prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Paragrafen genomför artikel 86.3 i krishanteringsdirektivet. Bestämmelsen möjliggör för att ansöka om att en domstol eller ett motsvarande organ, t.ex. en skiljenämnd eller stöd till kreditinstitut, vilandeförklarar en rättsprocess som företaget i resolution är part i. Möjligheten att begära vilandeförklaring omfattar rättsprocesser som inletts såväl före som efter beslutet om resolution. Om domstolen, eller det motsvarande organet, anser att det krävs att rättsprocessen vilandeförklaras för att resolutionsändamålen ska uppnås, ska ett sådant beslut fattas. Med hänsyn till de konsekvenser ett beslut om vilandeförklaring kan få för andra parter i rättsprocessen bör domstolen, eller det motsvarande organet, göra en självständig prövning av behovet av ett sådant beslut. Övervägandena finns i avsnitt 19.3. Paragrafen genomför delar av artikel 68.1, 68.3 och 68.5 i krishanterings- direktivet. Av första stycket framgår att en motpart till ett sådant företag som avses i 1 kap. 1 § första stycket inte får vidta vissa åtgärder med avseende på ett avtal som ingåtts med företaget enbart på grund av att har beslutat om resolution eller resolutionsåtgärder. Detsamma gäller för händelser som har ett direkt samband med ett sådant beslut. En sådan händelse kan t.ex. vara ett gäldenärsbyte som sker till följd av att överför verksamhet genom försäljnings- verktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget. En sådan händelse kan också vara ett ägarbyte som sker till följd av att aktierna i ett företag i resolution överförs genom försäljningsverktyget eller broinstitutsverktyget. Ett avtalsvillkor som innebär att ett avtal får sägas upp vid ett gäldenärsbyte eller ett ägarbyte är således utan verkan om gäldenärsbytet eller ägarbytet sker som ett resultat av användning av något av överföringsverktygen (se 4 §). I punkten 1 anges att en motpart inte får säga upp eller häva ett avtal med företaget enbart på grund av ett sådant beslut eller en sådan händelse som anges ovan. Detta ska således gälla även om resolution utgör en uppsägningsgrund enligt avtalet. Av punkten 2 följer att en motpart inte heller får ändra villkoren i ett avtal på den grunden. Det skulle t.ex. kunna gälla ändringar av pris eller leveranstid. I punkten 3 anges vidare att en motpart inte får ställa in fullgörelse av en förpliktelse, t.ex. betalning, mot ett företag i resolution på grund av ett sådant beslut eller en sådan händelse som anges ovan. Punkten 4 handlar om kvittning och innebär att en motpart till ett företag t.ex. inte får kvitta en fordran som företaget har på motparten mot en fordran som motparten har på företaget enbart på grund av ett sådant beslut eller en sådan händelse som anges ovan. Punkterna 5 och 6 behandlar s.k. nettning och syftar dels på avtalsvillkor med innebörden att ett antal fordringar eller skyldigheter omvandlas till en enda nettofordran eller nettoförpliktelse, dels på avtalsvillkor om slutavräkning som innebär att förpliktelser mellan parterna ska slutavräknas. Båda dessa villkor innebär typiskt sett att den tidpunkt vid vilken parterna ska uppfylla sina förpliktelser enligt ett avtal tidigareläggs, så att de antingen ska infrias och uttrycks som en förpliktelse att betala ett belopp som motsvarar deras beräknade aktuella värde, eller upphävs och ersätts med en förpliktelse att betala samma belopp. Det kan också uttryckas som att en beräkning görs av vad varje part är skyldig den andre med avseende på dessa förpliktelser och att en nettosumma ska betalas av den part som har den största skulden till den andra parten. Innebörden av femte och sjätte punkterna är således att enbart ett beslut om resolution eller resolutionsåtgärder, eller en händelse som har ett direkt samband med ett sådant beslut, inte ger en motpart rätt att utöva nettning på det sätt som beskrivs ovan. Av punkten 7 framgår att ett sådant beslut eller en sådan händelse i sig inte heller ger en motpart