prop · H3039d2 · 2015-09-23 00:00:00 — Om överlåtelsen har offent- liggjorts på motsvarande sätt i av en behörig myndighet i den överlåtande försäkrings- givarens hemland, får inspektionen underlåta att offentliggöra ansökan. ska innan den yttrar sig ge de berörda försäkringstagarna och andra ersättningsberättigade på grund av försäkringar möjlighet att anmäla om de har något att invända mot överlåtelsen. Då ska vad som föreskrivs om offentliggörande i 14 kap. 9 § försäkringsrörelselagen (2010:2043) gälla i tillämpliga delar. Om överlåtelsen har offentliggjorts på motsvarande sätt i av en behörig myndighet i den överlåtande försäkrings- givarens hemland, behöver inspektionen inte offentliggöra ansökan. Ansökan om tillstånd till över- låtelse av försäkringsbestånd enligt 4 § ska göras av såväl den över- låtande försäkringsgivaren som den övertagande försäkringsgiva- ren. Det avtal som träffats om överlåtelsen ska fogas till ansök- ningen. För ansökningen gäller 10 kap. 8 och 9 §§ försäkrings- rörelselagen Ansökan om tillstånd till över- låtelse av försäkringsbestånd enligt 4 § ska göras av såväl den över- låtande försäkringsgivaren som den övertagande försäkringsgiva- ren. Det avtal som träffats om överlåtelsen ska lämnas in tillsammans med ansökningen. För ansökningen gäller 14 kap. 8 och 9 §§ försäkringsrörelselagen lit ansökan om tillstånd till över- lit ansökan om tillstånd till över- låtelse av försäkringsbestånd enligt låtelse av försäkringsbestånd enligt 5 §, ska inspektionen utan dröjs- 5 §, ska inspektionen utan dröjs- mål kungöra beslutet enligt 10 kap. mål kungöra beslutet enligt 10 kap. övergår ansvaret för det överlåtna övergår ansvaret för det överlåtna försäkringsbeståndet på den över- försäkringsbeståndet på den över- försäkringstagare och andra ersätt- försäkringstagare och andra ersätt- 10 kap. 13 § 14 kap. 13 § ringsrörelselagen (2010:2043). ringsrörelselagen (2010:2043). Om det i ett bestånd av försäkring som överlåtits ingår risker som är belägna i eller åtaganden som ska fullgöras i ett annat EES-land, ska offentliggöra den beslutade överlåtelsen i det landet enligt bestämmelserna där. Om överlåtelsebeslutet offentliggörs på mot- svarande sätt i det berörda landet, behöver inspektionen inte offentlig- göra beslutet där. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat Härigenom föreskrivs 1att 1 kap. 3 § lagen (2006:531) om särskild till- syn över finansiella konglomerat ska ha följande lydelse. I denna lag betyder 1.AIF-förvaltare: en svensk förvaltare av alternativa investeringsfon- der enligt 1 kap. 3 § lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa inve- steringsfonder, 2.anknutet företag: ett svenskt eller utländskt företag vars huvud- sakliga verksamhet är att äga eller förvalta fast egendom, tillhandahålla datatjänster eller driva annan liknande verksamhet som har samband med den huvudsakliga verksamheten i ett eller flera kreditinstitut, värdepap- persbolag eller motsvarande utländska företag, 3.behörig myndighet: eller någon annan myndig- het inom EES som utövar tillsyn, individuellt eller på gruppnivå, över ett reglerat företag med huvudkontor inom EES, 4.blandat finansiellt holdingföretag: ett moderföretag som inte är ett reglerat företag och som tillsammans med sina dotterföretag, varav minst ett är ett reglerat företag med huvudkontor inom EES, och andra företag utgör ett finansiellt konglomerat, 5.EES: Europeiska ekonomiska samarbetsområdet, 6.finansiellt institut: ett företag som inte är ett kreditinstitut, värdepap- persbolag, fondbolag, eller AIF-förvaltare eller motsvarande utländskt företag och vars huvudsakliga verksamhet är att a) förvärva aktier eller andelar, b) driva en eller flera av de verksamheter som anges i 7 kap. 1 § andra stycket 2–10, 12 och 15 lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse utan att vara tillståndspliktigt enligt 2 kap. 1 § samma lag, eller c) driva värdepappersrörelse utan att vara tillståndspliktigt enligt 2 kap. 1 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, 7. finansiell sektor: ett eller flera 7. finansiell sektor: ett eller flera a) kreditinstitut, värdepappers- a) kreditinstitut, värdepappers- bolag, fondbolag, AIF-förvaltare bolag, fondbolag, AIF-förvaltare eller motsvarande utländska före- eller motsvarande utländska före- tag samt finansiella institut och tag samt finansiella institut och anknutna företag (bank- och anknutna företag (bank- och 1Europaparlamentets och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II). 