prop · H30365 · 2015-12-07 00:00:00 — Registret ska endast innehålla uppgifter som har behandlats av behöriga myndigheter i Schengenstaterna i enlighet med respektive stats nationella lagstiftning. Uppgifter registreras av endast om behandling av motsvarande slag av uppgifter är tillåten enligt personuppgiftslagen, polisdatalagen eller annan svensk författning. I lagen och dess förordning anges vilka myndigheter som har rätt att få uppgifter ur registret och på vilket sätt. Uppgifter som finns i registret ska lämnas ut om det begärs av eller , , eller när dessa myndigheter utför undersökningar och andra kontroller än gränskontroller i sin verksamhet för att förebygga och utreda brott eller av i dess verksamhet för att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. , , migrationsdomstolarna, Migrationsöverdomstolen och svenska utlandsmyndigheter ska ha tillgång till uppgifter i spärrlistan för prövning av ansökningar om visering och uppehållstillstånd. , och får ha direktåtkomst till SIS. och svenska utlandsmyndigheter får ha direktåtkomst till uppgifter i spärrlistan och får ha direktåtkomst till hela SIS när verket bistår i Prop. 2015/16:65 gränskontrollverksamhet. och SIS förutsätter att det i varje medlemsstat finns en central funktion som fungerar som en länk för informationsutbytet mellan länderna. Denna funktion benämns (Supplementary Information Requested at the National Entries). Varje medlemstat har ett Sirenekontor som är operativt ansvarigt för den nationella delen av SIS och fungerar som nationell kontaktpunkt för samarbetet för såväl svenska som utländska myndigheter. I är Sirenekontoret integrerat i den Internationella sektionen vid den Internationella enheten vid den Nationella operativa avdelningen. Enligt 4 kap. 11 § polisdatalagen (2010:361) får föra fingeravtrycks- eller signalementsregister i enlighet med vissa bestämmelser i lagen. I fingeravtrycks- och signalementsregister får behandla uppgifter om en person som är misstänkt eller dömd för brott och som har varit föremål för åtgärd enligt 28 kap. 14 § eller har lämnat fingeravtryck enligt 19 § lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Uppgifter om fingeravtryck som inte kan hänföras till en identifierbar person får behandlas om uppgiften kommit fram i en utredning om brott. Uppgifter om fingeravtryck får även behandlas om det behövs för att fullgöra internationella åtaganden. Enligt 4 kap. 17 § polisdatalagen får Säkerhetspolisen, , , och medges direktåtkomst till personuppgifter i fingeravtrycks- och signalementsregister. Utlandsmyndigheterna har via W2 tillgång till CUD för de uppgifter som behövs för handläggning av viseringsärenden. Utlandsmyndigheterna kan också göra förfrågningar i Vision via W2. Myndigheterna har vidare genom tillgång till de uppgifter som behövs vid handläggning av olika tillståndsärenden. 6En lag om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen 6.1Det finns behov av lagstiftning Regeringens förslag: De grundläggande principerna för behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen ska regleras i en ny, flexibel och teknikneutral lag. Lagen ska benämnas utlänningsdatalag. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser, däribland Justitiekanslern och ställer sig antingen bakom förslaget eller lämnar det utan invändning. Kammarrätten i och () ifrågasätter om lagen bör benämnas utlänningsdatalag, med hänsyn till att den föreslås också omfatta behandling av personuppgifter enligt bl.a. medborgarskapslagstiftningen, som innefattar även svenska medborgare. avstyrker utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5 finns en beskrivning av vilka myndigheter som i större eller mindre mån bedriver verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen samt hur personuppgifter behandlas i verksamheten. En förutsättning för att denna verksamhet ska kunna bedrivas på ett ändamålsenligt, rättssäkert och effektivt sätt är att myndigheternas personal har tillgång till ett rationellt it-stöd för behandling av personuppgifter. Detta har betydelse inte bara för myndigheternas interna hantering av uppgifterna i samband med exempelvis ärendehandläggning, utan underlättar också ett effektivt informationsutbyte med andra myndigheter. , , och utlandsmyndigheterna behandlar en stor mängd personuppgifter avseende utlänningar i sina datasystem. Även hos hanteras sådana uppgifter. I stor utsträckning sker denna behandling utan den enskildes samtycke. Många av de uppgifter som behandlas är av känsligt slag, det kan bl.a. handla om ras, etnicitet, religion eller sexuell läggning. Denna behandling är nödvändig för att myndigheterna ska kunna utföra sina arbetsuppgifter