prop · H30331 · 2015-10-12 00:00:00 — bana finns även generella bestämmelser, till exempel väjningsplikt vid utfart från cykelbana mot en väg. En cyklist och en förare av moped klass II som ska färdas ut på en cykelpassage ska ta hänsyn till fordon som närmar sig passagen och får korsa vägen endast om det kan ske utan Cyklande ska färdas efter varandra. När det kan ske utan fara eller olägenhet för trafiken får de dock färdas i bredd. förare ska hålla minst en hand på styret. Mopedförare ska dessutom hålla båda fötterna på pedalerna eller fotstöden. Vad avser passagerare på cykel och moped klass II så får det inte sam- tidigt färdas fler på en cykel eller en moped än vad fordonet är byggt för. Om föraren fyllt 15 respektive får emellertid fler barn upp till färdas på en cykel eller en moped klass II om den har lämp- liga säten och effektivt skydd mot hjulekrarna. Vid färd med moped, både klass I och klass II, finns krav på att skyddshjälm ska användas medan det för färd med tvåhjulig cykel finns krav på att använda cykelhjälm eller annat huvudskydd för den som inte föreskrifter (VVFS 2004:174) om användning av cykelhjälm gäller fortfarande och där anges i de allmänna råden bland annat att annat huvudskydd än cykelhjälm bör anses som lämpligt om det har skyddsegenskaper som minst motsvarar cykelhjälmens, såsom Prop. 2015/16:31 skyddshjälm för motorcykel eller moped, småbarnshjälm, ridhjälm, skid- hjälm och inlineshjälm. Den som skjutsar ska se till att passagerare under använder sådant skydd. Varken moped klass I, moped klass II eller cykel får framföras på motorväg eller motortrafikled. Som nämnts under avsnitt 5.7.3 finns särskilda trafikregler i trafikförordningen för färd i terräng med motor- drivna fordon. I motsats till motordrivna fordon omfattas inte cykel av bestämmel- serna i terrängkörningslagen och terrängkörningsförordningen och får därför generellt framföras i terräng. En cyklist kan inte heller enligt lagen (1951:649) om trafikbrott dömas för rattfylleri som en förare av ett motordrivet fordon kan. Med stöd av lagen (1975:88) med bemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter och kommunikationer har regeringen genom trafik- förordningen meddelat föreskrifter för trafik på väg eller i terräng, p. Vidare har regeringen med stöd av 2 § samma lag i trafikförordningen bland annat överlåtit åt kommun och länsstyrelse att meddela särskilda trafikregler på väg och i terräng. I trafikförordningen finns även bemyn- diganden till kommuner och förvaltningsmyndigheter att meddela före- skrifter med särskilda trafikregler. Regeringen har även genom väg- märkesförordningen meddelat bestämmelser om trafik på väg och i terräng samt bestämmelser om anvisningar för trafik och utmärkning på väg och i terräng. 5.8.1Tillstånd till yrkesmässig trafik Bestämmelser om rätten att bedriva yrkesmässig trafik samt utövande av yrket återfinns i och rådets förordning (EG) nr 1071/2009 av om gemensamma regler beträffande de villkor som ska uppfyllas av personer som bedriver yrkesmässig trafik och om upphävande av rådets direktiv /26/EG. Yrkestrafiklagen (2012:210) och yrkestrafikförordningen (2012:237) innehåller komplet- terande bestämmelser till förordningen (EG) nr 1071/2009 samt bestäm- melser om vissa internationella vägtransporter. Ett företag som uppfyller villkoren i förordningen (EG) nr 1071/2009 får tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik. Enligt artikel 2 avses med yrkesmässig trafik dels sådan verksamhet som bedrivs av ett företag, som med motorfordon eller fordonskombinationer, transporterar gods för annans räkning (yrkesmässigt bedrivande av godstransporter på väg), dels sådan verksamhet som bedrivs av ett företag som, med motorfordon byggda och utrustade på sådant sätt att de är lämpliga att transportera fler än nio personer – inklusive föraren – och avsedda för detta ändamål, bedriver persontrafik för allmänheten eller särskilda användarkategorier 2015/16:31 mot ersättning som betalas av de transporterade