prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Ett nettningsarrangemang kan också innebära att slutavräkning ska ske, dvs. att förpliktelser mellan parterna ska slutavräknas. Sådana arrangemang innebär typiskt sett att den tidpunkt vid vilken parterna ska uppfylla sina förpliktelser enligt ett avtal tidigareläggs, så att de antingen ska infrias och uttrycks som en förpliktelse att betala ett belopp som motsvarar deras beräknade aktuella värde, eller upphävs och ersätts med en förpliktelse att betala samma belopp. En bestämmelse om slutavräkningsklausuler, som omfattas av definitionen, finns i artikel 2.1 n i och rådets direktiv /47/EG av om ställande av finansiell säkerhet (kallat säkerhetsdirektivet). Nettningsarrangemang kan också uttryckas som att en beräkning görs av vad varje part är skyldig den andre med avseende på inbördes förpliktelser och att en nettosumma ska betalas av den part som har en skuld till den andra parten. En definition av nettning avseende överföring av betalningar och värdepapper finns i artikel 2 k i och rådets direktiv /26/EG av om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper, kallat finality-direktivet. Även den definitionen omfattas av den nu aktuella definitionen i punkten 5. Av punkten 6 framgår vad som avses med partiell överföring. En sådan överföring omfattar endast vissa av de tillgångar och förpliktelser som tillhör ett företag i resolution. kan besluta om en partiell överföring vid användning av samtliga överföringsverktyg, dvs. försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget och avskiljandeverktyget. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.1, 23.1.2, 23.1.3 och 23.1.4. Paragrafen genomför artikel 76.1 i krishanteringsdirektivet. I första stycket anges under vilka förutsättningar skyddsreglerna i 3– 6 §§ ska tillämpas. Av punkten 1 framgår att så är fallet när beslutar om en partiell överföring. Det rör sig således om en överföring av vissa, men inte alla, tillgångar eller förpliktelser i ett företag i resolution till en förvärvare (försäljningsverktyget), till ett broinstitut (broinstituts- verktyget) eller till ett tillgångsförvaltningsbolag (avskiljandeverktyget). Av punkten 2 framgår att skyddsreglerna även ska tillämpas när beslutar att säga upp eller ändra villkor i ett avtal som företaget i resolution är part i. Vilka avtal som avses framgår av 3–5 §§. Av andra stycket följer att skyddsreglerna även blir tillämpliga om tillgångar eller förpliktelser överförs från ett broinstitut eller ett tillgångsförvaltningsbolag till en annan mottagare. En sådan överföring kan i praktiken ske utan att använder ett resolutionsverktyg. Skyddsreglerna blir dock endast tillämpliga om överföringen sker genom att myndigheten använder ett sådant verktyg, t.ex. genom att använda försäljningsverktyget för att göra en överföring från ett broinstitut eller ett tillgångsförvaltningsbolag till en privat köpare. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.1. Paragrafen genomför artiklarna 76.3 och 79.1 i krishanteringsdirektivet. I första stycket anges under vilka förutsättningar får besluta om överföring av tillgångar eller förpliktelser som omfattas av ett arrangemang om strukturerad finansiering. En överföring får enbart ske om tillgångarna och förpliktelserna överförs . Skulle en uppdelning ske skulle det kunna få till följd att den som t.ex. innehar en obligation skulle förlora sin säkerhet. Bestämmelsen i fråga hindrar, i likhet med bestämmelserna i 4 och 5 §§, myndigheten från att fatta beslut som får den effekten. Se författningskommentaren till 1 § 1 för en beskrivning av vad som avses med ett arrangemang om strukturerad finansiering. Av andra stycket framgår att inte får säga upp eller ändra ett finansiellt instrument som ger innehavaren säkerhet i en viss avskild säkerhetsmassa, t.ex. en säkerställd obligation. Detsamma gäller sådana finansiella instrument, exempelvis derivat, som används för att minimera ränte- och valutarisker i arrangemanget och som har samma rätt till säkerhetsmassan som gäller för säkerställda obligationer. får inte heller säga upp eller ändra avtal i arrangemanget, om det innebär att säkerheter som ingår i säkerhetsmassan försämras. Krediter som ingår i säkerhetsmassan får således inte sägas upp utan att finansiella instrumentet med säkerhet i säkerhetsmassan avvecklas i samma utsträckning. Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.2. Paragrafen genomför artiklarna 76.3 och 78.1 i krishanteringsdirektivet. I första stycket anges under vilka förutsättningar får överföra en tillgång som har ställts som säkerhet för en viss förpliktelse, en förpliktelse för vilken säkerhet har ställts ut eller en säkerhetsrätt, som följer av ett arrangemang om säkerheter. En överföring får enbart ske om tillgången, förpliktelsen och säkerhetsrätten överförs . uppdelning ske skulle det kunna få till följd att en säkerhet upphör att Bestämmelsen i fråga hindrar således myndigheten från att fatta beslut som får den effekten. I 1 § 2 definieras arrangemang om De säkerhetsrätter som omfattas är bl.a. panträtter och Av andra stycket framgår att inte får utöva befogenheter som anges i 14 kap. 4 § beträffande ett arrangemang om säkerheter, om det innebär att säkerheten upphör att gälla. hindrar myndigheten från att använda befogenheten i fråga på ett sätt som får sådana effekter. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.3. Paragrafen genomför artiklarna 76.2 b–d, 76.3 och 77.1 i krishanterings- direktivet. I första stycket anges att inte får besluta om en partiell överföring, om det innebär att en motpart till ett företag i resolution inte får utöva rättigheter som följer av ett arrangemang om säkerhetsöverlåtelser, ett kvittningsarrangemang eller ett nettnings- arrangemang. I 1 § 3, 4 och 5 definieras sådana arrangemang. Av punkten 1 framgår att en partiell överföring inte får förhindra kvittning för en motpart till ett företag i resolution. Det gäller kvittning av såväl fordringar som andra förpliktelser. När det gäller säkerhets- överlåtelser innebär kvittning att en innehavare av en säkerhets- överlåtelse behåller äganderätten till tillgången mot att skulden för vilken den har ställts ut får anses infriad. I punkten 2 anges att en partiell överföring inte får hindra en motpart till ett företag i resolution från att utöva nettning och i punkten 3 att en sådan överföring inte heller får hindra en motpart till ett företag i resolution från att tillämpa en slutavräkningsklausul. Av författnings- kommentaren till 1 § framgår vad som avses med nettning respektive en slutavräkningsklausul. I andra stycket anges att inte får utöva befogenheter som anges i 14 kap. 4 § om det innebär att rättigheter och förpliktelser som skyddas av ett arrangemang om säkerhetsöverlåtelser, kvittning eller nettning upphävs eller ändras. Det skulle t.ex. kunna röra sig om en ändring i ett nettningsavtal som får till följd att nettning inte får ske på samma villkor som parterna ursprungligen kommit överens om, eller att nettning inte får ske över huvud taget. Bestämmelsen hindrar myndigheten från att använda befogenheten i fråga på ett sätt som får sådana effekter. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.4. Paragrafen genomför delar av artikel 76.2 samt artikel 80 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att ska se till att anmälda avvecklingssystem eller de regler som gäller för sådana system inte påverkas när myndigheten beslutar om en partiell överföring genom användning av något överföringsverktyg (försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget) eller när myndigheten utövar sådana befogenheter som anges i 14 kap. 4 §. En definition av anmält avvecklingssystem finns i 2 kap. 1 §. För svensk del utgörs sådana system t.ex. av betalningssystem (), Bankgirocentralens betalningssystem, Euroclear Swedan AB:s (tidigare VPC:s) värdepappersavvecklingssystem samt OMX Clearing AB:s system för clearing och avveckling av derivataffärer. Av definitionen