rätt att vidta vissa åtgärder med avseende på säkerhetsrätter i tillgångar som tillhör företaget. När det gäller att förfoga över säkerheter innebär det t.ex. att en panthavare är förhindrad att låna ut en pant till en tredje part enbart på den grunden. Av andra stycket framgår att ett beslut om resolution eller resolutionsåtgärder, eller en händelse som har ett direkt samband med ett sådant beslut, inte utgör ett kollektivt obeståndsförfarande enligt lagen om system för avveckling av förpliktelser på finansmarknaden. Av tredje stycket framgår att första och andra styckena endast gäller om företaget i resolution fortsätter att fullgöra väsentliga skyldigheter enligt avtalet i förhållande till motparten eller om företaget inte kan fullgöra dessa skyldigheter till följd av ett beslut av enligt 13 kap. 2, 7, 8, 11 eller 12 §. Med väsentliga skyldigheter enligt avtalet avses bl.a. betalnings- och leveransskyldighet samt tillhandahållande av säkerheter. De beslut som kan fatta med stöd av 13 kap. 2, 7, 8, 11 eller 12 § är av sådan karaktär att de skulle kunna innebära att ett företag i resolution inte anses fullgöra väsentliga skyldigheter enligt avtalet gentemot sina motparter. kan med stöd av dessa bestämmelser t.ex. besluta att tillfälligt stoppa ett företags betalningar. Om ett företag inte betalar en motpart , kan det utgöra ett väsentligt avtalsbrott som skulle ge en motpart rätt att vidta de åtgärder som anges i första stycket. Ett sådant beslut av ska inte betraktas som bristande fullgörelse av företaget vid tillämpning av bestämmelserna i det här kapitlet. I enlighet med 5 kap. 1 § ska paragrafen även tillämpas på krisav- värjande åtgärder. 2015/16:5 Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 19.4. Paragrafen saknar direkt motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår vilken rättsverkan ett avtalsvillkor i strid med det som anges i 3 § har. I enlighet med 5 kap. 1 § ska paragrafen även tillämpas på krisav- värjande åtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 19.4. Paragrafen genomför delar av artikel 68.1 och delar av artikel 68.3 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att ett förbud enligt 3 § under vissa omständig- heter också gäller för motparter till andra koncernföretag. I punkten 1 anges att så är fallet beträffande avtal som ingåtts av ett dotterföretag till ett företag i resolution, om ett koncernföretag svarar för fullgörelse av dotterföretagets förpliktelser. Med detta avses bl.a. moderbolagsgarantier men även annat stöd kan komma i fråga. I punkten 2 anges att så är fallet även beträffande avtal som ingåtts av ett koncernföretag, om avtalet innehåller så kallade ”korsvisa fallissemangsklausuler”. Övervägandena finns i avsnitt 19.4. Paragrafen genomför artikel 68.2 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen ska tillämpas när ett företag som är etablerat i ett land utanför EES har försatts i resolution eller resolutionsåtgärder har vidtagits mot företaget i det landet, om företaget har dotterföretag eller filialer som är etablerade i . En förutsättning för tillämpning är att har erkänt resolutionsförfarandet i det land utanför EES där företaget i fråga är etablerat. kan erkänna ett sådant resolutionsförfarande med stöd av 26 kap. 2 §. Ett sådant erkännande innebär att 3–5 §§ ska tillämpas i förhållande till dotterföretag eller filialer som är etablerade i . Övervägandena finns i avsnitt 19.4. Paragrafen genomför artikel 68.6 i krishanteringsdirektivet. I artikel 9 i och rådets förordning (EG) nr 593/2008 anges att internationellt tvingande regler i lagen i det land där vissa avtalsförpliktelser ska utföras, eller har utförts, kan tillerkännas verkan om dessa regler får till följd att avtalets innehåll strider mot lag. Vid bedömningen av om sådana regler ska tillerkännas verkan ska enligt förordningen hänsyn tas till deras art och syfte liksom till följderna av en Av paragrafen framgår att 3–6 §§ ska ha status av sådana inter- nationellt