prop · H2031310 · 2015-01-01 00:00:00 — I de undantagsfall då ett utfärdat strafföreläggande inte godkänns och åklagaren därefter väljer att inte väcka åtal kommer skattetillägg inte kunna tas ut på annat sätt, eftersom regeringen föreslår att ett utfärdat strafföreläggande är ett slutligt hinder för att fatta beslut om skattetillägg. kan lämpligen underrättas om både fall då strafföre- läggande utfärdas och fall då strafföreläggandet godkänts. Regeringen överväger att reglera detta i förordning, se mer om detta i avsnitt 7.19. Utredningen har föreslagit att regleringen förs i . Då ordningen endast ska tillämpas när det är fråga om ett samlat sanktions- förfarande, anser regeringen att regleringen i stället bör föras in i den nya lagen. Förslagen genomförs genom 9–11 §§ i den nya lagen. 7.16Offentlig försvarare och rättegångskostnader Regeringens förslag: I mål enligt den nya lagen ska den som har rätt till offentlig försvarare för brott enligt skattebrottslagen (1971:69) ha rätt till offentlig försvarare också beträffande frågan om skattetillägg som har samband med brottmålet. Rätten till offentlig försvarare ska gälla även om endast frågan om skattetillägg prövas. 31 kap. ska tillämpas i fråga om rättegångs- kostnader. Utredningens förslag: Överensstämmer inte med regeringens förslag. Utredningen föreslår att ersättningsreglerna i 43 kap. SFL ska tillämpas för skattetilläggsfrågan. Remissinstanserna: Förvaltningsrätten i och Justitiekanslern anser inte utredningens förslag vara så problematiskt. Många remissinstanser anser att reglerna om offentlig försvarare ska gälla även för skattetilläggsdelen i processen (ombudsmän, Hovrätten för , , , , Kammarrätten i , , , Näringslivets skattedelegation, Svenskt Närings- liv, ) eller är emot förslaget att skatteför- farandelagens ersättningsregler ska gälla (Hovrätten över och , Attunda tingsrätt, Förvaltningsrätten i , FAR, Närings- livets ). Kammarrätten i anser förslaget vara problematiskt. De kritiska remissinstanserna anser att det leder till tillämpningsprob- lem och avgränsningsproblem samt att det är ineffektivt, ej ändamåls- enligt och en försämring för den enskilde. Att en offentlig försvarare inte skulle kunna biträda sin klient i alla de frågor som avhandlas i en och samma rättegång framstår enligt Hovrätten över och som en ogenomförbar lösning. Kammarrätten i anger att då skatte- tillägget och brottet hänger nära samman lär det i praktiken vara svårt att dela upp arbetet på de olika frågorna. FAR anger också att arbetet rimligen har skett i ett sammanhang och att det synes problematiskt med en uppdelning av kostnaderna. Liknande synpunkter har Näringslivets skattedelegation, och . Flera remissinstanser pekar på att även gällande ersätt- ningsfrågor kommer i sådana fall praxis att bildas av två instanser. Förslaget att åklagaren i vissa fall ska ta ställning till en fråga om ersättning innebär enligt Hovrätten för att en helt ny uppgift läggs på åklagaren och och Ekobrottsmyn- digheten anger att detta också innebär att åklagaren kan bli den enskildes motpart i förvaltningsdomstolen vid ett överklagande, vilket starkt kan ifrågasättas. anser att alternativet offentlig försvarare borde övervägas. är tveksam till om förslaget är förenligt med rätten till ett rättegångsbiträde i artikel 6 . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. I utkastet föreslås att försvararens uppdrag inte ska kvarstå om tingsrättens dom överklagas endast i fråga om skattetillägg eller om frågan om ansvar annat skäl inte är föremål för prövning. Utkastets förslag är också något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Alla remissinstanser som yttrar sig i denna fråga tillstyrker eller har inget emot förslaget om rätt till offentlig försvarare i skattetilläggsfrågan. Hovrätten för , Hovrätten över och , , , Kammarrätten i och har dock invändningar mot att för- svararens uppdrag inte ska kvarstå om bara skattetilläggsfrågan är föremål för prövning. Flera påpekar