prop · H203105 · 2015-04-22 00:00:00 — Detta är en fråga som omfattas av undantaget i arvsförordningen och är skyldigt att uppfylla konventionens krav i denna del. En motsvarande bestämmelse bör därför tas in i den nya lagen. För svensk del är det numera som har att fullgöra de uppgifter som följer av bestämmelsen, vilket bör anges i lagen (jfr 20 kap. 9 § ). I vissa fall finns det i lagstiftningen i de andra nordiska staterna begränsningar om borgenärers rätt att utmätningsvis få betalt ur egendom som ingår i ett dödsbo. Enligt den nordiska arvskonventionen gäller sådana begränsningar även för egendom som finns i (artikel 23). I konventionen föreskrivs också att vissa särskilda regler ska gälla för fördelningen av köpeskillingen om egendomen säljs exekutivt (artikel 24). Bestämmelserna motsvaras av 4 och 5 §§ lagen om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Enligt regeringens bedömning gäller dessa delar av den nordiska arvskonventionen inte arvsrättsliga frågor och faller därför utanför arvsförordningens tillämpningsområde. Regeringen föreslår att motsvarande bestämmelser tas in i den nya lagen om arv i internationella situationer. I krävs s.k. tingslysning för att en fastighetsöverlåtelse ska vara giltig mot överlåtarens dödsbo, om dödsboet är föremål för ett offentligt skifte. Av den nordiska arvskonventionen följer att sådana föreskrifter inte ska tillämpas på egendom som vid dödsfallet fanns i en annan nordisk stat (artikel 25). En följd av det är att en överlåtelse av en fastighet i blir giltig även om tingslysning inte sker, trots att dödsboet är föremål för offentligt skifte i . En motsvarande bestämmelse har funnits i 6 § i lagen om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Utredningens bedömning är att kan fortsätta tillämpa bestämmelsen och att den därför ska tas in i den föreslagna lagen om arv i internationella situationer. Regeringen delar den bedömningen, eftersom frågor om sakrättsligt skydd till egendom faller utanför arvsförordningens tillämpningsområde. Bestämmelserna bör därför föras över till den nya lagen. Regler om var viss egendom ska anses finnas För vissa av den nordiska arvskonventionens regler har det betydelse i vilken stat egendomen är belägen (se t.ex. reglerna om bouppteckning, inskrivning och utmätning ovan). I de flesta fall innebär det inga svårigheter att avgöra var egendomen finns, men när det gäller bl.a. fordringar krävs det bestämmelser som anger detta. Sådana bestämmelser finns i arvskonventionen (artikel 26) som har införlivats i genom 7 § Prop. 2014/15:105 lagen om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , Regleringen innebär att en fordran som grundas på ett skriftligt fordringsbevis ska anses finnas där handlingen finns och att övriga fordringar ska anses finnas där boutredningen ska ske. Regeringen föreslår, i likhet med utredningen, att en motsvarighet till konventionsregeln tas in i den nya lagen om arv i internationella situationer. Det är alltså fråga om hjälpregler till de särskilda regler som bara gäller för nordiska förhållanden. I den nordiska arvskonventionen finns en bestämmelse om att vissa beslut i de andra nordiska staterna, bl.a. om att dödsbo ska omhändertas av domstol eller skiftas genom medverkan av skiftesman, ska erkännas (artikel 27). Artikeln har införlivats genom 8 § lagen om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Utredningen gör bedömningen att bestämmelsen avser förfarandet och därför omfattas av det nordiska undantaget, i vart fall om undantaget för förfaranderegler läses tillsammans med den andra delen av det nordiska undantaget som gäller bl.a. erkännande av nordiska avgöranden (artikel 75.3 i arvsförordningen). Regeringen delar den bedömningen och före- slår att motsvarande bestämmelse tas in i den nya lagen om arv i inter- Det nordiska undantaget gäller dock inte behörighetsreglerna. arvsförordningen är utformad kan en annan medlemsstat vara behörig att handlägga arvet i dess helhet, om det finns egendom i den staten (subsi- diär behörighet, artikel 10) som en nordisk stat kan vara behörigt enligt arvskonventionen på grund av den avlidnes hemvist. svenska införlivandet av arvskonventionens bestämmelse måste därför göras så att det inte uppstår konkurrens mellan beslut som fattas i de Regeringen föreslår därför att det i den nya lagen införs en begränsning på så sätt att den nordiska statens beslut endast gäller om det inte strider mot ett avgörande som har meddelats i en stat som är behörig enligt arvsförordningen. Detta bör gälla oavsett vilket beslut som har meddelats först. Enligt arvsförordningen erkänns avgöranden från en medlemsstat även