prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — ett konto som har lagts upp hos en tredjeland som avses i den lagen. skyldigheter när en central skyldigheter när en svensk Om det rapporteringsskyldiga finansiella institutet är en sådan central värdepappersförvarare som avses i 1 kap. 3 § lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument, ska den som har antagits som kontoförande institut och som utför registre- ringsåtgärder i stället för den centrala värdepappersförvararen tillämpa 4–8 kap. med avseende på konton som är föremål för sådana registreringsåtgärder. Den centrala värdepappersförvararen ska sam- manställa och tillhandahålla det kontoförande institutet den information som det kontoförande institutet behöver för att tillämpa 4–8 kap. Om det rapporteringsskyldiga finansiella institutet är en sådan svensk värdepapperscentral som avses i lagen (1998:1479) om värdepapperscentraler och konto- föring av finansiella instrument, ska den som har antagits som kontoförande institut och som utför registreringsåtgärder i stället för värdepapperscentralen till- lämpa 4–8 kap. med avseende på konton som är föremål för sådana registreringsåtgärder. Värdepapp- erscentralen ska sammanställa och tillhandahålla det kontoförande institutet den information som det kontoförande institutet behöver för att tillämpa 4–8 kap. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Bestämmelserna i 2 kap. 11 § tredje stycket tillämpas första gången i fråga om . Ärendet och dess beredning och rådet har antagit förordning (EU) nr 909/2014 av om förbättrad värdepappersavveckling i Europeiska unionen och om värdepapperscentraler samt ändring av direktiv 98/26/EG och 2014/65/EU och förordning (EU) nr 236/2012. ningen finns i bilaga 1. Under förhandlingarna om förordningen har en faktapromemoria upprättats och överlämnats till (2011/12:FPM127). ningen trädde i kraft . I promemorian Värdepapperscentraler och kontoföring av finansiella instrument (Ds 2015:2), som har tagits fram inom , finns förslag till lagändringar med huvudsakligt syfte att anpassa svensk rätt till förordningen. En sammanfattning av promemorian finns i Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remiss- instanserna finns i bilaga 5. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr Fi2014/4584). I promemorian En global standard för automatiskt utbyte av upplys- ningar om finansiella konton, som har tagits fram inom Finansdeparte- mentet, föreslås en ny lag om identifiering av rapporteringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton och en ny 34 kap. 9 c § i skatteförfarandelagen (2011:1244). 2 kap. 11 § och 8 kap. 1 § i den nya lagen utformades mot bakgrund av att det var plane- rat att förevarande proposition skulle överlämnas till tidigare 2015/16:29. Relevanta delar av promemorians lagförslag finns i 2015/16:29 kom att överlämnas till tidigare än förevarande proposition utformades de aktuella bestämmel- serna där utan hänsyn till förevarande proposition. sition föreslås därför de ändringar som behövs i de ovan nämnda bestäm- melserna med anledning av övriga förslag i propositionen. ändringar finns med i promemorian respektive lagrådsremissen En global standard för automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Promemorian En global standard för automatiskt utbyte av upplys- ningar om finansiella konton har remissbehandlats. remissinstanserna finns i bilaga 6. En sammanställning av remissvaren finns tillgänglig i (dnr Fi2015/2358). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 7. Lagrådets yttrande finns i Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över de lagförslag som finns i bilaga 8 (lagrådsremiss En global standard för automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton). De ändringar som i denna proposition föreslås i 34 kap. 9 c § skatteför- farandelagen samt 2 kap. 11 § och 8 kap. 1 § lagen om identifiering av rapporteringspliktiga konton vid automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton finns med i den lagrådsremissen. den delen finns i bilaga 10. 