att detta är till nackdel för den enskilde t.ex. då någon utredningsskyldighet inte åvilar domstolen vilket ökar behovet av försvarare och anser att lika regler bör gälla i samma 2014/15:131 domstol samt att den enskilde hamnar i sämre situation än om frågan prövas i allmän förvaltningsdomstol. Några påpekar också att brotts- påföljden även i dessa fall kan komma under hovrättens prövning och komma att skärpas. Regeln riskerar också medföra onödiga överklagan- den från den som egentligen är nöjd med tingsrättens prövning i ansvars- delen men som vill ha förmånen av offentlig försvarare när det gäller Skälen för regeringens förslag: Enligt dagens regler har den enskilde under vissa förutsättningar rätt till ersättning för bl.a. ombudskostnader i ärenden och mål om skatt enligt bestämmelserna i 43 kap. SFL. Den grundläggande förutsättningen är att man har haft kostnader för ombud, biträde, utredning eller annat som skäligen har behövts för att ta tillvara sin rätt. Ersättning kan beviljas i tre fall: om den sökande helt eller delvis vinner bifall till sina yrkanden i ärendet eller målet, om ärendet eller målet avser en fråga som är av betydelse för rättstillämpningen eller om det finns synnerliga skäl för ersättning. till ersättning kan finnas både under förfarandet hos och i I brottmål gäller i stället reglerna om försvarare i 21 kap. rättegångs- Den misstänkte kan själv anlita en försvarare. man även i vissa fall rätt att få en offentlig försvarare, redan under förundersökningen eller till rättegången. Man har rätt till offentlig försvarare bl.a. om man är häktad eller anhållen eller om det finns behov med hänsyn till utredningen om brottet, om man riskerar annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller om det finns särskilda skäl på grund av målet eller personliga förhållanden. En offentlig försvarare har rätt till skälig ersättning av allmänna medel för arbete, tidsspillan och utlägg som uppdraget har krävt. Ersättningen för arbete ska bestämmas med utgångs- punkt i den tidsåtgång som är rimlig med hänsyn till uppdragets art och omfattning och med tillämpning av en timkostnadsnorm. finns reglerna om rättegångskostnader. tilltalade döms för brottet i ett mål där åklagaren för talan, ska den tilltalade ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare (31 kap. 1 §). samma paragraf jämkas eller efterges. Som nämnts tidigare är en målsättning att frågan om skattetillägg så långt det är möjligt ska behandlas på samma sätt oavsett var den prövas. Utredningen har mot den bakgrunden ansett att det inte är ett alternativ att den offentliga försvararen beviljas ersättning enligt brottmålstaxan även för arbete som läggs ned beträffande skattetilläggsfrågan. lösning skulle enligt utredningen leda till alltför stora skillnader i hanteringen av ersättningsfrågan. Utredningen föreslår därför att skatte- förfarandelagens regler om ersättning ska gälla. också att ansökan om ersättning ska göras hos allmän domstol, att ersättningsbeslutet kan överklagas i samma ordning som skattetilläggs- beslutet och att i de fall då åklagaren avslutar en utredning om brott så att frågan inte hamnar i allmän domstol, ska ansökan om ersättning göras hos åklagaren varvid förvaltningslagen ska tillämpas (se närmare om förslaget i betänkandet avsnitt 9.19.1). En annan bedömning av regeringen som framgår av avsnitt 7.10 är att när det gäller de processuella reglerna ska de regler som följer brott- målet, dvs. de straffprocessuella reglerna i , tillämpas. En tillämpning av denna ordning även här skulle medföra att reglerna om offentlig försvarare ska gälla även i skattetilläggsdelen av målet. Frågan är hur avvägningen mellan dessa intressen ska göras och vad de olika alternativen innebär. Regeringen anser att många av remissynpunkterna om svårigheterna med utredningens förslag har fog för sig. Även om likabehandlings- principen bör beaktas så långt möjligt, gör sig här andra viktiga rätts- säkerhetsaspekter gällande, såsom