänsteman vid eller . En sådan tjänsteman får besluta om åtgärden utan förordnande enligt 28 kap. 4 och 13 §§ . En tjänsteman vid eller som ingriper mot någon med stöd av denna lag får i anslutning till ingripandet i den utsträckning som är nödvändig av säkerhetsskäl 1.ta hand om vapen eller andra farliga föremål medan ingripandet pågår, och 2.kroppsvisitera personen för att sådana föremål ska kunna tas om hand. 2015/16:68 Paragrafen innehåller bestämmelser om befogenhet för en tjänsteman vid eller att i vissa fall besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Övervägandena finns i avsnitt 8.2.2. Första stycket görs om till en punktlista med två punkter varav den andra är ny. Hänvisningen till 28 kap. 13 a § innebär att en tjänsteman vid eller , såvitt avser brott enligt smugglingslagen eller andra brott som avses i 1 § andra stycket den lagen, har samma befogenhet som en polisman att hålla kvar den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas och att ta med honom eller henne till den plats där åtgärden ska verkställas. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 11.6Förslaget till lag om ändring i lagen om rättsintyg i anledning av brott Ett rättsintyg får inte utfärdas utan den enskildes samtycke, om inte något annat följer av andra eller tredje stycket. Ett rättsintyg som avser en målsägande får utfärdas utan samtycke 1.vid misstanke om brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse eller försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse , 2.vid misstanke om försök till brott för vilket det inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse om gärningen innefattat försök till överföring av sådan allmänfarlig sjukdom som avses i 1 kap. 3 § smittskyddslagen (2004:168), 3.vid misstanke om brott enligt 3, 4 eller 6 kap. eller brott som avses i lagen (1982:316) med förbud mot könsstympning av kvinnor, mot någon som inte har fyllt , eller 4.om uppgifter för vilka det gäller sekretess enligt 25 kap. 1–5 §§ offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) eller tystnadsplikt enligt 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen (2010:659) har lämnats ut till eller en åklagarmyndighet efter samtycke från målsäganden. Ett rättsintyg som avser den som är misstänkt för brott får utfärdas utan samtycke 1.i samband med kroppsbesiktning enligt 28 kap. , eller 2.om annan undersökning än kroppsbesiktning har ägt rum och det finns misstanke om sådant brott som avses i andra stycket 1–3. Paragrafen ändras endast redaktionellt och språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Förslaget till lag om ändring i lagen om befogenheter att ingripa mot rattfylleribrott Innan en förundersökning har hunnit inledas, har en tjänsteman vid eller samma befogenhet som en polisman har enligt 23 kap. 3 § stycket att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen av brott som avses i 1 §. Vidtagna åtgärder ska anmälas till den som har rätt att leda förundersökning om brottet. Det som föreskrivs i 23 kap. 8 § om befogenhet för en polisman att uppmana någon att följa med till förhör och ta med någon till förhör gäller även för en tjänsteman vid eller vid utredning av brott som avses i 1 §. Paragrafen ändras endast redaktionellt. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. En tjänsteman vid eller har samma befogenhet som en polisman har enligt 23 kap. 9 a § att efter tillsägelse tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras och besluta om kroppsvisitation med anledning av brott som avses i 1 §. I fråga om upphörande av omhändertagandet och protokollföring ska 23 kap. 9 b § gälla. Paragrafen, som är ny, reglerar vissa befogenheter som tillkommer tjänstemän vid och med anledning av brott som avses i 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Av hänvisningen i första stycket till 23 kap. 9 a § följer att en tjänsteman vid eller har samma befogenhet som en polisman att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning från den som ska höras om personen trots tillsägelse inte lämnar ifrån sig den samt att besluta om kroppsvisitation för