i de andra medlemsstaterna. För att ett avgörande ska kunna verkställas krävs dock att det har förklarats verkställbart av en domstol (se avsnitt Inom gäller däremot enligt den nordiska arvskonventionen att domar på arvsrättens område erkänns och verkställs på samma villkor som inhemska avgöranden, dvs. utan att det först krävs en ansökan om Det nordiska förfarandet är därför enklare och snabbare än det förfarande som följer av arvsförordningen. Bestämmelser om förfarandet vid erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område finns i lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens om- Enligt artikel 28 i den nordiska arvskonventionen gäller lagen i den stat där erkännande eller verkställighet begärs. 2014/15:105 Det undantag som och har enligt arvsförordningen när det gäller förfarandet för erkännande och verkställighet av domar i samband med arv (artikel 75.3) medför att och i förhållande till varandra kan tillämpa den nordiska arvskonventionens regler. Det bör i den nya lagen anges att lag gäller för erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden. Avgöranden meddelade i stater utanför Villkor för att erkänna ett utländskt avgörande Regeringens förslag: För att ett utländskt domstolsavgörande från en stat som varken tillämpar arvsförordningen eller är ansluten till den nordiska arvskonventionen ska erkännas i ska det ha med- delats i den stat där den avlidne hade hemvist och ha fått laga kraft. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna lämnar förslaget utan invändning. Skälen för regeringens förslag Hemvist ska vara ett grundläggande villkor för erkännande Innebörden av att ett utländskt avgörande erkänns i är att det får verkan i och att det kan förklaras vara verkställbart här. utländskt avgörande erkänns i kan parterna inte tvista på nytt inför en svensk domstol om samma sak, dvs. det utländska avgörandet är ett hinder mot en rättegång i . I avsnitt 6.9 behandlas frågan om erkännande och verkställighet när det gäller avgöranden från de stater som tillämpar arvsförordningen. avgörande från en annan medlemsstat ska i allmänhet erkännas och det kan verkställas i efter att det har förklarats vara verkställbart enligt ett särskilt förfarande (artiklarna 43–55). gäller även i fortsättningen att de erkänns och verkställs på samma vill- kor som inhemska avgöranden, dvs. utan att det först krävs en ansökan om verkställbarhet (se avsnitt 7). Både reglerna i arvsförordningen och de nordiska reglerna grundar sig på internationella överenskommelser. De flesta stater, däribland , har dock regler som medger er- kännande och verkställighet även av avgöranden från stater som det inte finns någon internationell överenskommelse med (tredjeland). Parterna bör kunna lösa sina arvsrättsliga tvister på ett slutgiltigt sätt i den stat till vilket det finns starkast anknytning. När det gäller arv är anknytningen i allmänhet störst till den stat där den avlidne levde, efter- som merparten av den avlidnes tillgångar oftast finns där. det därför i hemviststaten som det finns bäst förutsättningar att pröva Både arvsförordningen och den nordiska arvskonventionen utgår från hemvistprincipen när det gäller domstolars och andra myndigheters behörighet i arvsfrågor. Enligt den ordning som gäller enligt lagen om internationella rätts- Prop. 2014/15:105 förhållanden rörande dödsbo erkänns ett arvsavgörande från tredjeland, om det har meddelats antingen i en stat där den avlidne vid sin död var medborgare eller i en stat där han eller hon hade hemvist (2 kap. 12 §). Reglerna för vilka avgöranden från sådana stater som erkänns i bör dock så långt som möjligt spegla principerna för vilken stats domstolar och andra myndigheter som enligt svenska bestämmelser är behöriga att pröva frågor som rör arvet. Därigenom reduceras risken för att två eller flera avgöranden om samma sak erkänns i eller att svensk behörighet föreligger trots att det finns ett utländskt avgörande som erkänns i . Regeringen instämmer i utredningens bedömning att det är rimligt att en grundläggande förutsättning för att ett lagakraftvunnet avgörande från ett tredjeland ska erkännas, bör vara att den avlidne hade hemvist i den staten. En följd av det är att avgöranden från stater som har grundat sin behörighet enbart på den avlidnes medborgarskap inte längre bör erkännas. Regeringen föreslår därför att det i den nya lagen om arv i internationella situationer införs en bestämmelse som innebär att endast avgöranden från den stat där den avlidne hade hemvist erkänns i . Regeringens förslag: Hinder mot erkännande av ett utländskt avgörande ska föreligga om grundläggande krav på rättssäkerhet inte har följts, avgörandet strider mot ett svenskt avgörande, avgörandet strider mot ett tidigare meddelat utländskt avgörande som gäller i , det pågår ett förfarande i som kan leda till ett motstridigt avgörande, eller det utländska avgörandet är uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. När det gäller konkurrerande utländska avgöranden föreslår utredningen att den tidpunkt då förfarandet påbörjades ska bestämma vilket avgörande som ska erkännas. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag De svenska bestämmelser som reglerar erkännande av utländska avgöranden är restriktiva, vilket innebär att få utländska arvsavgöranden erkänns här. Exempelvis gäller att ett sådant avgörande inte erkänns om det omfattar egendom som skulle ha varit föremål för bodelning eller arvskifte i och att det inte får ha grundats på bestämmelser som strider mot den lag som skulle ha tillämpats om lagvalsreglerna i lagen om internationella rättsförhållanden rörande döds- 2014/15:105 bo hade tillämpats (dvs. normalt svensk rätt). Svenska domstolar har enligt lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo haft en vidsträckt behörighet att pröva arvsfrågor i (se 2 kap. 1, 5 och 6 §§), vilket i praktiken har inneburit att utrymmet för att erkänna utländska avgöranden avseende egendom i har varit mycket begränsat. Om reglerna är alltför restriktiva, leder det till att flera processer om samma sak kan behöva föras eller till att personer med berättigade anspråk kan tvingas avstå sina krav på grund av kostnaden för ytterligare en process i . De negativa konsekvenserna är särskilt tydliga i de fall den utländska processen förts i hemviststaten och det finns en svag anknytning till . I sådana fall kan det framstå som direkt olämpligt att tvisten ska prövas även här. Att endast avgöranden från den avlidnes hemviststat föreslås erkännas innebär också att det för svensk del inte finns samma behov av så restriktiva regler för erkännande, eftersom arvet i regel inte kommer att handläggas även i om den avlidne inte hade hemvist här. Mot den här bakgrunden bör de krav som ställs på ett avgörande för att det ska erkännas i sammantaget innebära att domstolsavgöranden från tredjeland erkänns i fler fall än . Detta bör åstadkommas genom regler som innebär att ett avgörande, till skillnad från vad som gällt , kan erkännas även i de fall utgången inte motsvarar det resultat som hade uppnåtts om frågan hade prövats i enligt svensk rätt. Granskningen bör i fortsättningen i stället inskränkas till en kontroll av att avgörandet har meddelats i en stat där den avlidne hade hemvist, att rimliga krav på rättssäkerhet har iakttagits och att avgörandet är förenlighet med grundläggande svenska värderingar och att det inte konkurrerar med ett annat avgörande som bör ges företräde. Regeringen föreslår att det i den nya lagen om arv i internationella situationer ska införas bestämmelser med den innebörden. I det följande överväger regeringen den närmare utformningen av dessa s.k. vägransgrunder i den nya lagen. Brister i det utländska förfarandet För att ett utländskt avgörande ska erkännas i bör det krävas att grundläggande rättssäkerhetskrav har iakttagits i förfarandet. I arvsförordningen finns en bestämmelse om att ett utländskt avgörande inte ska erkännas, om svaranden inte har haft tillräcklig tid att gå i svaromål (artikel 40 b). Detta bör gälla även för erkännande av avgöranden från tredjeland. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att ett avgörande därutöver inte bör erkännas om en part inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet. Brister i det utländska förfarandet kan gå ut över både käranden och svaranden. Regeringen delar således utredningens bedömning att regeln, till skillnad från vad som gäller enligt arvsförordningen, inte endast bör gälla till förmån för svaranden. Regeringen föreslår därför att ett erkännande ska vägras om avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte har fått kännedom om den väckta talan för att kunna svara i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet. Ett utländsk avgörande som strider mot ett svenskt avgörande bör inte erkännas i . Inte heller bör ett utländskt avgörande erkännas om det i pågår ett rättsligt förfarande som kan komma att utmynna i ett motstridigt avgörande. Skälet för att svenska avgöranden bör ges företräde i dessa fall är bl.a. att erkännandet annars skulle komma i konflikt med de svenska behörighetsreglerna enligt arvsförordningen. För att undvika att parallella avgöranden erkänns i krävs det även bestämmelser som reglerar vad som ska gälla om det finns två utländska