tvingande regler. Detta innebär att bestämmelserna i fråga kan få företräde framför de bestämmelser som annars skulle gälla enligt För att så ska ske krävs att vissa avtalsförpliktelser ska utföras, eller har utförts, i och att en tillämpning av Prop. 2015/16:5 bestämmelserna i fråga får till följd att avtalets innehåll strider mot lag. Så skulle t.ex. kunna bli fallet vid en tillämpning av 4 § då ett avtalsvillkor i strid med 3 § är ogiltigt. I enlighet med 5 kap. 1 § ska paragrafen även tillämpas på krisav- värjande åtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 19.4. Paragrafen genomför artikel 2.1.40 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen behandlar vilka resolutionsåtgärder som får vidtas i resolution. Av paragrafen framgår att när har beslutat att försätta ett företag i resolution får den också besluta om resolutionsåtgärder. Resolutionsåtgärder är de åtgärder som får vidtas för att genomföra rekonstruktionen eller avvecklingen av ett företag som försatts i resolution. De kan delas in i två huvudsakliga grupper; tillämpningen av ett resolutionsverktyg och övriga åtgärder. Som regel är det Riksgälds- kontoret som beslutar om resolutionsåtgärderna. Det finns dock ett undantag från detta. Det är regeringen som beslutar om användningen av de statliga stabiliseringsverktygen. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Paragrafen genomför artiklarna 31.1, 31.2 andra stycket, 31.3 och 72.4 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår vad ska beakta vid valet mellan olika resolutionsåtgärder och vid utformningen av dem. Av första stycket framgår att ska välja de resolutionsåtgärder som är nödvändiga med hänsyn till det allmänna intresset och som bäst uppfyller de resolutionsändamål som är relevanta i det enskilda fallet. Utgångspunkten är att resolutionsändamålen som angetts i beslutet att försätta företaget i resolution också är relevanta vid valet och utformningen av resolutionsåtgärderna. Även andra resolutionsändamål än de som angetts i det beslutet kan dock vara aktuella vid den närmare utformningen av resolutionen. resolutionsåtgärder blir därför beroende av omständigheterna i det ska välja de resolutionsåtgärder som enligt dess bedömning bäst uppfyller de aktuella resolutionsändamålen. Inom ramen för den bedömningen ska också överväga vem som är mest lämpad att genomföra resolutionsåtgärden, dvs. åtgärden ska genomföras av myndigheten eller av företaget i resolution efter föreläggande av myndigheten. står i fokus ska ses mot bakgrund av att myndigheten kan behöva välja mellan flera olika lösningar. De resolutionsåtgärder som väljs ska dock inte resultera i en mer ingripande behandling av företaget, dess aktieägare eller borgenärer eller andra intressenter än vad situationen kräver. bedömningen av vilka resolutionsåtgärder som ska vidtas måste därför hänsyn tas till även andra omständigheter än ändamålen. Dit hör bl.a. det fallerande företagets situation, orsakerna till fallissemanget och den samhällsekonomiska situationen liksom möjligheten att i det enskilda fallet använda ett visst verktyg. Som regel torde det krävas mindre ingripande åtgärder mot ett företag som alltjämt har ett positivt eget kapital jämfört med ett företag vars egna kapital är utraderat. styrs dock också av de särskilda förutsättningar som gäller för åtgärden i bedömning ska grunda sig på objektiva omständigheter som redovisas i beslutet. Enligt andra stycket ska , vid valet av resolutionsåtgärder, också sträva efter att undvika onödig värdeförstörelse och minimera resolutionskostnaderna. Med värdeförstörelse bör endast avses en minskning av värdet på tillgångar (och skulder, t.ex. värdet av en kundstock) på företagets balansräkning. Det inkluderar inte den värdeförlust som kan uppstå för kunder som måste avbryta eller lägga ned projekt till följd av att de avskärs från lånefinansiering när deras bank upphör med verksamheten. En värdeförstörelse är inte onödig om den åtgärd som vidtogs var