2Senaste lydelse 2013:670. b) försäkringsföretag eller b) försäkringsföretag eller mot- svarande utländska företag, försäk- ringssektorn), och företag (försäkringssektorn), och c) blandade finansiella c) blandade finansiella 8.fondbolag: ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd att driva fondverksamhet enligt lagen (2004:46) om värdepappersfonder, 9.försäkringsföretag: ett försäkringsaktiebolag, ömsesidigt försäk- ringsbolag eller en försäkringsförening enligt försäkringsrörelselagen (2010:2043), 10. försäkringsholdingföretag: 10. försäkringsholdingföretag: ett moderföretag som inte är ett ett moderföretag som inte är ett försäkringsföretag eller ett motsva- försäkringsföretag eller ett motsva- rande utländskt företag eller ett rande utländskt företag eller ett och vars huvudsakliga verksamhet och vars huvudsakliga verksamhet är att förvärva och förvalta andelar är att förvärva och förvalta andelar eller huvudsakligen är försäkrings- eller huvudsakligen är försäkrings- företag eller motsvarande utländ- företag eller motsvarande utländ- ska företag eller specialföretag, 11. institut: kreditinstitut, värdepappersbolag, fondbolag och AIF- 12. konglomeratdirektivet: 12. konglomeratdirektivet: 2002/87/EG 2002/87/EG över kreditinstitut, försäkringsföre- över kreditinstitut, försäkringsföre- tag och värdepappersföretag i ett tag och värdepappersföretag i ett 73/239/EEG, 79/267/EEG, 73/239/EEG, 79/267/EEG, 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG 92/49/EEG, 92/96/EEG, 93/6/EEG och 93/22/EEG samt Europaparla- och 93/22/EEG samt Europaparla- 98/78/EG och 2000/12/EG, senast 98/78/EG och 2000/12/EG, senast och rådets direktiv /89/EU, och rådets direktiv /36/EU, 13. kreditinstitut: en bank eller ett kreditmarknadsföretag enligt lagen om bank- och finansieringsrörelse, 14. reglerat företag: 14. reglerat företag: rande utländskt företag, eller rande utländskt företag, eller b) ett försäkringsföretag eller ett b) ett försäkringsföretag eller ett motsvarande utländskt företag. eller ett specialföretag. 15. relevant behörig myndighet: a) en behörig myndighet som ansvarar för tillsynen över en finansiell företagsgrupp, försäkringsgrupp eller en motsvarande utländsk grupp som ingår i ett finansiellt konglomerat, särskilt över det företag som är det överordnade moderföretaget i bank- och värdepapperssektorn respektive försäkringssektorn, b)någon annan behörig myndighet än som avses i a som utsetts till samordnare för ett finansiellt konglomerat, eller c)någon annan behörig myndighet som de myndigheter som avses i a och b kommer överens om är relevant, 16. samordnare: den behöriga myndighet som enligt 4 kap. ansvarar för tillsynen över ett finansiellt konglomerat, 17. sektorsbestämmelser: de bestämmelser i lag och andra författningar som gäller för den rörelse som drivs av institut och försäkringsföretag, och 18. värdepappersbolag: ett svenskt aktiebolag som har fått tillstånd att driva värdepappersrörelse enligt lagen om värdepappersmarknaden. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument Härigenom föreskrivs1 att 2 kap. 17 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument2 ska ha följande lydelse. Om ett grundprospekt eller ett Om ett grundprospekt eller ett tillägg till detta inte innehåller de tillägg till detta inte innehåller de slutliga villkoren för ett erbju- slutliga villkoren för ett erbju- dande av överlåtbara värdepapper dande av överlåtbara värdepapper till allmänheten ska emittenten så till allmänheten, ska emittenten så snart det är möjligt snart det är möjligt ge in villkoren 1. ge in villkoren till Finansin- spektionen för registrering, strering och offentliggöra dessa enligt 29 §. myndighet i en annan stat inom EES om villkoren, och De slutliga villkoren ska endast innehålla information som rör inne- hållet i värdepappersnoten. ska så snart det är möjligt underrätta berörd behörig myndighet i en annan stat inom EES och Europeiska värde- pappers- och marknadsmyndig- heten om villkoren. Denna lag träder i kraft . 1Europaparlamentets och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II), i lydelsen enligt och rådets direktiv /51/EU. 2Lagen omtryckt 1992:558. 3Senaste lydelse 2012:378. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden och . Genomförande av Solvens II-direktivet på försäkringsområdet Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om ändring i försäkringsrörelselagen (2010:2043), 2.lag om ändring i lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat, 3.lag om ändring i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensionsinstituts verksamhet i , 4.lag om ändring i lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument. Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet , ämnesrådet och departementssekreteraren . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I remissen föreslås en lagreglering som syftar till att i svensk rätt införa och rådets direktiv /138/EG av om upptagande och utövande av försäkrings- och återförsäkringsverksamhet (Solvens II). Även senare tillkomna ändrings- direktiv föreslås nu genomförda, bl.a. och rådets direktiv /51/EU, det s.k. Omnibus II-direktivet. Om inte annat anges avser alla hänvisningar till direktivet i yttrandet artiklar i Solvens II- direktivet. Direktiven föranleder omfattande ändringar i framför allt försäkrings- rörelselagen (2010:2043). Ändringarna innebär en till direktiven anpassad reglering avseende försäkringsföretagens tillgångar, skulder och försäkringstekniska avsättningar, investeringar, kapitalbas samt solvenskapitalkrav och minimikapitalkrav, samt nya regler om bl.a. företagsstyrning, offentliggörande av olika rapporter och s.k. grupptillsyn. Inte minst den sist nämnda regleringen är mycket omfattande. Den nu föreslagna lagstiftningen innehåller olika bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter. Enligt vad som upplysts vid föredragningen är avsikten att detta väsentligen kommer att bli uppgift. Av remissen framgår också att regleringen på EU-nivå inte bara består i de nämnda direktiven, som har karaktär av ramdirektiv (nivå 1), utan också av ett omfattande regelverk på lägre nivå inkluderande bl.a. kommissionsförordningar, som är direkt tillämpliga i medlemsstaterna (nivå 2), samt riktlinjer och rekommendationer utfärdade av den europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten (nivå 3). I remissen framhålls (s. 171 ff.) att den lagreglering som föreslås inte bör gå längre än vad som krävs enligt direktiven, och att bestämmelserna också vad gäller struktur och språklig utformning bör ligga så nära direktiven som möjligt. Enligt Lagrådets mening är detta ett rimligt förhållningssätt, inte minst mot bakgrund av det omfattande kompletterande och förtydligande regelverk som kommer att införas på EU-nivå (nivåerna 2 och 3). kan konstateras att den föreslagna regleringen i vissa fall avviker från direktiven eller går längre än vad direktiven kräver. Det är angeläget att skälen för så-dana avvikelser genomgående redovisas på ett tydligt sätt. För Lagrådets del finns, mot denna bakgrund, begränsat utrymme för att ifrågasätta det sakliga innehållet i förslagen, liksom att i vissa fall överväga sådana lagtekniska och andra justeringar som skulle ha varit motiverade i andra lagstiftningssammanhang. Lagrådsremissen