prop · H20394 · 2015-04-01 00:00:00 — dels att rubriken före nuvarande 4 kap. 10 § ska placeras närmast före 4 kap. 8 §, rubrikerna före nuvarande 4 kap. 11 § ska placeras närmast före 4 kap. 9 § och att rubriken före nuvarande 4 kap. 12 § ska placeras närmast före 4 kap. 10 §, dels att 1 kap. 2, 6 och 7 §§, 2 kap. 3 och 12 §§, och 6 kap. 1, 2, 4 och 6 §§ samt rubriken till 2 kap. 3 § ska ha följande lydelse, dels att det i lagen ska införas ett nytt kapitel, 5 kap., av följande ly- delse. Lydelse enligt prop. Denna lag gäller vid behandling av personuppgifter i 1. brottsbekämpande verksamhet 1. brottsbekämpande verksamhet vid , i Nationellt forensiskt centrum dock endast vid verksamhet dock endast vid be- behandling av personuppgifter i handling av personuppgifter i sär- särskilda register enligt 4 kap., skilda register enligt 4 kap. och i 2. brottsbekämpande verksamhet 2. brottsbekämpande verksamhet vid i den ut- vid i den ut- sträckning som anges i detta kapi- sträckning som anges i detta kapi- tel och i 5 kap., och tel och i 6 kap., och 3. polisiär verksamhet vid . Lagen gäller för sådan behandling av personuppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Lagen gäller även för annan behandling av person- uppgifter, om uppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukture- rad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Bestämmelserna om personuppgifter i följande paragrafer gäller också vid behandling av uppgifter om juridiska personer: 2 kap. 7–9 §§ om ändamålen för behandlingen, 4Senaste lydelse av 4 kap. 12 a § 2012:763. 5Anmärkning: I prop. 2013/14:110 föreslås att paragrafen omnumreras från 1 kap. 3 § till 2.2 kap. 11 § om tillgången till personuppgifter, 3.2 kap. 12 och 13 §§ om bevarande och gallring, 4.3 kap. 1–3, 9–12, 14 och 15 §§ om gemensamt tillgängliga uppgif- 5.4 kap. 18–20 §§ om behandling av personuppgifter i penningtvätts- register, 6.4 kap. 21 och 22 §§ om behandling av personuppgifter i det inter- nationella registret, 5 kap. 1–3 §§ om ändamålen 6 kap. 1–3 §§ om ändamålen för behandlingen hos Säkerhetspo- för behandlingen hos Säkerhetspo- 5 kap. 4 § 5 om tillgången till 6 kap. 4 § 5 om tillgången till 5 kap. 6 och 7 §§ om beva- 6 kap. 6 och 7 §§ om beva- rande och gallring hos Säkerhets- rande och gallring hos Säkerhets- 5 kap. 8, 9 och 12–14 §§ om 6 kap. 8, 9 och 12–14 §§ om Lydelse enligt prop. I 2 kap. finns allmänna bestämmelser om behandling av personuppgif- ter. För personuppgifter som görs eller har gjorts gemensamt tillgängliga gäller även 3 kap. För personuppgifter som behandlas i register över DNA-profiler, fingeravtrycks- och signalementsregister, penningtvättsregister eller i det internationella registret, gäller 4 kap. i stället för 3 kap. I 5 kap. finns bestämmelser om I 5 kap. finns bestämmelser om I 6 kap. finns bestämmelser om behandlingen av personuppgifter i behandlingen av personuppgifter i Definition av DNA-analys, DNA- I denna lag avses med varje förfarande som kan användas för analys av deoxyribonukleinsyra i humant material, resultatet av en DNA-analys som presenteras i form av siffror eller bokstäver, och fingeravtryck eller handavtryck. I denna lag avses med varje förfarande som kan användas för analys av deoxyribonukleinsyra i humant material, resultatet av en DNA-analys som presenteras i form av siffror eller bokstäver, fingeravtryck eller handavtryck, och verksamhet som innebär insamling och under- sökning av fysiska spår och prover från en brottsplats, analys av prover och annan forensisk undersökning av fysiska eller digitala spår från ett brott samt verksamhet som innebär användning av resultaten från sådana undersökningar för att ta fram upp- Lydelse enligt prop. Personuppgifter får inte bevaras än vad som behövs för något eller några av de i lagen angivna ändamålen. I följande be- stämmelser anges hur länge uppgifter som behandlas automatiserat längst får bevaras: 1.13 § om uppgifter som inte har gjorts gemensamt tillgängliga, 2.3 kap. 9–13 §§ om uppgifter i ärenden om utredning eller beivrande av brott som har gjorts gemensamt tillgängliga, 3.3 kap. 14 och 15 §§ om andra uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga än som anges i 2, 4.4 kap. 7 § om uppgifter i register över DNA-profiler, 5.4 kap. 14–16 §§ om uppgifter i fingeravtrycks- och signalementsre- 6.4 kap. 20 § om uppgifter i penningtvättsregister, och 7.4 kap. 22 § om uppgifter i det internationella registret. Regeringen eller den myndighet om digital arkivering. delar föreskrifter om digital arkive- 5 kap. Behandling av personupp- gifter i forensisk verksamhet forensisk verksamhet vid Polismyn- digheten om det behövs för 1. att samla in spår och utföra som föranleds av misstanke om brott eller brottslig verksamhet åt myndigheten eller åt Säkerhetspo- lisen, , Åkla- bevakningen, eller all- 2. att ta fram uppslag i syfte att underlätta arbetet med att upp- täcka brottslig verksamhet eller ut- reda och beivra brott, genom att undersökningar som anges i 1, 3. forskning och tillhörande sta- tistik i Nationellt forensiskt cent- forensiska verksamheten, eller 5. att utföra undersökningar och jämförelser som föranleds av miss- tanke om brott åt ett utländskt forensiskt laboratorium, en ut- ländsk brottsbekämpande myndig- het eller annat sådant organ. Personuppgifter som behandlas enligt 1 § 1, 2 eller 4 får även be- handlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i annan brottsbekämpande verksamhet hos , eller i brottsbekämpande verksam- het hos , Eko- brottsmyndigheten, Åklagarmyn- digheten, , Kustbevak- ningen och . I ett enskilt fall får personupp- gifter som behandlas enligt 1 § även behandlas för att tillhanda- hålla information för något annat ändamål än det som anges i första stycket, under förutsättning att ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Behandling enligt särskilda be- stämmelser I 4 kap. finns bestämmelser om behandling av personuppgifter i DNA-register och fingeravtrycks- och signalementsregister. I lagen (2014:000) om Polismyn- dighetens elimineringsdatabas finns bestämmelser om behandling av personuppgifter i eliminerings- databasen. Tillämpliga bestämmelser i 2 kap. Följande bestämmelser i 2 kap. ska tillämpas vid behandling i forensisk verksamhet: 1.1 och 2 §§ om förhållandet till personuppgiftslagen, 2.3 § om definitioner, 3.4 och 5 §§ om personuppgifts- ansvar, 4.6 § om tillsyn, 5.10 § om behandling av käns- liga personuppgifter, 6.11 § om tillgången till person- uppgifter, och 7.20 och 21 §§ om elektroniskt utlämnande av personuppgifter. Vid sökning i personuppgifter får uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, med- lemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv inte an- vändas som sökbegrepp. Personuppgifter får inte bevaras i forensisk verksamhet än vad som behövs för något eller några av ändamålen i 1 §. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar föreskrifter om digital arki- vering. Personuppgifter som behandlas i forensisk verksamhet får inte be- handlas för det ändamål som anges i 1 § första stycket 2 när det har förflutit efter utgången av det kalenderår då ärendet där uppgifterna förekommer registre- rades. Om det i samband med utred- ning av ett brott har tagits ett prov för DNA-analys, får provet inte användas för något annat ändamål än det som provet togs för. Ett prov för DNA-analys som har tagits med stöd av 28 kap. , eller på begäran av en annan stat, ska förstöras senast efter det att provet togs. Lydelse enligt prop. Personuppgifter får behandlas i Säkerhetspolisens brottsbekämpande verksamhet om det behövs för att 1. förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet som inne- a) brott mot rikets säkerhet, b) terroristbrott enligt 2 § lagen b) terrorbrott, eller (2003:148) om straff för terrorist- (2002:444) om straff för finansie- ring av