effektivt, men den skulle, om den används felaktigt, kunna utgöra ett hot mot enskildas personliga integritet. Personuppgiftslagen (1998:204) är en central författning som skyddar människor mot att deras personliga integritet kränks genom behandling av personuppgifter. Lagen är subsidiär till annan författning vilket innebär att bestämmelser i annan lag eller förordning som avviker från personuppgiftslagen gäller framför bestämmelserna i personuppgiftslagen. Den personuppgiftsbehandling som förekommer i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen regleras , förutom av bestämmelserna i personuppgiftslagen, huvudsakligen av förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Både och regeringen har uttalat att myndighetsregister som innehåller ett stort antal registrerade och har ett särskilt känsligt innehåll bör regleras särskilt i lag, även om det tidigare inte har krävts lagform enligt regeringsformen (jfr bet. 1990/91:KU11 s. 11 och 1997/98:KU18 s.48 samt prop. 1990/91:60 s. 58 och prop. 1997/98:44 s. 41). trädde en ny lydelse av 2 kap. 6 § regeringsformen Bestämmelsen innebär att enskilda är skyddade mot åtgärder från det allmänna som innefattar betydande intrång i den personliga integriteten, om det sker utan samtycke och innebär övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden. med bestämmelsen i 2 kap. 20 § regeringsformen innebär den nya lydelsen av 2 kap. 6 § att åtgärder som innebär betydande intrång i den personliga integriteten måste regleras i lag. Som nämnts tidigare sker stora delar av den personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att myndigheterna ska kunna sköta de uppgifter som de har enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen utan att den enskildes samtycke inhämtas. Det handlar om en omfattande mängd uppgifter om ett stort antal personer som kan anses innebära övervakning eller kartläggning av den enskildes personliga förhållanden, även som syftet med behandlingen i första hand är att kunna handlägga ärenden och i övrigt uppfylla de krav som utlännings- och medborgarskapslagstiftningen ställer på myndigheterna. Det innebär att personuppgiftsbehandlingen – åtminstone delvis – numera kan falla inom det grundlagsskyddade området. För att behandlingen ska vara tillåten krävs i så fall att den regleras i lag. Mot bakgrund av det anförda bör behandlingen av personuppgifter i myndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen regleras särskilt i lag. Den behandling som behöver utföras sker på ett flertal myndigheter med olika uppdrag och varierande behov. Regleringen bör därför, som utredningen föreslår, vara flexibel så att den passar de olika myndigheternas verksamhet och möjliggör utveckling och effektivisering av myndigheternas verksamhet och it-stöd. Med hänsyn till den snabba tekniska utvecklingen är det också angeläget att lagregleringen i så stor utsträckning som möjligt är teknikneutral. Utredningen föreslår att dessa utgångspunkter bäst tillgodoses genom en ramlag där de grundläggande bestämmelserna som har till syfte att skydda den registrerades identitet slås fast i lag medan regler som närmare reglerar formerna för behandlingen kan regleras i förordning eller, efter bemyndigande, genom myndighetsföreskrifter. Till de regler som enligt utredningen bör ges lagform hör till exempel regler om ändamål med behandlingen, behandling av känsliga personuppgifter, sökbegränsningar, direktåtkomst och intern tillgång till personuppgifter. Regeringen instämmer, liksom remissinstanserna, i dessa utgångspunkter. Utredningen föreslår att den nya lagen ska benämnas utlänningsdatalag. Som Kammarrätten i och lyfter fram kan den föreslagna lagen, främst vid handläggning av ärenden enligt lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap, komma att tillämpas vid personuppgiftsbehandling avseende personer som inte är utlänningar. Det handlar dock även i dessa fall om ärenden med internationell anknytning. Det föreslagna benämningen kan mot den bakgrunden varken anses som missvisande eller föranleda tveksamhet om i vilka fall lagen är tillämplig. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att lagen bör benämnas utlänningsdatalag. Regeringen återkommer i avsnitt 6.3 till vilka myndigheter som bör omfattas av utlänningsdatalagen. 2015/16:65 6.2 Regeringens förslag: Syftet med utlänningsdatalagen ska vara att ge de myndigheter som bedriver verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen möjlighet att behandla personuppgifter på ett ändamålsenligt sätt och att skydda människor mot att deras integritet kränks vid sådan behandling. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna ställer sig antingen bakom förslaget eller lämnar det utan invändningar. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 6.1 framhåller regeringen att myndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen medför ett behov av omfattande hantering av i många fall känsliga personuppgifter. kan en sådan hantering innebära en risk för intrång i den personliga integriteten. Skyddet för den enskildes integritet måste därför värnas genom bestämmelserna i utlänningsdatalagen. Vid utformningen av lagen måste en godtagbar balans uppnås mellan samhällets rättmätiga krav på att verksamheten enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen kan bedrivas på ett effektivt och välordnat sätt och skyddet för den personliga integriteten. Bestämmelserna i utlänningsdatalagen har till syfte att balansera dessa båda intressen. Syftet med lagen är därför dubbelt. Regeringen anser att detta dubbla syfte bör komma till tydligt uttryck i lagen. Regeringens förslag: Utlänningsdatalagen ska gälla vid behandling av personuppgifter i och utlandsmyndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Lagen gäller endast om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifter ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av uppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Med verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen avses i denna lag verksamhet som rör: 1.utlänningars inresa i , i en EU- eller EES-stat, eller i , 2.utlänningars vistelse eller arbete i och utresa eller avlägsnande från , 4.mottagande av asylsökande och andra utlänningar, 5.bistånd och stöd till utlänningar, 7.statlig ersättning för kostnader för utlänningar, 8.bosättning av utlänningar, eller 9.utfärdande av resehandlingar. Utlänningsdatalagen ska gälla också vid behandling av personuppgifter i verksamhet som rör utlänningars inresa och vistelse i och utresa eller avlägsnande från och som inte utgör brottsbekämpande verksamhet. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att även Säkerhetspolisen ska omfattas av lagens Utredningen föreslår inte heller att utfärdande av resehandlingar tas med i uppräkningen av vad som i lagen avses med verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Utredningen föreslår slutligen också att bestämmelserna ges en delvis annorlunda redaktionell utformning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser antingen förslaget eller lämnar det utan invändningar. förslaget att myndigheten ska omfattas av lagen. anser att behandling av personuppgifter i verksamhet som rör förvar och uppsikt, med hänsyn till dessa frågors integritetskänsliga karaktär, lämpligen bör omnämnas särskilt. Domstolen anmärker vidare att det även i ärenden enligt utlänningslagen rörande främlingspass kan förekomma behandling av personuppgifter. anser att gränsdragningen mellan utlänningsdatalagen och polisdatalagen kan behöva förtydligas. Skälen för regeringens förslag Lagen bör ha samma tillämpningsområde som personuppgiftslagen Utlänningsdatalagen bör, som utredningen föreslår, omfatta sådan personuppgiftsbehandling som omfattas av personuppgiftslagen (1998:204). Den bör alltså omfatta helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter och behandling av personuppgifter som ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Vilka myndigheter bör lagen vara tillämplig på? Regeringen delar inledningsvis utredningens bedömning att det av utlänningsdatalagen uttömmande ska framgå vilka myndigheter som ska När det gäller urvalet av myndigheter instämmer regeringen i utredningens bedömning att utlänningsdatalagen bör utlandsmyndigheterna när de bedriver verksamhet enligt utlännings- och Utredningen föreslår att även Säkerhetspolisen ska omfattas av utlänningsdatalagen när den bedriver de särskilda uppgifter som åligger myndigheten enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Säkerhetpolisen avstyrker förslaget i denna del. När det gäller frågan om utlänningsdatalagen bör omfatta även Säkerhetspolisen gör regeringen följande bedömning. Säkerhetspolisens huvudsakliga uppgifter och ansvar framgår av 3 § polislagen (1984:387). Enligt den bestämmelsen har Säkerhetspolisen bl.a. i uppgift att förebygga och upptäcka brottslig verksamhet som innefattar brott mot rikets säkerhet eller terrorbrott samt att utreda och beivra sådana brott. 