prop · H203115 · 2015-04-30 00:00:00 — Lagändringarna trädde i kraft respektive (se SFS 2012:189 respektive SFS 2012:378). Ändringar 2013 och 2014 Prospektdirektivet har även ändrats 2013 genom och rådets direktiv /50/EU av om ändring av och rådets direktiv /109/EG om harmonisering av insynskraven angående upplysningar om emittenter vars värdepapper är upptagna till handel på en reglerad marknad, av och rådets direktiv /71/EG om de prospekt som skall offentliggöras när värdepapper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och av 2014/15:115 kommissionens direktiv /14/EG om tillämpningsföreskrifter för vissa bestämmelser i direktiv /109/EG. Medlemsstaterna ska ha genomfört direktiv /50/EU senast i no- vember 2015 och direktiv /51/EU senast . Genomföran- det av de båda direktiven behandlas dock inte i förevarande lagstiftnings- ärende (se SOU 2014:70 respektive SOU 2014:56). 5Förvaltare av alternativa investeringsfonder 5.1En EES-baserad AIF-förvaltares värdland Regeringens förslag: Med en EES-baserad AIF-förvaltares värdland ska även avses det land, annat än hemlandet, i vilket förvaltaren erbjuder och tillhandahåller diskretionär förvaltning av investerings- portföljer och sidotjänster. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot Skälen för regeringens förslag: I AIFM-direktivet finns en definition av en AIF-förvaltares värdmedlemsstat (artikel 4.1 r). När direktivet genomfördes i svensk rätt gjordes vissa anpassningar av terminologin med anledning av att reglerna inte gäller enbart i medlemsstater utan även i de länder inom EES som inte är medlemmar i (se prop. 2012/13:155 s. 186 f.). I lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder definieras därför en EES-baserad AIF-förvaltares värdland som det land, annat än hemlandet, i vilket förvaltaren förvaltar en alternativ investeringsfond som har det landet som sitt hemland eller marknadsför andelar eller aktier i en alternativ investeringsfond, oberoende av vilket land som utgör fondens hemland (1 kap. 7 §). Genom de ändringar i AIFM-direktivet som har gjorts i MiFID II inne- håller definitionen av en AIF-förvaltares värdmedlemsstat ett ytterligare led (artikel 4.1 r vii respektive artikel 92.1). Enligt det nya ledet är även en medlemsstat, annan än hemmedlemsstaten, där en EU-baserad AIF- förvaltare tillhandahåller de tjänster som avses i artikel 6.4 en AIF- förvaltares värdmedlemsstat. Artikel 6.4 har i svensk rätt genomförts i 3 kap. 2 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (se a. prop. s. 206 f. och 437 f.). De tjänster som avses är diskretionär för- valtning av investeringsportföljer och sidotjänster. Det tillägg i definitionen av en AIF-förvaltares värdmedlemsstat som har gjorts i AIFM-direktivet bör genomföras på så sätt att motsvarande tillägg görs i definitionen av en EES-baserad AIF-förvaltares värdland i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder. Lagrådet påpekar att det i lagtexten förekommer olika uttryck: ”tillhandahåller tjänster”, ”erbjudande och tillhandahållande” och ”erbjuder och utför tjänster”. uttrycken är avsedda att ha olika betydelse, bör det klargöras vari skill- Om inte, förordar Lagrådet att en enhetlig terminologi Prop. 2014/15:115 används. Lagrådet hänvisar därvid även till uttryck i näraliggande lagar såsom lagen (2004:46) om värdpappersfonder och lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Enligt regeringens uppfattning finns det med hänsyn till Lagrådets synpunkter skäl att anpassa lydelsen av tillägget till definitionen i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder så att terminologin blir enhetlig. Med en EES-baserad AIF-förvaltares värdland bör därför avses även det land, annat än hemlandet, i vilket förvaltaren erbjuder och tillhandahåller diskretionär förvaltning av investeringsport- följer och sidotjänster. Regeringens förslag: En AIF-förvaltare som avser att erbjuda och tillhandahålla diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och någon av sidotjänsterna förvara och administrera andelar eller aktier i företag för kollektiva investeringar, ta emot och vidarebefordra order i fråga om finansiella instrument och lämna investeringsråd i ett annat land inom EES, ska underrätta innan verksam- För att få erbjuda och tillhandahålla sådana tjänster krävs att AIF-förvaltaren har tillstånd av att erbjuda och tillhandahålla tjänster av samma slag i som dem som ska erbjudas och tillhandahållas i det andra landet. Om förvaltaren avser att erbjuda och tillhandahålla tjänsterna från (gränsöverskridande verksamhet), ska underrättelsen innehålla 1. uppgift om i vilket land förvaltaren avser att erbjuda och till- handahålla tjänsterna, samt 2. en verksamhetsplan med uppgifter om vilka tjänster som förvalta- ren avser att utföra. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att promemorians förslag omfattar även sidotjänsten ta emot medel med Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. konstaterar att en AIF- förvaltare med tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder kan få tillstånd för diskretionär förvaltning av investerings- och vissa sidotjänster enligt 3 kap. 2 § samma lag. förslaget inkluderas genom hänvisningen till 3 kap. 2 § nämnda lag emellertid även sidotjänsten ta emot medel med redovisningsskyldighet. Detta tycks vara ett förbiseende, eftersom den sidotjänsten saknar mot- svarighet i AIFM-direktivet. Möjligheten att tillhandahålla tjänster i andra länder inom EES bör därför omfatta endast de tjänster som har en motsvarighet i direktivet. Skälen för regeringens förslag: En EES-baserad AIF-förvaltare som i sitt hemland har tillstånd som avses i AIFM-direktivet får med stöd av det tillståndet förvalta en alternativ investeringsfond som är etablerad i ett annat land inom EES om ett underrättelseförfarande följs (artikel 33). Förvaltningen av fonden får ske genom att AIF-förvaltaren antingen utför 2014/15:115 förvaltningen genom en filial i värdlandet (filialverksamhet) eller direkt från förvaltarens hemland (gränsöverskridande verksamhet). baserad AIF-förvaltare får också med stöd av sitt tillstånd i hemlandet marknadsföra en alternativ investeringsfond i ett annat land inom EES om ett underrättelseförfarande följs (artikel 32). Möjligheten att med stöd av tillstånd i hemlandet få driva verksamhet i ett värdland efter en under- rättelse brukar benämnas EU-pass eller Europapass. För svenska AIF-förvaltare har reglerna om Europapass i AIFM-direk- tivet genomförts i 6 kap. 1 och 3 §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (se prop. 2012/13:155 s. 356–362 och 457–459). innebär att en svensk AIF-förvaltare som har tillstånd enligt 3 kap. 1 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder med stöd av det till- ståndet får förvalta och marknadsföra en alternativ investeringsfond i ett annat land inom EES, om underrättelseförfarandet i 6 kap. samma lag Genom de ändringar i AIFM-direktivet som har gjorts i MiFID II om- fattar Europapasset, utöver förvaltning och marknadsföring av en alterna- tiv investeringsfond, även tillhandahållande av diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänster (artikel 33.1 och 33.2 respek- tive artikel 92.2 b). Det är sådana tjänster som avses i 3 kap. 2 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (se prop. s. 206 f. och 437 f.). Som påpekar finns det dock i AIFM-direktivet inte någon motsvarighet till den sidotjänst i 3 kap. 2 § andra stycket 2 som avser att ta emot medel med redovisningsskyldighet. Europapasset i direktivet omfattar således inte den sidotjänsten. de slag av tjänster som omfattas av AIF-förvaltarens tillstånd i hemlandet får erbjudas och tillhandahållas i värdlandet. aldrig större omfattning än AIF-förvaltarens tillstånd i hemlandet. De tillägg i reglerna om Europapass som har gjorts i AIFM-direktivet bör genomföras på så sätt att motsvarande