avgöranden. Utredningen föreslår att ett utländskt avgörande inte ska gälla i , om det strider mot ett utländskt avgörande som gäller här och som har tillkommit genom ett förfarande som påbörjades tidigare än det förfarande som ledde fram till det andra utländska avgörandet. Frågan avgörs alltså, enligt förslaget, av vilket förfarande som inleddes först. En fördel med utredningens förslag är att det minimerar risken för att en part, för att vinna fördelar, snabbt utverkar ett avgörande i en annan stat, där arvsreglerna är gynnsammare för honom eller henne (s.k. forum shopping). Enligt regeringens bedömning finns det dock en risk för att utredningens förslag, till följd av arvsförordningens bestämmelser, leder till att dubbla avgöranden kan komma att erkännas om parallella förfaranden har ägt rum. Detta kan illustreras med ett exempel. Ett förfarande kan ha ägt rum i en stat som tillämpar arvsförordningen, t.ex. . pågick ett förfarande i ett tredjeland, t.ex. , om samma sak. Det franska avgörandet meddelades först, men det amerikanska inleddes först. Det franska avgörandet skulle erkännas i enligt arvsförordningen (artikel 39.1). Med utredningens förslag skulle även det amerikanska avgörandet erkännas, eftersom förfarandet påbörjades innan det franska förfarandet inleddes. Det finns således starka skäl som talar för att i stället knyta an till när det andra utländska avgörandet meddelades. Detta överensstämmer med arvsförordningens regler om erkännande och verkställighet (artikel 40 d). Risken för forum shopping bedöms också som liten. Regeringen föreslår därför att ett utländskt avgörande inte ska erkännas i , om det strider mot ett tidigare meddelat utländskt avgörande som gäller här. Ett utländskt avgörande bör, som även utredningen föreslår, inte erkännas om det strider mot grunderna för den svenska rättsordningen, s.k. ordre public. Det gäller både stötande inslag i förfarandet och sådana fall då det står klart att det materiella resultatet i det utländska avgörandet uppenbart strider mot svensk rättsuppfattning. Det rör sig således om rena undantagssituationer. Detta överensstämmer med den hittillsvarande ordningen. Regeringens förslag: En ansökan om verkställbarhetsförklaring av- seende ett utländskt domstolsavgörande från tredjeland ska göras till den tingsrätt som regeringen föreskriver. Vid handläggningen i dom- stol ska lagen om domstolsärenden tillämpas. Ett domstolsavgörande som har förklarats verkställbart ska verk- ställas på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: För att en utländsk dom ska kunna verkställas i bör det även i fortsättningen krävas att en svensk domstol först fattar ett särskilt beslut om att domen är verkställbar här. En ansökan om verkställbarhetsförklaring enligt arvsförordningen kommer, som regeringen redogör för i avsnitt 6.9, att prövas i två steg. Det första steget innebär i huvudsak en formaliagranskning. beslutet blir gällande om motparten inte ansöker om ändring av det. medför att en verkställbarhetsförklaring kan fås relativt Först i det andra steget sker en närmare prövning av om det finns grund för att vägra verkställighet. Enligt den ordning som har gällt för alla utländska arvsavgöranden har handläggningen skett i ett steg. Den mer ingående prövningen av ärendet har skett redan från början (2 kap. 13 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo). Utredningen gör bedömningen att det är lämpligt att behålla den ord- ningen i förhållande till domstolsavgöranden från tredjeland, eftersom prövningen i dessa fall i allmänhet är mer komplex. mer i den bedömningen (jfr t.ex. propositionen Stärkt skydd för barn i internationella situationer, prop. 2011/12:85 s. 38). barhet bör därför även i fortsättningen avgöras inom ramen för ett och samma förfarande, som redan från början omfattar bägge parterna. Regeringen föreslår därför att bestämmelser med den innebörden införs i den nya lagen om arv i internationella situationer. Ärenden om ansökan om verkställbarhetsförklaringar från tredjeland har tidigare handlagts i . läggs ansökan dock i tingsrätt som första instans (se prop. 84–88). Regeringen föreskriver vilka tingsrätter som är behöriga (se förordningen [2014:1518] om behörig domstol vid erkännande och verkställighet av utländska avgöranden i vissa fall). domstol tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden. har förklarats verkställbar verkställs på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft (2 kap. 13 § andra stycket lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo). Det finns inte skäl att ändra på denna Motsvarande bestämmelser bör föras in i den nya lagen om arv i I likhet med