prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — Huvudprincip för uppdelningen bör vara att tillgångar som svarar mot de försäkringstekniska avsättningarna ska hänföras till respektive verk- samhet vid uppdelningen. Tillgångar som svarar mot överskott som är relaterade till försäkringsavtal ska hänföras till respektive verksamhet utifrån försäkringstagarens rätt till överskott (kontributionsprincipen). I ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsaktiebolag som inte får dela ut vinst bör däremot summan av de försäkringstekniska avsättningarna och konsolideringsfonden i företagets resultatanalys enligt årsredovisningen för respektive försäkringskollektiv användas som hjälp vid fördelningen. En tillgång eller skuld som kan hänföras till en av de uppdelade verksamheterna bör inte vara föremål för en fördelning enligt en fördelningsnyckel. En tillgång eller skuld (t.ex. derivat) som är hänförlig till ett underliggande instrument, bör hänföras till samma verksamhet som det underliggande instrumentet. När det gäller förutbetalda anskaffningskostnader bör dessa hänföras till samma verksamhet som den försäkringstekniska avsättningen för försäkringsavtalet. Förlagslån (efterställda skulder) bör hänföras till tjänstepensionsverksamheten om förlagslånet beviljats enligt särregler för tjänstepensionsverksamhet (se 4 kap. 5 § andra stycket FRL). För övriga tillgångar, skulder, obeskattade reserver och eget kapital som inte avser konsolideringsfond, bör gälla att dessa fördelas ut på respektive verksamhet utifrån en fördelningsnyckel som har sin grund i uppdelningen av summan av de försäkringstekniska avsättningarna och överskott som är relaterade till respektive verksamhet. Företaget bör dokumentera grunderna för fördelningsnyckeln. Denna dokumentation bör arkiveras enligt samma principer som räkenskaps- material i BFL. Solvenskapitalkravet enligt Solvens beräknas för allt utom den separerade verksamheten. Erforderlig solvensmarginal beräknas för tjänstepensionsverksamheten enligt äldre solvensregler och blir därmed ett teoretiskt kapitalkrav. Det totala solvenskapitalkravet för företaget blir därmed summan i kronor av solvenskapitalkravet och erforderlig solvensmarginal. Överskott i tjänstepensions- verksamhetsdelen hanteras med återläggning respektive justeringar för omvärderingar avseende tjänstepensionsverksamheten. På så sätt kommer överskottet att framgå för tjänstepensionsverksamheten respektive övrig livförsäkringsverksamhet. Kapitalbasen för hela företaget beräknas enligt Solvens II- balansräkningen. Avdrag sker för överskott avseende den separata fonden (tjänstepensionsverksamhet). Hanteringen av tjänstepensionsverksamheten inom ramen för Solvens innebär att företaget får ett krav på minimikapital (som är i procent av solvenskapitalkravet) och ett krav på garantibelopp. På så sätt erhålls en samlad bild över företagets kapitalsituation som är förenlig med artikel 10 i konsoliderade livförsäkringsdirektivet som gäller enligt övergångsregleringen. Där anges att den finansiella tillsynen ska omfatta kontroll av försäkringsföretagets hela verksamhet och dess solvens. Beräkningen av kapitalbas för tjänstepensionsverksamheten bör följa av hur det egna kapitalet och andra poster som påverkar kapitalbasen har fördelats. Som komplement till dessa utgångspunkter och huvudprinciper för övergångsregleringen bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer få meddela föreskrifter om tillämpningen av de nya tillämp- liga bestämmelserna om företagsstyrning på ett försäkringsföretags tjänstepensionsverksamhet. Val av äldre respektive nya regler Lagrådet har efterlyst en närmare motivering av valet av äldre respektive nya regler som ska tillämpas i övergångssituationen, särskilt när det gäller tillämpningen av äldre eller nya gruppregler. För ett försäkringsföretag som enbart bedriver tjänstepensionsverksamhet