tillägg görs i de bestämmelser i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder som genomför reglerna om gränsöverskridande förvaltning av en alternativ investerings- fond i direktivet (6 kap. 1 §). Med hänsyn till Lagrådets synpunkter finns det emellertid skäl att anpassa lydelsen i lagen så att terminologin blir enhetlig, se avsnitt 5.1. En AIF-förvaltare med tillstånd enligt 3 kap. 1 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder som avser att erbjuda och tillhandahålla diskretionär förvaltning av investeringsport- följer och någon av sidotjänsterna förvara och administrera andelar eller aktier i företag för kollektiva investeringar, ta emot och vidarebefordra order i fråga om finansiella instrument och lämna investeringsråd i ett annat land inom EES, ska underrätta innan sådan verksamhet inleds första gången. Vid erbjudande och tillhandahållande av sådana tjänster krävs att AIF-förvaltaren har tillstånd enligt 3 kap. 2 § samma lag att erbjuda och tillhandahålla tjänster av det slag som dem som ska erbjudas och tillhandahållas i värdlandet. Om förvaltaren avser att erbjuda och tillhandahålla tjänsterna från (gränsöverskridande verksamhet), ska underrättelsen innehålla uppgift om i vilket land förvaltaren avser att erbjuda och tillhandahålla tjänsterna samt en verksamhetsplan med uppgifter om vilka tjänster som förvaltaren avser att utföra. Om en AIF-förvaltare avser att göra en väsentlig ändring av något som har angetts i en sådan underrättelse, ska förvaltaren skriftligen anmäla det till (6 kap. 6 § Prop. 2014/15:115 lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder). Enligt AIFM-direktivet ska några artiklar i och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument och om ändring av rådets direktiv /611/EEG och 93/6/EEG och och rådets direktiv /12/EG samt upphävande av rådets direktiv /22/EEG (MiFID I) tillämpas på AIF- förvaltares tillhandahållande av diskretionär förvaltning av investerings- portföljer och sidotjänster (artikel 6.6 respektive artiklarna 2.2, 12, 13 och 19). De artiklarna i MiFID I innehåller bl.a. regler om investerar- skydd som ska tillämpas av värdepappersföretag när de tillhandahåller investeringstjänster. Kraven i AIFM-direktivet har i svensk rätt huvud- sakligen genomförts i 3 kap. 2 § tredje stycket lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder genom en hänvisning till de paragrafer i 8 kap. lagen om värdepappersmarknaden i vilka dessa investerarskydds- regler i MiFID I har genomförts (se prop. 2012/13:155 s. 206 f. och 437 f.). Bestämmelserna i det lagrummet motsvarar dem som gäller för fondbolag som utför diskretionär portföljförvaltning avseende finansiella instrument (se 7 kap. 3 § lagen om värdepappersfonder). En AIF-förval- tare får emellertid, till skillnad från ett fondbolag, som sidotjänst även ta emot och vidarebefordra order i fråga om finansiella instrument (3 kap. 2 § andra stycket 3 lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder respektive 7 kap. 1 § första stycket lagen om värdepappersfonder). I 8 kap. 23 § lagen om värdepappersmarknaden finns bestämmelser om inhämtande av information från kunder vid tillhandahållande av investe- ringsrådgivning och portföljförvaltning. I 3 kap. 2 § tredje stycket lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder finns det därför en hän- visning till den paragrafen. Bestämmelser om inhämtande av information från kunder vid tillhandahållande av någon annan investeringstjänst, exempelvis mottagande och vidarebefordran av order i fråga om finan- siella instrument, finns i 8 kap. 24 och 25 §§ lagen om värdepappers- marknaden (se prop. 2006/07:115 s. 586 f. samt artikel 19.5 och 19.6 i MiFID I). Om en AIF-förvaltare erbjuder och tillhandahåller sidotjänsten ta emot och vidarebefordra order i fråga om finansiella instrument, borde förval- taren därför tillämpa bestämmelserna om inhämtande av information från kunder i 8 kap. 24 