prop · H30364 · 2015-12-07 00:00:00 — 2015/16:64 samt att avgiften konstrueras så den korrelerar med detta. I sammanhanget kan framhållas att Transportstyrelsen kontinuerligt följer upp och ser över sina avgiftssystem och avgiftsnivåer för att upp- märksamma eventuella snedfördelningar eller andra mindre lämpliga förhållanden. I den föreslagna lagen införs därför ett liknande bemyn- digande om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestäm- mer får meddela föreskrifter om avgifter för marknadskontroll. Med marknadskontroll avses de befogenheter och uppgifter som marknads- kontrollmyndigheten har enligt lagen och förordningen (EG) nr 765/2008. De aktörer som avgift kan tas ut av, och som regleras i den nuvarande fritidsbåtslagen, är något som lämpar sig att reglera i förord- ning. Andra meningen i promemorians förslag ska därför utgå. När det gäller Transportstyrelsens synpunkt avser regeringen att i en förordning precisera i vilken omfattning avgifter för marknadskontrollverksamheten ska tas ut. Regeringens förslag: En tillverkare, tillverkarens representant, importör, distributör eller privatimportör ska åläggas att betala en sanktionsavgift om denne eller någon som handlar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot de väsentliga säkerhets- kraven, eller i annat hänseende brutit mot sina skyldigheter i den nya lagen eller mot föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Sanktionsavgift för en privatimportör ska endast få åläggas om det finns synnerliga skäl. Sanktionsavgift ska inte få åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats I övrigt ska i fråga om sanktionsavgift 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen tillämpas. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian anges dock bara aktör snarare än att hela kretsen av olika slags aktörer anges. Remissinstanserna: Transportstyrelsen anser att det framstår som en mer effektiv och ändamålsenlig ordning att myndigheten själv, med avvikelse från 39 § produktsäkerhetslagen (2004:451), ges möjlighet att påföra sanktionsavgifterna utan en föregående prövning av förvaltnings- Förvaltningsrätten i menar att bestämmelser om mark- nadskontroll och sanktioner är nödvändiga för att bestämmelserna ska kunna tillämpas i praktiken och få fullt genomslag. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 53 i fritidsbåtsdirektivet ska medlemsstaterna fastställa regler om sanktioner, vilka kan inbegripa straffrättsliga sanktioner för överträdelse av allvarlig art, vid över- trädelser av de nationella bestämmelserna som antas till följd av direk- Sanktionerna ska vara effektiva, proportionerliga och avskräckande och får skärpas om den ekonomiska aktören eller privatimportören har begått en liknande överträdelse. Enligt 6 a § i den nuvarande fritidsbåtslagen ska den som ansvarar för att väsentliga säkerhets- och miljökrav är uppfyllda åläggas att betala en sanktionsavgift om denne är näringsidkare och uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot 2 § (väsentliga säkerhets- och miljökrav) eller 3 § (krav på CE-märkning) eller förskrifter som har meddelats med stöd av någon av dessa paragrafer. I andra stycket nämnda paragraf anges att sanktionsavgift inte får åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. Av tredje stycket nämnda paragraf framgår att i övrigt ska bestämmel- serna i 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen (2004:451) tillämpas. Det nu gällande sanktionssystemet i lagen om fritidsbåtar infördes i samband med införandet av nya produktsäkerhetslagen. system bedöms uppfylla kravet i artikel 53 i fritidsbåtsdirektivet och föreslås därför behållas i den nya lagen. I likhet med vad som gäller bör uppsåt eller oaktsamhet vara nödvändiga rekvisit för utdömande av Den nuvarande bestämmelsen att sanktionsavgifter inte får åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har meddelats vid