prop · H20385 · 2015-03-17 00:00:00 — Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller övergripande mål för den kommunala vuxenutbildningen. I tredje stycket anges vilka som ska prioriteras när resurserna är begränsade, nämligen de som har fått minst utbildning (prop. 2009/10:165 s. 839). Ändringen innebär att de som fått minst utbildning ska prioriteras endast när det gäller vuxenutbildning på gymnasial nivå. När det gäller vuxenutbildning på grundläggande nivå och i svenska för invandrare har en person rätt att delta i sådan utbildning under de förutsättningar som anges i skollagen, se 20 kap. 11 och 31 §§ skollagen. Någon prioritering ska inte göras när utbildning erbjuds en person som har rätt att delta i sådan utbildning inom den kommunala vuxenutbildningen. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen reglerar innehållet i vuxenutbildning. Ändringen i andra stycket innebär att vuxenutbildning förutom på grundläggande och gymnasial nivå även ska tillhandahållas som svenska för invandrare. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen reglerar syftet med vuxenutbildning. I tredje stycket anges syftet med utbildning i svenska för invandrare. Stycket motsvarar, med en redaktionell ändring, nuvarande 22 kap. 3 §. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Någon ändring i sak är inte avsedd. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgifter för utbildning. I andra stycket preciseras att bestämmelsen i det stycket gäller inom utbildning på grundläggande eller gymnasial nivå. Det innebär ingen ändring i sak. Tredje stycket innebär att elever inom utbildning i svenska för invandrare utan kostnad ska ha tillgång till böcker och andra lärverktyg som behövs för en tidsenlig utbildning. Huvudmannen får dock besluta att elever ska hålla sig med enstaka egna lärverktyg. Det nya stycket motsvarar nuvarande 22 kap. 5 § andra stycket. Ändringarna är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen finns bestämmelser om individuella studieplaner. Första stycket ändras så att skyldigheten att ansvara för att det upprättas en individuell studieplan för varje elev läggs på hemkommunen. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätten att fullfölja utbildningen. Ett nytt fjärde stycke förs in som innebär att rätten att fullfölja utbildningen även omfattar den vars utbildning i svenska för invandrare har upphört antingen på grund av att huvudmannen har ansett att eleven saknar förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen eller annars inte gör tillfredställande framsteg, eller på grund av att eleven frivilligt har avbrutit sin utbildning i svenska för invandrare. Även dessa elever ska på nytt beredas sådan utbildning om det finns särskilda skäl för det. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Motsvarande bestämmelser om rätten att fullfölja utbildningen finns i nuvarande 22 kap. 16 och 17 §§ skollagen. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen är ny och reglerar hemkommunens skyldighet att se till att den som avser att påbörja en utbildning på grundläggande nivå erbjuds studie- och yrkesvägledning. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen innehåller bestämmelser om omfattningen av vuxenutbildning i svenska för invandrare. Första stycket motsvarar nuvarande 22 kap. 6 §. I andra stycket, som är nytt, åläggs huvudmannen en skyldighet att verka för att undervisningen erbjuds på tider som är anpassade efter elevens behov. Därutöver finns i 25 § bestämmelser om huvudmannens skyldighet att verka för att elevens utbildning i svenska för invandrare kan kombineras med andra aktiviteter. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. I paragrafen finns bestämmelser om samverkan med arbetslivet. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 kap. 7 §, med det tillägget att huvudmannen ska verka för att utbildning i svenska för invandrare kan bedrivas under tid för vilken eleven får ersättning enligt socialförsäkringsbalken även på grund av föräldraledighet och inte endast på grund av sjukdom eller skada. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. Paragrafen reglerar att utbildningen ska kunna kombineras med förvärvsarbete. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 kap. 8 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.5. Paragrafen reglerar huvudmannens ansvar för samråd. Paragrafen motsvarar, med en viss språklig ändring, nuvarande 22 kap. 9 §. Ingen ändring är avsedd i sak. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen reglerar kommunens ansvar för att erbjuda utbildning i svenska för invandrare. Paragrafen har utformats i enlighet Lagrådets synpunkter. Första stycket motsvarar i huvudsak nuvarande 22 kap. 11 § första stycket med den ändringen att det tydligt framgår att det är hemkommunens skyldighet att se till att utbildning i svenska för invandrare erbjuds dem som enligt 31 § första stycket har rätt att delta i utbildningen. Andra stycket är nytt och reglerar vilken kommun som är skyldig att se till att utbildning i svenska för invandrare erbjuds sådana finska medborgare som stadigvarande arbetar i en svensk kommun, men är bosatta i nära gränsen till och som har rätt att delta i utbildningen enligt 31 § andra stycket. Ansvarig är den kommun där den finske medborgaren stadigvarande arbetar. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. I paragrafen finns bestämmelser om kommunens ansvar för att aktivt verka för att nå dem i kommunen som har rätt till utbildning i svenska för invandrare och för att motivera dem att delta i utbildningen. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 kap. 11 § andra och tredje styckena och 12 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen är ny. I paragrafen anges att hemkommunen är skyldig att se till att den som avser att påbörja en utbildning i svenska för invandrare erbjuds studie- och yrkesvägledning. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. Paragrafen reglerar vem som har rätt att delta i vuxenutbildning i svenska för invandrare. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Paragrafen motsvarar i huvudsak nuvarande 22 kap. 13 §. I andra stycket har dock ordet ”kommunen” ersatts med uttrycket ”en svensk kommun” så att det framgår vilken kommun som avses. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.3. I paragrafen finns bestämmelser om undantag från rätten att delta i utbildning i svenska för invandrare. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 kap. 14 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen anges att huvudmannen beslutar om en person ska tas emot till utbildning i svenska för invandrare. Paragrafen motsvarar nuvarande 22 kap. 15 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om individuella studieplaner. Första stycket ändras så att skyldigheten att ansvara för att det upprättats en individuell studieplan för varje elev läggs på hemkommunen. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.2. Paragrafen är ny och reglerar hemkommunens skyldighet att se till att den som avser att påbörja en särskild utbildning för vuxna på grundläggande nivå erbjuds studie- och yrkesvägledning. Paragrafen behandlas i avsnitt 7.1. I paragrafen anges inom vilka utbildningsområden som uppgifter får överlämnas på entreprenad. Ändringen innebär att skolformen utbildning i svenska för invandrare tas bort. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen reglerar överlämnande av vissa uppgifter som innefattar myndighetsutövning. Andra stycket ändras på så sätt att andra meningen tas bort. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Kommunen har redan enligt första meningen i stycket möjlighet att överlämna den myndighetsutövning som hör till rektors uppgifter när det gäller vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen regleras samverkan med kommuner och landsting. Första stycket ändras på så sätt att utbildning i svenska för invandrare tas bort. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. I andra stycket preciseras det att bestämmelsen, liksom tidigare, avser uppgifter inom vuxenutbildning på grundläggande och gymnasial nivå. Detta medför ingen ändring i sak. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen anges vilka bestämmelser som finns i kapitlet. Paragrafen ändras på så sätt att utbildning i svenska för invandrare i uppställningen ersätts med vuxenutbildning i svenska för invandrare. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen reglerar utbildning för intagna i kriminalvårdsanstalt. Ändringen innebär att skolformen utbildning i svenska för invandrare Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätten att delta i en folkhögskolas utbildning som motsvarar utbildning i svenska för invandrare. Ändringarna innebär att utbildning i svenska för invandrare ersätts med vuxenutbildning i svenska för invandrare och en folkhögskolas motsvarande utbildning. Ändringarna är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. I paragrafen anges vilka bestämmelser om utbildning i svenska för invandrare som gäller en folkhögskolas motsvarande utbildning. Ändringarna i första stycket är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen reglerar till vem anmälan om att delta i en folkhögskolas utbildning ska lämnas. Paragrafen ändras genom att utbildning i svenska för invandrare ersätts med vuxenutbildning i svenska för invandrare. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att en elev ska förklaras vara behörig att delta i utbildning i folkhögskola som motsvarar utbildning i svenska för invandrare. Paragrafen ändras på så sätt att utbildning i svenska för invandrare ersätts med vuxenutbildning i svenska för invandrare. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av beslut av en kommun eller ett landsting hos . Ändringarna är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Eftersom beslut av en kommun om mottagande ska regleras i 20 kap. 33 § i stället för i nuvarande 22 kap. 15 § innebär ändringen i första stycket nionde punkten att en hänvisning görs till den förstnämnda paragrafen och att hänvisningen till 22 kap. 15 § tas bort. Ändringen i första stycket tionde punkten innebär att hänvisningen till nuvarande 22 kap. 16 § andra stycket tas bort. Beslut av en kommun om att utbildning i svenska för invandrare ska upphöra kommer i stället, liksom beslut som avser annan vuxenutbildning, att regleras i 20 kap. 9 § andra stycket. Ändringen i första stycket elfte punkten innebär att hänvisningen till nuvarande 22 kap. 17 § tas bort. Beslut av en kommun att på nytt bereda utbildning i svenska för invandrare kommer i stället att regleras i 20 kap. 9 § fjärde stycket. Ändringarna innebär inte någon ändring i sak. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Lagändringarna träder i kraft men ska tillämpas . Äldre bestämmelser ska gälla till utgången av . Därefter ska de nya bestämmelserna tillämpas för alla berörda elever. Pågående kurser i svenska för invandrare övergår till kurser inom vuxenutbildning i svenska för invandrare. De elever som mottagits till utbildning i svenska för invandrare enligt de gamla bestämmelserna ska anses mottagna till vuxenutbildning i svenska för invandrare enligt de nya bestämmelserna. Bestämmelserna behandlas i avsnitt 8.2. 10.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1986:163) om rätt till ledighet för utbildning i svenska för invandrare Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till ledighet från anställning för utbildning i svenska för invandrare. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I första stycket ersätts utbildning i svenska för invandrare med vuxenutbildning i svenska för invandrare. hänvisningen till 22 kap. till de nya bestämmelserna i 20 kap. skollagen i fråga om motsvarande utbildning vid folkhögskola. Ändringarna är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till ledighet från arbete för att delta i vuxenutbildning i svenska för invandrare efter överenskommelse vid samråd. Paragrafen har utformats i enlighet med Första stycket ändras på så sätt att utbildning i svenska för invandrare ersätts med vuxenutbildning i svenska för invandrare. ändras hänvisningen till 22 kap. till de nya bestämmelserna i 20 kap. skollagen i fråga om motsvarande utbildning vid folkhögskola och hänvisningen till 22 kap. 9 § skollagen till nya 20 kap. 27 §. I andra stycket ändras hänvisningen till 22 kap. till de nya bestämmelserna i 20 kap. skollagen i fråga om motsvarande utbildning Ändringarna innebär inte någon ändring i sak utan är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. 10.