personerna eller av organisatören (yrkesmässigt bedrivande av persontransporter på väg). Fordonsbegreppen i yrkestrafiklagen har samma betydelse som i lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Däremot sägs i förarbetena, propo- sitionen 2011/12:80, Nya lagar för yrkestrafik och taxi, s. 65, att ”[E]en definition av begreppet motorfordon finns i och rådets direktiv /46/EG av om fast- ställande av en ram för godkännande av motorfordon och släpvagnar till dessa fordon samt av system, komponenter och separata tekniska enheter som är avsedda för sådana fordon. Av artikel 3 i ramdirektivet framgår att med motorfordon avses alla färdigbyggda, etappvis färdig- byggda eller icke färdigbyggda motordrivna fordon som framdrivs av egen kraft och som har minst fyra hjul och en maximal konstruktions- hastighet som överstiger . Denna definition är dock inte uttryckligen tillämplig på trafiktillståndsförordningen. [ – – – ] Eftersom begreppet motorfordon inte definieras i trafiktillstånds- förordningen och det inte heller finns någon generellt inom EU tillämplig definition av begreppet måste grunden för bedömningen av trafiktillståndsförordningens tillämpningsområde sökas på annat sätt. Av förordningen framgår att ett syfte med att reglera villkoren för till- träde till marknaden för yrkesmässig trafik i en förordning, och inte som tidigare i ett direktiv, har varit att få reglerna att tillämpas mer enhetligt inom unionen. Grunden för förordningens tillämpnings- område vilar i stor utsträckning på begreppet motorfordon. Att varje medlemsstats nationella definition av begreppet skulle utgöra grunden för förordningens tillämpningsområde skulle inte bidra till en enhetlig tillämpning och kan enligt regeringens mening knappast ha varit avsikten. I avsaknad av en generell definition av begreppet ligger det därför närmast till hands att tillämpa definitionen i ramdirektivet. Vidare bör enligt samma resonemang hänvisningar i förordningen till begreppet fordon tolkas som hänvisningar till de motorfordon eller fordonskombinationer som omfattas av förordningens tillämpnings- område.” En traktor ska således betraktas som ett motorfordon vid tillämpning av förordningen (EG) nr 1071/2009. I propositionen konstateras vidare: ”Yrkesmässig trafik med terrängmotorfordon bedrivs bland annat som beställningstrafik med buss, dvs. Även transporter med traktortåg kan bedrivas som persontransporter. [ – – – ] Definitionen av yrkesmässigt bedrivande av persontransporter på väg i artikel 2.2 i trafiktillståndsförordningen omfattar endast person- transporter med motorfordon som är lämpliga att transportera fler än 9 personer och avsedda för det, dvs. Vidare avses transporter på väg. Persontransporter med terrängmotorfordon och traktortåg omfattas således enligt regeringens uppfattning inte av trafiktillståndsförord- ningens tillämpningsområde och därmed inte heller av tillståndskrav. Företag som bedriver yrkesmässiga godstransporter på väg med terrängmotorfordon eller traktorer som har minst fyra hjul, en maximal konstruktionshastighet som överstiger och en vikt över- stigande omfattas dock enligt regeringens uppfattning som huvudregel av förordningens tillämpningsområde. tag kan dock vara tillämpliga.” Trafiktillstånd krävs således endast för godstransporter med traktor – inte för persontransporter med traktor. Enligt artikel 1 punkten 4 ska förordningen, förutsatt att inte annat föreskrivs i nationell lagstiftning, inte tillämpas på följande: •Företag som yrkesmässigt bedriver godstransporter på väg endast med motorfordon eller fordonskombinationer med en högsta tillåten vikt av . Medlemsstaterna får dock sänka denna tröskel för alla eller vissa typer av vägtransportverksamhet. Av 1 kap. 3 § yrkes- trafiklagen framgår att förordningen (EG) nr 1071/2009 ska tillämpas även på företag som yrkesmässigt bedriver godstransporter på väg med lätta lastbilar eller personbilar med en högsta tillåten vikt av . •Företag som bedriver persontransporter på väg