vite (jfr 38 § produkt- säkerhetslagen) bör bibehållas. Modellen att hänvisa till produktsäker- hetslagens bestämmelser bör också bibehållas. I 39 § produktsäkerhets- lagen finns bestämmelser om att påförande av sanktionsavgift prövas av förvaltningsrätten efter ansökan av marknadskontrollmyndigheten. produktsäkerhetslagen anges att sanktionsavgiften ska fastställas till mellan fem tusen och och att den inte får överstiga av näringsidkarens årsomsättning. I 41 § produktsäkerhets- lagen anges att sanktionsavgiften ska ta hänsyn till hur allvarlig över- trädelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. I ringa fall ska avgift inte dömas ut. Ovanstående innebär att andra och tredje styckena i 6 a § i den nuvarande fritidsbåtslagen förs över till den nya lagen. den nuvarande 6 a § bör dock justeras utifrån de aktörer och uttryck som finns i den nya lagen. I motsats till promemorians förslag bör de olika kategorierna av aktörer skrivas ut. Dessa bör dessutom innefatta tillverkarens representant som enligt direktivets definitioner är en ekonomisk aktör och som därför enligt lydelsen av artikel 53 ska kunna Liksom i den nuvarande fritidsbåtslagen föreslås i den nya lagen inte att sanktionsavgift ska kunna åläggas vid överträdelser av skyldigheter som är kopplade till handläggningen av marknadskontrollärenden. handlar om överträdelse av skyldigheten att lämna upplysningar och handlingar, inklusive skyldigheten att identifiera aktörer i tidigare eller senare led, lämna tillträde till utrymmen och liknande. eventuellt utdömande av vite får anses vara en tillräcklig sanktion. Övriga skyldigheter som respektive aktör har bör dock omfattas. Mot bakgrund av de relativt långtgående skyldigheter som en privat- importör åläggs, bör särskild hänsyn tas till dessa. Det kan övervägas om privatimportören överhuvudtaget ska kunna åläggas en sanktionsavgift. de allra flesta fall torde det vara tillräckligt och proportionerligt att dessa personer föreläggs att vidta korrigerande åtgärder, exempelvis att få fritidsbåten att överensstämma med konstruktionskraven eller att mark- nadskontrollmyndigheten förbjuder användningen av fritidsbåten. 2015/16:64 Emellertid kan det i undantagsfall finnas situationer då det finns behov av att ålägga även en privatimportör en sanktionsavgift. Dessa situationer aktualiseras vid fall då en privatimportör vid upprepade tillfällen importerar produkter utan att följa lagens bestämmelser eller på annat sätt systematiskt kringgår bestämmelserna. I sådana fall bör sanktions- avgift kunna bli aktuellt. Det bör dock föreligga synnerliga skäl för att en privatimportör ska åläggas en sanktionsavgift. Utformningen av para- grafen har i övrigt utformats utifrån motsvarande bestämmelser i lagen om leksakers säkerhet och 37 § produktsäkerhetslagen. Transportstyrelsen framför att myndigheten själv ska ges möjlighet att påföra sanktionsavgift och menar att detta torde vara en mer effektiv och ändamålsenlig ordning. Det finns visserligen exempel inom transport- området där sanktionsavgift påförs direkt av den myndighet som utför tillsyn, t.ex. förordningen (1998:786) om internationella vägtransporter inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES). I nu aktuellt fall rör det sig emellertid om en tydlig produktsäkerhets- och konsument- inriktad lagstiftning varför det ter sig mer naturligt och rättssäkert att använda sig av den ordning som föreskrivs i produktsäkerhetslagen. Produktsäkerhetslagen har också använts som förebild i annan lagstift- ning med tydliga produktsäkerhets- och konsumentinslag, t.ex. lagen (2011:579) om leksakers säkerhet. Regeringen finner därför inte skäl att ändra promemorians förslag. Regeringens förslag: beslut om förelägganden och förbud ska få överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Andra beslut enligt den nya lagen av marknadskontrollmyn- digheten ska inte få överklagas. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätt. Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. Promemorians lydelse anger även att beslut enligt 29 § ska få överklagas och att beslut enligt föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen inte ska få överklagas. Vissa redaktionella förtydliganden har också gjorts. Remissinstanserna: Remissinstanserna har inte berört frågan. Skälen för regeringens förslag: Enligt 7 § i den nuvarande fritids- båtslagen får tillsynsmyndighetens beslut i enskilda fall enligt lagen eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. De beslut i enskilda fall som avses är sådana beslut om förelägganden och förbud som anges i 4 och 5 §§ och beslut om avgifter enligt 6 §. Det är lämpligt att bestämmelserna i den nya föreslagna lagen ger möjligheter till överklagande som tar sin utgångspunkt i de bestäm- melser om överklagande som gäller . Även marknadskontroll- myndighetens beslut med stöd av förordningen (EG) nr 765/2008 ska kunna överklagas. Detta följer dock av allmänna förvaltningsrättsliga principer och förvaltningslagens allmänna regler om överklagande och 2015/16:64 behöver således inte anges särskilt i den nya lagen (jfr prop. En särskild fråga gäller huruvida det ska vara möjligt att överklaga det beslut som fattas i ett ärende i fråga om bedömning av överens- stämmelse. Denna fråga omhändertas i det horisontella genomförandet av bestämmelserna rörande anmälda organ. Behörig domstol enligt den nuvarande fritidsbåtslagen liksom produkt- säkerhetslagen är allmän förvaltningsdomstol, det vill säga den förvalt- ningsrätt inom vars domkrets myndigheten i fråga är belägen. Detta följer av 14 § lagen om allmänna förvaltningsdomstolar (1971:289). Det bedöms inte finnas några skäl för någon särskild forumregel för över- klagande av de nu aktuella besluten mot bakgrund av de mycket få över- klaganden som kan förutses. För överklagande till kammarrätten krävs prövningstillstånd. Lagrådet anför att räckvidden av det överklagandeförbud som uttrycks i lagtextens andra mening, och konsekvenserna av att låta detta omfatta även alla beslut enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen, inte kan överblickas. Enligt Lagrådet bör därför frågan om utformningen av paragrafen, och vartill överklagandeförbudet syftar, övervägas ytterligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Som Lagrådet uppmärksammar är avsikten inte att överklagandeför- budet ska tillämpas i fråga om en förvaltningsrätts beslut om sanktions- avgifter som avses i 30 § i den föreslagna lagen. För att undvika oklar- heter kring detta bör överklagandeförbudet därför utformas så att för- budet uttryckligen knyts till beslut av marknadskontrollmyndigheten. Vidare bör frågor om överklagande av beslut enligt föreskrifter på lägre normhierarkisk nivå inte regleras i lagen (jfr prop. 2010/11:65 s. 84). Bestämmelser om överklagande av beslut om avgifter bör i stället tas in i den förordning som regeringen avser att besluta med stöd av bemyndigandet i den föreslagna lagen att meddela föreskrifter om avgifter. Detta innebär även att inte heller överklagandeförbudet i den föreslagna lagen bör omfatta andra beslut än sådana som har meddelats med stöd av lagen. Regeringens förslag: Den nya lagen ska träda i kraft , då lagen om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar ska upphöra att gälla. Detta påkallar en följdändring i 2 § drivmedels- lagen. Förelägganden och förbud som har meddelats med stöd av lagen om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar ska fortfarande gälla. Produkter som uppfyller kraven i lagen om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar ska få fortsätta att tillhandahållas på mark- naden eller tas i bruk till . Kraven för avgasutsläpp i lagen om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar ska fortsätta att gälla för utombordsmotorer som arbetar enligt ottoprincipen om de har en effekt på högst , har till- verkats av små och medelstora företag enligt definitionen i kom- missionens rekommendation 2003/361/EG och släppts ut på mark- naden före . Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian föreslår dock att lagen ska träda i kraft . Remissinstanserna: Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll (Swedac) påtalar vikten av ett tidigt genomförande i svensk rätt eftersom kommissionen har framfört att medlemsstaterna bör anmäla sina anmälda organ inom området . Innan Swedac kan påbörja sådana anmälningar måste det svenska genomförandet finnas på plats. Lagstiftningen bör därför finnas på plats med uppgift om att den ska börja tillämpas , annars finns en risk att svenska organ kan få konkurrensnackdelar jämfört med andra organ. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 54 i fritidsbåtsdirektivet ska medlemsstaterna anta och offentliggöra och börja tillämpa de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet. Enligt artikel 55.1 i fritidsbåtsdirektivet får medlems- staterna inte förhindra att produkter som är förenliga med det äldre fritidsbåtsdirektivet 94/25/EG får tillhandahållas på marknaden eller tas i bruk före . Enligt artikel 55.2 får medlemsstaterna inte förhindra att utombordsmotorer som arbetar enligt ottoprincipen och har en effekt på högst tillhandahålls på marknaden eller tas i bruk om motorerna uppfyller de gränsvärden för avgasutsläpp enligt steg I som fastställs i bilaga I del B punkt 2.1, har tillverkats av små och medelstora företag enligt definitionen i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag och släpptes ut på marknaden före . Av artikel 54 i direktivet följer att den nya lagstiftningen bör träda i kraft då den nuvarande fritidsbåtslagen bör upphöra att gälla. För tydlighetens skull bör det anges att förelägganden 2015/16:64 och förbud som har meddelats med stöd av den nuvarande fritidsbåts- lagen gäller även efter det att den lagen upphävts. Remitteringen av den promemoria som utgör beredningsunderlag till denna proposition avslutades . Arbetet med framtagande av denna proposition har föregåtts av en lagrådsremiss som beslutades . Det bedöms inte vara möjligt att få regelverket i kraft förrän . För att genomföra den generella övergångsperioden i artikel 55.1 införs en övergångsbestämmelse som innebär att produkter som uppfyller kraven i den nuvarande fritidsbåtslagen får fortsätta att tillhandahållas på marknaden eller tas i bruk fram till . Den särskilda övergångsperiod som gäller för vissa utombordsmotorer enligt artikel 55.2 innebär att dessa motorer ska få fortsätta att tillämpa de nu gällande kraven för avgasutsläpp fram till . Enligt bilaga I till fritidsbåtsdirektivet ska avgaskraven succesivt skärpas, dock får dessa utvalda motorer en särskild övergångsperiod. Övergångs- perioden gäller dock bara för de specifika motorerna och om de har till- verkats av små och medelstora företag enligt definitionen i kom- missionens rekommendation 2003/361/EG. Enligt rekommendationen anses små och medelstora företag vara företag som sysselsätter färre än 250 personer och vars årsomsättning inte överstiger eller vars balansomslutning inte överstiger . Över- gångsperioden för de nämnda tillverkarna av motorer bör genomföras genom en övergångsbestämmelse i den föreslagna lagen. Som en följd av att lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar föreslås upphöra att gälla bör även hänvisningen till den lagen i 2 § drivmedelslagen (2011:319) ändras. Den Europeiska kommissionens konsekvensanalys inriktades enbart på en analys av effekterna av en anpassning till den nya rättsliga ramen, varupaketet. Kommissionen menar att rättssäkerheten gynnar alla parter, såsom ekonomiska aktörer, myndigheter och konsumenter. Därför anser kommissionen att vissa nya skyldigheter som har fastställts för de ekonomiska aktörerna är befogade trots