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2010:197) om etableringsinsatser för vissa nyanlända invandrare Paragrafen innehåller bestämmelser om etableringsplanens utformning, omfattning och innehåll. Andra stycket första punkten ändras på så sätt att utbildning i svenska för invandrare ersätts med vuxenutbildning i svenska för invandrare. Ändringen är en följd av att utbildning i svenska för invandrare inte längre ska vara en egen skolform inom skolväsendet utan i stället ska ingå i skolformen vuxenutbildning. Paragrafen behandlas i avsnitt 5.2. Sammanfattning av betänkandet vuxenutbildning på grundläggande nivå – en översyn för ökad individanpassning och effektivitet (SOU 2013:20) Utredningens uppdrag (dir. 2011:92 och 2012:117) är främst att se över den kommunala vuxenutbildningen på grundläggande nivå, i syfte att öka anpassningen av utbildningen efter individers behov och förutsättningar. Utredningen ska bl.a. underlätta för de studerande att kombinera sina studier med annan utbildning eller arbete. Utredningen ska också undersöka hur väl utbildningen anpassas till olika målgrupper, framför allt studerande med funktionsnedsättning och romer. Därutöver ska utredningen analysera den höga andelen högutbildade som studerar på grundläggande nivå och studera kommunernas organisation och styrning av utbildningen. En annan del av uppdraget avser studie- och yrkesvägledning, individuella studieplaner och validering. Utredningen ska analysera och vid behov föreslå åtgärder för att förbättra dessa insatser inom hela vuxenutbildningen, men främst inom komvux. Utredningen ska också kartlägga den ekonomiska situationen för studerande i hela komvux och se över studiemedelssystemet när det gäller studerande på grundläggande nivå. De förändringar som föreslås på studiestödsområdet ska förbättra förutsättningarna för studerande att fullfölja studierna, samt förbättra möjligheterna för låntagare att betala tillbaka sina studieskulder. Därutöver ska utredningen lämna förslag på hur ett aktivitetskrav inom komvux kan utformas. Komvux på grundläggande nivå Komvux på grundläggande nivå är en liten men betydelsefull del av vuxenutbildningen. Totalt studerade 33 000 elever inom komvux på grundläggande nivå . Utbildningen är en rättighet för vuxna som saknar kunskaper motsvarande och som har förutsättningar att tillgodogöra sig utbildningen. Utbildningen syftar till att ge sådana kunskaper som behövs för att delta i samhälls- och arbetslivet samt att möjliggöra fortsatta studier. Utgångspunkten ska vara den enskildes behov och förutsättningar. De studerande inom komvux på grundläggande nivå är en heterogen grupp. Nio av tio studerande är födda utomlands. En tredjedel har tidigare studerat på eftergymnasial nivå medan andra är analfabeter eller har en mycket kort tidigare utbildning. Majoriteten av de studerande är kvinnor och hälften är . De studerande läser framför allt kurser i svenska som andraspråk, engelska och matematik. De flesta som studerar på grundläggande nivå fortsätter sina studier på gymnasial nivå. Ett problem med komvuxstudier på grundläggande nivå är att av kursdeltagarna avbryter sin kurs och att av de studerande avbryter någon kurs (könsuppdelad statistik saknas vad gäller detta). Brister i dagens system Bristande individanpassning och flexibilitet Trots att styrdokumenten ställer höga krav på individanpassning visar utredningens kartläggning att det finns stora skillnader mellan kommuner i hur väl komvux på grundläggande nivå utgår ifrån individers behov. Möjligheterna att studera på flexibla tider och under flexibla former är i många fall begränsade. Exempelvis är det endast en tredjedel av kommunerna som erbjuder kvällskurser och i fyra av tio kommuner är det inte möjligt att läsa svenska som andraspråk på heltid. Utredningen kan även konstatera att individuella studieplaner visserligen upprättas för de allra flesta studerande men att planerna inte används aktivt. Även möjligheten att kombinera studier mellan olika skolformer är ofta begränsad. Andra områden där utredningen ser brister är uppföljning och utvärdering av verksamheten. Många kommuner arbetar inte heller aktivt med att söka upp personer som har rätt till utbildning. Validering av de studerandes tidigare kunskaper kan också användas mer systematiskt än vad som sker . En kärv ekonomisk situation Utredningens kartläggning visar att studerande på grundläggande nivå i komvux har låga inkomster, både jämfört med studerande på gymnasial nivå och jämfört med genomsnittet i riket. För heltidsstuderande på grundläggande nivå var den disponibla inkomsten i genomsnitt . På den gymnasiala nivån var motsvarande belopp . För många, framför allt på den grundläggande nivån, utgjorde