prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Kostnader som härrör från resolutions- myndighetens generella uppdrag, som uppstår i det resolutions- förberedande arbetet eller som ska betalas med medel ur resolutions- reserven är inte ersättningsgilla enligt lagen om resolution, varför det inte följer någon förmånsrätt med sådana kostnader. Enligt första stycket 6 följer allmän förmånsrätt med fordringar som hänför sig till avtal som företaget som försatts i resolution själv har ingått med externa parter under resolutionen. Det krävs dock att avtalen har ingåtts med vederbörligt samtycke från den som utövar kontroll över företaget i resolution. Det kan antingen vara resolutionsmyndigheten eller, om företaget står under särskild förvaltning, den särskilde förvaltaren. Avtalen kan exempelvis röra finansiering under resolutionen. 2015/16:5 Ändringen i andra stycket innebär att förmånsrätten som följer med ersättning till resolutionsmyndigheten endast gäller i den utsträckning som beloppet är skäligt. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 16.8. Paragrafen ändras som en följd av att det införs bestämmelser om resolution i svensk rätt. Ändringen i första stycket innebär att bestämmelserna utvidgas till att även gälla om en konkurs har föregåtts av en resolution enligt lagen om resolution. De övriga ändringarna i paragrafen är redaktionella. Övervägandena finns i avsnitt 8.15. 13 a och 13 b §§ Paragraferna genomför artikel 108 i krishanteringsdirektivet. Bestämmelserna i 13 a och 13 b §§ om förmånsrätt för insättare är nya. Enligt 19 § lagen (1995:1571) om insättningsgaranti träder staten in i insättarnas rätt mot institutet. Detta inkluderar även insättarnas förmånsrätt enligt 13 a §. Med ett svenskt institut avses ett kreditinstitut enligt LBF eller ett värdepappersbolag enligt LVM. Övervägandena finns i avsnitt 24.4. 32.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:6) om konkurs som omfattar egendom i annat nordiskt land Tredje stycket ändras till följd av att rubriken till lagen om internationella förhållanden rörande försäkringsföretags och kreditinstituts insolvens ändras till ”lagen om internationella förhållanden rörande finansiella företags insolvens”. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 26.3.1. 32.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1981:7) om verkan av konkurs som inträffat i annat nordiskt land Fjärde stycket ändras till följd av att rubriken till lagen om internationella förhållanden rörande försäkringsföretags och kreditinstituts insolvens ändras till ”lagen om internationella förhållanden rörande finansiella företags insolvens”. Övriga ändringar är endast språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 26.3.1. Förslaget till lag om ändring i sparbankslagen 1 a och 2 b §§ Paragraferna, som är nya, genomför artikel 86.2 i krishanterings- direktivet. Paragraferna syftar till att ge , i egenskap av resolutionsmyndighet, möjlighet att förhindra att en sparbank går i likvidation, om banken är eller i stället bör försättas i resolution. Paragraferna har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. 32.7Förslaget till lag om ändring i lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar 21 och 22 §§ Paragraferna, som är nya, genomför artikel 86.2 i krishanterings- direktivet. Paragraferna syftar till att ge , i egenskap av resolutionsmyndighet, möjlighet att förhindra att en ekonomisk förening som omfattas av lagen om resolution går i likvidation om föreningen är eller i stället bör försättas i resolution. 21 § första stycket har i allt väsentligt justerats i enlighet med Övervägandena finns i avsnitt 24.1. 32.8Förslaget till lag om ändring i konkurslagen (1987:672) Paragrafens femte stycke är nytt. Bestämmelsen har ingen motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Det nya stycket innebär att fristdagen ska utgöras av den dag då beslutet om att försätta företaget i resolution fattades, om en ansökan om konkurs inkommer till tingsrätten efter att ett resolutionsförfarande av företaget har avslutats. Bestämmelsen möjliggör återvinning av rättshandlingar som inte hade kunnat återvinnas om fristdagen vid resolution beräknats enligt första stycket. Övervägandena finns i avsnitt 24.3. Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:1385) om riksbank Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen behandlar uppgiftsskyldighet avseende Bestämmelsen avser uppgifter som rör såväl generella likviditetsåtgärder som nödkrediter. Av bestämmelsen följer att information, exempelvis om vilka aktörer som utnyttjat en kreditmöjlighet och till vilket belopp, ska lämnas till uppräknade myndigheter om uppgifterna behövs i myndigheternas verksamhet. Exempelvis gäller uppgiftsskyldigheten gentemot med avseende på den verksamhet som den myndigheten bedriver i egenskap av resolutionsmyndighet enligt lagen (2016:000) om resolution respektive stödmyndighet enligt lagen (2016:000) om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut. Uppgiftsskyldigheten förutsätter inte att myndigheterna begär att få uppgifterna. När förutsättningarna är uppfyllda bryter bestämmelsen sekretessen i 31 kap. 1 § första stycket OSL. Övervägandena finns i avsnitt 27.8.1. 32.10Förslaget till lag om ändring i lagen (1995:1570) om medlemsbanker Paragrafen, som är ny, genomför artikel 86.1 och delar av 86.2 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket följer att styrelsen måste underrätta resolutions- myndigheten () och om styrelesn tar emot eller upprättar förslag till beslut om likvidation av banken som ska prövas vid föreningsstämma. I andra stycket anges det att någon kallelse till föreningsstämma där frågan om likvidation ska prövas inte får utfärdas om medlemsbanken är försatt i resolution eller resolutionsmyndigheten har informerat styrelsen om att medlemsbanken ska försättas i resolution. Genom paragrafen ges möjlighet att förhindra att en medlemsbank som av systemriskskäl är eller bör försättas i resolution i stället går i likvidation efter beslut av medlemmarna. Första stycket har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. Paragrafen, som är ny, genomför artikel 86.1 och delar av 86.2 i krishanteringsdirektivet och syftar till att förhindra att företag går i likvidation utan att resolutionsmyndigheten kan förhindra det. Första stycket har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 24.1. 32.11 Förslaget till lag om ändring av lagen (1995:1571) om insättningsgaranti I paragrafen läggs till en ny definition av resolutionsmyndighet. Övervägandena finns i avsnitt 6.13. I paragrafen görs en ändring i första stycket för att klargöra att insättningsgarantin inte omfattar de belopp som anges i 3 a §. Den närmare innebörden av ändringen framgår av författningskommentaren till 3 a §. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.9. Paragrafen genomför artikel 109.4 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen, som är ny, framgår med vilket belopp en insättare har rätt till ersättning från institutet i resolution om hela eller delar av dennes insättning har överförts till en förvärvare med hjälp av försäljnings- verktyget eller till ett broinstitut med hjälp av broinstitutsverktyget. Om insättningarna har överförts till ett annat institut, gäller insättnings- garantin dock för insättningarna i det institutet. Enligt andra stycket har en insättare inte rätt till ersättning om hela insättningen har överförts till en privat aktör eller till ett broinstitut. Insättaren har inte heller rätt till ersättning om insättningen visserligen inte överförts i sin helhet, men till ett belopp som motsvarar det som är ersättningsgillt enligt insättningsgarantin. Enligt tredje stycket har insättaren rätt till ersättning från garantin om inte hela insättningen har förts över och värdet av den överförda insättningen understiger motsvarande det garanterade beloppet, i fall då institutet i resolution försätts i konkurs eller förklarar insättningarna indisponibla. Om värdet av den överförda insättningen understiger motsvarande , kvarstår således skyddet för den insättning som är kvar i institutet i resolution, med avdrag för det belopp som har överförts. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.9. Paragrafen, som är ny, genomför delar av artikel 109.1 i krishanterings- direktivet. Av paragrafen framgår vilken ersättning som ska betalas ut för att absorbera de förluster som de garanterade insättningarna skulle ha burit om de inte hade getts en förmånlig behandling. Av 12 kap. 11 § lagen om resolution framgår att ska säkerställa att det 2015/16:5 ekonomiska utfallet för insättningsgarantisystemet inte blir sämre än om företaget i stället hade avvecklats genom konkurs eller likvidation. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.8. Paragrafen, som är ny, genomför delar av artikel 109.1 i krishanterings- direktivet. Paragrafen behandlar möjligheten att använda behållna medel enligt lagen för att kapitalisera ett institut i resolution. Övervägandena finns i avsnitt 25.2.8. Paragrafen saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Ändringarna i andra stycket innebär att hänvisningar i paragrafen till bestämmelser i den nuvarande stödlagen om till kreditinstitut ändras. Hänvisningarna avser i stället motsvarande bestämmelser om nämnden i 26–30 §§. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen motsvaras av 6 kap. 1 § i den nuvarande stödlagen. Lagrådet har noterat att förordnandena av ledamöter och ersättare till till kreditinstitut () ska prövas . Enligt Lagrådets mening bör det övervägas om inte förordnandena i stället ska meddelas . Det kan konstateras att 6 kap. 1 § i den nuvarande stödlagen är utformad på det sättet. Eftersom ingen ändring i sak är avsedd har förevarande paragraf justerats i enlighet med Lagrådets synpunkt. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen motsvaras av 6 kap. 2 § i den nuvarande stödlagen. Eftersom den enda ärendetyp som kan prövas av är överklaganden av beslut enligt 8 § första stycket 1, anges i bestämmelsen att ärenden inleds hos nämnden genom ett överklagande. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen är identisk med 6 kap. 5 § i den nuvarande stödlagen. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen är identisk med 6 kap. 6 § i den nuvarande stödlagen. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. Paragrafen, som är ny, saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Paragrafen är identisk med 6 kap. 7 § i den nuvarande stödlagen. Övervägandena finns i avsnitt 13.4. 32.12Förslaget till lag om ändring i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion Paragrafens tredje stycke är nytt. Tredje stycket innebär att ett finansiellt institut eller holdingföretag är försatt i resolution enligt lagen om resolution kan företaget inte bli föremål för företagsrekonstruktion. Tredje stycket har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 24.2. 32.13Förslaget till lag om ändring i inkomstskattelagen (1999:1229) Ändringen i andra stycket är en följd av att lagen (2008:814) om statligt stöd till kreditinstitut upphävs. Stöd som kan lämnas med stöd av den lagen ersätts med stöd som kan lämnas enligt två nya lagar, lagen om resolution och lagen om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut. I övrigt är någon saklig skillnad inte avsedd. Andra stycket 4 innebär att som näringsbidrag avses stöd enligt de nämnda lagarna, om stödet inte redovisas som en skuld i räkenskaperna eller avser betalning för nyemitterade eller egna aktier. Det innebär att sådana stöd – oavsett förekomst och utformning av villkor om återbetalning – skattemässigt ska behandlas som näringsbidrag och därmed tas upp som intäkt, om och till den del stödet inte redovisas som en skuld i räkenskaperna eller avser betalning för nyemitterade eller egna aktier. Ett stöd som lämnas i form av en utställd statlig garanti, dvs. i princip en borgensförbindelse, medför inte några skattemässiga effekter för institutet. Om och när ett stöd, som tagits upp till beskattning, betalas tillbaka får det återbetalda beloppet dras av. Detta följer av 5 § andra stycket (prop. 2008/09:61 s. 83 f.). Övervägandena finns i avsnitt 13.5. 32.14Förslaget till lag om ändring i lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse Paragrafen genomför delar av artikel 2 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen innehåller flera nya definitioner som är relevanta för de nya bestämmelser som förs in i lagen. Den nya punkten 22 innehåller en definition av betydande filial och punkterna 23–27, 32 och 33 definierar olika företagsformer som omfattas av de nya bestämmelserna i lagen. I en del av dessa definitioner förekommer begreppet institut, vilket i sin tur definieras i punkten 28. I punkten 29 anges att den definition av koncern som finns i 2 kap. 1 § lagen om resolution gäller vid tillämpningen av 6 a, 6 b och 15 b kap. i stället för den definition av koncern som annars gäller enligt lagen. I punkten 36 finns en definition av återhämtningsplan och i punkten 30 en definition av koncernåterhämtningsplan. Bestämmelser om återhämt- ningsplaner finns i 6 a kap. Lagrådet har anfört att hänvisningen till krishanteringsdirektivet i punkten 31 bör justeras. Regeringen har dock valt att utforma hänvisningen till direktivet i enlighet med nya anvisningar för författningsskrivning. Övervägandena finns i avsnitten 6 och 7. Paragrafen genomför artikel 5.1 i krishanteringsdirektivet I första stycket görs en ändring för att klargöra att återhämtningsplaner och koncernåterhämtningsplaner omfattas av förevarande paragraf. Planerna är nämligen en styrform i kapitaltäckningsdirektivets mening. Av ändringen följer att om någon annan bestämmelse hänvisar till denna paragraf så omfattar hänvisningen även återhämtningsplanerna. Som exempel på en sådan hänvisning kan nämnas den i 2 kap. 1 § lagen (2014:968) om särskild tillsyn över kreditinstitut och värdepappersbolag. Enligt den bestämmelsen ska ett särskilt kapitalbaskrav uppställas för ett företag som bryter mot den här paragrafen. Övriga ändringar är språkliga. Övervägandena finns i avsnitt 28.2.1. Paragrafen genomför delar av artikel 5.1 och 5.9 i krishanterings- direktivet. Av