att de kan få ekonomiska konsekvenser i form av nya kostnader. Fritidsbåtsdirektivet innebär potentiella kostnadsökningar samt ökade administrativa bördor för svenska företag i fritidsbåtsbranschen. båtindustri består i stor utsträckning av fåmansföretag. oftast begränsade ekonomiska förutsättningar för att skaffa de standarder som ger en presumtion för uppfyllande av de grundläggande kraven. Utökade och tydligare krav på marknadskontroll får i praktiken till följd att tillverkarna kommer att tvingas köpa standarderna för att kunna Att bygga båtarna med direkt tillämpning av direktivets Prop. 2015/16:64 krav förutsätter att man kan visa att man når upp till samma säkerhets- nivå som standarden anger vilket är svårt och kostsamt, särskilt för små tillverkare. Många småföretagare har också svårt att tillgodogöra sig den tekniska engelska som standarderna är skrivna på vilket potentiellt miss- gynnar tillverkare i icke-engelskspråkiga medlemsstater. Till fritidsbåtsdirektivet är knutet cirka 60 standarder, vilka revideras . Mot bakgrund av detta kan det konstateras att förslaget i praktiken innebär att man vid fritidsbåtstill- verkning måste använda sig av den senast reviderade standarden, vilket innebär betydligt ökade administrativa bördor samt kostnader för fritids- båtstillverkarna, i synnerhet de små företagen. Dock är syftet med direk- tivet att bland annat uppnå en sund, konkurrenskraftig och väl funge- rande inre marknad vilket gynnar tillverkare och andra ekono- miska aktörer. Om tillverkaren inte fullgör sina skyldigheter för produktens överens- stämmelse med kraven i den föreslagna lagen ska i vissa fall andra aktörer som importörer, distributörer eller privatimportörer säkerställa att produkten uppfyller de grundläggande kraven innan produkten släpps ut på marknaden eller tas i bruk. Det kan röra sig om att överta tillverkarens skyldigheter avseende bedömning av överensstämmelse, upprättandet av teknisk dokumentation och försäkran om överensstämmelse eller annan försäkran, anbringa CE-märkning, behålla dokumentation efter att produkten släppts ut, se till att produkten åtföljs av bruksanvisningar och säkerhetsinformation samt på begäran av behörig myndighet förse myndigheten med all information och dokumentation som behövs för att visa att produkten är förenlig med kraven. Onekligen innebär ovan nämnda skyldigheter betydande kostnads- ökningar, i synnerhet för en privatimportör. Hur stora kostnader det rör sig om för en CE-märkning kan variera kraftigt beroende på om och vad som behöver åtgärdas på den importerade fritidsbåten. Beroende på hur komplex båten är och hur mycket teknisk dokumentation som finns kan en efterkontroll och CE-märkning variera i pris. En tumregel är att det kostar mellan 30 000–för själva provningen och bedöm- ningen. Kostnader för eventuella brister som måste åtgärdas tillkommer. Ett motorbyte kan t.ex. kosta ett antal . Tillverkare, importörer och distributörer kommer även att omfattas av marknadskontroll vilket medför kostnader för dessa aktörer enligt de avgifter som marknadskontrollmyndigheten kan ta ut. Storleken på avgifterna föreskrivs av myndigheten. 2015/16:64 8.3 Direktivet innehåller regler som ställer högre krav på marknadskontroll och innehåller också krav på att medlemsstaterna rapporterar vilka åtgärder som vidtagits inom marknadskontrollen till kommissionen. Detta kommer att innebära ett ökat ansvar hos den marknads- kontrollerande myndigheten, Transportstyrelsen. I den föreslagna lagen införs ett bemyndigande att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får föreskriva att avgifter tas ut för marknads- kontroll. Med marknadskontroll avses de befogenheter och uppgifter som marknadskontrollmyndigheten har enligt lagen och förordningen (EG) nr 765/2008. Detta innefattar bl.a. att utföra lämpliga kontroller, vidta lämpliga åtgärder och underrätta berörda aktörer. Avgifter får