ska i huvudsak äldre regler tillämpas, inklusive bestämmelser om solvens, tillsyn, rapportering och ingripande. Det gäller även om företaget bedriver övrig livförsäkringsverksamhet i ringa omfattning och inte har anmält att Solvens ska gälla för hela försäkringsverksamheten. I övrigt gäller tillämpliga bestämmelser om associationsrätt, företagsstyrning och lämplighetsprövning av ägare i försäkringsaktiebolag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillämpningen av bestämmelserna om företagsstyrning (se nedan om grupptillsyn). Av föreskriften ska framgå vilka nya bestämmelser om företagsstyrning enligt 10 kap. som bör vara tillämpliga när det gäller försäkringsföretag som enbart bedriver tjänstepensionsverksamhet. För ett försäkringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet och övrig livförsäkringsverksamhet (som inte är av ringa omfattning – ett blandat försäkringsföretag) gäller som utgångspunkt Solvens II- regelverket för försäkringsföretaget. I det sammanhanget bör tjänstepensionsverksamheten anses vara en separat del av företaget för vilket det ska beräknas ett teoretiskt kapitalkrav enligt äldre solvensregler. Detta teoretiska kapitalkrav bör sedan utgöra en del av det samlade kapitalkrav som ska rapporteras enligt det nya regelverket. Genom att hela företaget rapporteras i varje rapport erhålls en samlad bild över verksamheten. Det innebär att alla försäkringsföretag som i någon del tar steget över till Solvens rapporterar kapitalkravet på samma sätt. Korrekt – och med andra länder jämförbar information – skickas till Eiopa, ECB och om livförsäkringsverksamheten. För ett blandat försäkringsföretag gäller även bestämmelserna om offentliggörande i Solvens . Med utgångspunkten ovan bör en samlad bild av hela försäkringsföretagets solvenssituation offentliggöras enligt dessa bestämmelser. Att företaget publicerar jämförbar information med andra försäkringsföretag i detta avseende är viktigt ur ett konsumentperspektiv. Med utgångspunkten ovan för ett blandat försäkringsföretag bör det finnas möjlighet att använda en intern modell för den övriga livförsäkringsverksamheten utan att ge avkall på hur regelverket för interna modeller är uppbyggt. Det bör även finnas möjlighet att ingripa mot ett blandat försäkringsföretag grundat på det sammanlagda solvenskapitalkravet för hela företaget enligt nya regler. enligt äldre regler om företaget inte uppfyller solvenskravet p.g.a. en Prop. 2015/16:9 brist avseende tjänstepensionsverksamheten. Även för ett blandat försäkringsföretag gäller tillämpliga bestämmelser om företagsstyrning i nya 10 kap. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillämpningen av dessa bestämmelser på försäkringsföretagets tjänstepensionsverksamhet. Av föreskriften ska framgå vilka nya bestämmelser om företagsstyrning som bör gälla tjänstepensionsverksamheten i det blandade försäkringsföretaget, givetvis i syfte att företaget ska kunna bedriva en optimal verksamhet . Mot den bakgrunden bör en stor del av de nya reglerna om företagsstyrning bli tillämpliga även på det blandade försäkringsföretagets tjänstepensionsverksamhet. Detta gäller exempelvis regleringen av aktuarier. Den utökade tillsynen för försäkringsföretag som ingår i en grupp är en väsentlig del av EU-regleringen av försäkringsföretag. Regleringen infördes med försäkringsgruppsdirektivet34 och innebär bl.a. att försäkringsföretag ska beräkna och rapportera ett gruppbaserat kapitalkrav samt rapportera gruppinterna transaktioner. Genom Solvens II-direktivet upphävs försäkringsgruppsdirektivet och ersätts med nya regler om grupptillsyn. Den gemensamma grupptillsynsordningen inom EES kommer därför att grundas på Solvens . Därmed saknas förutsättningar för att i låta de äldre reglerna om grupptillsyn i nuvarande 9 kap. FRL gälla för de försäkringsföretag som omfattas av övergångsregeln för verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkring. Frågan blir därför om de nya reglerna om grupptillsyn enligt Solvens II-direktivet ska gälla för blandade försäkringsföretag som omfattas av den ifrågavarande övergångsregeln. Som utgångspunkt bör tas att de aktuella försäkringsföretagen enligt gällande regler omfattas av grupptillsynsregleringen. Av de 30 livförsäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar, ingår 21 företag i grupper som omfattas av grupptillsyn enligt FRL. Den nya Solvens II-regleringen om grupptillsyn utgör en vidareutveckling av bestämmelserna i försäkringsgruppsdirektivet. Det finns i övrigt inte någonting i artikel 308b.15 eller i den övriga övergångsregleringen till Solvens II-direktivet, som tyder på en avsikt att avskaffa grupptillsynsordningen för blandade försäkringsföretag . Verksamheten i ett blandat försäkringsföretag som regeleras enligt övergångsregeln bör således omfattas av de nya bestämmelserna om grupptillsyn. Av övergångsregeln framgår inte hur det gruppbaserade kapitalkravet ska beräknas . Vad som övergripande kan konstateras är att både artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet och Solvens förutsätter att tjänstepensionsverksamheten ska utgöra en separat del av försäkringsföretaget (jfr vad som ovan sägs om 34 och rådets direktiv /78/EU av om extra tillsyn över försäkringsföretag som ingår i en grupp. hanteringen av separata fonder i kommissionens delegerade förordning [EU] 2015/359). Denna utgångspunkt gör, som tidigare nämnts, det praktiskt och formellt möjligt att beräkna ett teoretiskt kapitalkrav för tjänstepensionsverksamheten enligt äldre solvensregler inom ett försäkringsföretag som i övrigt tillämpar Solvens II-regler. Detta teoretiska kapitalkrav bör sedan utgöra en del av det samlade kapitalkrav som ska rapporteras enligt det nya regelverket. Motsvarande bör gälla för det gruppbaserade kapitalkravet. Ett försäkringsföretag som bidrar till det gruppbaserade kapitalkravet bör kunna beräkna en del av sitt kapitalkrav för tjänstepensionsverksamheten enligt äldre solvensregler. I sammanhanget bör särskilt noteras att för ett blandat försäkringsföretag gäller även äldre regler för tjänstepensionsverksamheten, inklusive bestämmelser om tillsyn, rapportering och ingripande. Enligt artikel 329.1 b i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/329 ska solvensberäkningen för en grupp även omfatta kapitalkraven och kapitalbasen i anknutna tjänstepensionsinstitut, som beräknas enligt de artiklar i tjänstepensionsdirektivet som direkt motsvarar solvenskraven enligt äldre solvensregler. Även ett försäkringsföretag som enbart bedriver tjänstepensionsverksamhet bör omfattas av gruppreglerna i tillämpliga delar i egenskap av anknutet företag (när så är fallet). Detta följer redan av artikel 213.2 i Solvens II-direktivet (fall då grupptillsyn ska utövas) och ligger i linje med vad som gäller för anknutna tjänstepensionsinstitut enligt nämnda artikel i . Ett fullständigt undantag från grupptillsyn medför en risk för situationer där EU-regleringen och utländska tillsynsmyndigheter förutsätter en sådan tillsyn. Verksamheten i dessa försäkringsföretag kan beaktas inom ramen för gruppsolvensberäkningar med sammanläggnings- och avräkningsmetoden. Genom gruppregler utövas även tillsyn över transaktioner inom gruppen. I sammanhanget bör särskilt noteras att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillämpningen av grupptillsynsbestämmelserna i 19 kap. Solvens på hela verksamheten Det kan ifrågasättas om det är rimligt med en övergångsreglering som tvingar försäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkring att tillämpa i huvudsak äldre rätt efter det att en ny och modern reglering har trätt ikraft. Rimligheten kan ifrågasättas med hänsyn till såväl kundskydd som konkurrensaspekter. Mot denna bakgrund torde det stå