framgår att även vissa utländska avvecklingssystem omfattas. Med de regler som gäller för sådana system avses systemets regler (se t.ex. artikel 2 a i och rådets direktiv /26/EG av om slutgiltig avveckling i system för överföring av betalningar och värdepapper). Skyddsreglerna innebär att en partiell överföring eller ett beslut om uppsägning av ett avtal eller en ändring av villkoren i ett avtal som ett företag i resolution är part i, inte får påverka användningen av sådana system eller de regler som gäller för dem. Det innebär t.ex. att ett sådant beslut av inte får leda till att ett överföringsuppdrag återkallas eller att möjligheten att verkställa ett överföringsuppdrag eller att genomföra en nettning påverkas. Ett sådant beslut får inte heller leda till att användningen av medel, värdepapper eller kreditfaciliteter eller skyddet av en säkerhet påverkas. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.5. Paragrafen genomför delar av artikel 76.2 samt artiklarna 77.2, 78.2 och 79.2 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att i vissa fall får välja att inte tillämpa skyddsreglerna i 3–6 §§. Av första stycket framgår att , utan hinder av skyddsreglerna i 3–5 §§, får överföra garanterade insättningar utan att överföra tillgångar eller förpliktelser som omfattas av samma arrangemang som de garanterade insättningarna och tvärtom. Det kan också ske genom att myndigheten ändrar eller upphäver villkor som rör sådana tillgångar eller förpliktelser. får endast välja att inte tillämpa skyddsreglerna i 3– 5 §§, om det är nödvändigt för att säkerställa att de garanterade insättningarna är tillgängliga för insättarna. En sådan överföring eller användning av befogenheterna måste således föregås av en bedömning av om kravet på nödvändighet är uppfyllt. Av andra stycket framgår att får utöva sådana befogenheter som följer av 11 kap. 3–8 §§ och 13 kap. 2–17 §§, även om det innebär att myndigheten fattar ett beslut som inte är förenligt med skyddsreglerna i 3–6 §§. Det rör sig bl.a. om tillfälliga förbud mot att 2015/16:5 företaget i resolution fullgör förpliktelser eller att borgenärer tar i anspråk säkerheter, se avsnitten 19.6 och 19.7. Övervägandena finns i avsnitt 23.1.6. Paragrafen genomför delar av artikel 73 och artikel 75 i krishanterings- direktivet. Av första stycket framgår att ersättning ska utgå ur resolutionsreserven, om det vid den värdering som ska ske enligt 7 kap. 11 § har fastställts att det ekonomiska utfallet för någon ägare, borgenär eller insättningsgarantisystemet har blivit sämre än om företaget i resolution i stället hade försatts i konkurs eller gått i likvidation. Den ersättning som ska utgå ska motsvara mellanskillnaden, vilken ska framgå av värderingen. Beslut om utbetalning ur resolutionsreserven ska fattas även om något yrkande om detta inte framställts. kan använda flera resolutionsverktyg i kombination. Därmed skulle både 12 kap. 9 § (om ersättning i samband med användning av försäljnings-, broinstituts- eller avskiljandeverktyget) och 10 § (om ersättning i samband med användning av skuld- nedskrivningsverktyget) kunna aktualiseras beträffande samma ägare eller borgenärer. Av andra stycket framgår att om det ekonomiska utfallet vid en resolution i en sådan situation blir sämre för en ägare eller en borgenär än om företaget hade avvecklats genom konkurs eller likvidation, har ägaren eller borgenären endast rätt till ersättning till följd av användning av skuldnedskrivningsverktyget. Övervägandena finns i avsnitt 23.2. Konkurs, likvidation och avslutande av resolution Paragrafen genomför artikel 86.1 och delar av artikel 86.2 i kris- hanteringsdirektivet. Genom bestämmelsen ges möjlighet att förhindra att ett företag som är försatt eller bör försättas i resolution i stället försätts i konkurs. Av paragrafen framgår att om en allmän domstol tar emot en ansökan om konkurs, ska domstolen underrätta och om ansökan. En sådan underrättelse bör ske så snart det är möjligt och tingsrätten bör avvakta vidare handläggning av konkursansökan till dess meddelat om företaget är försatt eller ska försättas i resolution eller sjudagarsfristen i andra stycket har löpt ut. Om inom sjudagarsfristenmeddelar tings- rätten att företaget är försatt eller ska försättas i resolution, ska konkursansökan avvisas. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. Paragrafen genomför delar av artikel 86.1 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att 1 § inte ska tillämpas om det är Riksgälds- kontoret som inkommer med en konkursansökan. Följden av det är att tingsrätten inte behöver underrätta och Finans- inspektionen om konkursansökan och att ansökan ska tas upp till prövning. De tillfällen då det kan vara aktuellt för att inkomma med en ansökan om konkurs till domstolen är när myndigheten har avslutat resolutionen efter att ha vidtagit de resolutionsåtgärder mot företaget som behövs för att uppnå resolutionsändamålen och syftet med åtgärderna inte är att företaget ska leva vidare. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. Paragrafen saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen hänvisar till de särskilda förfaranderegler som enligt respektive rörelsereglering ska iakttas när ett företag som omfattas av lagen om resolution ska försättas i likvidation. Övervägandena finns i avsnitt 24.5. Paragrafen genomför artikel 37.6 i krishanteringsdirektivet. Första stycket anger att ska fatta beslut om att resolutionen ska avslutas efter det att den har bedömt att fler resolutionsåtgärder inte behövs. Enligt andra stycket ska företaget i resolution försättas i konkurs eller likvidation, beroende på vad som är lämpligt, inom rimlig tid efter att resolutionen har avslutats. Undantag görs dock om avsikten är att verksamheten ska drivas vidare, t.ex. vid rekonstruktion i kombination med skuldnedskrivning. Bestämmelsen genomför artikel 37.6 i krishanteringsdirektivet men går något längre än artikeln, eftersom den inte är begränsad till en partiell överföring av egendom till ett broinstitut eller tillgångsförvaltningsbolag. Det faktum att beslutat om att avsluta resolutionen och därefter ansökt om konkurs eller likvidation av av det ursprungliga företaget innebär inte att myndigheten är förhindrad att vidta åtgärder avseende t.ex. ett broinstut som tillskapats under resolutionen även efter det att företaget försatts i konkurs eller gått i likvidation. Av tredje stycket framgår det att när ansöker om konkurs ska ansökan behandlas som en ansökan från gäldenären. Övervägandena finns i avsnitt 24.5. Paragrafen genomför artikel 37.8 i krishanteringsdirektivet. Enligt bestämmelsen får tillgångar och förpliktelser som Riksgälds- kontoret har överfört från ett företag i resolution inte återvinnas vid en efterföljande konkurs av företaget i resolution. Övervägandena finns i avsnitt 24.3. Paragrafen genomför artikel 37.7 b i krishanteringsdirektivet. Enligt bestämmelsen har rätt till ersättning från ett företag i resolution för skäliga kostnader och utlägg som myndigheten haft i samband med beslutet att försätta företaget i resolution och vid vidtagande av resolutionsåtgärder. omfattar bl.a. kostnader för en värdering enligt 7 kap. sådana åtgärder som vidtar enligt 12 kap. 12 § och i övrigt för att se till att resolutionsverktyg som den beslutar om får verkan i tredjeland kan ersättas enligt denna paragraf. Bestämmelsen är inte tillämplig på sådana kostnader som ska betalas får löpande ta ut ersättning för kostnaderna. 