tas ut av de aktörer som ansvarar för att produkten uppfyller kraven när produkten tillhandahålls, släpps ut på marknaden eller när den tas i bruk. Avsikten är att intäkterna från dessa avgifter, i enlighet med de principer som gäller för Transportstyrelsens finansiering, ska redovisas mot inkomst- titel på statens budget. Kostnader som uppkommer för marknadskontroll bedöms kunna hanteras inom nuvarande ram på Transportstyrelsens förvaltningsanslag. Det gäller såväl den verksamhet för vilken avgifter kommer att tas ut, som för övriga tillkommande uppgifter. beslut om förelägganden och förbud får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Andra beslut av myndigheten enligt lagen får inte överklagas. Även frågor om sanktionsavgifter kan komma under allmän förvaltningsdomstols prövning. Mot bakgrund av historiska förhållanden angående lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar kan antalet mål antas bli ytterst få varför dessa bedöms kunna hanteras inom befintligt anslag. Inte heller de beslut som kommer att kunna fattas innebär någon annan bedöm- ning. I avsnitt 6.8.2 föreslås att ska lämna den hjälp som behövs när marknadskontrollmyndigheten vidtar åtgärder. Transport- styrelsen är utsedd tillsynsmyndighet för efterlevnad av den nuvarande fritidsbåtslagen och bör därför fortsatt utföra den marknads- kontroll som anges i den föreslagna lagen. I den tillsyn som tidigare ägt rum har Transportstyrelsen aldrig behövt tillkalla hjälp från Polis- myndigheten och bedömningen görs att det troligtvis inte heller i fram- tiden kommer att behövas annat än i undantagsfall. I de fall det kan bli aktuellt att tillkalla hjälp bör det kunna hanteras inom befintliga ramar. Syftet med denna lag är bland annat att främja miljöskyddet genom bestämmelser om konstruktions- och tillverkningskrav för fritidsbåtar och vattenskotrar samt viss utrustning. Direktivets tekniska innehåll har anpassats till den tekniska utvecklingen som skett främst inom miljö- området och omfattar såväl avgasutsläpp samt buller. Konsekvenserna av de krav, skyldigheter och åtgärder som omfattas av denna lag samt bestämmelser om marknadskontroll kommer därför med- föra en höjd säkerhetsnivå och ett bättre miljöskydd för fritidsbåtar och vattenskotrar. 9.1Förslaget till lag om fritidsbåtar och vattenskotrar I paragrafen anges lagens övergripande syfte och innehåll och den mot- svarar i princip innehållet i artikel 1 i fritidsbåtsdirektivet. Dess lydelse innefattar dock också intressen att skydda människors hälsa och säkerhet samt främja miljö- och konsumentskydd som kommer till uttryck i skäl 9 och 52 i direktivet. Vilka produkter som lagen ska tillämpas på definieras i 2 §. Paragrafen behandlas i avsnitt 6.3.1. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. I paragrafens första stycke anges vilka produkter som omfattas av lagen. Produkterna omfattas av lagen när de tillhandahålls eller släpps ut på marknaden eller tas i bruk. Definitioner av vad som avses med dessa och andra uttryck som används i första stycket finns i 3 §. Utsläppandet av produkterna måste ske för sport- och fritidsändamål för att lagen ska vara tillämplig. En båt måste dessutom vara kortare än för att omfattas av lagen, jfr 3 § 1. En sådan båt som släpps ut på marknaden för andra ändamål än fritidsändamål, exempelvis charter- eller utbildnings- verksamhet, ska således omfattas av lagen när den släpps ut för fritids- ändamål. Ett fritidsfartyg som både används i charterverksamhet och för fritidsändamål kommer följaktligen att behöva uppfylla såväl lagens krav som lagstiftningen som gäller för kommersiell sjöfart, i den mån sådana krav gäller, t.ex. om behörigheter att framföra fartygen. Se dock fjärde stycket nedan om fartygssäkerhetslagen (2003:364). Sådan utrustning och sådana motorer som anges i paragrafen kan också redan finnas installerad i en sådan fritidsbåt som omfattas av lagen.