nödvändig för att uppnå resolutions- Med begreppet resolutionskostnader avses företagets kostnader som uppstår i samband med användningen av resolutions- verktyg och andra resolutionsbefogenheter. Begreppet omfattar inte de direkta förluster som påförs ägare och borgenärer genom tillämpningen av verktygen och befogenheterna. kan också, i fall som avses i tredje stycket, komma att behöva göra en avvägning mellan de olika resolutionsändamålen. Beträffande rangordningen av ändamålen är utgångspunkten att det eller de mål som i det enskilda fallet har identifierats som det centrala samhällsintresse som motiverar att företaget försätts resolution, också bör Generellt kan konstateras att ändamålen att säkerställa att viktiga funktioner kan upprätthållas och att undvika betydande negativa effekter på den finansiella stabiliteten som regel torde ha företräde framför övriga ändamål. Skyddet för garanterade insättare och investerare har som regel företräde framför ändamålet att skydda offentliga I vissa fall kan det emellertid vara nödvändigt att skjuta till statliga medel för att undvika störningar i den finansiella stabiliteten. Utgångspunkten är dock att de åtgärder som vidtas, utformas på ett sätt som minimerar behovet av statligt stöd. Övervägandena finns i avsnitt 16.3–16.5. Paragrafen genomför artiklarna 38.1 andra stycket, 40.1 andra stycket, 42.1 andra stycket och 63.2 i krishanteringsdirektivet. Bestämmelsen behandlar undantag från förfarandekrav och krav på godkännande eller medgivande vid vidtagande av resolutionsåtgärder. Paragrafen innebär att , när den beslutar om och tillämpar resolutionsåtgärder, inte ska behöva inhämta godkännande eller medgivande från någon offentlig eller privat person, inbegripet aktieägarna eller borgenärerna i företaget i resolution, eller beakta förfarandekrav om att underrätta vissa personer, vilket det aktuella företaget skulle ha behövt göra för motsvarande åtgärder enligt exempelvis associationsrättslig lagstiftning, bolagsordning, avtal eller ska däremot följa de förfarandekrav som följer av denna lag eller föreskrifter som meddelats med stöd av lagen. I begreppet underrätta inbegrips eventuella krav om att offentliggöra underrättelser eller prospekt eller om att lämna in eller registrera handlingar hos någon annan myndighet. Övervägandena finns i avsnitt 16.1. Paragrafen genomför artiklarna 119–121.1, 122 och 123 i krishanterings- direktivet. Paragrafen föreskriver undantag från vissa bestämmelser i aktiebolags- lagen och lagen om offentliga uppköpserbjudanden när resolutions- åtgärder vidtas. Bestämmelserna som det görs undantag ifrån rör skydd för aktieägare och borgenärer, aktieägares rättigheter, fusioner, uppköpserbjudanden m.m. och motsvarar artikel 5.1 i direktiv /25/EG, direktiv /56/EG, direktiv /36/EG, direktiv /35/EU samt artiklarna 10, 19.1, 29.1–29.3, 31.2 första stycket, 33– 36 och 40–42 i direktiv /30/EU. Undantaget syftar till att säkerställa att effektiviteten eller förutsebarheten i resolutionsförfarandet inte hindras. För en närmare beskrivning av de svenska bestämmelserna hänvisas till avsnitt 16.13.1. Övervägandena finns i avsnitt 16.13.1. Paragrafen genomför delar av artikel 83 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket framgår att beslut om resolutionsåtgärder ska offentliggöras . Bestämmelsen kompletterar 8 kap. 13 §. De närmare bestämmelserna om tillvägagångssättet för offentlig- görandet framgår av föreskrifter meddelade av regeringen enligt bemyndigande i 29 kap. 2 § 3. Av andra stycket framgår att offentliggörandet av resolutionsåtgärder som består i förbud mot att fullgöra vissa förpliktelser, att ta i anspråk säkerheter eller att utöva vissa rättshandlingar ska inkludera villkoren för åtgärden och den tidsperiod som åtgärden gäller. Övervägandena finns i avsnitt 15.5. Paragrafen genomför artikel 34.2 i krishanteringsdirektivet. Av bestämmelsen framgår att ska använda resolutionsåtgärder på ett sätt som i minsta möjliga mån påverkar andra