prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — kommitté, som i fallet med centrala motparter benämns riskkommitté (artikel 28 i båda förordningarna). Uppförandereglerna innehåller krav på deltagare och bestämmelser om öppenhet gällande priser och avgifter. I båda fallen ska öppna, objektiva och icke-diskriminerande kriterier för deltagande fastställas av värdepap- perscentralen respektive den centrala motparten. I det senare fallet anges särskilt att deltagaren ska ha tillräckliga finansiella resurser och operativ förmåga för att fullgöra skyldigheterna som deltagare i en central motpart (artiklarna 33 och 34 i förordningen om värdepapperscentraler respektive 2015/16:10 artiklarna 37 och 38 i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister). I båda fallen finns det även regler om skydd av deltagarnas och deras kunders intressen genom krav på separation av värdepapper respektive separering av positioner, inklusive bestämmelser om individuell separering på begäran av deltagarna (artikel 38 i förord- ningen om värdepapperscentraler respektive artikel 39 i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister). Stabilitetskraven är mer utförliga för centrala motparter som exponeras för motpartsrisker mot alla som deltar i handeln med ett finansiellt instrument som är föremål för central clearing. Förordningen om OTC- derivat, centrala motparter och transaktionsregister innehåller bl.a. utför- liga bestämmelser om marginalsäkerheter och andra finansiella resurser och deras användning i händelse av en deltagares obestånd (artiklarna 40–46). I båda fallen finns det emellertid bestämmelser om regler och förfaranden i samband med en deltagares obestånd. Dessa bestämmelser är mer utförliga för centrala motparter (artikel 41 i förordningen om värdepapperscentraler respektive artikel 48 i förordningen om OTC- derivat, centrala motparter och transaktionsregister). Det finns även kapitalkrav i båda fallen, som även de är väsentligt mer detaljerade för centrala motparter (artikel 47 i förordningen om värdepapperscentraler respektive artiklarna 16 och 50 a–50 d i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister). Båda förordningarna innehåller bestämmelser om ömsesidigt tillträde till marknader och annan infrastruktur (artikel 53 i förordningen om värdepapperscentraler respektive artiklarna 7 och 8 i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister). Båda förord- ningarna innehåller även bestämmelser om att samverkande länkar ska föregås av auktorisation (artiklarna 19.1 och 48 i förordningen om värde- papperscentraler) respektive föreläggas tillsynskollegiets bedömning (artiklarna 51–54 i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister). Förordningen om värdepapperscentraler innehåller därutöver bestämmelser om s.k. standardiserade och anpassade länkar som innebär att en värdepapperscentral blir deltagare hos en annan värdepapperscentral på samma eller liknande villkor som andra deltagare (artiklarna 50–52). I förordningen om värdepapperscentraler har ändringar gjorts i vissa andra rättsakter. Anmälda avvecklingssystem i enlighet med finality- direktivet ska anmälas till och inte till kommissionen (artikel 70). Definitionen av en värdepapperscentral i MiFID II ändras genom hänvis- ning till denna förordning (artikel 71). En regel om utebliven avveckling i blankningsförordningen, dvs. och rådets förordning (EU) nr 236/2012 av om blankning och vissa aspekter av kreditswappar, utgår med anledning av att motsvarande regler ska gälla enligt denna förordning (artikel 72). Slutligen innehåller artikel 73 regler om avgränsningen mellan denna förordning respektive MiFID II En värdepapperscentral som tillhandahåller tjänster som är uppräknade i avsnitten A och B i bilagan till förordningen undantas från Prop. 2015/16:10 tillämpningsområdet för MIFID II respektive MiFIR, medan en värde- papperscentral som därutöver tillhandahåller investeringstjänster ska omfattas av reglerna i MiFID II med vissa undantag och hela MiFIR. 