prop · H203139 · 2015-07-01 00:00:00 — Ett beslut i fråga om en europeisk skyddsorder bör därför på begäran kunna prövas av rätten, på samma sätt som gäller för beslut om kontaktförbud. Rätten att begära en sådan prövning bör omfatta även den person som kontaktförbudet avses skydda om beslutet har gått denne emot, dvs. om åklagaren har beslutat att inte utfärda en skyddsorder. I likhet med vad som gäller enligt lagen om kontaktförbud bör en begäran om rättens prövning kunna ske både skriftligen och muntligen. De närmare bestämmelserna om formerna för begäran av rättens prövning kan meddelas genom förordning. Behörig domstol att pröva åklagarens beslut i ett ärende om kontaktförbud är i normalfallet den tingsrätt där den åklagare som har prövat frågan om kontaktförbud ska föra talan i brottmål i allmänhet (15 § lagen 2014/15:139 om kontaktförbud). Frågan om utfärdande av en europeisk skyddsorder har ett så nära samband med åklagarens prövning i ett kontaktförbudsärende att samma forumregel bör gälla vid prövningen av ett beslut i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder, även om det kan ifrågasättas om en sådan forumregel innebär ett tillräckligt tydligt utpekande av behörig domstol (jfr prop. 2014/15:116 s. 85). Ett beslut i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder bör därför prövas av den tingsrätt där den åklagare som har prövat frågan om utfärdande av en europeisk skyddsorder ska föra talan i brottmål i allmänhet. Rättens prövning i ärenden om utfärdande av en europeisk skyddsorder är förhållandevis begränsad och består huvudsakligen i att avgöra om kriterierna för utfärdande är uppfyllda (se avsnitt 5.3.1). Prövningen rör bl.a. huruvida det finns ett underliggande beslut om kontaktförbud och huruvida vistelsen i den andra medlemsstaten är av sådan varaktighet att syftet med åtgärden kan uppnås. I situationer där en europeisk skyddsorder har meddelats i direkt anslutning till ett beslut om kontaktförbud kan frågan om rättens prövning av båda besluten bli aktuell . Vid rättens prövning i ärenden om kontaktförbud tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden med vissa särbestämmelser. Dessa särbestämmelser i lagen om kontaktförbud gäller främst åklagarens skyldighet att föra talan för den skyddade personen (16 §), möjligheten till inhibition (17 §), rättens sammansättning (18 §) samt bestämmelserna om sammanträde (19 §), rättegångskostnader (20 §) och möjlighet att pröva ärendet i mål om allmänt åtal mot den förbudet avses gälla mot (22 §). Särbestämmelserna är främst motiverade utifrån kontaktförbudets särskilda karaktär och dess påtagligt straffrättsliga inslag (prop. 1987/88:137 s. 31–33). Dessa faktorer är även relevanta vid en prövning i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder, främst eftersom ett sådant beslut ytterligare begränsar rörelsefriheten för den som förbudet gäller mot. Samma regler som gäller vid rättens prövning i ärenden om kontaktförbud bör därför gälla vid prövningen i ärenden om en europeisk skyddsorder. Vidare bör även vid rättens handläggning av ärendet bestämmelserna om delgivning och skyndsamhet tillämpas (5 och 6 a §§). Regeringens förslag: Åklagaren ska utan dröjsmål återkalla en europeisk skyddsorder om det kontaktförbud som ligger till grund för skyddsordern upphävs eller om det av andra skäl inte längre finns förutsättningar för en europeisk skyddsorder. Om åklagaren återkallar en skyddsorder av andra skäl än att kontaktförbudet har upphävts, ska den som skyddsordern avses skydda kunna begära rättens prövning av åklagarens beslut. Samma förfarande som gäller för en begäran om rättens prövning i fråga om utfärdande av en skyddsorder ska då tillämpas. Åklagaren ska utan dröjsmål ändra en europeisk skyddsorder om det kontaktförbud som ligger till grund för skyddsordern ändras eller förlängs. Promemorians förslag: I promemorian föreslås inga bestämmelser