belyser de problem som uppstår när centrala föreskrifter förutsätts bli utfärdade nationellt i enlighet med ett EU- direktiv, som ett omfattande anknytande regelverk beslutas genom direkt tillämpliga EU-förordningar. Utrymmet för en till svenska förhållanden anpassad lagstiftning blir minimalt, och alla avvikelser från direktivets exakta innehåll kan leda till tillämpningsproblem. Uppdelningen av regelverket i nationella, direktivstyrda, bestämmelser och sådana med direkt tillämplighet synes således inte vara optimal. De förslag som lämnas grundar sig på en EU-reglering som åtminstone delvis är ytterst komplicerad. Inte minst gäller detta det nya regelverket om grupptillsyn. Särskilt på det området förefaller direktivet också ha betydande brister vad gäller reglernas tydlighet och inbördes sammanhang. Det svenska regelverk som ska införas kommer att uppvisa motsvarande svagheter. Det har vid föredragningen av lagrådsremissen ofta varit svårt att klart fastställa hur reglerna är tänkta att samverka, och vilket syfte de enskilda bestämmelserna har. När det gäller grupptillsynen har även de mest grundläggande principerna visat sig leda till osäkerhet, så t.ex. när det gäller regleringen av bestämmelsernas räckvidd, på vilken nivå i olika företagsstrukturer som tillsynen ska ske och hur olika EU-länders regelverk samverkar. Förslagen till svensk reglering påverkas givetvis starkt av de brister som finns i de bakomliggande direktiven. Enligt Lagrådets mening måste ändå större ansträngningar göras för att lagstiftningen ska uppnå rimliga kvalitetskrav. De förslag som skickats till Lagrådet är långt ifrån tillräckligt genomarbetade, vilket visar sig i bl.a. felaktiga hänvisningar mellan olika paragrafer och felaktiga uppgifter i författningskommentaren. Systematiken och sammanhanget mellan olika delar av förslaget till ändringar i försäkringsrörelselagen måste generellt ses över. Lagrådet kommer i det följande att lämna ett antal påpekanden om sådant som behöver rättas eller övervägas. Det har emellertid inte varit möjligt att inom ramen för granskningen närmare belysa alla de lagstiftningstekniska frågor som förslagen aktualiserar. Vid Lagrådets granskning av lagförslagen har noterats att försäkringsrörelselagen, såväl i nuvarande som i föreslagen lydelse, försetts med en omfattande uppsättning rubriker. I stort sett alla paragrafer har sin egen rubrik eller underrubrik. Dessa rubriker kommer ofta endast att vara något slags förkortad beskrivning av paragrafens Däremot tjänar de inte syftet att tydliggöra strukturen på lagen eller förhållandet mellan olika bestämmelser i lagen. Enligt Lagrådets mening skulle lagstiftningen vinna på en mer genomtänkt och återhållsam rubriksättning. I delar av förslagen avseende försäkringsrörelselagen förefaller rubriksättningen, och för den delen även den ordning i vilken reglerna inplacerats, vara slumpartad. Lagrådet återkommer i det följande i vissa fall till rubrikfrågan, men har inte gjort någon fullständig genomgång i detta hänseende. De föreslagna reglerna om grupptillsyn innebär att för de försäkringsföretag som omfattas av reglerna ska det för varje grupp (ett försäkringsföretag synes kunna ingå i flera olika grupper, SOU 2011:58 s. 401) finnas en enda tillsynsmyndighet som ska ansvara för samordningen och utförandet av grupptillsynen. Myndigheten ska utses bland tillsynsmyndigheterna i berörda medlemsländer (artikel 247.1 i direktivet). Inom regelverket för grupptillsyn kommer myndighetsutövning avseende svenska företag att i vissa fall utföras av andra myndigheter i EES. Som exempel ska vissa beslut av en behörig myndighet inom EES gälla i (19 kap. 38 §) och en behörig myndighet från ett annat land kan på plats i få utföra kontroll (19 kap. 80 §). Under föredragningen har upplysts att, även om Solvens II-direktivet beslutades , förslagen ryms inom den överlåtelse av beslutanderätt enligt 10 kap. 6 § regeringsformen som skett i samband