särskilt allvarlig brottslig- het i vissa fall, eller d) tryckfrihetsbrott och yttrande- c) tryckfrihetsbrott och yttrande- frihetsbrott med rasistiska eller 2. utreda eller beivra sådana brott som avses i 1, eller, efter särskilt be- slut, annat brott, med personskydd av den centrala 4. fullgöra uppgifter enligt säkerhetsskyddslagen (1996:627), 5. fullgöra förpliktelser som föl- 5. fullgöra förpliktelser som föl- jer av internationella åtaganden, som anges i lag eller förordning eller särskilt beslut av regeringen. Personuppgifter som behandlas enligt 1 § får även behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i 1.brottsbekämpande verksamhet hos , Ekobrotts- myndigheten, , , och , 2.en myndighets verksamhet, om informationen tillhandahålls inom ramen för myndighetsöverskridande samverkan mot brott, säkerhetstjänst, om det finns sär- säkerhetstjänst, om det finns sär- skilda skäl att tillhandahålla infor- skilda skäl att tillhandahålla infor- Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer med- delar föreskrifter om digital arkive- ring. 4. brottsbekämpande verksamhet 4. brottsbekämpande verksamhet hos utländsk myndighet eller mel- hos utländsk myndighet eller mel- lanfolklig organisation, eller 5. om det enligt lag eller förord- ning åligger Säkerhetspolisen att bistå en myndighet med viss upp- Personuppgifter som behandlas enligt 1 § får även behandlas, om det är nödvändigt för att tillhandahålla information till och rege- ringen samt, i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning, till andra. Regeringen meddelar föreskrifter om att personuppgifter som behand- las enligt 1 § och som avser efterlysta personer och avlägsnanden ur landet får behandlas för att tillhandahålla information till vissa särskilt angivna myndigheter. I ett enskilt fall får personuppgifter som behandlas enligt 1 § även be- handlas för att tillhandahålla information för något annat ändamål än de som anges i första–tredje styckena, under förutsättning att ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Följande bestämmelser i 2 kap. ska tillämpas vid behandling av per- sonuppgifter hos : 1 och 2 §§ om förhållandet till personuppgiftslagen (1998:204), 2. 3 § om definition av DNA- 2. 3 § om definitioner, analys, DNA-profil och fingerav- tryck, 3.6 § om tillsyn, 4.10 § om behandling av känsliga personuppgifter, 5.11 § om tillgången till personuppgifter, 6.14, 15 och 19 §§ om utlämnande av personuppgifter och uppgifts- skyldighet, och 7.20 och 21 §§ om elektroniskt utlämnande av personuppgifter. Personuppgifter får inte bevaras än vad som behövs för något eller några av ändamålen i 1–3 §§. I 7 och 12–14 §§ anges hur länge uppgifter som behandlas automatise- rat längst får bevaras. Regeringen meddelar föreskrifter om digital arkivering. Denna lag träder i kraft . Förteckning över remissinstanserna Ds 2014:18 ombudsmän, , , Kammarrätten i , Förvaltningsrätten i , Justitiekanslern, , , , , Säker- hetspolisen, , Statens kriminal- tekniska laboratorium, , Datainspektionen, Fastig- hetsmäklarinspektionen, , Försvarsmakten, Kust- bevakningen, , , , Fi- nansinspektionen, , i , i län, i , universitet, , Transportstyrelsen, , advokatsamfund, (), Akademikers (), i Sve- rige (LO), , . Sammanfattning av departementspromemorian Vem ska göra vad? – Om fördelningen av arbetsuppgifter mellan polisens anställda (Ds 2013:64) uppdrog åt polismästaren att utreda och analysera behovet av att ge fler anställda inom polisen polisi- ära befogenheter. I uppdraget ingick också att lämna förslag till de even- tuella författningsändringar som kan behövas. Utgångspunkter för arbetsfördelningen inom polisen Polisverksamheten är beroende av en rad olika kompetenser för att kunna bedrivas effektivt och rättssäkert. Polismän ska i första hand arbeta med arbetsuppgifter där polismans kompetens är en nödvändig förutsättning. När det gäller övriga arbetsuppgifter ska den bästa möjliga