2015/16:10 Regeringen har i propositionen i huvudsak följt Lagrådets förslag och synpunkter. Lagrådets förslag och synpunkter behandlas i avsnitten 6.2, 7.4 och 8.7 och i författningskommentaren. I förhållande till lagrådsremissen har det dessutom gjorts några språkliga och redaktionella ändringar i lagtexten. Handel med finansiella instrument En väl fungerande finansiell sektor bidrar till ett effektivt utnyttjande av finansiella resurser genom att slussa överskott av finansiellt sparande till de mest lönsamma ändamålen, med beaktande av förväntad avkastning På så sätt kan överskott av finansiellt sparande kanaliseras till produktiva investeringar, vilket i sin tur bidrar positivt till sysselsättning Handeln med finansiella instrument tillhandahåller verktyg och metod- er för att finansiera underskott av finansiellt sparande genom marknaden, vid sidan av kreditinstitut som beviljar krediter för egen räkning, dvs. Kapitalanskaffning har i dessa fall formen av emissioner av värdepapper, dvs. aktier och räntebärande instrument. Kapitalanskaffningen fullbordas när ett annat företag, t.ex. ett finansiellt företag, eller en privatperson placerar överskott av finansiellt sparande genom att förvärva de värdepapper som har emitterats. Om värdepapperen har upptagits till handel på en reglerad marknad, exempelvis , eller handlas på handelsplattformar, exempelvis First North eller Nordic MTF, fortsätter handeln efter emissionstillfället (de nämnda termerna förklaras närmare i avsnitt 4.5.1). Handeln på sådana handelsplatser sägs äga rum på andrahandsmarknaden och har till syfte att upprätthålla likviditet i de handlade instrumenten. Med likviditet menas här investerarnas möjlighet att vid behov avyttra tidigare förvärvade värdepapper, vilket i sin tur minskar risken för inlåsning och bidrar till att sänka avkastningskraven. handsmarknaden erbjuder även en kontinuerlig värdering av utestående värdepapper, vilket ger emittenterna fortlöpande information om såväl marknadens samlade bedömning av företagsledningens förvaltning som förutsättningarna för att vid behov anskaffa ytterligare kapital. Behovet att matcha överskott och underskott av finansiellt sparande genom handel på marknaderna förutsätter att den förväntade avkastning och de risker som är förknippade med placeringar i finansiella instrument möter placerarnas behov och riskacceptans. Finansiärer, som bidrar med finansiellt kapital, har varierande placeringshorisonter och olika risk- Om tillgängliga värdepapper inte möter dessa behov, t.ex. genom att vara alltför riskfyllda i förhållande till den avkastning som erbjuds, kommer placeringar inte till stånd och kapitalbehoven blir inte Behovet att jämka samman placerarnas avkastningskrav och riskpreferenser med de av emittenterna erbjudna placeringsalterna- tiven är grunden för den separata handeln med finansiella risker som äger rum med hjälp av derivatkontrakt. Finansiella derivatkontrakt erbjuder en indirekt handel med bl.a. värdepapper genom att prisbildningen på derivatkontrakten är knuten till priserna på specifika s.k. underliggande tillgångar. På detta sätt kan finansiella risker som har samband med ett eller flera värdepapper hanteras genom positioner i ett derivatkontrakt som har samma värdepapper som underliggande tillgång men som ger ett motsatt, alternativt förstärkt, ekonomiskt utfall jämfört med värdepapperet självt. Derivatkontrakt kan alltså vara kopplade till värdepapper. emellertid också vara knutna till valutor, råvaror eller andra värden eller faktorer som inte avser värdepapper. I lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden används termen finan- siella instrument som samlingsbeteckning för överlåtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument, fondandelar samt finansiella derivatinstru- ment (1 kap. 4 §). Med överlåtbara värdepapper avses enligt denna definition bl.a. aktier och obligationer. inkluderar statsskuldväxlar, inlåningsbevis, företagscertifikat m.m. Med finansiella derivatinstrument avses bl.a. optioner, terminskontrakt, swappar, räntesäkringsavtal som avser värdepapper, valutor, räntor, andra derivatinstrument eller finansiella mått eller råvaror, under förut- sättning att leverans av den underliggande tillgången kan undvikas när denna är något annat än ett finansiellt instrument (t.ex. olja, jordbruks- produkter eller metaller). Derivatinstrument kan handlas antingen bilateralt mellan två parter vid sidan av organiserade handelsplatser eller multilateralt på en handels- Den förra typen av kontrakt benämns OTC-derivat, vilket motsvarar uttrycket handel över disk (på engelska over the counter). senare typen av kontrakt har ingen särskild benämning men har det gemensamt att villkoren är standardiserade, t.ex. i fråga om förfallodagar och belopp, vilket är en förutsättning för multilateral handel på en Genom nya regler i införs krav att standardiserade derivat- kontrakt ska handlas på en handelsplats. Det sker genom Europaparla- mentets och rådets direktiv /65/EU av om mark- nader för finansiella instrument och om ändring av direktiv /92/EG och av direktiv /61/EU (omarbetning) samt och rådets förordning (EU) nr 600/2014 av om marknader för finansiella instrument och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012 (se vidare avsnitt 4.5). Direktivet förkortas MiFID II efter den engelska benämningen Markets in Directive II. Förordningen förkortas MiFIR efter den engelska benämningen Markets Enligt gällande regler ska OTC-derivat som är lämpade för clearing hos en central motpart, t.ex. genom att derivatkontraktet har en tillräcklig grad av standardisering, överlämnas till en sådan motpart. Den centrala motparten inträder mellan köpare och säljare som motpart till dem båda (s.k. central clearing eller central motpartsclearing). fall ska motpartsriskerna begränsas genom riskbegränsningstekniker, såsom utväxling av säkerheter. Detta följer av och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (se vidare avsnitt 4.5.2). förordningen innehåller även harmoniserade regler för centrala motparter Genom förordningen om förbättrad värdepappersavveckling och om värdepapperscentraler, fortsättningsvis förordningen om värdepappers- centraler, införs harmoniserade regler även för centrala värde- pappersförvarare, vilket innebär att den samlade infrastrukturen på finansmarknaden kommer att omfattas av harmoniserade ramverk på EU- nivå för bl.a. auktorisation och tillsyn. Med finansiell infrastruktur avses ett antal centrala företag som ansvarar för clearing, avveckling och kontoföring och som har stor betydelse för marknadens stabilitet och effektiva funktion. –clearingorganisationer, primärt centrala motparter, –system för avveckling av betalningar och –värdepapperscentraler, dvs. centrala värdepappersförvarare som dess- utom driver ett avvecklingssystem för värdepapper. En clearingorganisation definieras i 1 kap. 5 § 5 lagen om värdepappers- marknaden som ett företag som har fått tillstånd att driva clearing- verksamhet i enlighet med bestämmelserna i 19 kap. samma lag eller enligt förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transak- tionsregister. Clearingverksamhet behandlas utförligt i avsnitt 6.5. Centrala motparter är, som nämns i avsnitt 4.1, en särskild sorts clearingorganisation som inträder mellan köpare och säljare som motpart till båda. Centrala motparter omfattas av förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister, vilken i tillämpliga fall gäller i stället för lagen om värdepappersmarknaden. Central clearing innebär att parterna i en transaktion överlämnar ingångna avtal om överlåtelse av ett finansiellt instrument till den centrala motparten som, genom s.k. novation, ersätter det ursprungliga avtalet med åtminstone två nya avtal – ett avtal mellan säljaren och den centrala motparten som köpare, ett avtal mellan köparen och den centrala motparten som säljare. Därmed behöver marknadsdeltagarna inte värdera motpartsrisker i samband med handeln på en handelsplats eftersom motparten alltid är densamma, dvs. den centrala motparten. Detta förhållande har särskilt stor betydelse på derivatmarknaderna eftersom derivatkontrakt kan vara utestående innan avveckling äger rum, upp till . Det innebär i sin tur att volymen utestående kontrakt som ännu inte har avvecklats kan bli mycket stor i frånvaro av en central motpart och att en motsvarande uppbyggnad av motpartsrisker riskerar att äga rum. Förekomsten av en central motpart är därför en förutsättning för multilateral handel med derivatkontrakt på en handelsplats. Det är vanligt förekommande att marknadsdeltagare saknar direkt tillträde till en central motpart, vilket medför behov av en mellanhand som träder in mellan marknadsdeltagaren och den centrala motparten (s.k. medlemsclearing). Mellanhänderna ansvarar för att deras respektive motparter fullgör sina skyldigheter och brukar benämnas clearing- medlemmar. De har en avtalsmässig relation med den centrala motparten. Det förekommer emellertid även att marknadsdeltagare har en egen avtalsmässig relation med den centrala motparten (s.k. slutkunds- clearing). Clearingmedlemmarna ansvarar, i förekommande fall, för de skyldigheter som följer av deltagandet, bl.a. hantering av marginal- 2015/16:10 säkerheter och betalning alternativt leverans av värdepapper i samband med avveckling. Genom central clearing överförs motpartsrisker till den centrala mot- parten som är specialiserad på hantering av sådana risker. Som ett inslag i denna process reduceras den samlade riskexponeringen genom nettning (omvandling av betalnings- och leveransförpliktelser till en nettoförplikt- else). Eftersom en central motpart är exponerad mot många, alternativt alla, köpare och säljare av de finansiella instrument som hanteras av den centrala motparten, är potentialen att reducera risker större i detta fall (s.k. multilateral nettning). Genom multilateral nettning kan