med antagandet av Lissabonfördraget. Regeringens ställningstagande i denna fråga, och skälen för detta, bör redovisas i den kommande propositionen. Lag om ändring i försäkringsrörelselagen Lagens ingress har inte utformats på ett korrekt sätt. Formuleringarna är motstridiga och oförenliga. Som exempel kan nämnas att 16 kap. upphävs enligt ingressen, som det anges att 16 kap. 1–3, 6–12 och 14–26 §§ ska betecknas 18 kap. 1–3, 10–16 och 17–29 §§. Dessutom införs ett nytt 16 kap. och ett nytt 18 kap. med ny lydelse. Bestämmelserna i 18 kap. 1, 2, 11–14, 16, 27 och 29 §§ ges också en ny lydelse. Det saknas möjligheter att genom ingressen läsa ut vilka kapitel och paragrafer som efter lagändringen ska utgöra gällande rätt. Inom ramen för det fortsatta lagstiftningsarbetet måste ingressen ses över grundligt och formuleras om. Bristerna i ingressen har försvårat granskningen av de hänvisningar som görs mellan olika delar av lagen. Det har konstaterats att ett antal felaktiga sådana hänvisningar finns. Det är inom ramen för det fortsatta lagstiftningsarbetet nödvändigt att en grundlig genomgång görs även i detta avseende. 1 kap. 1 § I paragrafen anges att lagen innehåller bestämmelser om försäkrings- rörelse som drivs av svenska försäkringsföretag och om verksamhet som drivs av svenska specialföretag. De nya bestämmelserna om grupptillsyn tar dock sikte även på verksamhet som bedrivs av utländska företag. Paragrafen ger därför en missvisande bild av lagens innehåll. I 1 kap. 3 § definieras ”försäkringsföretag” som ”försäkringsaktie- bolag, ömsesidigt försäkringsbolag och försäkringsförening”. Den definitionen föreslås inte ändrad. Eftersom det i 1 § talas om ”svenska” försäkringsföretag framstår det som om definitionen i 3 § omfattar även utländska företag. Detta är dock inte avsikten utan när termen försäkringsföretag används i lagen i övrigt avses endast svenska företag. De nämnda paragraferna bör ses över så att lagens tillämpningsområde och den använda terminologin klargörs. 1 kap. 12 § Paragrafen innehåller definitioner av termer och begrepp som används i lagen. I punkt 1 finns en definition av ”behörig myndighet” där det anges att med detta avses en utländsk myndighet som har behörighet att utöva tillsyn över en utländsk försäkringsgivare. Definitionen föreslås vara oförändrad. I vissa paragrafer används dock uttrycket behörig myndighet för att beteckna såväl utländska myndigheter som (se t.ex. 19 kap. 6 § och 7 § andra stycket 7). I andra paragrafer verkar termen behörig myndighet däremot användas i enlighet med definitionen, dvs. som beteckning enbart på utländska myndigheter (se t.ex. 1 kap. 12 § 12). Såväl definitionen som dess användning i olika paragrafer måste ses över. Punkt 2 innehåller en definition av ”Solvens II-direktivet” där direktivets fullständiga benämning åtföljs av preciseringen ”senast ändrat genom och rådet direktiv /51/EU”. Vid föredragningen har upplysts att syftet med preciseringen är göra hänvisningen till direktivet statisk, dvs. att eventuella senare ändringar av direktivet inte ska beaktas vid tillämpningen av de bestämmelser som hänvisar till Solvens II-direktivet. Hänvisning till direktivet görs i 1 kap. 12 §, 10 kap. 16 §, 17 kap. 3 a § samt 19 kap. 8, 10, 26, 28, 38, 81, 92, 94, 97 och 98 §§, samt även i 6 kap. 2 a § i förslaget till lag om ändring i lagen (1998:293) om utländska försäkringsgivares och tjänstepensions- instituts verksamhet i . I remissen beskrivs inte de överväganden som ligger bakom den valda hänvisningstekniken. Inte heller belyses vilka konsekvenser vid tillämpningen som följer av att hänvisningarna till direktivet genomgående gjorts statiska. I den kommande propositionen bör dessa frågor behandlas närmare. En sådan analys bör göras avseende var och en av de bestämmelser där definitionen används. Därvid bör särskilt belysas vad som blir följden av att direktivet ändras utan att motsvarande ändring sker i den hänvisning