om ändring och återkallelse av en europeisk skyddsorder. Remissinstanserna: Ingen remissisinstans uppmärksammar särskilt frågan. Skälen för regeringens förslag: Den verkställande staten ska erkänna och verkställa skyddsordern i enlighet med sin nationella lagstiftning och besluta om åtgärder som motsvarar det svenska kontaktförbudet (artikel 9). Varaktigheten av verkställigheten i den andra medlemsstaten bestäms ytterst av den statens verkställighetsregler (artikel 14.1 b). En förutsättning för verkställighet är dock att det svenska kontaktförbudet kvarstår. Detta följer av att den europeiska skyddsordern bygger på principen om ömsesidigt erkännande. Den utfärdande staten har kvar exklusiv behörighet att besluta om förlängning, översyn, ändring, upphävande och återkallelse av den underliggande skyddsåtgärden, liksom av den europeiska skyddsordern (artikel 13.1). Åklagaren får ändra eller häva ett beslut om kontaktförbud om det på grund av ändrade förhållanden finns skäl för det (23 § lagen om kontaktförbud). Ett kontaktförbud kan också förlängas (4 § lagen om kontaktförbud). Lagrådet invänder mot att begreppet ändring i den föreslagna lagen om europeisk skyddsorder används så att det även omfattar förlängning av kontaktförbud. Med anledning av Lagrådets synpunkt görs en justering av bestämmelsen i 2 kap. 7 §. Enligt Lagrådet har beslut om förlängning av ett kontaktförbud i praxis behandlats som ett nytt sådant förbud, varför det finns mycket som talar för att en förlängning av ett kontaktförbud som ligger till grund för en europeisk skyddsorder innebär att en ny skyddsorder ska utfärdas. Lagrådet noterar dock att direktivet inte synes kräva detta. Regeringen instämmer i att en förlängning av ett kontaktförbud är att betrakta som ett nytt beslut om kontaktförbud. I direktivets mening spelar det dock inte någon roll om beslutet är att anse som en förlängning eller en ändring av den skyddsåtgärd som ligger till grund för den europeiska skyddsordern. En ändring av skyddsordern, oavsett vilken sorts ändring det är fråga om, ska meddelas den verkställande myndigheten som, beroende på vad som är lämpligt, antingen ska ändra de åtgärder som har meddelats till verkställighet av den europeiska skyddsordern eller vägra att verkställa den ändrade skyddsordern (artikel 13.7). En vägran att verkställa en ändrad skyddsorder får i dessa situationer bara göras om ändringen innebär att det är fråga om en sådan skyddsåtgärd som omfattas av direktivets tillämpningsområde eller om den utfärdande statens information om ändringen är ofullständig. Om det däremot blir fråga om att utfärda en ny skyddsorder, måste förfarandet tas om från början och samtliga vägransgrunder blir tillämpliga. En förlängning av ett kontaktförbud som ligger till grund för en europeisk skyddsorder bör därför i kontakterna med den andra medlemsstatens myndigheter behandlas som en ändring av skyddsåtgärden och inte föranleda utfärdande av en ny skyddsorder. Om ett kontaktförbud som ligger till grund för en europeisk skyddsorder ändras eller upphävs, bör motsvarande ändring göras beträffande skyddsordern. Det bör åligga åklagaren att ändra den europeiska 2014/15:139 skyddsordern om kontaktförbudet ändras och att återkalla skyddsordern om kontaktförbudet upphävs. Det kan bli aktuellt att avbryta verkställigheten av en skyddsorder även av andra skäl än att kontaktförbudet hävs, t.ex. om den person som skyddsordern är avsedd att skydda inte längre vill att skyddsordern ska gälla eller om åklagaren bedömer att det, trots att beslutet om kontaktförbud bör bestå, inte längre föreligger ett sådant skyddsbehov som motiverar en europeisk skyddsorder. Det bör därför införas en möjlighet att återkalla skyddsordern även när det av andra skäl än att kontaktförbudet hävs inte längre föreligger förutsättningar för en skyddsorder. Eftersom åklagaren i en sådan situation gör en prövning som liknar