uteslutande i icke- kommersiellt syfte eller som yrkesmässigt huvudsakligen bedriver annan verksamhet än persontransporter på väg. •Företag som bedriver yrkesmässig trafik uteslutande med motor- förordningen (EG) nr 1071/2009 får medlemsstaterna undanta från tillämpningen av alla eller vissa bestäm- melser i den förordningen endast sådana vägtransportföretag som ute- slutande bedriver nationella transporter med endast föga inverkan på transportmarknaden på grund av •det transporterade godsets karaktär, eller •det korta transportavståndet. Av 1 kap. 2 § yrkestrafikförordningen framgår att bestämmelserna i förordningen (EG) nr 1071/2009, yrkestrafiklagen och yrkestrafikförord- ningen inte ska tillämpas på företag som uteslutande bedriver •transporter med utryckningsfordon, •transporter av döda, •transporter av snö och is samt av sand, vägsalt, flis eller annat material i samband med snöröjning eller halkbekämpning, •transporter som endast avser sådan renhållning som en kommun är skyldig att tillhandahålla, •transporter som endast gäller bärgning av fordon med bilar som är särskilt inrättade för detta ändamål, •transporter av sockerbetor, potatis, grönsaker, frukt och bär till för- ädlingsindustrier och transport därifrån av biprodukter som upp- kommit vid bearbetning av dessa produkter, eller •transporter med traktortåg i jordbruket eller skogsbruket av produkter från eller förnödenheter för dessa näringar. 2015/16:31 Även gemensamma regler för tillträde till den internationella mark- naden för godstransporter på väg och för persontransporter med buss regleras i förordningen (EG) nr 1071/2009. och rådets förordning (EG) nr 561/2006 av om harmonisering av viss sociallagstiftning på väg- transportområdet och om ändring av rådets förordningar (EEG) nr 3821/85 och (EG) nr 2135/98 samt om upphävande av rådets förord- ning (EEG) nr 3820/85 beskriver kör- och vilotidsregler för fordon över . Enligt artikel 2 förordningen nr 561/2006 ska förordningen tillämpas på fordon som används för vägtransporter av gods, om fordonens högsta tillåtna vikt, inklusive släpvagn eller påhängsvagn, överstiger , eller passagerare med fordon som är konstruerade eller permanent inrättade för transport av mer än nio personer, inbegripet föraren, och avsedda för detta ändamål. Artikel 3 förordningen nr 561/2006 innehåller bestämmelser om fordon och vägtransporter som inte omfattas av förordningen och därmed kravet på användning av färdskrivare. Undantagna enligt artikel 3 är bland andra transporter med fordon vars högsta tillåtna hastighet inte överstiger . Om totalvikten överstiger för fordonet eller fordonskombina- tionen och fordonet får framföras med en hastighet som överstiger omfattas även traktorer av förordningen nr 561/2006 och därmed kravet på färdskrivare. Enligt artikel 13 förordningen 561/2006 får medlemsstaterna medge undantag från föreskrifterna i artiklarna 5–9. Undantagen finns i 2 kap. 2 § förordningen (2004:865) om kör- och vilotider samt färdskrivare, m.m. Traktorer kan omfattas av följande undantag: 1.Fordon som används eller hyrs utan förare av jordbruks-, trädgårds-, skogs-, uppfödnings- eller fiskeriföretag för godstransporter inom ramen för företagets egen verksamhet inom en radie av högst från den plats där företaget är beläget. 2.Jordbruks- och skogsbrukstraktorer som används i jordbruks- och skogsbruksverksamhet, inom en radie av högst från den plats där företaget som äger, hyr eller leasar fordonet är beläget. Av 1 § lagen (1972:435) om överlastavgifter framgår bland annat att överlastavgift tas ut om •en lastbil, som inte är EG-mobilkran, •en tung terrängvagn, som är konstruerad för en högsta hastighet som överstiger , eller • en släpvagn, som dras av en bil, en tung terrängvagn, som är kon- Prop. 2015/16:31 struerad för en högsta hastighet som överstiger i timmen, eller av ett motorredskap klass 1 framförs på väg med högre axeltryck, boggitryck, trippelaxeltryck eller bruttovikt än som är tillåtet för fordonet, fordonståget eller