koncernföretag eller koncernen i dess helhet och som minimerar de negativa effekterna på den finansiella stabiliteten inom EES och dess medlemsländer. Vid valet av resolutionsåtgärder liksom dess utformning ska även principerna i 2 § beaktas. Övervägandena finns i avsnitt 16.11. Paragrafen genomför artikel 34.6 i krishanteringsdirektivet. Av bestämmelsen framgår att de resolutionsåtgärder som Riksgälds- kontoret vidtar inte påverkar de anställdas rätt till arbetstagarrepresen- 2015/16:5 tanter i styrelsen. Det gäller även vid byte av styrelse enligt 10 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 21.2. Paragrafen genomför artikel 34.5 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att bör informera och samråda med representanter för de anställda innan den vidtar en resolutionsåtgärd. Skyldigheten är dock inte absolut. I detta ligger att får avstå från information och samråd om det inte är lämpligt. Grunderna för ett sådant ställningstagande bör kunna verifieras i efterhand. Övervägandena finns i avsnitt 21.3. Paragrafen genomför delar av artikel 73 a i krishanteringsdirektivet. Paragrafen preciserar den allmänna princip som gäller enligt 1 kap. 8 §, om att det ekonomiska utfallet för ägare och borgenärer vid resolution inte får bli sämre än om företaget i stället hade avvecklats genom konkurs eller likvidation. Paragrafen blir tillämplig när använder något av överföringsverktygen, dvs. försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget för att göra en partiell överföring. Bestämmelsen innebär att ska sträva efter att det ekonomiska utfallet för ägare och de borgenärer vars fordringar inte överförts inte blir sämre än om företaget i resolution hade försatts i konkurs eller gått i likvidation. Det sker genom att en oberoende person gör en värdering enligt 7 kap. 11 § varvid det fastställs om det ekonomiska utfallet blivit sämre för ägarna eller borgenärerna. Om så är fallet ska ersättning utgå ur resolutionsreserven i enlighet med vad som anges i 23 kap. 8 §. Övervägandena finns i avsnitt 23.2. Paragrafen genomför artikel 73 b i krishanteringsdirektivet. I likhet med 9 § utgör denna paragraf en precisering av den allmänna princip som gäller enligt 1 kap. 8 §, om att det ekonomiska utfallet för ägare och borgenärer vid resolution inte får bli sämre än om företaget hade avvecklats genom konkurs eller likvidation. Paragrafen blir tillämplig om använder skuldnedskrivningsverktyget. ska då sträva efter att det ekonomiska utfallet för ägare och de borgenärer vars fordringar har skrivits ned eller konverterats till aktier eller andra äganderättsinstrument inte blir sämre än om företaget i stället hade försatts i konkurs eller gått i likvidation. Övervägandena finns i avsnitt 23.2. Paragrafen genomför artikel 109.1 andra stycket i krishanterings- direktivet. Bestämmelsen motsvarar 9 och 10 §§ men avser insättnings- Prop. 2015/16:5 garantisystemet. Övervägandena finns i avsnitten 23.2 och 25.2.8. Paragrafen genomför delar av artikel 67 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafens första stycke framgår vilka skyldigheter Riksgälds- kontoret har när resolutionsåtgärder har beslutats beträffande egendom m.m. i ett land utanför EES eller som omfattas av lagstiftningen i ett Utgångspunkten är att – eller den som myndigheten ger i uppdrag att kontrollera företaget i resolution – ska vidta alla nödvändiga åtgärder för att se till att den beslutade resolutionsåtgärden får avsedd effekt. Intill det sker, är – eller den som får uppdraget av myndigheten – skyldig att förvalta tillgångar etc. och fullgöra förpliktelser. Om det efter att beslutet har fattats visar sig högst osannolikt att åtgärden kommer att få effekt, ska upphäva beslutet. Den beslutade åtgärden kommer därmed inte längre att gälla. andra stycket ska då transaktioner eller andra åtgärder som vidtagits för att verkställa det upphävda beslutet återgå eller återställas. exempelvis att skulder som har skrivits ned eller konverterats ska Egendom som har överförts till en privat aktör ska återföras och ska betala tillbaka den ersättning som den mottagit. Villkoren för detta bör framgå av de avtal som För att genomföra resolutionen får besluta om andra resolutionsåtgärder i stället för de som inte längre ska gälla. Övervägandena finns i avsnitt 26.4.9. 