den som görs i fråga om utfärdande av en europeisk skyddsorder bör den som avses skyddas av skyddsordern kunna begära rättens prövning av beslutet. Samma förfarande som gäller för en begäran om rättens prövning i fråga om utfärdande av en skyddsorder bör gälla i fråga om begäran om prövning av åklagarens beslut om återkallelse. Den behöriga myndigheten i den utfärdande staten ska utan dröjsmål informera den behöriga myndigheten i den verkställande staten om beslut som innebär att den europeiska skyddsordern upphävs eller återkallas (artikel 13.5). Den verkställande myndigheten ska till följd av sådan information avsluta alla åtgärder som har vidtagits i den verkställande staten till verkställighet av skyddsordern (artikel 13.6). Även en ändring av skyddsordern ska, som anförts, meddelas den verkställande myndigheten som, beroende på vad som är lämpligt, antingen ska ändra de åtgärder som har meddelats till verkställighet av den europeiska skyddsordern eller vägra att verkställa den ändrade skyddsordern (artikel 13.5 och 13.7). Den skyldighet som åligger åklagaren att informera den verkställande myndigheten om ändringar av den europeiska skyddsordern kan föreskrivas i förordning. 5.4Erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder i 5.4.1Erkännande av en skyddsorder Regeringens förslag: En europeisk skyddsorder som sänds över till ska erkännas och verkställas, om inte annat följer av den nya lagen om europeisk skyddsorder. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: Vid mottagande av en europeisk skyddsorder ska den behöriga myndigheten i den verkställande staten utan onödigt dröjsmål erkänna skyddsordern och fatta ett beslut, varigenom meddelas någon av de åtgärder som skulle kunna tillämpas i ett liknande fall enligt dess nationella lagstiftning för att säkerställa skydd av den skyddade personen, om den inte beslutar att åberopa något skäl för att vägra erkännande (artikel 9.1). Det föreligger alltså en skyldighet att utan onödigt dröjsmål erkänna en europeisk skyddsorder som översänds till , under förutsättning att det inte föreligger något skäl att vägra erkännande. Detta bör komma till uttryck i den nya lagen. Det föreligger vidare en skyldighet att med anledning av skyddsordern meddela en åtgärd till skydd för den som skyddsordern är avsedd att skydda. Vid val av skyddsåtgärd finns dock en frihet för den verkställande staten att meddela en sådan åtgärd som skulle ha meddelats om det varit fråga om en liknande nationell situation. Den verkställande staten får därvid tillämpa såväl straffrättsliga som administrativa och civilrättsliga åtgärder, beroende på vad nationell rätt föreskriver. Direktivet innebär därmed endast en skyldighet att erkänna det skyddsbehov som den utfärdande myndigheten har bedömt finns och att tillse att skyddet säkerställs i den verkställande staten. Hur skyddsbehovet tillgodoses får dock, som framgått, avgöras av den verkställande statens lagstiftning. Direktivet syftar till att säkerställa skydd för en person vars liv, fysiska eller psykiska integritet, värdighet, frihet eller sexuella integritet hotas av en annan persons brottsliga gärning (artikel 1). Om det finns risk för att en person kommer att begå brott mot, förfölja eller på annat sätt allvarligt trakassera en annan person, får kontaktförbud meddelas enligt svensk rätt (1 § lagen om kontaktförbud). Under vissa närmare angivna förutsättningar får vidare kontaktförbud avseende gemensam bostad, utvidgat kontaktförbud och särskilt utvidgat kontaktförbud meddelas (1 a och 2 §§ lagen om kontaktförbud). De åtgärder som enligt svensk rätt i det här sammanhanget är relevanta för att säkerställa skydd för en person vars liv, fysiska eller psykiska integritet, värdighet, frihet eller sexuella integritet hotas av en annan persons brottsliga gärning utgörs alltså av förbuden i lagen om kontaktförbud. De familjerättsliga besöksförbuden syftar visserligen till att undvika konfrontationer men deras särskilda tillämpningsområde, ömsesidiga karaktär och avsaknad av riskbedömning medför att det svårligen kan sägas att ett sådant skulle kunna meddelas i ett liknande fall enligt svensk lagstiftning. En europeisk skyddsorder som översänds till bör därför verkställas genom meddelande av ett förbud som motsvarar ett förbud enligt lagen om kontaktförbud. Se vidare avsnitt 5.4.3. 