5.12Det fortsatta arbetet inom EU Av förordningen om värdepapperscentraler följer att ska utarbeta förslag till s.k. tekniska standarder på ett stort antal områden. Enligt förordningen delegeras befogenhet till kommissionen att anta dessa tekniska standarder i form av delegerade akter eller genomförandeakter enligt artikel 290 respektive 291 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Enligt förordningen ska medlemsstaterna utse en behörig myndighet som ska svara för auktorisation och tillsyn av värdepapperscentraler som är etablerade inom deras territorium. Denna behöriga myndighet hade vissa inledande rapporteringsskyldigheter, bl.a. att senast delge en förteckning över relevanta nyckelbestämmelser i den bolagsrätt och annan liknande rätt enligt vilken värdepapper utfärdas. Behöriga myndigheter som har utsetts till följd av MiFID, prospekt- direktivet, dvs. och rådets direktiv /71/EG av om de prospekt som skall offentliggöras när värde- papper erbjuds till allmänheten eller tas upp till handel och om ändring av direktiv /34/EG, och säkerhetsdirektivet ska vara behöriga även för tillsynen av vissa andra delar i förordningen (artiklarna 4.2, 4.3 och 5.3 andra stycket samt 8.1). Det ålåg medlemsstaterna att senast anta, offentliggöra och meddela kommissionen de åtgärder som är nödvändiga till följd av ändringen av finality-direktivet (artikel 70, se även avsnitt 12.2). Medlemsstaterna ska vidare underrätta kommissionen och om de administrativa sanktioner som är tillämpliga på de omständigheter som anges i artikel 63 (artikel 61.1). Reglerna om avvecklingsdisciplin i artiklarna 6 och 7 ska tillämpas från tidpunkten för ikraftträdandet av relevanta delegerade akter (artikel 76.4 och 76.5), medan rapporteringskraven i artikel 9 för företag som internaliserar avveckling ska tillämpas från tidpunkten för ikraftträdandet av motsvarande genomförandeakt (artikel 76.6). lade fram förslag till tekniska standarder för tillsyn på ett antal områden som är relevanta för auktorisationen av en värdepapperscentral, bl.a. avseende proceduren för att bevilja auktorisation, vissa försiktighetskrav och, i förekommande fall, regler om anknutna banktjänster. efter det att de träder i kraft ska en värdepapperscentral ansöka om auktorisation i enlighet med förordningen (artikel 69.2). Intill dess auktorisation har beslutats enligt förordningen ska nationella regler om auktorisation och erkännande av värdepapperscentraler fortsätta att gälla (artikel 69.4). ska, i samarbete med Europeiska bankmyndigheten () och behöriga och relevanta myndigheter, rapportera om bl.a. avveck- lingseffektiviteten, lämpligheten av sanktioner för utebliven avveckling 2015/16:10 med hänsyn tagen till de finansiella instrumentens likviditet, avveckling vid sidan av avvecklingssystem för värdepapper och förekomsten av gränsöverskridande tjänster (artikel 74). Kommissionen ska genomföra en över- syn av förordningen och lägga fram en rapport för Europarlamentet och rådet tillsammans med eventuella lämpliga förslag (artikel 75). Ändringar i svensk rätt Regeringens förslag: Lagstiftningsåtgärder vidtas i den utsträckning förordningen om värdepapperscentraler förutsätter att kompletterande bestämmelser införs i svensk rätt. Dessutom ska de bestämmelser i svensk rätt som kommer i konflikt med förordningen ändras eller De ändringar som behöver göras i svensk rätt med anledning av förordningen om värdepapperscentraler genomförs i huvudsak i Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. , med instämmande av , anser dock att ändringar i svensk rätt även bör göras för att förbättra skyddet för investerare genom en utvidgning av tillämpningsområdet för regelverket för registrering av äganderätt och andra rättigheter till finansiella instrument till att omfatta även instrument registrerade av värdepappersinstitut. Skälen