första stycket framgår att ett kreditinstitut ska upprätta en återhämtningsplan. När en återhämtningsplan ska upprättas och hur ofta den ska uppdateras avses framgå av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Detsamma gäller planens närmare innehåll. Bemyndigandet att meddela föreskrifter om detta finns i 16 kap. 1 § 5. En återhämtningsplan är inte bara ett internt styrdokument. Den ska också granskas och bedömas av . Innan planen ges in till inspektionen ska den dock enligt andra stycket ha godkänts av kreditinstitutets styrelse. Av tredje stycket framgår att skyldigheten att upprätta en återhämt- ningsplan inte gäller för ett kreditinstitut som är föremål för gruppbaserad tillsyn tillsammans med andra koncernföretag inom EES. Ett kreditinstitut som ingår i en utländsk koncern som står under gruppbaserad tillsyn av en utländsk behörig myndighet inom EES behöver inte heller upprätta någon återhämtningsplan i enlighet med denna bestämmelse. Övervägandena finns i avsnitten 7.2.1, 7.2.4 och 7.3.1. Paragrafen genomför artiklarna 7.1 och 111.1 a i krishanteringsdirektivet. Paragrafen behandlar koncernåterhämtningsplaner. För en koncern som består av företag som står under gruppbaserad tillsyn ska enligt första stycket moderföretaget inom EES upprätta en koncernåterhämtningsplan. Om ett svenskt kreditinstitut ingår i en sådan koncern ska den omfattas av planen. Vad ett moderinstitut inom EES är framgår av definitionen i 1 kap. 5 § 33. En koncernåterhämtningsplan upprättas endast på gruppnivå och inte på undergruppsnivå. Bestämmel- sen är dock tillämplig på både nationella och gränsöverskridande koncerner. Med en gränsöverskridande koncern avses en koncern med moder- och dotterföretag inom EES. Ett individuellt institut som ingår i en koncern som omfattas av gruppbaserad tillsyn behöver enbart upprätta en individuell plan om beslutar om det. Om det är fråga om en gränsöver- skridande koncern, ska ett sådant beslut fattas enligt den process som beskrivs i 8–11 §§. En koncernåterhämtningsplan ska enligt andra stycket identifiera åtgärder som kan behöva vidtas såväl av moderföretaget inom EES som av ett dotterföretag som står under gruppbaserad tillsyn. När en koncernåterhämtningsplan ska upprättas och hur ofta den ska uppdateras avses framgå av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndigheten regeringen bestämmer. Detsamma gäller planens närmare innehåll. Bemyndigandet att meddela sådana föreskrifter finns i 16 kap. 1 § 5. En koncernåterhämtningsplan är inte bara ett internt styrdokument. Den ska också granskas av , om inspektionen är berörd. Innan planen ges in till den samordnande tillsynsmyndigheten ska den enligt tredje stycket godkännas av moderföretagets styrelse. Om är den samordnande tillsynsmyndigheten, ska den överlämna koncernåterhämtningsplanen till berörda behöriga myndigheter och resolutionsmyndigheter (se artikel 7.3 i krishanterings- direktivet). När ansvarar för ett dotterföretag i en gränsöver- skridande koncern, överlämnas planen till av den samordnande myndigheten. Av fjärde stycket följer att ska ingripa mot moderföretag som har åsidosatt sina skyldigheter enligt paragrafen även 2015/16:5 om moderföretaget inte är ett kreditinstitut. Vid ett ingripande mot ett moderföretag ska bestämmelserna i 15 kap. om ingripande mot kreditinstitut tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 7.3.1 och 7.3.3. Paragrafen genomför delar av artiklarna 4–7 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår vilka krav som ställs på en återhämtningsplan och en koncernåterhämtningsplan. Enligt första stycket ska det framgå av planen att ytterligare två kriterier är uppfyllda. Av uppgifterna i planen ska det för det första framgå att de åtgärder som kreditinstitutet identifierat rimligen kan förväntas bevara eller återställa kreditinstitutets finansiella ställning och livskraft (punkten 1). Eftersom det är fråga om en bedömning av framtida scenarier, behöver det dock inte föreligga full säkerhet i denna fråga. Vid den bedömningen ska hänsyn även tas till förberedande åtgärder som kreditinstitutet vidtagit eller planerar att vidta. Det är inte tillräckligt att planen anger vad kreditinstitutet ska göra. Det ska också framgå att kreditinstitutet har en fungerande organisation för att åtgärderna rimligen kan förväntas ge önskat resultat. Det ska också vara möjligt att utläsa när åtgärderna kommer att vidtas, dvs. för vilka scenarier åtgärderna ska användas. Att enbart ange att vissa åtgärder kommer att vidtas när det uppstått problem eller när det finns behov att stärka institutets finansiella ställning, utan att mer i detalj ange förutsättningarna för när olika åtgärder förutses vidtas, är inte tillräckligt. Av planen