2015/16:65 Som utredningen lyfter fram bedriver Säkerhetspolisen emellertid viss verksamhet enligt utlänningslagen när det gäller säkerhetsärenden. Av 1 kap. 7 § utlänningslagen framgår att säkerhetsärenden enligt lagen är ärenden där Säkerhetspolisen av skäl som rör rikets säkerhet eller som annars har betydelse för allmän säkerhet förordar bl.a. att en utlänning ska avvisas eller utvisas eller att en utlännings ansökan om uppehållstillstånd ska avslås. Säkerhetspolisen har rätt att överklaga beslut i fråga om avvisning eller utvisning m.m. i sådana ärenden. Säkerhetspolisen är också verkställande myndighet i säkerhetsärenden, vilket ger myndigheten rätt att fatta beslut i frågor om förvar och uppsikt. Säkerhetspolisen utför även uppgifter enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Med stöd av den lagen kan myndigheten ansöka om att en utlänning ska utvisas ur landet. Säkerhetspolisen svarar vidare för att ett beslut om utvisning enligt lagen verkställs. Enligt lagen om svenskt medborgarskap kan Säkerhetspolisen förorda att en ansökan om medborgarskap ska avslås av skäl som rör rikets säkerhet eller allmän säkerhet. Myndigheten har även rätt att överklaga sådana beslut. Trots att Säkerhetspolisen såsom framgår ovan har vissa uppgifter enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen har det ansetts att all verksamhet hos i någon mening utgör brottsbekämpande verksamhet (prop. 2013/14:110 s. 480 f.). Mot den bakgrunden och då de uppgifter som Säkerhetspolisen utför på utlännings- och medborgarskapsområdet får anses som förhållandevis begränsade framstår det enligt regeringens mening inte som ändamålsenligt att Säkerhetspolisen omfattas av utlänningsdatalagens reglering. Konsekvensen av att Säkerhetspolisen inte föreslås omfattas av utlänningsdatalagen blir att Säkerhetspolisen, liksom domstolar eller andra myndigheter som handlägger uppgifter som utgör eller har samband med verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen i stället har att tillämpa de särskilda personuppgiftshanteringsregler som gäller för dem eller personuppgiftslagen. måste emellertid säkerställas att Säkerhetspolisen på ett effektivt sätt kan fullgöra de uppgifter som myndigheten har ålagts enligt bl.a. utlänningslagen. Bland annat måste säkerställas att myndigheten kan få tillgång till de uppgifter som den behöver från exempelvis för att kunna utföra sitt uppdrag. Regeringen återkommer till den frågan i avsnitt 6.15. Vilken verksamhet ska lagen tillämpas på? Utredningen anser att det av tydlighetsskäl uttömmande bör anges i lagen vilken verksamhet som inryms i begreppet verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Utredningen använder vid utformningen av beskrivningen som utgångspunkt den avgränsning som finns i 1 § andra stycket förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Regeringen instämmer i att det finns skäl att i utlänningsdatalagen uttömmande beskriva vilken verksamhet som enligt lagen ska avses med begreppet verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen och att denna beskrivning bör ta sin utgångspunkt i vad som gäller enligt förordningen. Det finns också Prop. 2015/16:65 skäl att, som utredningen föreslår, reglera den verksamhet som bedrivs av och utlandsmyndigheterna i en bestämmelse och vad som gäller för i en annan. I det följande behandlas vilka verksamhetsområden som bör omfattas av utlänningsdatalagen för och utlandsmyndigheternas del. Vilken verksamhet hos som lagen bör tillämpas på behandlas under en särskild rubrik. Inresa och vistelse m.m. Utredningen föreslår att utlänningsdatalagens regler ska tillämpas vid och utlandsmyndigheternas behandling av personuppgifter i verksamhet som rör utlänningars inresa i eller i en EU- eller EES-stat, deras vistelse eller arbete här samt deras utresa från . Formuleringen avser enligt utredningen att täcka verksamhet enligt utlänningslagen och utlänningsförordningen (2006:97), dvs. verksamhet som rör visering, uppehållstillstånd, arbetstillstånd, avvisning eller utvisning, kontroll och verkställighet av beslut. Även utlandsmyndigheternas biträde med utredning i utlännings- och medborgarskapsärenden med stöd av förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen avses, liksom behandling av personuppgifter i ärenden enligt lagen (1991:572) om särskild utlänningskontroll. Regeringen kan i allt väsentligt ansluta sig till förslaget. Dock bör även inresa i ingå i uppräkningen. Med utresa från avser utredningen såväl frivillig utresa som utresa som sker efter tvångsverkställighet. Regeringen anser att detta bör anges tydligare i lagen och föreslår mot den bakgrunden att avlägsnande särskilt ska omnämnas i uppräkningen. Redan utan detta förtydligande är det naturligt att anse att frågor om förvar och uppsikt ingår i beskrivningen. Regeringens förslag till komplettering gör dock kopplingen till dessa frågor än mer tydlig. Något särskilt omnämnande av frågor om förvar och uppsikt, som Kammarrätten i efterfrågar, bör därför inte vara