17 kap. 13 § andra stycket, 18 kap. 12 § andra stycket och 19 kap. 11 § andra stycket finns ytterligare bestämmelser som anger hur Riksgälds- kontoret får ta ut ersättning för sina kostnader i samband med använd- ningen av försäljnings-, broinstitiuts- och avskiljandeverktygen. Övervägandena finns i avsnitt 16.9. Verkan av vissa beslut fattade av resolutionsmyndigheter i andra länder inom EES 1 och 2 §§ Paragraferna genomför artikel 66 i krishanteringsdirektivet. Av paragraferna framgår att beslut fattade av resolutionsmyndigheter i andra länder inom EES gäller i och ska genomföras här om beslutet gäller överföringar av aktier eller andra äganderättsinstrument, tillgångar eller skulder som finns i eller som svensk lag är tillämplig på eller nedskrivning eller konvertering av instrument eller skulder som finns i eller som svensk lag är tillämplig på. Det är inte möjligt att vägra att genomföra sådana beslut. Det är inte heller möjligt för den som berörs av ett sådant beslut att föra talan mot detsamma i . Övervägandena finns i avsnitt 26.3.2. Erkännande och verkställighet av resolution i tredjeland Paragrafen genomför artikel 94.1 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att bestämmelserna i detta kapitel inte ska tillämpas i den mån avvikande regler gäller enligt ett avtal som ingåtts mellan EU och tredjeland i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 218 i EUF-fördraget. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.1. Paragrafen genomför delar av artikel 94.2 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket framgår när får erkänna ett resolutionsförfarande i tredjeland. Bestämmelsen gör det möjligt för att erkänna ett förfarande även om det inte finns någon anknytning till något annat land inom EES. När så är fallet kommer det inte att finnas något europeiskt resolutionskollegium. Vid sådant förhållande är 3 och 4 §§ inte tillämpliga. Andra stycket behandlar situationen att tredjelandsinstitutet eller moderföretaget som resolutionsförfarandet i tredjeland rör uppfyller både förutsättningarna i första stycket och motsvarande förutsättningar i åtminstone ett annat EES-land. eller moderföretaget har dotterföretag, som är institut, eller betydande filialer i två eller flera EES-länder, eller tillgångar och förpliktelser i två eller flera EES-länder eller som regleras av rätten i de länderna. I sådana fall är skyldig att ta ställning till om resolutionsförfarandet ska erkännas i enlighet med 3 och 4 §§. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.4. Paragrafen genomför delar av artikel 94.2 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen beskriver processen för erkännande av ett resolutionsför- farande i tredjeland om det finns ett europeiskt resolutionskollegium enligt artikel 89 i krishanteringsdirektivet (för en närmare beskrivning av ett sådant kollegium, se avsnitt 26.2.2). ska i sådana fall försöka komma överens med övriga resolutionsmyndigheter i det europeiska resolutionskollegiet om det aktuella resolutionsförfarandet ska erkännas eller inte. En sådan överenskommelse är bindande för och ska erkännas i . Om resolutionsförfarandet i tredjeland erkänts, ska verkställa resolutionsför- farandet i enlighet med svensk rätt. har därvid de befogenheter som framgår av 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.4. Paragrafen genomför delar av artikel 94.3 i krishanteringsdirektivet. Första stycket anger när själv ska fatta ett beslut om att ett resolutionsförfarande i tredjeland ska erkännas. Ett sådant beslut ska fattas dels när det inte finns något resolutionskollegium, dels när myndigheterna inte har kunnat komma överens inom resolutions- kollegiet. Av andra stycket framgår att ska beakta intressen i varje enskilt land inom EES där det finns ett eller ett moderföretag. ska då särskilt beakta de potentiella effekterna av erkännandet av tredjelandsförfarandet för andra delar av koncernen och på den finansiella stabiliteten inom EES. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.4. Paragrafen genomför artikel 94.4 i krishanteringsdirektivet. Bestämmelsen räknar upp vilka resolutionsåtgärder som får besluta att vidta med anledning av erkännandet av tredjelandsförfarandet. Av bestämmelsen följer att det utländska för- farandet bara får verkställas genom nationellt beslutade åtgärder. De åtgärder som får vidta syftar i huvudsak till att verkställa de beslut som tredjelandsmyndigheten fattat. Åtgärden i punkten 4 kan dock även användas för att skydda delar av den svenska verksamheten. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.5. Paragrafen genomför artikel 95 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår när får avstå från att erkänna eller verkställa ett resolutionsförfarande i tredjeland. Vid bedömningen av behandlingen av borgenärer enligt punkten 3 ska insättare som är hemmahörande i EES eller som ska betalas i EES särskilt beaktas. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.6. Paragrafen genomför artiklarna 101.1 och 103.5 i krishanterings- direktivet. Paragrafen anger de åtgärder som kan besluta om i samband med resolution för att finansiera åtgärder i resolutionen. Åtgärderna får finansieras med medel från den resolutionsreserv som ska upprättas enligt 2 §. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.5. Paragrafen genomför delar av artiklarna 100 och 103.5 i krishanterings- direktivet. Av första stycket framgår att en resolutionsreserv ska upprättas för att finansiera de åtgärder som anges i 1 §. Det är endast utgifter som uppstår till följd av åtgärderna i 1 § som får täckas med medel från resolutions- reserven. Utgifterna som anges i bestämmelsen är tillsammans med utgifter enligt 4 och 10 §§ uttömmande avseende de utgifter som resolutionsreserven får användas till. Enligt andra stycket ska resolutionsreserven utgöras av medel på ett räntebärande konto i och andra tillgångar som myndigheten erhåller genom åtgärder enligt denna lag och som finansieras med medel från resolutionsreserven. Enligt 3 kap. 1 § lagen om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut förvaltas stabilitetsfonden på motsvarande sätt. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.1, 25.2.5 och 25.4.2. Paragrafen genomför artikel 101.2 i krishanteringsdirektivet. Av bestämmelsen framgår att om resolutionsreserven används för att direkt eller indirekt absorbera förluster som drabbat företaget i resolution gäller det som anges i 21 kap. 30 §. Av den bestämmelsen följer att ägare och borgenärer först ska ha bidragit till förlustabsorbering i, eller kapitaliseringen av, företaget i resolution motsvarande av företagets totala skulder och eget kapital (alternativt motsvarande av företagets riskvägda tillgångar). Exempel på indirekt förlustabsorbering är om aktierna i ett företag i resolution överförs till ett broinstitut, medan företaget fortfarande har ett negativt substansvärde. Om resolutionsreserven skulle användas för att skjuta till kapital till broinstitutet, kommer det nya kapitalet indirekt att absorbera gamla förluster. Detta får inte ske om inte ägare och borgenärer först, eller sam- tidigt, bidrar till förlustabsorbering eller kapitalisering i den omfattning som anges i 21 kap. 30 §. Förbudet mot förlustöverföring innebär dock inte att är förhindrad att ersätta borgenärer som har fått ett sämre utfall i resolutionen än vad de skulle ha fått i konkurs. Sådana borgenärer ska ersättas så att de inte får ett sämre utfall än vad de skulle ha fått i konkurs. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.5. Paragrafen genomför delar av artikel 107 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen behandlar finansieringen av en koncernresolution som har överenskommits i enlighet med 9 kap. 3, 4, 8, 9, 14 och 15 §§ mellan och de övriga deltagande finansieringsarrangemangen. Finansieringen behandlas i en s.k. finansieringsplan. Av bestämmelsen framgår att medel ur resolutionsreserven får användas i enlighet med finansieringsplanen vid koncernresolution, för att finansiera sådana åtgärder som avses i 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.7. Paragrafen genomför artiklarna 100.1, 100.3, 103.5, 103.6 och 107.9 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket framgår vilka betalningar som ska föras till resolutionsreserven. Bestämmelser om resolutionsavgifter, tilläggs- avgifter, riskavgifter och dröjsmålsränta vid försenad betalning av nämnda avgifter framgår i detta kapitel. Förordningen om resolutions- avgifter definieras i 2 kap. 1 §.