ska det för det andra framgå att planen och åtgärderna i den rimligen kan genomföras snabbt och effektivt (punkten 2). Åtgärderna i planen ska inte leda till en allvarlig störning i det finansiella systemet. Eftersom störningar aldrig kan uteslutas får bedömningen göras utifrån vad som är realistiskt. Störningarna ska dock undvikas i största möjliga utsträckning. Bestämmelsen är tillämplig även för scenarier som skulle leda till att andra återhämtningsplaner eller koncernåterhämtningsplaner genomförs . En plan ska enligt andra stycket även innehålla de uppgifter som framgår av föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer eller som framgår av tekniska standarder beslutade av Europeiska kommissionen, beroende på vad som är tillämp- ligt. Om planen inte innehåller dessa uppgifter är den ofullständig. Enligt tredje stycket får de åtgärder som planeras inte leda till att det uppstår problem med att rekonstruera eller avveckla ett kreditinstitut. Detta är dock ett kriterium som det kan vara svårt för ett kreditinstitut att bedöma. Det är därför inte något som kreditinstitutet är skyldigt att beakta, men det kan få betydelse för bedömningen av en återhämtnings- plan och kan bli föremål för bedömning av både och resolutionsmyndigheten (se 4 §). Övervägandena finns i avsnitten 7.2.2 och 7.3.2. Paragrafen genomför artiklarna 6.2–6.4 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att ska granska planen och bedöma om den uppfyller kriterierna enligt 3 §. Detta innebär att också ska bedöma om de åtgärder som identifieras i planen kan leda till att det uppstår problem med att rekonstruera eller avveckla ett kreditinstitut (se 3 §). Av andra stycket följer att , i dess egenskap av resolutionsmyndighet, ska beredas tillfälle att granska planen och lämna rekommendationer. Den granskning som kan göra ska specifikt syfta till att identifiera eventuella åtgärder i planen som kan leda till att det uppstår problem med att rekonstruera eller avveckla ett kreditinstitut. får lämna rekommendationer till . För koncernåterhämtningsplaner för gränsöverskridande koncerner gäller en särskild process, se 8–11 §§. Av tredje stycket framgår att får vidta samma åtgärder mot ett moderföretag inom EES som inte är ett kreditinstitut, om granskningen avser en koncernåter- hämtningsplan. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.5. Paragrafen genomför artikel 6.5 i krishanteringsdirektivet. Av denna paragraf tillsammans med 6 och 7 §§ framgår vilka åtgärder som ska vidta om det finns väsentliga brister eller hinder i en återhämtningsplan eller en koncernåterhämtningsplan. Dess- utom anges i första stycket att ska underrätta kredit- institutet om utfallet av granskningen av återhämtningsplanen. Under- rättelse ska ges även om granskningen inte föranleder några åtgärder. I ett sådant fall uppställs inga särskilda formkrav för hur institutet ska underrättas om utfallet. Lagrådet anför att om en återhämtningsplan inte kan genomföras så är det en väsentlig brist i planen. Lagrådet föreslår därför att orden ”eller väsentliga hinder mot att genomföra åtgärderna i återhämtningsplanen” ska utgå. Enligt regeringens mening behöver emellertid inte förhållandet att det finns hinder mot att genomföra en återhämtningsplan nödvändigtvis innebära att planen i sig innehåller brister. Hinder mot att genomföra planen kan nämligen bero på andra omständigheter än innehållet i planen, såsom externa faktorer. I de tekniska standarder som antagits om innehållet i och bedömningen av återhämtningsplaner används dessutom motsvarande terminologi. Regeringen har därför inte följt Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.5 och 7.2.6. Paragrafen genomför artikel 6.6 första stycket i krishanteringsdirektivet. Av första stycket framgår vilka åtgärder som kan vidta om ett institut inte följer ett föreläggande från inspektionen eller om de ändringar som institutet föreslagit inte är tillräckliga. Finansinspek- tionen kan då förelägga institutet att ändra återhämtningsplanen eller att 2015/16:5 identifiera vilka ändringar i institutets affärsverksamhet som krävs för att undanröja de väsentliga bristerna eller hindren. Övervägandena finns i avsnitt 7.2.6. Paragrafen genomför artikel 6.6 andra–fjärde styckena i krishanterings- direktivet. Av bestämmelsen framgår vad som gäller om ett kreditinstitut inte följer ett föreläggande från om att göra ändringar i återhämtningsplanen eller om de ändringar i verksamheten som kreditinstitutet föreslår är otillräckliga för att avhjälpa bristerna eller hindren. Om det fortfarande finns brister eller hinder, men de inte bedöms som väsentliga, ska inspektionen dock inte vidta andra åtgärder än att underrätta institutet om detta i enlighet med första stycket.