vägen. En överlastavgift enligt lagen om överlastavgifter ska således tas ut av en fordonsägare vars lastbil, buss eller visst annat fordon förs på väg med högre vikt eller större dimensioner än som är tillåtet för fordonet, fordonståget eller vägen. Vad som är tillåtet för fordonet, fordonståget eller vägen i fråga om allmän väg, gata eller annan allmän plats bestäms inte i lagen om överlastavgifter, utan framgår av bestämmelser för trafik på väg och i terräng som i huvudsak finns i trafikförordningen (1998:1276) och föreskrifter meddelade med stöd av den förordningen. Bestämmelserna om indelning av vägar i bärighetsklasser omfattar inte enskilda vägar. På enskilda vägar avgör den enskilda vägens ägare i vilken utsträckning trafik med motordrivna fordon eller visst eller vissa slag av sådan får ske. Med uttrycket väg i lagen om överlastavgifter avses också endast allmän väg, gata eller annan allmän plats. På enskilda vägar är således inte lagen om överlastavgifter tillämplig. Trafikförordningen är i stort uppbyggd kring ett system med allmänna trafikregler, dit bestämmelserna om bärighetsklasser hör, och förutsätt- ningar för olika myndigheter att meddela särskilda trafikregler genom lokala trafikföreskrifter. Systemet med bärighetsklasser utgör trafikregler med bestämmelser om indelningen av vägar i bärighetsklasser samt bestämmelser om tillåtet axel-, boggi- och trippelaxeltryck samt tillåten bruttovikt vid färd på vägar som inte är enskilda. Bestämmelserna om bärighetsklasser och vad som är tillåtet för respektive bärighetsklass finns främst i 4 kap. 11–14 §§ trafikförordningen och bilaga 1–3 till förordningen. Så som framgår av 1 § lagen om överlastavgifter är lagen inte tillämp- lig på alla motordrivna fordon. Traktorer, liksom motorredskap oberoende av klass och samtliga tunga terrängvagnar, omfattades tidigare av lagen om överlastavgifter, men sedan en ändring omfattas i stället – vad gäller motorredskap och tunga terrängvagnar – endast tunga terrängvagnar som är konstruerade för en högsta hastighet som överstiger , släpvagnar som dras av sådana samt släpvagnar som dras av motorredskap klass I. omfattar lagen om överlastavgift bland annat inte traktorer, motorredskap klass II och tunga terrängvagnar med en konstruktiv hastighet . Enligt 2 kap. 15 § vägtrafikskattelagen (2006:227) delas traktorer i skattehänseende in i skatteklass I och skatteklass II. Av 1 kap. 6 § väg- trafikskattelagen framgår att skattevikten för traktorer (och motor- redskap) är densamma som tjänstevikten. Med tjänstevikt för traktorer avses den sammanlagda vikten av fordonet i normalt, fullt driftfärdigt skick med det tyngsta karosseri som hör till fordonet, • verktyg och reservhjul som hör till fordonet Till skatteklass I hör enligt 2 kap. 16 § vägtrafikskattelagen traktorer som har en tjänstevikt över och som används för transport på allmänna vägar, om inte annat följer av 2 kap. 17 § vägtrafikskattelagen. Till skatteklass I hör också bilar som har byggts om till traktorer och traktorer som är särskilt konstruerade för att användas för på- och avlast- ning av påhängsvagnar inom hamn- och terminalområden eller andra liknande områden. Fr.o.m. är skatten för traktorer och motorredskap som hör till skatteklass I lägsta vikten i klassen 0– 1 300 1 301– 3 000 3 001– 7 000 Som ett exempel blir alltså skatten för en traktor i skatteklass I, som väger , per helt år. Skatten kan också tas ut för del av år och blir då följaktligen lägre. Till skatteklass II hör enligt 2 kap. 17 § vägtrafikskattelagen sådana traktorer som avses i 2 kap. 16 § 1, om de uteslutande eller så gott som uteslutande används för transport av produkter från eller förnödenheter för lantbruk, skogsbruk, yrkesmässig växtodling eller yrkesmässigt fiske. Vid användning i skogsbruk får lasten emellertid inte sammanlagt över- stiga . Till skatteklass II hör vidare traktorer som endast används för transporter som är begränsade till •transport av endast traktor med förare •godstransport vid passage