medlemsstaterna fritt att ge försäkringsföretag som vid lagens i kraftträdandet bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkring rätt att, efter anmälan till , i stället tillämpa Solvens på hela verksamheten fr.o.m. . En sådan möjlighet bör införas. Regeringens förslag: får i ett enskilt fall besluta att ett försäkringsföretag övergångsvis ska använda en tillfälligt justerad riskfri räntestruktur vid beräkningen av den bästa skattningen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkoren för sådana undantag och beräk- ningen av en tillfälligt justerad riskfri räntestruktur och den närmare beräkningen av övergångsjusteringen. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i om att försäkringsföretag som har fått tillstånd att använda den övergångsvisa justeringen av den riskfria räntestrukturen ska – som en del av sin solvens- och verksamhetsrapport – offentliggöra företagets användning av den övergångsvisa justeringen och då även kvantifiera effekterna på den finansiella ställningen av att inte tillämpa justeringen, kräver inga lagstiftningsåtgärder. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överens- stämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har ingen invändning mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av artikel 77.2 första stycket i Solvens II-direktivet framgår att bästa skattningen ska fastställas med tillämpning av riskfria räntesatser för relevanta durationer (löptider). föreslås att det i den grundläggande lagregeln preciseras att den bästa skattningen ska beräknas med en relevant riskfri räntestruktur, medan de mer detaljerade bestämmelserna kring bl.a. beräkningen av den bästa skattningen ska meddelas genom föreskrifter på lägre nivå än lag, se 5 kap. 13 §. Genom artikel 2.80 i omnibus II-direktivet införs det – genom artikel 308c i Solvens II-direktivet – särskilda övergångsbestämmelser för de riskfria Enligt artikel 308c.1 får försäkringsföretag, med tillsynsmyndighetens förhandsgodkännande, tillämpa en tillfällig justering på de riskfria räntesatserna för relevanta durationer i fråga om godkända försäkrings- Enligt artikel 308c.2 ska justeringen av räntesatserna för varje valuta beräknas med utgångspunkt i skillnaden mellan den räntesats som företaget ska tillämpa enligt de regler som gäller per och en räntesats som härleds ur de regler som gäller enligt Solvens II- Den ursprungliga justeringen – som alltså utgörs av skillnaden mellan de båda räntesatserna vid dagen för ikraftträdandet – ska vara för att sedan linjärt minska till under I artikel 308c.2 finns vidare vissa detaljbestämmelser kring vilka räntor som ska ligga till grund för beräkningen av den övergångsvisa Som framgått ovan får den övergångsvisa justeringen av räntesatserna endast användas i fråga om godkända försäkrings- och återförsäkrings- förpliktelser, och i artikel 308c.3 finns bestämmelser om vilka kriterier vara uppfyllda för att försäkrings- eller återförsäkrings- ska kunna ”godkännas”. I nämnda artikel finns även bestämmelser om förhållandet till s.k. matchningsjustering. 308c.4 a och b finns bestämmelser om hur den övergångsvisa justeringen förhåller sig till s.k. volatilitetsjustering och till den särskilda övergångs- för de försäkringstekniska avsättningarna (artikel 308d). Slutligen finns det i artikel 308c.4 c bestämmelser om att försäkrings- företag som använder den övergångsvisa justeringen av de riskfria räntesatserna ska offentliggöra viss information kring detta i sin solvens- Möjligheten att få tillstånd till övergångsvis justering av de riskfria räntesatserna bör framgå av en ny bestämmelse i 5 kap. FRL, medan de närmare kraven för tillstånd kan tas in i föreskrifter på lägre nivå än lag. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela föreskrifter om villkoren för sådana undantag och beräkningen av en tillfälligt justerad riskfri räntestruktur. stiftningsteknik har använts i den nu gällande regleringen när det gäller t.ex. möjligheten att använda s.k. företagsspecifika parameterar, se 8 kap. 7 § och 8 kap. 22 § 2 FRL. Det finns därför anledning att föreslår en liknande lagstiftningsteknik när det gäller regleringen av de s.k. matchnings- och volatilitetsjusteringarna. När det särskilt gäller de krav på offentliggörande som införs genom artikel 308c.4 c bör bestämmelserna lämpligen införas genom föreskrifter på lägre nivå än lag, med stöd av det bemyndigande att meddela före- skrifter om innehållet i solvens- och verksamhetsrapporten som före- slås, se 16 kap. 9 § 1 FRL. Enligt regeringens mening får uppgifter om företagets användning av övergångsvisa justeringar av de riskfria ränte- satserna anses vara detaljkrav på beskrivningen av företagets ”värde- ringsmetoder för solvensändamål”, jfr 16 kap. 2 § första stycket 4 FRL. Regeringens förslag: Ett försäkringsföretag får, efter tillstånd av , övergångsvis använda ett tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om villkoren för sådana undantag och beräk- ningen av det tillfälliga avdraget. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i om att försäkringsföretag som har fått tillstånd att använda särskilda avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna ska – som en del av sin solvens- och verksamhetsrapport – offentliggöra företagets användning av de särskilda avdragen och då även kvanti- fiera effekterna på den finansiella ställningen av att inte tillämpa avdragen, kräver inga lagstiftningsåtgärder. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överens- stämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har ingen invändning mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: I artikel 76 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om försäkringstekniska avsättningar. föreslås att merparten de mer detaljerade bestämmel- serna kring beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna ska meddelas genom föreskrifter på lägre nivå än lag (se 5 kap. 13 § FRL och avsnitt 11). Genom artikel 2.80 i omnibus II-direktivet införs det – genom artikel 308d i Solvens II-direktivet – särskilda övergångsåtgärder för de försäkringstekniska avsättningarna. Enligt artikel 308d.1 får försäkringsföretag, med tillsynsmyndighetens förhandsgodkännande, tillämpa ett tillfälligt avdrag för försäkringstek- niska avsättningar. Avdraget får tillämpas på ”affärsgrensnivå”. Enligt artikel 308d.2 ska det tillfälliga avdraget motsvara en andel av skillnaden mellan försäkringstekniska avsättningar beräknade enligt artikel 76 i Solvens II-direktivet och försäkringstekniska avsättningar beräknade enligt den reglering som gäller per . Den maximala andelen som kan dras av ska minska linjärt från till noll procent . I artikel 308b.2 andra stycket finns bestämmelser om hur det tillfälliga avdraget förhåller sig till s.k. volatilitetsjustering. I artikel 308d.3 finns bestämmelser om att försäkringsföretaget, med tillsynsmyndighetens förhandsgodkännande eller på myndighetens initia- tiv, får göra vissa justeringar av de belopp som används vid beräkningen av det tillfälliga avdraget. Justeringarna får göras , eller oftare om företagets riskprofil har ändrats väsentligt. I artikel 308d.4 finns bestämmelser om att det tillfälliga avdraget får begränsas av tillsynsmyndigheten under vissa förutsättningar, nämligen om en tillämpning av det tillfälliga avdraget kan leda till en minskning av de krav på finansiella medel som skulle gälla vid en tillämpning av de regler som gäller per . Enligt artikel 308d.5 a får ett försäkringsföretag inte tillämpa det till- fälliga avdraget i kombination med den övergångsvisa justeringen av de riskfria räntesatserna. Enligt artikel 308b.5 b ska ett försäkringsföretag som använder det tillfälliga avdraget och som inte skulle uppfylla solvenskapitalkravet utan