för regeringens förslag: En EU-förordning är direkt tillämplig i varje medlemsstat. En sådan rättsakt varken ska eller får inkorporeras i eller transformeras till nationell rätt. Några särskilda åtgärder för att genomföra förordningen om värdepapperscentraler i svensk rätt får därför i princip inte vidta. Som redogörs för i avsnitt 5 förutsätter dock vissa regler i förordningen att en rad olika bestämmelser införs i Det krävs bl.a. att varje medlemsstat ska utse en behörig myndighet som ska svara för att uppgifterna enligt förordningen utförs. Vidare fordras att denna myndighet ges de befogenheter som den ska ha enligt förordningen, samt att medlemsstaterna inför sanktioner mot överträdelser av reglerna i förordningen. Vilka regler i förordningen som förutsätter att bestämmelser i nationell rätt införs framgår i huvudsak av att det i förordningen anges att ”medlemsstaterna ska säkerställa att…”, ”medlemsstaterna ska se till att…”, medlemsstaterna ska ”fastställa vilka krav som ska gälla i sådana fall” och liknande formuleringar. regler riktar sig alltså, i likhet med det som gäller för EU-direktiv, i första hand till medlemsstaterna. En rad andra regler i förordningen riktar sig däremot direkt till värdepapperscentralerna, de behöriga myndigheterna eller andra offentliga organ eller enskilda parter. dock inte att några lagstiftningsåtgärder vidtas. I övrigt bör lagstiftningsåtgärder vidtas i den utsträckning svensk rätt Prop. 2015/16:10 kommer i konflikt med förordningens regler. framför svensk nationell rätt. För att undvika normkonflikter bör dock de svenska bestämmelser som strider mot förordningens regler upphävas eller anpassas till förordningen. Bestämmelser för de företag som i svensk rätt motsvarar värdepappers- centraler i förordningen, nämligen centrala värdepappersförvarare, finns i huvudsak i kontoföringslagen. I fråga om termerna värdepapperscentral respektive central värdepappersförvarare, se avsnitt 6.2. I vissa avse- enden finns det bestämmelser i kontoföringslagen som överlappar reglerna i förordningen och som därför behöver upphävas. Det gäller särskilt bestämmelserna om auktorisation av centrala värdepappersför- varare i 2 kap. samma lag. I andra avseenden finns det bestämmelser i kontoföringslagen som behöver ändras i sak, men som till följd av förordningen ändå ska finnas i svensk lag. Det gäller inte minst bestäm- melserna om tillsyn i 9 kap. samma lag. De ändringar som krävs för att anpassa svensk rätt till förordningen bör därför i huvudsak göras i kontoföringslagen, eftersom det är främst den lagen som reglerar de frågor som omfattas av förordningens tillämpningsområde. I avsnitt 7 föreslås dock betydande ändringar i aktiebolagslagen. I lagen om värdepappersmarknaden finns bestämmelser om clearing- verksamhet och clearingorganisationer. Dessa bestämmelser behandlas i avsnitt 6.5. När det gäller Svenska Fondhandlareföreningens och Svenska Bank- föreningens synpunkter konstaterar regeringen att det inte är möjligt att inom ramen för förevarande lagstiftningsärende behandla frågan om en utvidgning av tillämpningsområdet för 6 kap. kontoföringslagen (jfr avsnitt 7.3). Regeringens förslag: Termen central värdepappersförvarare i svensk rätt ersätts med termen värdepapperscentral. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. Skälen för regeringens förslag: Innan kontoföringslagen trädde i kraft hade ett bolag, , ett s.k. legal- monopol på kontoföring av finansiella instrument i . monopol avses i detta sammanhang att endast Värdepapperscentralen fick utföra kontoföring av finansiella instrument i avstämnings- Genom kontoföringslagen avskaffades monopolet och det blev i stället möjligt för en bredare krets av juridiska personer att få auktorisa- tion som central värdepappersförvarare med behörighet att registrera finansiella instrument i avstämningsregister (prop. 1997/98:160). Anledningen till att termen central