att söka efter sådan egendom. Befogenheterna gäller även vid en primärutredning. Av andra stycket följer att bestämmelserna i 23 kap. 9 b § om upphörande av ett omhändertagande och protokollföring ska tillämpas. En tjänsteman vid eller har med anledning av brott som avses i 1 § samma befogenhet som en polisman har 1.enligt 28 kap. 13 § att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning, och 2.enligt 28 kap. 13 a § att a)hålla kvar den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas, och b)ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. Paragrafen innehåller bestämmelser om befogenhet för en tjänsteman vid eller att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning med anledning av brott som avses i 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 8.2.2. Paragrafen görs om till en punktlista med två punkter, varav den andra är ny. Hänvisningen till 28 kap. 13 a § innebär att en tjänsteman vid eller har samma befogenhet som en polisman att hålla kvar den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas och att ta med honom eller henne till den plats där åtgärden ska verkställas. 2015/16:68 11.8 Förslaget till lag om ändring i yrkestrafiklagen 5 kap. 6 § Vid förundersökning som gäller brott enligt 1 § får åklagare begära hjälp av och ge en tulltjänsteman i uppdrag att genomföra en viss åtgärd under förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. har motsvarande rätt då den leder förundersökningen. Om det finns anledning att anta att brott enligt första stycket har förövats, har en tulltjänsteman samma befogenhet som en polisman att hålla förhör och vidta andra åtgärder enligt 23 kap. 3 § fjärde stycket . Paragrafen ändras endast redaktionellt. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 11.9Förslaget till lag om ändring i taxitrafiklagen 5 kap. 9 § Vid förundersökning som gäller brott enligt 1 § får åklagare begära hjälp av och ge en tulltjänsteman i uppdrag att genomföra en viss åtgärd under förundersökningen, om det är lämpligt med hänsyn till omständigheterna. har motsvarande rätt då den leder förundersökningen. Om det finns anledning att anta att brott enligt första stycket har förövats, har en tulltjänsteman samma befogenhet som en polisman att hålla förhör och vidta andra åtgärder enligt 23 kap. 3 § fjärde stycket . Paragrafen ändras endast redaktionellt. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Sammanfattning av betänkandet En ny uppgifts- och ansvarsfördelning mellan polis och åklagare (2005:84) Vi har enligt våra huvuddirektiv (Dir. 2000:90) i uppdrag att undersöka möjligheterna att än mer öka effektiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete. Inom ramen för det uppdraget har vi fyra särskilt angivna huvuduppgifter. När det gäller lagföringen av brott skall vi särskilt undersöka möjligheterna att förkorta den genomsnittliga tiden från brottsanmälan till dom och straffverkställighet. Vi skall också särskilt överväga på vilket sätt brottsutredningsverksamheten ytterligare kan förbättras. Därutöver skall vi uppmärksamma frågor om utbildning, kompetensutveckling och personalrörlighet inom rättsväsendet samt övergripande frågor om rättsväsendets myndigheters lokalisering. Genom tilläggsdirektiv av (Dir. 2003:145) fick vi i uppdrag att bl.a. göra en översyn av uppgifts- och ansvars- fördelningen mellan polis och åklagare. Regeringen anger i direktiven att vi skall överväga om en ändrad fördelning kan bidra till att öka effektiviteten och kvaliteten i det brottsbekämpande arbetet. skall vi enligt regeringen utgå från att åklagarinsatserna skall intensifieras när det gäller den mer kvalificerade brottsligheten och att åklagarna där skall delta i brottsutredningarna mera aktivt och i större En utgångspunkt skall då enligt regeringen vara att åklagarna skall ges bättre reella möjligheter att påverka brotts- utredningarnas förlopp, få ett tydligare helhetsansvar för utredningarnas kvalitet och resultat och avlastas från uppgifter som inte kräver Vi skall också enligt regeringen utgå från att polisen alltid skall vara förundersökningsledare i