tillämpning av det tillfälliga avdraget lämna in en årlig lägesrapport. I lägesrapporten ska företaget redogöra för vilka åtgärder som har vidtagits och hur arbetet fortskrider med att uppfylla solvenskapitalkravet. Slutligen finns det i artikel 308d.5 c bestämmelser om att försäkringsföretag som använder tillfälliga avdrag för de försäkringstekniska avsättningarna ska offentlig- göra viss information kring detta i sin solvens- och verksamhetsrapport. Möjligheten att få tillstånd till tillfälligt avdrag för de försäkrings- tekniska avsättningarna bör framgå av en ny bestämmelse i 5 kap. FRL, medan bestämmelserna kring de närmare villkoren för tillstånd och beräkning av det tillfälliga avdraget kan tas in i föreskrifter på lägre nivå. Detsamma gäller bestämmelserna om möjligheterna till justerade beräkningar och bestämmelserna kring vad som ska gälla när det tillfälliga avdraget är en förutsättning för att försäkringsföretaget ska uppfylla solvenskapitalkravet. En liknande lagstiftningsteknik har använts i den nu gällande regleringen när det gäller t.ex. möjligheten att använda s.k. företagsspecifika parameterar, se 8 kap. 7 § och 8 kap. 20 § 2 FRL, och en liknande lagstiftningsteknik bör användas även när det gäller regleringen av de s.k. matchnings- och volatilitetsjusteringarna. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om villkoren för undantag att övergångsvis använda ett tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna och beräkningen av det tillfälliga avdraget. När det särskilt gäller de krav på offentliggörande som införs genom artikel 308d.5 c bör bestämmelserna lämpligen införas genom föreskrif- ter på lägre nivå än lag, med stöd av det bemyndigande att meddela föreskrifter om innehållet i solvens- och verksamhetsrapporten som nu föreslås (se 16 kap. 9 § 1 FRL och avsnitt 16). användning av övergångsvisa justeringar av de riskfria räntesatserna får anses vara detaljkrav på beskrivningen av företagets ”värderingsmetoder för solvensändamål”, jfr 16 kap. 2 § första stycket 4 FRL. 24.2.13 Interna modeller för beräkning av det gruppbaserade solvenskapitalkravet Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon övergångsregel av innebörd att ett försäkringsföretag, som är moderföretag och som finns i toppen av en grupp, t.o.m. får ansöka om godkännande av en intern modell för beräkning av det gruppbaserade solvenskapitalkravet på en urskiljbar del av en grupp som uppvisar en väsentligt annorlunda riskprofil än de övriga företagen i gruppen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skälen för regeringens bedömning: I artiklarna 230 och 231 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om interna modeller för beräkning av det gruppbaserade solvenskapitalkravet. föreslås att delar av dessa bestämmelser genomförs genom nya bestämmelser i lag, men att bestämmelser om hur den gruppbaserade kapitalbasen och det gruppbaserade kapitalkravet ska beräknas ska meddelas genom före- skrifter på lägre nivå (se avsnitt 19). Genom artikel 2.80 i omnibus II-direktivet införs det – genom artikel 308b.16 i Solvens II-direktivet – en möjlighet för medlemsländerna att tillämpa en särskild övergångsregel avseende ansökningar för beräkning av det gruppbaserade solvenskapitalkravet. Enligt artikel 308b.16 får medlemsstaterna ge det moderförsäkrings- eller moderåterförsäkringsföretag som har det yttersta ägarintresset möjlighet att t.o.m. ansöka om godkän- nande av en gruppintern modell som tillämpas på en del av en grupp, om både företaget och företaget med det yttersta ägarintresset är belägna i samma medlemsstat och om denna del utgör en urskiljbar del som Prop. 2015/16:9 uppvisar en väsentligt annorlunda riskprofil än de övriga i gruppen. Artikeln ställer således inte något krav på att övergångsregeln ska införas utan lämnar till medlemsstaterna att välja om den ska införas eller inte.