över en väg •transport av gods som är lastat på traktorn •transport vid färd till eller från en arbetsplats, ett försäljningsställe eller dylikt av redskap som ska drivas med traktorn eller av sådant gods som behövs för driften av traktorn eller redskapet eller som behövs för dess förare. Till skatteklass II hör också traktorer som inte hör till skatteklass I. Traktorer skatteklass II är normalt inte skattepliktiga. sådan traktor enligt 2 kap. 18 § första stycket vägtrafikskattelagen skatte- pliktig om den används tillfälligt på ett sådant sätt som avses i 2 kap. 16 § vägtrafikskattelagen. Fordonsskatt tas alltså ut för en traktor skatteklass II om den används tillfälligt som en traktor skatteklass I, dvs. för transporter på allmänna vägar. meddelar allmänna råd om beskattning av traktorer som kan användas som vägledning. Beskattning av motorcykel, moped och cykel Av 2 kap. 1 § vägtrafikskattelagen (2006:227) framgår att motorcyklar är skattepliktiga. Enligt 2 kap. 6 § samma lag är fordonsskatten för ett skatteår. Mopeder och cyklar är inte skattepliktiga. Av 2 § trafikskadelagen (1975:1410) framgår att det ska finnas en trafik- försäkring för motordrivna fordon som är registrerade i vägtrafikregistret och inte är avställda samt för andra motordrivna fordon som brukas i trafik här i landet. Moped klass II är inte registrerade i vägtrafikregistret men är försäkringspliktiga enligt trafikskadelagen om de brukas i trafik. I normalfallet ska försäkringen tecknas av ägaren. Beträffande registrerade fordon är övervaknings- och sanktions- systemet i hög grad automatiserat och effektivt. Systemet är baserat på övervakning genom vägtrafikregistret. Om det saknas trafikförsäkring debiteras den försäkringspliktige en s.k. trafikförsäkringsavgift i enlighet med 34 § trafikskadelagen. Detta system kan dock inte tillämpas på ett oregistrerat fordon, t.ex. en moped klass II. För dessa fordon måste över- vakningen i stället utföras av polisman ute i trafiken. Av 37 § trafik- skadelagen framgår att förare av moped, som inte är registrerad i väg- trafikregistret men som omfattas av kravet på trafikförsäkring, ska ha med sig bevis om att fordonet är trafikförsäkrat och på begäran kunna visa upp det för polisman. 5.12Något om behöriga myndigheter Transportstyrelsen har behörigheter inom de flesta områden som påverkas av de nya ramförordningarna nr 167 och nr 168. Transportstyrelsen har flera bemyndiganden att meddela föreskrifter på fordonsområdet och är utsedd att vara typgodkännandemyndighet samt att utse och anmäla tekniska tjänster. Vidare har Transportstyrelsen bemyndigande att meddela föreskrifter och föreskriva undantag när det gäller reglering på trafikområdet. Enligt 8 kap. 5–6 §§ körkortsförordningen samt 7 och 12 §§ förord- ningen om trafikskolor (1998:978) får Transportstyrelsen meddela före- skrifter om förarprov och kursplan för traktorkort. I Transportstyrelsens föreskrifter och allmänna råd (TSFS 2012:50) om kunskapsprov för traktorkort samt Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2011:26) om kursplan, traktorkort regleras vad som gäller vid avläggande av kunskapsprov för traktorkort samt vilka kunskapskrav som ställs för att klara kunskapsprovet. Enligt 8 kap. 5 § körkortsförordningen, 7 och 12 §§ förordningen om trafikskolor, 13 § förordningen (2009:186) om utbildning till förare av mopeder, snöskotrar och terränghjulingar samt 7 kap. 2 § militärförord- ningen (2009:212) får Transportstyrelsen vidare meddela föreskrifter om 2015/16:31 bland annat förarprov för körkort A1, A2, A och B samt kursplaner för dessa behörigheter och förarbevis för moped klass II. I Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2012:51) om kunskapsprov, behörighet AM, Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2009:14) om förarbevis för moped klass II, snöskoter och terränghjuling samt Transportstyrelsens föreskrifter (TSFS 2009:12) om utbildning av förare för behörighet AM regleras vad som gäller vid avläggande av kunskaps- prov