positioner som har stängts av marknadsdeltagare identifieras och elimineras. Samma mekanism reducerar även antalet transaktioner och motsvarande betalningar vid avveckling, eftersom endast nettobelopp behöver ut- växlas. Utöver den minskade riskexponering som följer av nettning tillämpar en central motpart, i enlighet med förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister, specifika riskbegränsnings- tekniker som syftar till att hantera risken att en eller flera clearing- medlemmar inte förmår fullfölja sina åtaganden (se avsnitt 4.5.2). På den svenska aktiemarknaden är EuroCCP central motpart. sköttes den uppgiften av det nederländska bolaget som gick samman med brittiska EuroCCP och i samband med det ändrade namn. EuroCCP står under tillsyn av den nederländska myndigheten (Authority for the Financial Markets). EuroCCP clearar handeln med de 30 största aktierna på som ingår i OMXS30, vissa övriga aktier samt s.k. börshandlade fonder. är den centrala motpart som finns i för handeln med derivatkontrakt. blev som första centrala motpart inom EU auktoriserad i enlig- het med förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transak- tionsregister. hanterar finansiella derivat- kontrakt med aktier, räntebärande instrument och råvaror (el) som under- liggande tillgång. Auktorisationen i enlighet med förordningen innebär, som påpekas ovan, att , i de avseenden som regleras i förordningen, undantas från tillämpningsområdet för bestäm- melserna om clearingorganisationer i lagen om värdepappersmarknaden. 4.2.3 Avvecklingssystem för betalningar Infrastrukturen för betalningar är nära kopplad till handeln med Det beror på att avveckling av transaktioner med finansiella instrument även omfattar de betalningar som avser t.ex. köp Dessa betalningar sammantagna kan avse stora belopp. Avveckling av betalningar mellan två parter som har konton i olika banker kräver ett överordnat avvecklingssystem för betalningar. ling i ett sådant system föregås av en rad kontroller som bl.a. avser parternas identitet och betalningsavsändarens behållning på sitt konto. den grunden auktoriserar parterna betalningen. ningen sammanställs och en kontroll äger rum av behållningen på de konton som bankerna disponerar i avvecklingssystemet. lingen genomförs debiteras den avsändande bankens konto som Prop. 2015/16:10 den mottagande bankens konto krediteras med det överförda beloppet. Därmed kan den avsändande banken debitera och den mottagande banken kreditera kundernas konton i respektive bank. När avvecklingen har genomförts är betalningen slutförd, dvs. den är slutgiltig och kan inte återkallas. Avveckling av stora betalningar i sker med användning av det svenska centrala avvecklingssystemet för stora betalningar som ägs och drivs av . Detta avvecklingssystem benämns och har större banker och clearingorganisationer som deltagare. Det är god praxis och i överensstämmelse med internationella riktlinjer på området att av- veckling äger rum i centralbankspengar, varmed menas att överföringar sker genom debitering och kreditering av deltagarnas konton i central- banken. Medan är ett avvecklingssystem för stora betalningar är Bankgiro- centralen BCG AB:s Clearing- och Avvecklingstjänst ett avvecklings- system för massbetalningar. Bankgirot ägs av affärsbankerna och ut- nyttjar deltagarnas konton i för överföringsuppdrag i svenska kronor. För överföringsuppdrag i euro utnyttjas deltagarnas konton i Europeiska (ECB:s) avvecklingssystem Target2. har tillstånd att bedriva clearingverk- samhet enligt 19 kap. lagen om värdepappersmarknaden. 4.2.4 Avvecklingssystem för värdepapper Avveckling av transaktioner med värdepapper omfattar ett överförings- uppdrag avseende värdepapper och ett parallellt överföringsuppdrag avseende de matchande betalningarna. Efter ett avslut på värdepappersmarknaden (en transaktion), som kan avse antingen aktier eller räntebärande instrument, överförs de motsvar- ande överföringsuppdragen till ett avvecklingssystem. ombesörjs av deltagarna i avvecklingssystemet, som utgör mellanhänder mellan avvecklingssystemet och slutanvändarna. för att avveckling sker på avsedd dag. och då avveckling sker genom överföring av värdepapper och motsvar- ande betalaningar benämns avvecklingscykeln. avvecklingscykeln i bl.a. varit från transaktionen, vilket benämns T+3 (T står därvid för Trade ). om värdepapperscentraler förkortas avvecklingscykeln till T+2. såväl som i de övriga nordiska länderna infördes den nya ordningen för den handel som sker på bl.a. reglerade marknader fr.o.m. . Precis som fallet är vid betalningar genomförs nödvändiga kontroller innan avveckling sker (figur 1). I ett första steg