kompetensen väljas. Valet av kompetens ska bidra till att polisens effektivitet ökar med bibehållen rättssäkerhet. Utgångspunkten för övervägandena och försla- gen i denna promemoria är att en aktiv fördelning av arbetsuppgifter mellan polisens anställda ska bidra till fler poliser i yttre tjänst för ökad synlighet och trygghet, för fler utredningsåtgärder i samband med att brotten begås samt till en effektivare brottsutredningsverksamhet i övrigt. Polismansrollen är, liksom flertalet andra yrkesroller, i ständig utveck- ling och förändring. har arbetsuppgifter som tidigare krävt polismans kompetens tillagts andra, exempelvis bilinspektörer och brottsutredare. Även anställda vid och har till- lagts relativt omfattande befogenheter som tidigare endast den som var polisman hade. finns det inget som tyder på att denna utveckling påverkat allmänhetens förtroende för polisen negativt. En utgångspunkt i utredningen är att det inte i första hand gäller att slå vakt om polismans- rollen som den ser ut just , utan om det som i ett rättssamhälle är och ska vara kärnan i en sådan roll. För vilka arbetsuppgifter är polismans kompetens nödvändig? Polismän ska i första hand arbeta med arbetsuppgifter där polismans kompetens är en nödvändig förutsättning. Polismans kompetens bör vara en nödvändig förutsättning för att utföra arbetsuppgifter: – som kan komma att kräva polismans befogenhet att använda våld eller andra tvångsmedel, – som typiskt sett ingår i den allmänna övervakningsverksamheten, med undantag för vissa uppgifter inom trafikövervakningsverksamheten, –som avser beslut om straffprocessuella tvångsmedel inom utrednings- verksamheten, exempelvis husrannsakan, vid fara i dröjsmål, och –inom övriga verksamhetsområden beroende på uppgiftens karaktär efter prövning mot respektive författningsbestämmelse. När det gäller arbetsuppgifter inom utredningsverksamheten som är av- sedda att utföras på fältet bör det gälla en presumtion för att de förutsätter polismans kompetens. Allmänna riktlinjer för fördelningen av arbetsuppgifter som inte kräver polismans kompetens (avsnitt 5 och 6) Det är i huvudsak vissa arbetsuppgifter inom trafikövervakningsverk- samheten och arbetsuppgifter inom utredningsverksamheten som är av- sedda att utföras på polisstationen som inte kan anses kräva polismans kompetens. Allt under förutsättning att arbetsuppgiften, vid en allmän bedömning, inte kan komma att kräva polismans befogenhet att använda våld eller andra tvångsmedel. Denna avgränsning utesluter ingen perso- nalkategori. Således kan polismans kompetens vara den lämpligaste även inom detta område, men den ska inte vara en nödvändig förutsättning sett från författningssynpunkt. När det gäller arbetsuppgifter där polismans kompetens inte är en nödvändig förutsättning ska den bästa möjliga kompetensen väljas. Valet av kompetens ska bidra till att polisens effek- tivitet ökar med bibehållen rättssäkerhet. Följande allmänna riktlinjer, som innebär att arbetsfördelningen ska göras med beaktande av vissa krav när det gäller handläggningen, verksamheten och handläggaren bör gälla för fördelningen av arbetsuppgifter inom polisen: –kvalitet och säkerhet ska upprätthållas –effektivitet och snabbhet i verksamheten ska främjas behovet av särskild kompetens, utbildning eller erfarenhet för att lösa uppgiften ska beaktas, och –en arbetsuppgift ska inte handläggas av personal som är mer kvalifice- rad än vad uppgiften kräver. Utökade befogenheter inom utredningsverksamheten för den som inte är polisman och krav på förordnande för att vara förundersökningsledare Det finns ett behov av att i ökad omfattning kunna utnyttja personal med annan kompetens än den som polisman har i utredningsverksamheten. Detta behov har uppmärksammats i flera sammanhang . För att möjliggöra detta krävs det ändringar i främst , lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare och polisför- Uppgiften att leda