vad som gäller vid verkställighet av avgöranden enligt 17 § lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden bör det dock även finnas en bestämmelse om att beslut om tvångsmedel i det utländska avgörandet inte ska tillämpas (17 §). Om någon av parterna bedömer att det finns ett behov av säkerhetsåtgärder, får en ansökan om detta i stället göras hos en svensk domstol. När det gäller en ansökan om verkställbarhetsförklaring anför utred- Prop. 2014/15:105 ningen att det för prövningens skull är av vikt att rätten har tillgång till det avgörande som ansökan avser i original eller en kopia som är bestyrkt av behörig myndighet. Det föreslås därför att det införs en bestämmelse om att en sådan handling ska ges in till tingsrätten, tillsammans med de ytterligare handlingar som domstolen kan behöva för sin prövning (se t.ex. 16 § lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden). Därutöver finns det normalt ett behov av att en översättning av handlingarna ges in till tingsrätten. Regeringen föreslår bestämmelser i enlighet med detta. Bodelning med anledning av makes död Regleringen av frågor om bodelning Regeringens förslag: Bodelning med anledning av en makes död i utomnordiska rättsförhållanden ska regleras i lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. ringen ska även gälla bodelning med anledning av en sambos död. Den nya lagen om arv i internationella situationer ska innehålla be- stämmelser om bodelning med anledning av en makes död i nordiska Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Frågor som rör makars förmögen- hetsförhållanden undantas från arvsförordningens tillämpningsområde (artikel 1.2 d). Svenska regler på detta område behöver därför finnas I lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo har det funnits bestämmelser om behörighet för svenska domstolar att pröva frågor om bodelning med anledning av en makes död. bestämmelser gäller inte arv och passar bättre in i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsför- hållanden, som även reglerar vissa andra frågor om bodelning med anledning av en makes död, än i den nya lagen om arv i internationella En konsekvens av att lagen om internationella rättsförhåll- anden rörande dödsbo upphävs bör därför bli att reglerna om bodelning med anledning av en makes död fortsättningsvis regleras lag (se vidare avsnitt 9.2). Därigenom kommer reglerna också att omfatta Att sambor på detta sätt jämställs med makar ligger väl i linje med den allmänna utvecklingen på familjerättens område. Även i lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. finns särskilda bestäm- melser om bodelning med anledning av en makes död. bestämmelser hör egentligen hemma i den föreslagna lagen om arv i Bestämmelserna ingår dock i en nordisk syste- matik som införlivar den nordiska arvskonventionen och 2014/15:105 som inte bör brytas upp utan noggranna överväganden. Det pågår också ett förhandlingsarbete inom EU som gäller makars förmögenhetsförhållanden och som bl.a. berör de nordiska reglerna. Förändringar i den nordiska systematiken bör mot denna bakgrund inte övervägas inom ramen för detta lagstiftningsprojekt. Tills vidare bör alltså de nordiska reglerna om bodelning med anledning av en makes död hållas samlade med övriga nordiska regler i den nya lagen om arv i internationella situationer (se vidare avsnitt 9.3). Regeringens förslag: Svensk domstol ska vara behörig att pröva frågor som rör bodelning med anledning av en makes död när det före- ligger svensk internationell behörighet i frågor som rör arvet. Vid en bodelning som görs i med anledning av en makes död ska utfallet av motsvarande förrättning utomlands beaktas. Ett utländskt avgörande som avser bodelning med anledning av en makes död ska erkännas i under samma förutsättningar som andra utländska avgöranden om parternas förmögenhetsförhållanden. En utländsk bodelning med anledning av en makes död ska anses giltig till formen, om den uppfyller kraven i någon av de stater som bodelningen har anknytning till. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår att även det antagna utfallet av en förrättning utom- lands ska beaktas. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslagen. Skälen för regeringens förslag Svensk behörighet vid bodelning med anledning av en makes död En fråga om bodelning kan enligt lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden tas upp av svensk domstol bl.a. om svaranden har hemvist i , om käranden har hemvist i och svensk lag är tillämplig på makarnas för- mögenhetsförhållanden eller om svaranden har godtagit att saken prövas i eller har gått i svaroromål utan invändning (2 §).