utredningar som inte rör allt för I övrigt anger direktiven att vi skall överväga bl.a. om polisen behöver tillföras ytterligare juridisk kompetens, om det finns skäl att förändra ledning och styrning över tillgängliga utredningsresurser, om förbättringar kan göras genom att utrednings- arbetet bedrivs i gemensamma utredningsgrupper, om det finns behov av åklagarkompetens vid polisens spanings- och kriminalunderrättelse- verksamhet, om det finns anledning att polis och åklagare samlokaliseras helt eller delvis och om polis och åklagare i större utsträckning bör utfärda gemensamma riktlinjer för utredningsarbetet. Polisiära förundersökningsledares framtida roll m.m. Vi har övervägt vilka ytterligare befogenheter en polisiär förunder- sökningsledare skulle kunna utrustas med. De allra flesta av åklagarens befogenheter under en brottsutredning är enligt vår bedömning av sådan karaktär att det inte är lämpligt att överlåta dem även på en polisiär De beslut eller åtgärder som enligt dagens lagstiftning fordrar att åklagare inträder i en brottsutredning är i huvudsak sådana som enligt vår mening även i fortsättningen fordrar åklagarnas speciella kompetens och erfarenhet. I vissa avseenden är det dock lämpligt att utvidga befogenheterna för polisiära förundersökningsledare. Prövning av gripande m.m. Vi anser att det av rättssäkerhetsskäl som utgångspunkt inte skall ske några förändringar i den nuvarande ordningen vad gäller befogenheten att fatta beslut om tvångsmedel. Den befogenhet åklagare har bör inte föras över till polisen. En nackdel från effektivitetssynpunkt med detta är att åklagarresurser även i fortsättningen kommer att vara bundna till mängdbrottsligheten, som vanligen ligger till grund för de frihetsberövanden som sker. Den som har gripits utan föregående anhållningsbeslut skall förhöras av polis eller åklagare. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberövandet skall det skyndsamt anmälas till honom. Åklagaren skall efter förhöret besluta om den misstänkte skall anhållas eller om beslutet om gripande skall hävas. Även polisen har i vissa fall rätt att häva ett beslut om gripande. får häva gripande innan åklagaren har blivit underrättad, om det är uppenbart att det inte finns skäl för ett fortsatt frihetsberövande. Hävande kan ske både när gripandet var ogrundat från början och när det har framkommit omständigheter som gör att det senare bedöms som ogrundat. Det har framförts till oss att det efter ett gripande förekommer att häktningsgrunderna faller bort relativt omgående. Det kan exempelvis bero på att den misstänkte erkänner, att hans identitet blir klarlagd, att husrannsakan har blivit genomförd eller att andra utredningsåtgärder, som förhör med vittnen och målsäganden, exempelvis ger säkra uppgifter om omständigheterna kring brottet. I de nu angivna fallen ger polismyndigheten i och för sig rätt att häva ett gripande. Vad som bedöms leda till en onödig effektivitetsförlust är kravet på att frihetsberövandet skyndsamt skall anmälas till åklagare, som därmed måste inträda som förundersökningsledare. En sådan underrättelse sker på grund av skyndsamhetskravet enligt uppgift ofta innan häktningsgrunderna genom de vidare utredningsåtgärderna har fallit bort. Därmed bortfaller ofta även anledningen till att åklagaren skall vara förundersökningsledare i ärendet. På så sätt uppstår en onödig administrativ omgång, som kan undvikas om det nuvarande skyndsamhetskravet tas bort. Vi föreslår därför en förändring som innebär att åklagaren senast efter förhöret skall underrättas om gripande, om inte beslutet har hävts av polismyndigheten eller polismannen. Detta bör i praktiken i många fall kunna leda till kortare frihetsberövanden än vad som är fallet. Vi föreslår också någon annan mindre ändring av reglerna om gripande. Lagförslag i betänkandet En ny uppgifts- och ansvarsfördelning mellan polis och åklagare (2005:84) Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 24 kap. 7 och 8 §§ skall ha följande lydelse. Om det finns skäl att anhålla Om det finns skäl att anhålla någon, får en polisman i någon, får personen gripas av brådskande fall gripa honom även polisman i avvaktan på att också gripa den som är anhållen eller häktad i sin frånvaro. Om den som har begått brott, på vilket fängelse kan följa, påträffas på bar gärning eller flyende fot, får han gripas av envar. får också gripa den som är efterlyst för brott. Den gripne skall skyndsamt överlämnas till närmaste polisman. Har beslut att anhålla någon meddelats i hans frånvaro, skall han, så snart beslutet har verkställts förhöras av polisman eller åklagare. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberövandet, skall det skyndsamt anmälas till honom. Åklagaren skall efter förhöret besluta om den misstänkte skall förbli anhållen. Har någon gripits enligt 7 §, skall han förhöras av polisman eller åklagare. Har åklagaren inte redan underrättats om frihetsberövandet, skall det skyndsamt anmälas till honom. Åklagaren skall efter förhöret besluta om den misstänkte skall anhållas. Anhålls inte den misstänkte, skall beslutet om gripande hävas. Om någon har gripits och åtal inte är väckt, skall den gripne förhöras av polisman eller åklagare. Senast efter förhöret skall åklagare underrättas om frihetsberövandet, om inte detta hävts med stöd av andra stycket. Har åklagaren inte underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet, får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av en polisman som har fattat beslutet. Sedan förhör enligt första stycket hållits och åklagaren underrättats om frihetsberövandet, skall åklagaren besluta i frågan om fortsatt frihetsberövande. Om den som misstänks för brott avviker och det finns skäl att anhålla honom, får åklagaren efterlysa honom. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanser SOU 2005:84 ombudsmän, , Hovrätten för Nedre , universitet, , , Föreningen , , akademikers centralorganisation, i , , för Mänskliga rättigheter, Svenska Avdelningen av och kommuner och landsting. Sammanfattning av betänkandet Förundersökning – objektivitet, beslag, dokumentation m.m. (SOU 2011:45) har haft i uppdrag att utreda dels hur förundersökningarnas kvalitet bäst kan säkerställas, dels hur förfarandet i samband med ansökan om resning i brottmål kan förbättras. Sistnämnda frågeställning har behandlats i delbetänkandet Resningsförfarandet i brottmål – återupptagande av förundersökning och rätt till biträde (SOU 2009:98). I detta slutbetänkande redovisas återstoden av uppdraget. De frågor som tas upp i slutbetänkandet avser bl.a. tillämpningen av objektivitetskravet, innebörden av förundersökningsledaransvaret, de brottsutredande myndigheternas metoder för kvalitetssäkring, dokumentation och bevarande av sidomaterial, inspelning av förundersökningsförhör, beslag som görs i bevissyfte samt beslag i IT-miljö. Dessutom tar utredningen i betänkandet upp behovet av kompletterande lagstiftning för att stärka den enskildes rättssäkerhet i vissa speciella avseenden. Frågorna som behandlas är om det bör införas en lagreglerad rätt till ersättning för egendom som skadats i samband med teknisk undersökning, om polisen bör ges möjlighet att tillfälligt omhänderta egendom för att en brottsutredning inte ska försvåras samt om det bör införas uttryckligt lagstöd för vissa begränsningar av rörelsefriheten vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Objektivitetsprincipen, som ytterst syftar till att säkerställa att en oskyldig person inte ska kunna dömas för brott, kommer till uttryck i 23 kap. 4 § första stycket (RB). Enligt bestämmelsen ska vid en förundersökning inte bara de omständigheter som talar emot den misstänkte, utan även de som är gynnsamma för honom eller henne beaktas. Vidare ska bevis som är till den misstänktes förmån tas tillvara. Även om bestämmelsen enligt sin ordalydelse endast är tillämplig på brottsutredande verksamhet under förundersökningen, anses objektivitetskravet gälla såväl före förundersökningen som efter att denna har avslutats. Beträffande skedet före förundersökningen är det utredningens uppfattning att objektivitetskravet gäller i all brottsutredande verksamhet och att den omfattar alla som deltar i verksamheten.