13 kap. Beslut om ändring av vissa avtalsvillkor och om förbud mot att fullgöra förpliktelser, ta i anspråk säkerheter och att företa vissa Paragrafen genomför artikel 63.1 j i krishanteringsdirektivet. I första stycket anges att får ändra de angivna avtalsvillkoren i avtal om kvalificerade skulder eller om relevanta kapitalinstrument som ett företag i resolution har ingått. uttömmande och får således inte vidta andra åtgärder med stöd av denna bestämmelse. Om anser att mer genomgripande förändringar behöver göras, får det i så fall ske genom konvertering av en skuld till en annan typ av skuld eller till ett kan besluta om ändrade avtalsvillkor som en del av skuldnedskrivningsverktyget men också helt fristående från tillämpning av detta verktyg. Bestämmelsen kan också tillämpas på nedskrivna (eller konverterade) fordringar. I artikel 48.4 i krishanteringsdirektivet anges att det relevanta instrument eller avtal som gav upphov till den ursprungliga skulden ska fortsätta att gälla för det återstående kapitalbeloppet för skulden efter en nedskrivning, med förbehåll för eventuella ändringar av den ränta som hänför sig till sänkningen av kapitalbeloppet och eventuella ytterligare ändringar av villkoren som 2015/16:5 kan komma att göra genom den befogenhet som avses i artikel 63.1 j. I andra stycket anges att möjligheten för att ändra avtalsvillkoren som framgår av första stycket inte omfattar säkerställda skulder. Övervägandena finns i avsnitt 19.5. Paragrafen genomför delar av artikel 69.1 och artikel 69.3 i krishan- teringsdirektivet. Av första stycket framgår att har befogenhet att tillfälligt förbjuda fullgörelse av betalnings- och leveransförpliktelser som följer av ett avtal som har ingåtts av ett företag i resolution. Ett sådant fullgörelseförbud kan vara helt eller partiellt. Det kan t.ex. avse endast vissa förpliktelser i ett avtal, eller en viss typ av avtal. Med leveransförpliktelser avses t.ex. förpliktelser att leverera värdepapper eller valuta. Ett beslut om tillfälligt fullgörelseförbud gäller även motpartens förpliktelser enligt det aktuella avtalet. Det följer av andra stycket att motparten i så fall inte är skyldig att fullgöra sina förpliktelser enligt avtalet. Bestämmelsen innebär dock inte ett förbud för motparten att fullgöra förpliktelserna. Motparten har därför trots ett beslut om tillfälligt fullgörelseförbud rätt att med befriande verkan fullgöra sina förpliktelser. Vid utövande av befogenheten ska ta hänsyn till hur de finansiella marknadernas funktionssätt kan påverkas av beslutet. Övervägandena finns i avsnitt 19.6. Paragrafen genomför delar av artikel 69.1 i krishanteringsdirektivet. I paragrafen anges den längsta tiden för ett tillfälligt fullgörelseförbud och hur ska beräknas. Bankdag definieras i 2 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 19.6. Paragrafen genomför artikel 69.2 i krishanteringsdirektivet. Fullgörelse av en betalnings- eller leveransförpliktelse kan infalla som anges i 2 §. Av paragrafen framgår att full- görelse i sådana fall ska ske så snart tidsperioden har löpt ut. Detta gäller förpliktelser för både företaget i resolution och för dess motpart. Övervägandena finns i avsnitt 19.6. Paragrafen genomför artikel 69.4 i krishanteringsdirektivet. beslut om tillfälligt fullgörelseförbud får inte avse alla typer betalnings- och leveransförpliktelser. Av paragrafen framgår vilka förpliktelser som undantas. Av punkten 1 framgår att förpliktelser som omfattas av insätt- ningsgarantin undantas. Ett företag i resolution kan således trots ett beslut om tillfälligt fullgörelseförbud göra utbetalningar till insättare som omfattas av insättningsgarantin.