att reglerna ska vara proportionerliga och så enkla och förutsebara som möjligt. Fördelarna med att låta skatte- förfarandelagens ersättningsregler gälla även i processen i allmän dom- stol är som nämnts ovan att likabehandlingsmålet uppnås. Nackdelarna synes dock vara fler än fördelarna: Det är rimligt att anta att den offentliga försvararen ofta kommer att vara ombud även i skattetilläggsdelen av målet. Alternativt anlitas inget ombud till skatte- tilläggsdelen. Som nämnts tidigare är skattetilläggsfrågan jämfört med brottmålet normalt en mindre del av processen. Det bedöms således inte läggas så mycket tid på skattetilläggsdelen som på skattebrottsdelen. Att vara tvungen att dela upp kostnaderna verkar onekligen omständligt för försvararen/ombudet, särskilt med tanke på att olika regler skulle gälla för de olika delarna. Att tillämpa olika regler för rättegångskostnader i en och samma process, som i princip avser samma fråga, synes invecklat för alla inblandade parter: den enskilde, ombudet och domstolen. För den enskilde kan denna reglering troligen verka svårbegriplig och svår- tillämpad – för den ena delen behöver han eller hon direkt betala ur egen ficka, för den andra delen får han eller hon biträdet inledningsvis utan kostnad, men kan i stället i efterhand bli ersättningsskyldig till staten. Reglerna om ersättning enligt skatteförfarandelagen är nya regler både för åklagare och för allmän domstol. Åklagaren skulle dessutom få en helt ny typ av uppgift i vissa fall – att fatta beslut om ersättning, vilket inte synes ha någon liknande motsvarighet . Som en följd av detta åklagarbeslut skulle åklagaren få ytterligare en ny roll, nämligen som part i förvaltningsdomstol, i fall då ersättningsbeslutet överklagades. Utredningens regleringsförslag här innebär att åklagaren i vissa fall skulle få att tillämpa förvaltningslagen, vilket också är en nyhet. Vikten av en enhetlig process väger enligt regeringens mening i detta fall tyngre än målsättningen att skattetillägg ska behandlas lika var det än prövas. En tillämpning av skatteförfarandelagens ersättningsregler i allmän domstol bedöms medföra så många tillkommande moment att rättssäkerhetsvinsterna blir begränsade. I alternativet med offentlig för- svarare finns det dock tydliga rättssäkerhetsvinster för den enskilde. Regelverket blir sammanhållet, enkelt att förstå och den enskilde behöver i flera fall inte stå för några kostnader under processens gång. Regeringen anser därför att reglerna om offentlig försvarare ska gälla även för skattetilläggsdelen i brottmålet. Den rätten ska grundas i det brott som är föremål för prövning . Det aktuella brottets svårighetsgrad kan således påverka rätten till försvarare. Genom regeringens förslag att regler ska tillämpas, se avsnitt 7.10, kan hävdas att bestämmelserna om offentlig försvarare redan gäller. Regeringen anser dock att det bör regleras uttryckligen för att det tydligt ska framgå hur skattetilläggsfrågan ska hanteras i detta avseende. Det kan också inträffa att endast frågan om skattetillägg är föremål för prövning, t.ex. om endast skattetilläggsfrågan överklagas till hovrätten. Fråga är vad som ska gälla i dessa fall. I utkastet föreslås att försvararens uppdrag inte ska kvarstå om tingsrättens dom överklagas endast i fråga om skattetillägg eller om frågan om ansvar av annat skäl inte är föremål I utkastet framförs att möjligheten finns för den enskilde att i stället få ersättning av allmänna medel för t.ex. ombud med stöd av reglerna i 31 kap. . Det bör noteras att möjligheterna till ersättning enligt 31 kap. liknar reglerna i skatteför- farandelagen men är något striktare, då färre omständigheter kan leda till ersättning än enligt skatteförfarandelagen. Med hänsyn till att ett syfte med förändringarna är att stärka rättssäker- heten, anser regeringen i likhet med flera remissinstanser att den i utkas- tet föreslagna begränsningen till rätten till offentlig försvarare inskränker den enskildes möjlighet