och 25 §§ lagen om värdepappersmarknaden. I 3 kap. 2 § tredje stycket lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder bör det därför tas in en hänvisning till de båda paragraferna. Regeringens förslag: En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare får, utan tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investerings- fonder, i erbjuda och tillhandahålla diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänsterna förvara och administrera andelar eller aktier i företag för kollektiva investeringar, ta emot och vidarebefordra order i fråga om finansiella instrument och lämna investeringsråd, om förvaltaren i sitt hemland har tillstånd som avses i direktivet om förvaltare av alternativa investeringsfonder och som omfattar de tjänster som ska erbjudas och tillhandahållas här i landet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorians förslag avviker från regeringens förslag genom att promemorians förslag omfattar även sidotjänsten ta emot medel med redovisningsskyldighet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot det. framför samma syn- punkter som när det gäller förslaget avseende svenska AIF-förvaltare (se avsnitt 5.2). anser att det möjligen skulle kunna klargöras vilka svenska bestämmelser som gäller när en utländsk EES- baserad AIF-förvaltare tillhandahåller diskretionär förvaltning från en filial i . Av artikel 32.7 i MiFID I framgår att en filial till ett värdepappersföretag ska tillämpa uppföranderegler i värdlandet. Denna princip har införts i 8 kap. 2 § lagen om värdepappersmarknaden. Det- samma bör gälla också när en AIF-förvaltare tillhandahåller motsvarande tjänster från en filial i . AIF-förvaltaren torde enligt föreningen i ett sådant fall ha att tillämpa 8 kap. 1, 12, 21 a–27 §§ lagen om värdepap- persmarknaden. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.2 beskrivs hur Europa- passet i AIFM-direktivet, genom de ändringar i det direktivet som har gjorts i MiFID II, har utvidgats så att det, utöver förvaltning och mark- nadsföring av en alternativ investeringsfond, omfattar även tillhanda- hållande av diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och utför- ande av sidotjänster. För utländska EES-baserade AIF-förvaltare har reglerna om Europa- pass i AIFM-direktivet genomförts i 5 kap. 1 och 3 §§ lagen om förval- tare av alternativa investeringsfonder (se prop. 2012/13:155 s. 356–362, 450 och 452). Det innebär att en sådan AIF-förvaltare, utan tillstånd enligt den lagen, får förvalta och marknadsföra en alternativ investerings- fond i , om förvaltaren i sitt hemland har tillstånd som avses i AIFM-direktivet och som omfattar förvaltning av en alternativ investe- ringsfond av motsvarande slag som den som ska förvaltas här i landet. Den verksamheten får inledas den dag då behörig myndighet i förvalta- rens hemland har meddelat förvaltaren att en underrättelse om verksam- heten och ett intyg om att förvaltaren har tillstånd som avses i AIFM- direktivet har lämnats till . För en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare innebär de tillägg i regler- na om Europapass i AIFM-direktivet att förvaltaren, utan tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder, ska få erbjuda och tillhandahålla diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sido- tjänster i , om förvaltaren i sitt hemland har tillstånd som avses i AIFM-direktivet och som omfattar de tjänster som ska erbjudas och till- handahållas här i landet. Som påpekar finns det dock i AIFM-direktivet inte någon motsvarighet till den sidotjänst i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder som avser att ta emot medel med redovisningsskyldighet (3 kap. 2 § andra stycket 2). Europapasset i direktivet omfattar således inte den sidotjänsten, se avsnitt 5.2. Även när det gäller utländska EES-baserade AIF-förvaltare bör de tillägg i reglerna om Europapass som har gjorts i AIFM-direktivet genomföras på så