värdepappersförvarare valdes vid införandet av kontoföringslagen var att regeringen ansåg att det fanns skäl för att ansluta till den i internationella sammanhang vedertagna be- teckningen CSD, som är en förkortning av den engelska termen Central Securities Depository (a. prop. s. 96 f.). Regeringen ansåg däremot att termen central kontoförare inte borde väljas, eftersom det fanns en förväxlingsrisk mellan den termen och termen kontoförande institut. Den motsvarande termen central värdepappersförvarare definierades i kontoföringslagen som ett företag som har auktorisation enligt 2 kap. samma lag att kontoföra finansiella instrument i avstämningsregister (1 kap. 3 §). Termen värdepapperscentral definieras i förordningen om värdepap- Det ska röra sig om en juridisk person som dels driver ett avvecklingssystem för värdepapper, dels tillhandahåller minst ytterligare en huvudtjänst enligt avsnitt A i bilagan till förordningen (artikel 2.1.1). Med ett sådant avvecklingssystem avses i huvudsak detsamma som i artikel 2 a i finality-direktivet (artikel 2.1.10). Det anges dock särskilt att verksamheten ska bestå i utförandet av överföringsuppdrag i förord- ningens mening, dvs. avseende värdepapper, och att sådana avvecklings- system som drivs av en central motpart inte avses. I fråga om uttrycket central motpart finns det i förordningen en hänvisning till en definition i förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktions- register (artikel 2.1.16). De övriga huvudtjänster som en värdepappers- central får utföra är dels ursprunglig registrering av värdepapper i ett kontobaserat system (notarietjänst), dels tillhandahållande och förande av värdepapperskonton på den högsta nivån (central kontoföringstjänst). finns således en slags hierarki av konton vid kontoföring av finansiella Förordningen innebär att endast auktoriserade värdepapperscentraler, inklusive centralbanker som fungerar som värdepapperscentraler, får driva avvecklingssystem för värdepapper (artikel 18.2). och vissa andra offentliga organ är dock undantagna från kraven på auktorisation av och tillsyn över värdepapperscentraler, såvida de inte inrättar ”en separat enhet” för driften av avvecklingssystemet (skäl 9). Definitionen av termen värdepapperscentral i förordningen om värde- papperscentraler är därmed inte identisk med definitionen av termen central värdepappersförvarare i kontoföringslagen. högsta nivån sker emellertid i avstämningsregister i svensk rätt. fallet innebär kontoföring i avstämningsregister enligt definitionen i kontoföringslagen ett ”tillhandahållande och förande av värdepappers- konton på högsta nivå” enligt definitionen i förordningen (i fråga om konton på den högsta nivån, se vidare avsnitt 7.1). Det finns därmed en överensstämmelse mellan förordningen och kontoföringslagen som innebär att den som är central kontoförare enligt svensk rätt i praktiken också utför en huvudtjänst enligt förordningen. Det är därmed inte sagt att alla registreringsåtgärder i avstämningsregister sker på den högsta nivån (se vidare avsnitt 7.1). definitionen i förordningen, eftersom de inte tillhandahåller och för konton av ifrågavarande slag (se avsnitt 10). Med ett avvecklingssystem enligt artikel 2 a i finality-direktivet avses förenklat sett ett formellt arrangemang mellan tre eller flera deltagare med gemensamma regler och standardiserade arrangemang för clearing eller för att utföra överföringsuppdrag mellan deltagarna. uppdragen kan avse såväl penningbelopp (betalningar) som överföring av äganderätten till värdepapper (artikel 2 i i direktivet). som bedriver kontoföring inom EU torde också driva ett avvecklings- system enligt finality-direktivet. För del är det också fallet med , som driver VPC-systemet (se avsnitt 4.2.5). Vid genomförandet av finality-direktivet i svensk rätt gjordes bedömningen att VPC-systemet skulle anmälas till kommissionen som ett avvecklings- system enligt direktivet (prop. 1999/2000:18 s. 47–49). Även om driften av ett avvecklingssystem för värdepapper inte är en förutsättning för att anses som en central värdepappersförvarare enligt kontoföringslagen, är det alltså i praktiken svårt att se hur en central värdepappersförvarare ska kunna bedriva sin verksamhet utan att omfattas av definitionen av värdepapperscentral i förordningen. Det är däremot givetvis möjligt att driva ett avvecklingssystem som avser betalningar, vilket t.ex. är fallet med den verksamhet som bedrivs av , dvs. Bankgirot (se och riksbank, Utvärdering av Bankgirocentralen BGC AB:s betalningssystem 2010, dnr 10-6463). Eftersom ett sådant avvecklingssystem inte avser värdepapper, omfattas inte den som driver systemet av definitionen av värdepapperscentral i förordningen. Det avvecklingssystem som drivs av , dvs. RIX-systemet, omfattas inte heller av förordningens tillämpningsområde. Det beror på dels att systemet avser betalningar och inte överföring av värdepapper, dels att inte utför någon annan huvudtjänst enligt bilaga A till förordningen. Att får tillhandahålla system för avveckling av betalningar framgår av 6 kap. 7 § lagen (1988:1385) om riksbank (riksbankslagen). Som framgår ovan skulle det i och för sig vara möjligt för att driva ett avvecklingssystem även för värde- papper utan att omfattas av de krav i förordningen som gäller auktorisa- tion och tillsyn (skäl 9). Med tanke på att förordningen är direkt tillämplig och innehåller såväl rättigheter som skyldigheter för värdepapperscentraler, framstår det som olämpligt att behålla termen central värdepappersförvarare och den ovan berörda definitionen av den termen i svensk rätt. Det gäller inte minst med tanke på att förordningen förutsätter att inför vissa bestäm- melser som kompletterar förordningen. Tillämpningen av olika defini- tioner och termer skulle innebära en osäkerhet och i betydande mån för- svåra för och de berörda företagen med tanke på denna koppling mellan förordningen och svensk lag. Det torde inte heller vara praktiskt möjligt att driva verksamhet som central värdepappers- förvarare utan att omfattas av förordningens tillämpningsområde. Det kan visserligen anföras som ett argument mot användningen av termen värdepapperscentral att det för tankarna till Värdepappers- centralen , som tidigare hade ett legalmonopol för kontoföring av finansiella instrument. Den verksamheten bedrivs dock numera av , vars firma inte innebär någon risk för förväxling. Med hänsyn till det anförda bör termen central värdepappersförvarare i svensk rätt ersättas med termen värdepapperscentral. Någon definition av den senare termen bör dock inte göras i svensk lag. I stället bör en hän- visning till definitionen i artikel 2.1.1 i förordningen tas in i konto- föringslagen. Definitionen av denna term i förordningen omfattar alla värdepapperscentraler som är etablerade inom EES. Det innebär att termen värdepapperscentral omfattar betydligt fler företag än termen 2015/16:10 central värdepappersförvarare. Endast de värdepapperscentraler som är etablerade i ska ansöka om tillstånd hos den behöriga myndig- heten i (se avsnitt 8.1). Det är framför allt sådana värdepappers- centraler som denna myndighet utövar tillsyn över. Termen värdepapperscentral från tredjeland definieras också i förord- ningen (artikel 2.1.2). En sådan värdepapperscentral är etablerad i tredje- land, dvs. Även i detta fall talar övervägande skäl emot att en avvikande definition görs i svensk rätt, varför en hänvisning till definitionen i förordningen bör tas in i kontoföringslagen. Utöver ändringar i kontoföringslagen innebär den ändrade terminolog- in att följdändringar måste göras i en mängd olika lagar och andra före- skrifter. Lagrådet anser att de i lagrådsremissen föreslagna definitionerna av termen värdepapperscentral brister i tydlighet, bl.a. genom att de skiljer mellan värdepapperscentral, svensk värdepapperscentral och utländsk