till juridiskt biträde i alltför stor utsträckning. Frågan om skattetillägg bör i detta hänseende ges samma värde som det aktuella brottmålet, och detta även om den andra prövningen, prövningen i andra instans, av någon anledning inte längre innefattar frågan om skattebrott, utan endast skattetillägg. Regeringen anser således att det inte ska införas någon begränsning för fall då endast skattetilläggsfrågan är aktuell för prövning. Detta betyder att även om endast frågan om skattetillägg är föremål för prövning ska som huvudregel det eventuella förordnandet om offentlig Detta föreslås regleras uttryckligen. Av 21 kap. 6 § första stycket följer att ett förordnande får återkallas bara i vissa fall, t.ex. om behovet av offentlig försvarare upphör. Vad gäller rättegångskostnader föreslår regeringen att 31 kap. rätte- gångsbalken ska tillämpas. Även detta kan genom regeringens förslag att regler ska tillämpas hävdas redan gälla. anser dock att även detta bör regleras uttryckligen för att det tydligt ska framgå hur skattetilläggsfrågan ska hanteras i detta avseende. Detta innebär att om skattetillägg beslutas, blir den enskilde som huvudregel skyldig att betala rättegångskostnaderna i den del som gäller frågan om skattetillägg (eller i sin helhet om han även fälls för brottet) enligt tillämpliga regler (31 kap. 1 § första–tredje stycket). skyldigheten kan också jämkas eller efterges (31 kap. 1 § fjärde stycket). Av 31 kap. 1 § femte stycket framgår att ersättningsskyldighet i vissa fall Vad gäller den av remissinstanserna påtalade avgränsningsproble- matiken kan här lyftas fram att i de fall som skattetillägg beslutas men den misstänkte frikänns från åtal för brottet, har domstolen alltså att bestämma vilka rättegångskostnader som den enskilde ska betala. krävs således att domstolen gör en avgränsning. En sådan uppgift har domstolen , i fall då en person t.ex. döms för ett bokförings- brott men frikänns från åtal för skattebrott. Även i dessa fall måste domstolen göra en bedömning om fördelningen av rättegångskostnader- Enligt 31 kap. 2 § kan i vissa fall rätten besluta att den tilltalade ska få ersättning av allmänna medel för sina kostnader för försvarare, för rådgivning enligt rättshjälpslagen (1996:1619) och för bevisning under förundersökningen eller i rättegången. Detta kan ske om den tilltalade frikänns i mål där åklagaren för talan eller om åtal som Prop. 2014/15:131 väckts av åklagaren avvisas eller avskrivs, om kostnaderna varit skäligen motiverade för att den tilltalade ska kunna ta tillvara sin rätt. Kostnads- frågan i högre rätt behandlas i 31 kap. 10 §. Bestämmelserna innebär också att i de fall rätt till offentlig försvarare inte finns (t.ex. för att en sådan rätt inte finns för brottmålet som skatte- tilläggsfrågan har samband med), finns det möjlighet för den enskilde att få ersättning för sina kostnader om han eller hon frias, dvs. om dom- stolen finner att skattetillägg inte ska utgå. Denna möjlighet kan förenklat jämföras med den ersättningsmöjlighet som finns enligt ersättnings- reglerna i skatteförfarandelagen om personen vinner bifall till sina yrkanden i målet. Något kan nämnas om lagen (2005:73) om rätt för Justitiekanslern att överklaga vissa beslut. Enligt 1 § första stycket 2 har Justitiekanslern rätt att överklaga ett beslut av domstol i vissa frågor, såsom i fråga om ersättning av allmänna medel till målsägande, enskild part, försvarare, målsägandebiträde, särskild företrädare för barn, vittne, sakkunnig eller annan som inte är part. Enligt 1 § andra stycket omfattar rätten att överklaga beslut enligt första stycket 2 inte överklagande av beslut om ersättning enligt skatteförfarandelagen. Då det här inte är fråga om beslut om ersättning enligt skatteförfarandelagen utan fråga om rätt till offentlig försvarare enligt regler, gäller inte detta undantag för nu aktuella fall. Genom den av regeringen valda lösningen att reglerna om offentlig försvarare ska gälla, faller de författningsförslag i som utredningen har presenterat avseende åklagarens hantering av ersätt- ningsreglerna enligt skatteförfarandelagen bort. Regeringen föreslår således inte några ändringar i . Förslagen genomförs genom 12 och 13 §§ i den nya lagen. Regeringens förslag: bestämmelser om överklagande i brottmål ska tillämpas. Prövningstillstånd ska inte krävas i hovrätten om endast frågan om skattetillägg överklagas dit. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens förslag är dock något annorlunda utformat. Remissinstanserna: När det gäller överklagandefrister ser inte Förvaltningsrätten i något problem mer än att det kan vara svårt att förstå för den enskilde. De flesta remissinstanser som yttrat sig pekar på det negativa att förslaget medför att olika överklagandefrister kommer att råda för skattetillägg beroende på var det beslutats, från . När det gäller frågan om prövningstillstånd är positivt till förslaget och anser att fördelarna överväger nackdelarna. Förvalt- ningsrätten i anser att förslaget är logiskt i och för sig men att kammarrätten i stället för hovrätten skulle kunna ta över målet och Justitiekanslern anser att förslaget är en nödvändig följd för förslagen i övrigt. De flesta remissinstanser som uttalar sig i denna fråga är negativa till förslagen om prövningstillstånd gällande skattetillägg: ombudsmän, för , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , FAR, Näringslivets skattedelegation, och är negativa till att olika prövningstillståndsregler kommer att gälla för skattetillägg särskilt då man i allmänna domstols- processen bara är garanterad en prövning, medan Kammarrätten i , Kammarrätten i och Förvaltningsrätten i pekar på att utformningen av förslaget, att det inte är krav på prövningstillstånd om man bara överklagar skattetillägget, kan leda till att enskilda tvingas avstå från att överklaga en fällning för brott för att säkra en prövning av skattetillägget. Flera remissinstanser pekar på en utredning från som kan leda till krav på prövningstillstånd i alla brottmål och att detta skulle ytterligare försämra för enskilda. Förvaltningsrätten i väcker frågan om möjlighet till partiellt prövningstillstånd. När det gäller överklagandemöjlighet anger Förvaltningsrätten i att det bör övervägas om ska ges möjlighet att överklaga ett beslut eller dom från allmän domstol om skattetillägg. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utkastets förslag är dock något annorlunda utformat. Remissinstanserna: Förslaget omfattas inte av remissen men följande remissinstanser lämnar ändå synpunkter på förslaget. Åklagarmyndig- heten och anser att regeringen närmare bör analysera vad som bör gälla när endast frågan om skattetillägg är uppe till hovrättens prövning, t.ex. om det faktum att endast skattetilläggs- frågan har överklagats till hovrätten innebär att domen anses ha över- klagats endast i fråga om annat än ansvar, varigenom enligt 51 kap. 30 § målet ska behandlas som ett tvistemål. Vidare är det viktigt att det finns goda möjligheter för hovrätten att avgöra målet utan huvudförhandling och det bör därför övervägas om dessa förutsättningar kan utökas. Företagarna är kritiska mot att det gäller olika regler för överklagandetider och för prövningstillstånd beroende på vilken typ av domstol som avgör frågan. De är också kritiska mot att det krävs prövningstillstånd för att kunna överklaga skattebrott och skattetillägg i allmän domstol. är kritiskt mot att prövningstillstånd kommer att krävas när skattetillägget överklagas tillsammans med skattebrottet och att det då finns en omotiverad skillnad från rättssäker- hetssynpunkt jämfört med om skattetillägget följer regleringen i skatte- förfarandet. Skälen för regeringens förslag I förvaltningsprocessen gäller att allmän förvaltningsdomstols dom om skattetillägg får överklagas från det att den som beslutet gäller fick del av det (67 kap. 28 § SFL). En tingsrättsdom får enligt 51 kap. 1 § överklagas från den dag då domen meddelades. Det är