2014/15:139 5.4.2 Regeringens förslag: En europeisk skyddsorder ska vara upprättad i enlighet med bilaga I till direktivet och vara skriven på svenska eller åtföljd av en översättning till svenska. Skyddsordern ska sändas till behörig åklagare. Den ska sändas över genom post, bud eller telefax. Efter överenskommelse i det enskilda fallet får skyddsordern i stället sändas över på annat sätt. Om en europeisk skyddsorder till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågorna om erkännande och verkställighet, ska den andra medlemsstatens myndighet ges möjlighet att inom komma in med komplettering. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot förslagen. Datainspektionen anför att möjligheten till översändande av en europeisk skyddsorder via e-post medför sådana integritetsrisker att det behövs ett förtydligande av att vissa överväganden bör göras och att vissa säkerhetsåtgärder bör vidtas. Skälen för regeringens förslag Enligt direktivet ska medlemsstaterna utse behörig myndighet för erkännande av en europeisk skyddsorder när medlemsstaten är verkställande stat (artikel 3.1). En medlemsstat får utse en eller flera centralmyndigheter att biträda dess behöriga myndighet med det administrativa mottagandet av europeiska skyddsordrar samt all annan officiell korrespondens som rör dessa (artikel 4.2). Det inkluderar kommunikation, samråd, informationsutbyte, förfrågningar och underrättelser. Medlemsstaterna ska lämna underrättelser till kommissionen om vilka myndigheter som är behöriga i dessa hänseenden. Kommissionen ska göra den information som framgår av underrättelserna tillgänglig för övriga medlemsstater. Direktivet lämnar medlemsstaterna relativt stor frihet i fråga om vilken myndighet som ska vara behörig myndighet (se bl.a. skäl 8 och 10). Det ska dock vara fråga om rättsliga eller likvärdiga myndigheter (artikel 3.1). I avsnitt 5.4.1 konstateras att de åtgärder som står till buds för att verkställa en europeisk skyddsorder i är beslut som motsvarar kontaktförbud enligt lagen om kontaktförbud. Åklagare prövar frågor om kontaktförbud (7 § lagen om kontaktförbud). De frågor som uppkommer vid prövningen av om en europeisk skyddsorder ska erkännas i och om hur verkställighet ska ske motsvarar i hög grad de som åklagaren har att pröva i ärenden om kontaktförbud. Åklagare bör därför vara behörig myndighet i att handlägga och besluta i ett ärende om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder. Lagrådet anför att det kan sättas i fråga om det är lämpligt och möjligt att i förväg bestämma vilken åklagare som i varje enskilt fall ska vara behörig att ta emot den europeiska skyddsordern. I t.ex. lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder (4 kap. 1 §) och lagen (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Prop. 2014/15:139 Europeiska unionen av frysningsbeslut (3 kap. 2 §) föreskrivs att ärendet inleds genom att en arresteringsorder respektive ett frysningsbeslut skickas till behörig åklagare. Formuleringen syftar till att överlåta åt att inom ramen för dess organisation avgöra vilka åklagare som bör vara behöriga att handlägga ärenden enligt den nya lagen. Regeringen menar att inte bör låsas vid en viss lösning utan ges möjlighet att beroende på vad som är lämpligt utse en central kontaktpunkt eller lämna andra anvisningar om vilka åklagare som ska handlägga ärenden enligt den nya lagen. Frågan om vilken åklagare som ska vara behörig bör alltså avgöras inom organisation. I