nödvändigt. Regeringen instämmer i utredningens förslag att verksamhet som rör statusförklaring bör omfattas av utlänningsdatalagen. Med detta avses behandling av personuppgifter i anledning av beslut om eller återkallelse av statusförklaring enligt 4 kap. 3–3 c §§ och 5 b och 5 c §§ utlänningslagen. Mottagande av asylsökande m.fl. Som utredningen föreslår bör verksamhet som rör mottagande av asylsökande och vissa andra utlänningar omfattas av utlänningsdatalagen. I detta ingår verksamhet enligt lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. och anslutande förordning, med undantag för sådan verksamhet som avser ekonomiskt bistånd eller stöd. verksamhet i samband med mottagande av kvotflyktingar faller också in under denna del av bestämmelsen. Bistånd och stöd till utlänningar Verksamhet som avser bistånd och stöd till utlänningar bör, som utredningen föreslår, omfattas av utlänningsdatalagen. Det handlar om verksamhet som gäller ekonomiskt bistånd enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. och anslutande förordning. Även verksamhet som följer av förordningen (1984:890) om bidrag till utlänningars resor från för bosättning i annat land, förordningen (1984:936) om bidrag till flyktingar för kostnader för anhörigs resor till , förordningen (2008:778) om återetableringsstöd för vissa utlänningar och förordningen (2010:1345) om särskild dagersättning till vissa nyanlända invandrare avses. personuppgiftsbehandling som föranleds av bidragsbrottslagen (2007:612) och lagen (2008:206) om underrättelseskyldighet vid felaktiga utbetalningar från välfärdssystemen omfattas också. Som utredningen föreslår bör och utlandsmyndigheternas verksamhet enligt lagen om svenskt medborgarskap och medborgarskapsförordningen (2001:218) omfattas av utlänningsdatalagen. Statlig ersättning för kostnader för utlänningar I likhet med utredningen föreslår regeringen att verksamhet som rör statlig ersättning för kostnader för utlänningar ska falla under utlänningsdatalagens tillämpningsområde. Under delmomentet faller bl.a. personuppgiftsbehandling i samband med handläggning enligt förordningen (1990:927) om statlig ersättning för flyktingmottagande m.m., förordningen (2010:1122) om statlig ersättning för insatser för vissa utlänningar, förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande och förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. Regeringen delar utredningens bedömning att verksamhet som avser bosättning av utlänningar ska träffas av utlänningsdatalagen. I detta ingår ansvar för bosättning av vissa utlänningar enligt lagen om mottagande av asylsökande m.fl. Även verksamhet enligt förordningen (2010:408) om mottagande av vissa nyanlända invandrare avses. Bör annan verksamhet omfattas? Som Kammarrätten i lyfter fram ingår inte verksamhet som rör ärenden om främlingspass och andra resehandlingar i den uppräkning som utredningen föreslår. Enligt regeringens mening är det lämpligt att uppräkningen kompletteras med denna verksamhet. uppgifter enligt utlänningslagstiftningen beskrivs i avsnitt 5. Liksom utredningen anser regeringen att utlänningsdatalagen bör vara tillämplig vid behandling av personuppgifter i verksamhet som rör kontroll av utlänningar i samband med inresa och vistelse i samt utresa eller avlägsnande från som inte kan anses som brottsbekämpande verksamhet. Den senare förutsättningen bör uttryckligen framgå av bestämmelsen. Som anförts ovan ingår även frågor om förvar och uppsikt i den beskrivningen. Avgränsningen innebär att särskilda personuppgiftshanteringsregler gäller för i samma utsträckning som gäller enligt förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Uttrycket brottsbekämpande myndighet används även i polisdatalagen (2010:361) och är avsett att ha samma betydelse i utlänningsdatalagen. Något ytterligare förtydligande av begreppets innebörd bör inte vara nödvändigt i detta lagstiftningsärende (se även avsnitt 6.4). 6.4Undantag från utlänningsdatalagens tillämpningsområde Regeringens förslag: Utlänningsdatalagen ska inte tillämpas när personuppgifter behandlas med stöd av 1.lagen om Schengens informationssystem, Vid behandling av personuppgifter enligt VIS-förordningen ska bestämmelserna i 28 och 48 §§ personuppgiftslagen om rättelse och skadestånd gälla om inte något annat följer av den förordningen. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår dock att det i lagtexten ska anges att utlänningsdatalagen inte ska tillämpas när polisdatalagen är tillämplig. Utredningen föreslår också en annan redaktionell utformning av bestämmelsen. Remissinstanserna: Remissinstanserna antingen godtar utredningens förslag eller lämnar det utan invändningar.