således olika överklagandefrister som Prop. 2014/15:131 gäller. Som nämnts tidigare är en målsättning att skattetillägg ska behandlas så lika som möjligt var det än prövas, medan en annan målsättning är att brottsmålsreglerna som gäller för det brott som prövas, även ska tillämpas för skattetillägget som prövas . I detta fall är det svårt att kombinera dessa målsättningar och en avvägning av de båda intressena måste göras. Regeringen anser i fråga om tid för överklagande att målsättningen att de straffprocessuella reglerna ska tillämpas för hela processen väger tyngre än likabehandlingsmålet i detta fall. Det är också i enlighet med regeringens bedömning i avsnitt 7.10 att rättegångs- balkens regler ska tillämpas. Frågan om brott och skattetillägg har som huvudregel utretts och prövats med samma bakomliggande underlag och det är rimligt att för överklagande gäller. Det är samma felaktighet eller passivitet som har prövats i domstolen. En skillnad mellan nu aktuell ordning och prövningen av skattetillägg i förvaltnings- process är att i det senare fallet prövas själva beskattningsfrågan sam- tidigt med skattetillägget. Då beskattningsfrågan i flertalet fall är den mer krävande och omfattande frågan är det motiverat med en två månaders överklagandefrist där, och skattetillägget följer automatiskt detta. Regeringen anser således i likhet med utredningen och vad som föreslås i utkastet att avgörandet om skattetillägg ska kunna överklagas tillsammans med avgörandet i den straffrättsliga delen – eller ensamt – . Även om endast frågan om skattetillägg överklagas ska målet handläggas enligt regler om brottmål i hovrätten. Regeringen föreslår därför att regler ska tillämpas vid överklagande av allmän domstols avgörande om skattetillägg. För att hovrätten ska pröva en tingsrätts dom eller beslut krävs enligt 49 kap. 12 § prövningstillstånd om inte annat är före- skrivet. Av 13 § i samma kapitel framgår att för att hovrätten ska pröva tingsrättens dom i brottmål krävs prövningstillstånd om den tilltalade genom domen som enda påföljd dömts till böter, eller frikänts från ansvar för brott för vilket det inte är föreskrivet svårare straff än fängelse . Ett beslut om skattetillägg ska enligt regeringens mening inte betraktas som en påföljd vare sig i eller i brotts- balkens mening (jfr propositionen Om prövningstillstånd i hovrätt och instansordningen i utsökningsmål, prop. 1992/93:216 s. 89 och 1 kap. 8 § ). En förvaltningsrätts prövning av en skatterättslig frågeställning kan, efter överklagande, överprövas av kammarrätt utan att det krävs pröv- ningstillstånd. De propåer om prövningstillstånd i skattemål som före- kommit har inte lett till lagstiftning. Det kan nämnas att på tullområdet krävs prövningstillstånd för att ett överklagande ska tas upp i kammar- rätt, 9 kap. 2 § tullagen (2000:1281). Regeringens förslag är att brottmålsreglerna ska tillämpas för hand- läggningen och processen även i skattetilläggsdelen (avsnitt 7.10). Detta talar för att samma villkor för prövningstillstånd ska gälla för både skattebrottsprövningen och skattetilläggsprövningen. Målsättningen att likabehandlingsprincipen ska tillämpas så långt möjligt talar emot krav på prövningstillstånd vid överklagande till hovrätt av ett skattetilläggsbeslut. Ett skattetillägg som tas ut av allmän domstol skulle – om ett krav på prövningstillstånd införs – kunna komma att prövas av tingsrätten som första och enda instans. mycket stor mot prövningen vid förvaltningsdomstol, där ett skatte- tilläggsbeslut meddelat av överprövas av förvaltningsrätt och kammarrätt utan prövningstillstånd. Dessa två målsättningar är i just denna fråga inte möjliga att uppfylla , utan här måste en avvägning mellan de olika intressena göras. Som remissinstanserna anför är det en nackdel och en försämring om den enskilde skulle få färre prövningsmöjligheter av skattetillägget när prövningen sker i allmän domstol jämfört med i förvaltningsprocessen. Detta är inte eftersträvansvärt.