som finns i den svenska lagregeln. Det kan exempelvis sättas i fråga om det är lämpligt att hänvisningarna i 17 kap. 3 a § och 19 kap. 8 § ska vara statiska. Om denna analys utmynnar i ställningstagandet att hänvisningarna i vissa fall bör vara dynamiska, dvs. avse direktivet i den gällande lydelsen, bör direktivet inte definieras i 12 §. I stället får en fullständig hänvisning införas i respektive paragraf. I de fall hänvisningen ska vara statisk bör den utformas på så sätt att hänvisningen avser direktivet ”i lydelse enligt” och rådets direktiv /51/EU. I punkt 3 finns en definition av ”captivebolag för återförsäkring”. Vid föredragningen har upplysts att detta begrepp kommer till användning i endast en paragraf (8 kap. 18 §). Enligt Lagrådets mening skulle regleringen bli mer lättillgänglig om definitionen inarbetades i den paragrafen. Definitionen bör också ses över språkligt så att läsbarheten ökar (det bör exempelvis klargöras vad som avses med att captivebolaget tillhör ett företag och vad som skiljer detta från att bolaget tillhör en företagsgrupp). Punkt 6 innehåller en definition av ”externt kreditvärderingsinstitut”. Definitionen innehåller oklara syftningar och synes inte helt överensstämma med motsvarande definition i Solvens II-direktivet (se artikel 13 punkt 40). Den bör ses över. I punkt 7 definieras ”försäkringsholdingföretag”. Med detta avses ett moderföretag som inte faller in under någon av ett antal uppräknade företagsformer och vars huvudsakliga verksamhet är att förvärva och förvalta andelar i vissa dotterföretag. En av de företagsformer som räknas upp är blandat finansiellt holdingföretag enligt 1 kap. 3 § 4 lagen (2006:531) om särskild tillsyn över finansiella konglomerat. Termen ”blandat finansiellt holdingföretag” används även i andra paragrafer i lagen (se t.ex. 19 kap. 2 § andra stycket 3), dock utan att det där hänvisas till att det som avses är sådana företag som omfattas av den nämnda bestämmelsen i konglomeratlagen. En definition av termen ”blandat finansiellt holdingföretag” bör införas i 1 kap. 12 §. I punkt 10 finns en definition av ”grupptillsynsmyndighet”. Paragrafhänvisningarna i lagrummet är felaktiga. Definitionen kan lämpligen omformuleras till ”den myndighet som enligt 19 kap. 6 § ansvarar för grupptillsynen”. I punkt 11 finns en definition av specialföretag. Bestämmelser om dessa meddelas i 20 kap. Det har endast funnits utländska sådana, men de nya reglerna möjliggör även tillstånd för svenska specialföretag. Enligt definitionen kännetecknas specialföretag bl.a. av att de ”helt finansierar sin verksamhet genom emissioner av skuldebrev…”. Den definition som återges i direktivet, artikel 13 punkt 26, anger att specialföretag är företag som övertar risker från bl.a. försäkringsföretag och ”till fullo finansierar sin exponering” för riskerna genom inkomster från emissioner av skuldebrev etc. (”fully funds its exposure to such risks through the proceeds of a debt issuance”). Enligt Lagrådets mening bör den svenska definitionen kunna utformas i närmare anslutning till direktivets ordalydelse. 1 kap. 19 § I paragrafen föreskrivs att mindre försäkringsföretag som uppfyller vissa angivna villkor får beviljas undantag från 5–9 och 16 kap. Vid föredragningen har upplysts att avsikten är att ett sådant undantag ska omfatta även bestämmelserna om grupptillsyn i 19 kap. En hänvisning till det kapitlet bör därför införas i paragrafen. Motsvarande hänvisning bör införas även i 19 b §. Punkt 5 i paragrafen är lång och svårläst. Lagrådet förordar att den omarbetas strukturellt. 1 kap. 19 b § Se vad Lagrådet anför i anslutning till 1 kap. 19 §. 1 kap. 22 § I paragrafen anges att frågor om undantag enligt vissa uppräknade paragrafer prövas av . Uppräkningen omfattar inte 19 a §. Där anges att ett beviljat undantag under vissa förutsättningar ska upphöra att gälla. Rimligen bör även frågan om dessa förutsättningar är för handen prövas av inspektionen.