ärenden om rättsligt samarbete inom EU gäller numera i princip undantagslöst att direktkontakt tillämpas mellan de behöriga myndigheterna, utan att någon centralmyndighet bistår eller på annat sätt är inblandad. Det saknas anledning att tillämpa en annan ordning i ärenden om europeisk skyddsorder. bör således inte utse en centralmyndighet att biträda eller på annat sätt ha en roll vid handläggningen av sådana ärenden. Översändande av en europeisk skyddsorder till En europeisk skyddsorder ska utfärdas i enlighet med ett formulär, bilaga I till direktivet (artikel 7). Detta ska innehålla i princip all den information som den verkställande myndigheten behöver för att pröva om skyddsordern kan erkännas och verkställas i den verkställande staten. En korrekt och skyndsam prövning förutsätter att formuläret är riktigt ifyllt och återger de omständigheter som är av betydelse för prövningen. För att inskärpa betydelsen av att formuläret är fullständigt och korrekt ifyllt innehåller direktivet en möjlighet för den verkställande myndigheten att vägra erkännande om formuläret är ofullständigt och inte heller kompletteras inom utsatt tid (artikel 10.1 a). Vidare ska formuläret översättas till det officiella språket eller något av de officiella språken i den verkställande staten (artikel 17.1). Varje medlemsstat kan vid antagandet av direktivet eller därefter avge en förklaring om att även översättningar till andra språk kan godtas (artikel 17.3). Direktivet reglerar inte hur den europeiska skyddsordern ska översändas på annat sätt än att det ska ske på ett sätt som lämnar en skriftlig uppteckning som möjliggör för den verkställande staten att fastställa dess äkthet (artikel 8.1). Översändande genom post, bud, telefax eller, om det i ett enskilt fall anses lämpligt, på elektronisk väg gör en sådan prövning möjlig. Den nya lagen bör innehålla en föreskrift som anger att översändande kan ske på sådana sätt. Motsvarande reglering förekommer i flera andra författningar på området för internationellt straffrättsligt samarbete (se bl.a. 3 kap. 2 § lagen [2005:500] om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen av frysningsbeslut och 3 kap. 6 § lagen [2011:423] om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen). Datainspektionen framhåller att en europeisk skyddsorder ofta kan komma att innehålla integritetskänsliga uppgifter varför det föreligger särskilda risker med översändande via e- Dessa risker består bl.a. i att det kan vara svårt att försäkra sig om 2014/15:139 att endast avsedda mottagare kan ta del av meddelandet, vilket påkallar särskilda säkerhetsåtgärder, t.ex. kryptering. Regeringen delar uppfattningen att risken för att integritetskänsliga uppgifter når andra mottagare än de avsedda bör beaktas vid frågan om hur översändandet ska gå till. Denna bedömning ska göras i varje enskilt fall, och elektronisk kommunikation bör reserveras för de situationer där ett översändande bedöms kunna ske utan risk för att känsliga uppgifter når andra än den avsedda mottagaren. En europeisk skyddsorder ska verkställas genom ett beslut varigenom meddelas någon av de åtgärder som skulle kunna tillämpas i ett liknande fall enligt nationell rätt för att säkerställa skydd av den skyddade personen (artikel 9.1). Innehållet i formuläret har en avgörande betydelse för bedömningen av såväl om en europeisk skyddsorder ska verkställas som hur verkställigheten ska gå till. Mot den bakgrunden framstår det som mest lämpligt att det uppställs ett krav på att en europeisk skyddsorder som översänds till alltid ska var skriven på eller översatt till svenska. Om skyddsordern är så bristfällig till form eller innehåll att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för en prövning av frågan om huruvida en europeisk skyddsorder kan erkännas och verkställas i , bör den andra statens myndighet ges möjlighet att avhjälpa bristen. Detta bör framgå av den nya lagen. 