förundersökningar enligt När det gäller uppgiften att leda förundersökningar finns det ett behov, främst av kvalitetsskäl, av att kunna rekrytera kompetens som inte finns vid polismyndigheterna. Nya komplexa regelverk och överföringen av förundersökningsledarskap till polisen från åklagaren ställer nya krav på kompetens och utbildning. Vidare behöver rekryteringsbasen för för- undersökningsledare breddas så att även andra redan anställda utredare än de som har polismans kompetens kan bli förundersökningsledare. På så sätt kan kompetensen hos dessa utredare tas tillvara och utvecklas. Erfarenheter från och visar att polismans kompetens inte är en förutsättning för att vara förundersökningsledare. befogenhet att leda förundersökning enligt rätte- gångsbalken bör därför kunna delegeras till annan än den som har polis- mans kompetens. Vissa andra beslut enligt Av främst effektivitetsskäl finns det fördelar med att fler utredare kan utföra fler arbetsuppgifter inom brottsutredningsverksamheten. Vissa befogenheter som polisman har enligt behöver därför tilläggas även den som inte har polismans kompetens. Detta gäller befogenheten att på uppdrag av åklagare vidta en viss åtgärd under för- undersökningen, att hålla förhör med den som a. varit anhållen i sin från- varo och anträffas eller b. gripits samt att delge information om att för- enklad delgivning kan komma att användas. Däremot gör utredningen den bedömningen att den som saknar polismans kompetens inte ska ha befogenhet att vidta utredningsåtgärder innan en förundersökning hunnit inledas och inte heller kunna besluta om vitesföreläggande i samband med kallelse av den som ska förhöras. Uppgiften att leda förundersökningar och utredningar enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Bestämmelsen i 2 § lagen (1964:164) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare behöver ändras så att även den som inte har polis- mans kompetens kan leda en förundersökning mot den som är . Detsamma gäller bestämmelsen i 32 § samma lag som anger att endast den som har polismans kompetens får leda den utredning som ska göras då den som är kan misstänkas ha begått brott. Ett krav på förordnande för att vara förundersökningsledare införs i polisförordningen Bestämmelsen i 3 kap. 6 a § sista meningen polisförordningen medger inte att vissa av polismyndighets uppgifter inom området brottsutredning delegeras till annan än den som har polismans kompetens. Bestämmelsen begränsar därmed polisens möjligheter att utveckla polisens utrednings- verksamhet och behöver därför upphävas. En ny bestämmelse införs i polisförordningen om att ska förordna den som ska leda en förundersökning och även den som i övrigt ska besluta i ärenden som enligt ska handläggas av . Bestämmelsen ska även omfatta ärenden enligt lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare som avser att leda förundersökning eller den utredning som avses i 31 § lagen. möjliggöra en smidig tillämpning i vissa fall av undantagskaraktär ska anges att även den som inte är förordnad i brådskande fall får handlägga I dessa fall krävs ett beslut av . framgå att endast den får förordnas som har tillräcklig kompetens, ut- bildning och erfarenhet. Förslaget om en allmän kompetensregel för den som ska vara förundersökningsledare eller i övrigt besluta i ärenden enligt , innebär att en enhetlig kvalitetssäkrad kompe- tens för dessa viktiga arbetsuppgifter säkerställs. uttryck för att befogenheten att leda förundersökningar är en central och grundläggande uppgift för polisen. Ett system med förordnanden innebär även att det ställs ökade krav på polisens myndigheter då det gäller att bygga upp en myndighetsintern kompetensutveckling som präglas av kvalitet och kontinuitet. Helhetsansvar och utökade befogenheter för bilinspektörer när det gäller polisens övervakning av den yrkesmässiga trafiken Bilinspektörer bör ges ytterligare befogenheter när det gäller övervak- ningen