sätt att motsvarande tillägg görs i de bestämmelser i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder som genomför reg- lerna om gränsöverskridande förvaltning i direktivet (5 kap. 1 §). I enlig- het med Lagrådets synpunkter bör lydelsen i lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder anpassas så att terminologin blir enhetlig, se avsnitten 5.1 och 5.2. Också den verksamheten får inledas den dag då behörig myndighet i AIF-förvaltarens hemland har meddelat förvaltaren att en underrättelse om verksamheten och ett intyg om att förvaltaren har tillstånd som avses i AIFM-direktivet har lämnats till Finansinspek- tionen. I avsnitt 5.2 beskrivs även att enligt AIFM-direktivet ska vissa artiklar i MiFID I tillämpas på AIF-förvaltares erbjudande och tillhandahållande av diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänster. En utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som erbjuder och tillhandahåller diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänster i , ska tillämpa de bestämmelser i sitt hemland som genomför de tillämpliga artiklarna i MiFID I, enligt principen om hemlandstillsyn. Med anledning av Fondbolagens förenings remissynpunkter kan följande anföras. I AIFM-direktivet finns det särskilda regler om de behöriga myndigheternas ansvarsområden som reglerar undantaget från principen om hemlandstillsyn (artikel 45.2). Enligt dessa regler ska den behöriga myndigheten i värdlandet övervaka efterlevnaden av regler om allmänna principer för investerarskydd och intressekonflikter när verk- samheten drivs genom en filial i det landet (artiklarna 12 och 14). Regler- na om de behöriga myndigheternas ansvarsområden innehåller inte något undantag när det gäller övervakningen av efterlevnaden av de regler som en AIF-förvaltare ska tillämpa när den tillhandahåller diskretionär för- valtning av investeringsportföljer och sidotjänster (artikel 6.4). I uppräk- ningen av de artiklar i MiFID I som ska tillämpas på AIF-förvaltares tillhandahållande av sådana tjänster ingår inte heller artikel 32.7 (artikel 6.6 i AIFM-direktivet). Enligt regeringens uppfattning bör det förstås som att fördelningen av ansvar mellan den behöriga myndigheten i hem- landet och den behöriga myndigheten i värdlandet därför skiljer sig åt mellan AIFM-direktivet och MiFID I. Det innebär i så fall även att det inte heller är samma bestämmelser i svensk rätt som gäller för ett ut- ländskt värdepappersföretag som driver värdepappersrörelse genom en filial i som gäller för en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare som erbjuder och tillhandahåller motsvarande tjänster genom en filial här i landet. Reglerna i AIFM-direktivet om allmänna principer för investerarskydd och intressekonflikter har i svensk rätt genomförts i 8 kap. 1, 19–21 och 23 §§ lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder (se prop. 2012/13:155 s. 252 f., 256–258, 454 f., 464 och 472–474). De bestäm- melserna tillämpas enligt 5 kap. 8 § tredje stycket samma lag när en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare driver verksamhet genom filial här i landet. Om en sådan AIF-förvaltare erbjuder och tillhandahåller diskre- tionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänster i genom en filial, ska förvaltaren således tillämpa dessa bestämmelser i 8 kap. nämnda lag även i fråga om den verksamheten. Detta motsvarar det som gäller för ett utländskt EES-baserat förvaltningsbolag som driver verksamhet genom filial i (se 1 kap. 6 § och 10 § andra stycket 2014/15:115 första strecksatsen samt 10 kap. 1 § lagen om värdepappersfonder och se även prop. 2011/12:135 s. 114, 123 f. och 290 samt artikel 17.4 och 17.5 i UCITS-direktivet). Regeringens förslag: Investerarskyddet enligt lagen om investerar- skydd ska omfatta även de finansiella instrument och medel hos en svensk AIF-förvaltares filial i ett annat land inom EES som förval- taren förfogar över i samband med att den utför diskretionär förvalt- ning av investeringsportföljer eller sidotjänster. På ansökan av en utländsk EES-baserad AIF-förvaltare ska garanti- myndigheten få besluta att AIF-förvaltarens filial i ska tillhöra investerarskyddet som komplettering till det skydd som gäller för AIF-förvaltaren i hemlandet (kompletteringsskydd). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att erinra mot framför synpunkter som rör definitionen av investeringstjänst i lagen om investerarskydd när det gäller AIF-förval- Skälen för regeringens förslag: AIF-förvaltare med tillstånd för disk- retionär förvaltning av investeringsportföljer ska enligt AIFM-direktivet omfattas av och rådets direktiv /9/EG av den 3 om system för ersättning till investerare (investerarskydds- direktivet) såvitt avser portföljförvaltningsverksamheten (artikel 12.2 b). Investerarskyddsdirektivet har genomförts i svensk rätt genom lagen (1999:158) om investerarskydd (se prop. 1998/99:30). kraven i AIFM-direktivet omfattar lagen om investerarskydd numera även svenska AIF-förvaltare med tillstånd för diskretionär förvaltning av investeringsportföljer (se prop. 2012/13:155 s. 269 f.). Investerarskyddet träder in om ett värdepappersinstitut, ett fondbolag, ett förvaltningsbolag med filial i eller en svensk AIF-förvaltare med tillstånd att tillhandahålla diskretionär förvaltning av investerings- portföljer försätts i konkurs och investeraren inte kan få tillbaka sina Skyddet omfattar finansiella instrument och medel till ett värde som ett värdepappersinstitut, ett fondbolag eller en svensk AIF-förvaltare förfogar över i samband med att en Skyddet omfattar emellertid inte andelsägare i en värdepappersfond eller specialfond såvitt avser rätt till ersättning för tillgångar som ingår i fonden. Genom de ändringarna i AIFM-direktivet som har gjorts i MiFID II får en EES-baserad AIF-förvaltare tillhandahålla diskretionär förvaltning av investeringsportföljer och sidotjänster (investeringstjänster) även i andra länder inom EES med stöd av sitt tillstånd i hemlandet, se avsnitten 5.2 I lagen om investerarskydd bör det därför tas in hänvisningar till utländska EES-baserade AIF-förvaltare som tillhandahåller investerings- tjänster i och svenska AIF-förvaltares filialer i andra länder inom att samma bestämmelser blir tillämpliga för sådana AIF- förvaltare som för förvaltningsbolag och fondbolag som tillhandahåller Prop. 2014/15:115 investeringstjänster från filial i respektive från en filial i ett annat land inom EES. Till skillnad från fondbolag har svenska AIF-förvaltare inte någon möjlighet att få tillstånd att inrätta en filial i ett land utanför EES (se 6 kap. 7 § lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder och 2 kap. 16 § lagen [2004:46] om värdepappersfonder). Det bör därför inte tas in någon hänvisning till svenska AIF-förvaltare i bestämmelserna om att fondbolag får ansöka hos garantimyndigheten att investerarskyddet ska omfatta även sådana tillgångar som finns hos en filial i ett land utanför EES (4 § tredje stycket lagen om investerarskydd). Investerarskyddet administreras av , som är garanti- myndighet, och finansieras genom avgifter från de värdepappersinstitut, fondbolag och AIF-förvaltare som tillhör skyddet. Förslaget innebär att även de ytterligare AIF-förvaltare som enligt förslaget ska tillhöra investerarskyddet ska betala sådana avgifter. De synpunkter som framför tar sikte på frågor som ligger utanför det som behandlas i propositionen och föranleder därför ingen ytterligare kommentar. 6Prospektregler – återkallelse av anmälan eller samtycke till köp eller teckning av överlåtbara värdepapper Regeringens förslag: Rätten att återkalla en anmälan eller ett annat samtycke till köp eller teckning av överlåtbara värdepapper som har gjorts innan ett tillägg till ett prospekt offentliggörs ska gälla bara om – prospektet avser ett erbjudande av överlåtbara värdepapper till all- mänheten, och