för behörighet AM och förarbevis för moped klass II samt vilka kunskapskrav som ställs för att klara det kunskapsprovet. Transportstyrelsen är även behörig myndighet att utfärda tillstånd att bedriva yrkesmässig trafik, att tillfälligt dra in eller återkalla dessa tillstånd samt utöva tillsyn över tillståndshavare. Transportstyrelsen ansvarar också för frågor om överlastavgift och får meddela föreskrifter om inbetalning av överlastavgift enligt lagen (1972:435) om överlastavgift. Transportstyrelsen har emellertid inte något bemyndigande att utföra marknadskontrollsåtgärder enligt förord- ningen (EU) nr 765/2008. 6 De nya ramförordningarna och rådets förordning (EU) nr 167/2013 om god- kännande och marknadskontroll av jordbruks- och skogsbruksfordon ersätter och rådets direktiv /37/EG av om typgodkännande av jordbruks- och skogsbrukstraktorer, av släpvagnar och utbytbara dragna maskiner till sådana traktorer samt system komponenter och separata tekniska enheter till dessa fordon. Ytterligare ett antal direktiv som finns angivna i ramförordningen upphör att gälla. Ramförordningen nr 167 trädde i kraft och ska tillämpas . och rådets förordning (EU) nr 168/2013 om god- kännande av och marknadskontroll för två- och trehjuliga fordon och fyrhjulingar ersätter och rådets direktiv /24/EG av om typgodkännande av två- och trehjuliga motor- fordon och om upphävande av rådets direktiv /61/EEG och ytterligare ett antal direktiv som finns angivna i ramförordningen upphör att gälla. Ramförordningen nr 168 trädde i kraft och ska också tillämpas . Nya regleringar som är gemensamma Omfattningen av ramförordningarna nr 167 och nr 168 har utökats jäm- fört med ramdirektiven /37/EG och 2002/24/EG bland annat genom att bestämmelser om marknadskontroll har införts. traktorer samt dragen utrustning som är avsedd för användning inom Prop. 2015/16:31 jordbruk eller skogsbruk och som dras av traktorer. nr 168 ska tillämpas vid godkännande av motoriserad cykel, två-, tre- och fyrhjuliga mopeder samt två-, tre- och fyrhjuliga motorcyklar. Båda förordningarna ska även tillämpas vid godkännande av system, komponenter och separata tekniska enheter till fordon som respektive förordning avser. Vidare innehåller ramförordningen nr 167 administrativa och tekniska krav för typgodkännande, definitioner om tillverkare, kategorier för klassificering av traktorer och släpvagnar, bestämmelser om skyldigheter för medlemstaterna, godkännandemyndigheterna, tillverkare, marknads- kontrollmyndigheter samt bestämmelser om teknisk tjänst, fordons funktionssäkerhet och arbetarskydd. På motsvarande sätt innehåller ram- förordningen nr 168 administrativa och tekniska krav för typgod- kännande, definitioner om tillverkare, kategorier för klassificering av två-, tre- och fyrhjuliga fordon, bestämmelser om skyldigheter för medlemstaterna, godkännandemyndigheterna, tillverkare, marknads- kontrollmyndigheter samt bestämmelser om teknisk tjänst, fordons funktionssäkerhet och arbetarskydd. Ramförordningen nr 168 innehåller även bestämmelser om nationellt typgodkännande av små serier. Ramförordningarna nr 167 och nr 168 innehåller även ett antal skyldigheter för medlemsstaterna. Svensk lagstiftning måste bland annat kompletteras med bemyndiganden till olika myndigheter för att fullgöra de skyldigheter som följer av den nya ramförordningen. Enligt ram- förordningarna ska bland annat typgodkännandemyndighet och mark- nadskontrollmyndighet utses. Enligt artikel 5 ramförordningen nr 167 och artikel 6 ramförordningen nr 168 ska medlemsstaterna inrätta eller utnämna de godkännande- myndigheter som är behöriga i fråga om godkännanden. Godkännandemyndigheterna ska se till att tillverkare som ansöker om typgodkännande uppfyller sina skyldigheter enligt ramförordningarna. Av artikel 6 respektive artikel 7 framgår vidare att godkännande- myndigheterna endast ska godkänna sådana fordon, system, komponenter eller separata tekniska enheter som uppfyller kraven i den aktuella ram- förordningen.