5.4.3Beslut i fråga om erkännande och verkställighet Regeringens förslag: Om en europeisk skyddsorder kan erkännas i , ska åklagaren meddela den som skyddsordern gäller mot förbud att 1.besöka eller på annat sätt ta kontakt med den person som skyddsordern avses skydda eller att följa efter denna person, 2.uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med den person som skyddsordern avses skydda, 3.uppehålla sig i närheten av en bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den person som skyddsordern avses skydda brukar vistas, eller 4.uppehålla sig inom ett större område än som följer av ett förbud enligt punkten 3. Ett förbud att uppehålla sig inom ett större område får omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den person som skyddsordern avses skydda har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Ett förbud som meddelas till verkställighet av skyddsordern ska i största möjliga utsträckning stämma överens med den skyddsåtgärd som ligger till grund för skyddsordern. Ett sådant förbud ska meddelas för , och när tiden bestäms ska de tidsbegränsningar som gäller enligt lagen om kontaktförbud tillämpas. Förbudet ska förses med de begränsningar och undantag som är påkallade med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. Förbudet ska inte omfatta kontakter som med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart befogade. Ett förbud som meddelas till verkställighet av skyddsordern ska gälla , om inte annat bestäms. ska innehålla uppgift om ett förbud som meddelats till verkställighet av en europeisk skyddsorder. När det gäller den frist för sammanträde som gäller i ärende om kontaktförbud avseende gemensam bostad ska undantaget från möjligheten att vidta åtgärden nästa vardag gälla även i ett ärende om en europeisk skyddsorder som avser förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med den person som skyddsordern avses skydda. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens, utom såtillvida att det i promemorian föreslås att åklagaren ska besluta om en verkställbarhetsförklaring samt att åklagaren vid bedömningen ska göra en proportionalitetsprövning och också särskilt pröva om det förbud som föreskrivs kan förväntas bidra till att den mot vilken förbudet avses gälla inte begår brott mot den som förbudet avses skydda. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot förslagen. Juridiska fakultetsstyrelsen vid framhåller att principen om ömsesidigt erkännande medför att den verkställande medlemsstaten har att erkänna och verkställa en europeisk skyddsorder utan en ny prövning i sak. påtalar att en verkställighetsåtgärd enligt direktivet i möjligaste mån ska överensstämma med den ursprungliga skyddsåtgärden i den utfärdande staten och efterfrågar mot den bakgrunden en lagformulering som innebär att en verkställighetsåtgärd i inte kan ges en mer ingripande verkan än vad den ursprungliga skyddsåtgärden innebär i den utfärdande staten. påpekar att det kan uppstå svårigheter vid tillämpningen av en proportionalitetsregel i ärenden om erkännande och verkställighet av europeiska skyddsordrar och efterfrågar att det tydligare framgår att även de särskilda proportionalitetsreglerna för kontaktförbud avseende gemensam bostad och särskilt utvidgat kontaktförbud ska tillämpas. vid betonar risken för att alltför omfattande förbud, eventuellt meddelade på lösa grunder eller av icke-juridiska organ, kan komma att verkställas i . Skälen för regeringens förslag Åklagaren ska pröva om en europeisk skyddsorder ska erkännas i . Detta innebär bland annat att åklagaren godtar förekomsten och giltigheten av den skyddsåtgärd som har meddelats i den utfärdande staten och erkänner den faktiska situation som beskrivs i den europeiska skyddsordern samt instämmer i att skydd bör tillhandahållas och bör fortsätta att tillhandahållas i enlighet med nationell lagstiftning (skäl 18).