värdepapperscentral, som de föreslagna bestämmelserna i flertalet fall avser värdepapperscentraler utan begränsning. Bestäm- melsernas räckvidd blir därmed oklar. Detta berör inte enbart tillämp- ningsområdet av föreslagna ändringar i kontoföringslagen, utan även ändringar i 1 kap. 10 a och 10 b §§ aktiebolagslagen (2005:551), 16 kap. 10 a § , 2 § lagen (2000:35) om byte av redovisningsvaluta i finansiella företag, 4 kap. 11 och 12 §§ lagen (2004:46) om värdepap- persfonder samt 30 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Regeringen instämmer i Lagrådets bedömning att tillämpningsområdet i förekommande fall kan behöva förtydligas genom en mer enhetlig definition av termen värdepapperscentral. Både av detta skäl, och med hänvisning till den ovan angivna nyttan av enhetliga definitioner, föreslår regeringen därför att definitionen av termen värdepapperscentral ut- formas så att den överensstämmer med den som finns i förordningen om värdepapperscentraler. Det blir därmed tydligt att en värdepapperscentral tillhandahåller huvudtjänster på grundval av auktorisation av den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten och har rätt att göra det inom EU, i realiteten EES (artiklarna 2.1.1, 16.1 och 23 i förordningen). Att en värdepapperscentral är etablerad inom EES framgår även indirekt av den separata definition av värdepapperscentral från tredjeland, som alltså är etablerad utanför EES (artikel 2.1.2 i förordningen). I den mån tillämp- ningsområdet begränsas till svensk värdepapperscentral bör detta anges i relevanta fall. Regeringens förslag: Rubriken till kontoföringslagen ändras till lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertaler remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. föreningen, med instämmande av , föreslår att rubriken ändras till lagen om kontoföring av finansiella instrument och Enligt föreningarna är bestämmelserna om konto- föring i kontoföringslagen av mycket stor betydelse. Av den anledningen Prop. 2015/16:10 bör kontoföringen anses vara huvudsaken i lagen, vilket även bör framgå av dess rubrik. Skälen för regeringens förslag: Kontoföringslagen har sitt ursprung i den numera upphävda aktiekontolagen (1989:827). Innan förordningen om värdepapperscentraler började gälla fanns det inte någon harmoni- serad lagstiftning inom EU i fråga om sådan verksamhet som omfattas av förordningens tillämpningsområde. I denna proposition föreslås ett stort antal ändringar i kontoförings- lagen. Många av ändringarna avser näringsrättslig reglering av värdepap- perscentraler, bl.a. avseende tillsyn och sanktioner. I syfte att markera att förslagen i propositionen innebär en betydande omarbetning av lagen, att den innehåller väsentliga inslag av rörelsereglering och att den kompletterar förordningen om värdepapperscentraler, bör rubriken till lagen ändras till lagen om värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument. Lagens rubrik kommer därigenom att knyta an till förordningens beteckning. Regeringen instämmer visserligen i det som och anför om betydelsen av bestäm- melserna om kontoföring i kontoföringslagen, dvs. de i huvudsak civil- rättsliga bestämmelserna, men anser inte att det utgör tillräckliga skäl för att ändra rubriken till lagen i enlighet med föreningarnas förslag. Före- ningarna hänvisar även till det som de framför om att bestämmelserna i kontoföringslagen bör vara generella och inte bara omfatta kontoföring i en värdepapperscentral eller av en förvaltare som är godkänd av en värdepapperscentral. Denna fråga behandlas i avsnitt 7.3. 6.4Kontoföringslagens tillämpningsområde och termen finansiella instrument Regeringens förslag: Definitionen av termen finansiella instrument i kontoföringslagen förtydligas på så sätt att det uttryckligen anges att även aktier och vissa utpekade aktierelaterade rättigheter i privata aktiebolag som är avstämningsbolag omfattas av lagens tillämp- ningsområde.