av den yrkesmässiga trafiken. Inriktningen bör vara att bilin- spektörernas verksamhet tydligt inriktas mot ett helhetsansvar för kon- trollen av den yrkesmässiga trafiken. Ett effektivt utnyttjande av bilin- spektörernas kompetens i övervakningen av den yrkesmässiga trafiken förutsätter bl.a. en förändrad arbetsfördelning mellan polisman och bilin- spektör där bilinspektörens kompetens tas tillvara i större omfattning. Genom att den enskilde bilinspektören kan utföra fler åtgärder i varje ärende främjas såväl effektivitet som snabbhet i handläggningen. Ut- ökade befogenheter för bilinspektörer ger också möjlighet att begränsa antalet poliser inom trafikövervakningen till förmån för områden där polismans kompetens är en nödvändig förutsättning. På så sätt kan den samlade effektiviteten i polisverksamheten öka. Bilinspektörer ska, utöver de befogenheter de har , tilläggas befo- genhet att i vissa fall besluta om a. förskottsbetalning och att färden inte får fortsättas samt b. omhändertagande av ett fordons registrerings- och saluvagnsskyltar och om vissa medgivanden i samband med detta. Dess- utom bör bilinspektörer tilläggas befogenhet att i vissa fall få tillträde till fordon för kontroll enligt körkortslagen. Vidare bör bilinspektör ha befogenhet att utöva tillsyn enligt lagstift- ningen om farligt gods. En sådan befogenhet kräver inte några ändringar i lag eller förordning. Däremot medger föreskrifter inte detta . Det skulle innebära betydande effektivitetsvinster om även bilinspektörer, i likhet med tjänstemän vid och Kustbe- vakningen, hade befogenhet att förelägga ordningsbot. En sådan befo- genhet förutsätter dock att vissa andra frågor klarläggs. Det har inte varit möjligt för utredningen att under den begränsade tid som stått till buds bereda frågan i en sådan omfattning att ett förslag om detta kan lämnas. De författningsändringar som utredningen föreslår bör träda i kraft sam- tidigt som den nya polisorganisationen införs, dvs. Övriga åtgärder, såsom rekrytering, utbildning och utfärdande av före- skrifter bör kunna genomföras successivt efter det att författningsänd- ringarna trätt i kraft. Vissa av åtgärderna bör kunna påbörjas redan tidi- gare efter det att erforderliga beslut fattats. Utredningens förslag medför ökade kostnader för rekrytering och ut- bildning. Inom ramen för oförändrade anslag och kravet att 20 000 av polisen anställda ska vara polismän kan utrymme för detta endast skapas genom omprioriteringar och rationaliseringar. Utredningens förslag be- döms leda till högre effektivitet i polisens samlade verksamhet. Sett mot denna bakgrund är det angeläget att utredningens förslag kan genomföras och att de åtgärder som detta kräver därför prioriteras. Merkostnaderna måste sättas i relation till att polisorganisationen, exklusive Säkerhetspo- lisen, föreslås disponera . Det bör därför finnas goda möjligheter att genom omprioriteringar och rationaliseringar skapa utrymme för de förhållandevis små merkostnader som uppstår. Förundersökning mot den som inte har fyllt ska, om det inte möter hinder, ledas av en åkla- gare som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften. Motsvarande krav på lämplighet gäller för förundersök- ningsledare vid den unge tidigare varit före- mål för förundersökning eller ut- redning enligt 31 §, ska om möjligt samma förundersökningsledare och förhörsledare vid och samma åklagare anlitas för den nya förundersökningen. Lagförslag i departementspromemorian Ds 2013:64 lag om ändring i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Härigenom föreskrivs att 2, 13 och 32 §§ lagen (1964:167) med sär- skilda bestämmelser om unga lagöverträdare ska ha följande lydelse. 2 §1 Förundersökning mot den som inte har fyllt skall, om det inte möter hinder, ledas av en åklagare eller polisman som, med avseende på intresse och fallenhet för arbete med unga lagöverträdare, är särskilt lämpad för uppgiften.