olika former av bidrag en väsentlig del av försörjningen då mer än hälften saknade inkomst från arbete . Studerande på grundläggande nivå lever dessutom ofta i familjer med svag ekonomi, vilket gör det svårare att få ekonomiskt stöd från familjen . Många får problem med att betala tillbaka sina studielån Hälften av de som studerar på grundläggande nivå inom komvux har studiemedel från () och drygt en tredjedel av dem med studiemedel tar studielån. Även om andelen som lånar är begränsad får många problem med att betala tillbaka sina lån. Återbetalningsproblemen är störst för dem som inte fortsätter studierna efter den grundläggande nivån. Av dem som enbart studerar på grundläggande nivå är det mer än hälften som får ett krav på betalning överlämnat till . utredningen har tagit fram visar dessutom att betalningsproblemen ofta är långvariga, trots att studieskulderna är relativt små. förklaringen är mycket låga inkomster efter avslutad utbildning. låntagare ansöker inte heller om nedsättning av det belopp som ska betalas, trots att sådan nedsättning kan medges för den som har låg inkomst. Ett annat problem som utredningen har uppmärksammat är att antalet veckor med studiemedel inte räcker till för vissa studerande på grundläggande nivå inom komvux. Bedömningen av hur många studiemedelsveckor en person har rätt till utgår enbart från längden på den tidigare utbildningen, även om utbildningsbehovet påverkas av fler faktorer. Ett otillräckligt antal veckor kan ibland få till följd att studerande inte kan fullfölja sina studier. Utredningens förslag och bedömningar Utredningens förslag syftar till att öka individanpassningen och effektiviteten inom komvux på grundläggande nivå. Då utredningen bedömer att det nuvarande regelverket i huvudsak är tillräckligt och att det möjliggör en flexibel utbildning, är det framför allt andra åtgärder än förändringar i styrdokumenten som utredningen ser behov av. För detta krävs ett höjt politiskt intresse för utbildningen både nationellt och lokalt. Många grupper gynnas av ökad individanpassning En övergripande slutsats är att många målgrupper gynnas av en ökad individanpassning inom komvux på grundläggande nivå. Det gäller inte minst för studerande med funktionsnedsättning och för romer som inte har fullföljt . Utredningen föreslår därför inga särlösningar riktade till vissa studerandegrupper utan lämnar förslag för att öka individanpassningen generellt. Även utlandsfödda studerande med högskoleutbildning från sitt tidigare hemland gynnas enligt utredningens bedömning av en ökad individanpassning. Utredningens analys visar att problemet med att högutbildade studerar på grundläggande nivå delvis överdrivs och att det finns rimliga skäl för denna målgrupp att studera på grundläggande nivå, framför allt i ämnet svenska som andraspråk. har det skett en renodling av de högutbildades studier på grundläggande nivå, där det i något högre grad än tidigare är fokus på det svenska språket. Detta anser utredningen är positivt. Kommunerna behöver vidta åtgärder Enligt utredningen är det framför allt kommunerna som behöver vidta åtgärder för att utbildningen på grundläggande nivå inom komvux ska förbättras. Utredningen ser att de skillnader som finns i kvalitet och flexibilitet till största delen beror på kommunernas prioriteringar, arbetssätt och tillämpning. Utredningen bedömer att kommunerna i de flesta fall kan utveckla verksamheten inom ramen för dagens regelverk. Kommunerna kan i högre grad använda sig av de verktyg som finns, bl.a. individuella studieplaner, validering, öppna studiemiljöer och inledande nivå bedömningar. Utredningen ser också behov av ett intensifierat arbete med systematisk uppföljning och en ökad samverkan med andra kommuner och även andra aktörer, däribland Arbetsförmedlingen. Kommunerna bör även i högre grad anpassa utformningen av kurser efter de studerandes behov, t.ex. genom att erbjuda svenska som andraspråk som heltidsstudier. Utredningen lämnar vissa förslag i syfte att förtydliga kommunens ansvar. Utredningen föreslår att hemkommunen blir skyldig att se till att den som avser att påbörja studier inom komvux och särvux på grundläggande nivå samt inom sfi, erbjuds studie- och yrkesvägledning. Utredningens bedömning är att vägledning är en nyckelfråga för en individanpassad och effektiv utbildning.