sker registrering, varvid ett överföringsuppdrag införs i systemet. I ett andra steg kontrolleras att inblandade clearingmedlemmar har infört med varandra överensstäm- mande överföringsuppdrag avseende en och samma bakomliggande Efter matchningsmomentet blir ett överföringsuppdrag oåter- I ett tredje steg sker täckningskontroll av clearingmedlem- marnas leverans- och betalningskapacitet avseende samtliga leverans- Detta mynnar ut i klarmarkering vilket inne- 2015/16:10 bär att avvecklingen är säkerställd, såväl i förhållande till motparterna som i förhållande till tredje man i händelse av en clearingmedlems obestånd. I ett avslutande steg sker avveckling, varvid leveranser av värdepapper debiteras de avstämningskonton som har anvisats av levererande clearingmedlemmar och krediteras de avstämningskonton som har anvisats av mottagande clearingmedlemmar. Motsvarande trans- aktioner sker i betalningsledet, i detta fall genom konton som tillhanda- hålls av utsedda likvidbanker som i sin tur har konton i . Avvecklingen sker även i detta fall med hjälp av centralbankspengar, dvs. genom debitering och kreditering av likvidbankernas konton i . Källa: Allmänna villkor, kontoföring och clearing, Euroclear . Enligt förordningen om värdepapperscentraler ska avvecklingssystem för värdepapper drivas av en auktoriserad värdepapperscentral. En värde- papperscentral är, förenklat uttryckt, en central värdepappersförvarare som även driver ett system för avveckling av värdepapper. Avvecklingen kan därmed ske genom debitering och kreditering av konton som förs av värdepapperscentralen i rollen som central värdepappersförvarare. Där- med säkerställs en viss grad av integration av värdepapperscentralens verksamhet, innefattande avveckling och kontoföring på den högsta nivån, vilket underlättar uppdraget att övervaka och säkerställa emission- ens integritet. Detta senare uttryck syftar på kravet att antalet värde- papper som har krediterats på konton i värdepapperscentralen alltid ska överensstämma med antalet emitterade värdepapper av samma slag. Den svenska centrala värdepappersförvarare som finns är . 4.2.5 Kontoföring av finansiella instrument För handeln på reglerade marknader och andra handelsplatser är infra- strukturen för kontoföring av finansiella instrument av stor betydelse. Beträffande sådana finansiella instrument för vilka aktiebrev, skuldebrev eller annan motsvarande handling inte har utfärdats (dematerialiserade instrument), eller där det genom förvaring eller på annat likvärdigt sätt har säkerställts att en sådan handling inte kommer i omlopp (immobili- serade instrument), framgår dispositionsrätten och andra rättigheter som är knutna till ett innehav av ett finansiellt instrument genom kontoföring. Bestämmelser om kontoföring finns i lagen (1998:1479) om kontoföring av finansiella instrument (kontoföringslagen). Äganderätt och särskild rätt till kontoförda finansiella instrument registreras i avstämningsregister som förs av en central värdepappersförvarare (1 kap. 1 §). I har endast (tidigare och ) auktorisation som central värdepappers- förvarare. har också tillstånd som clearing- organisation (se avsnitt 4.2.2). (bl.a. värdepap- persinstitut enligt definitionen i 1 kap. 5 § 27 lagen om värdepappers- marknaden) får under vissa förutsättningar vidta registreringsåtgärder i ett avstämningsregister (1 kap. 3 § och 3 kap. 2 § kontoföringslagen). Bland de överlåtbara värdepapper som berörs av förordningen om värdepapperscentraler finns aktier och andra värdepapper som motsvarar andelar i aktiebolag m.m. samt depåbevis för aktier (artikel 2.1.35 i för- ordningen). Aktier är också i praktiken mycket vanligt förekommande bland de finansiella instrument som är föremål för kontoföring i . Det finns därför anledning att beröra regleringen av aktiebolag här i landet. Svenska aktiebolag regleras i aktiebolagslagen (2005:551). Även av aktiebolagslagen följer att aktier som huvudregel kan överlåtas fritt (4 kap. 7 §). Ett svenskt aktiebolag ska ha ett aktiekapital bestämt i antingen svenska kronor eller i euro (1 kap. 4 § aktiebolagslagen). Ett aktiebolag kan vara ett privat aktiebolag eller ett publikt aktiebolag (1 kap. 2 § samma lag). I fråga om förordningen om värdepapperscentraler är det främst de publika aktiebolagen som är av intresse, eftersom aktier eller teckningsrätter i ett privat aktiebolag eller skuldebrev eller tecknings- optioner som ett sådant bolag har gett ut inte får bli föremål för handel på en reglerad marknad, en motsvarande marknad utanför Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES) eller någon annan organiserad marknadsplats (1 kap. 8 § samma lag). Som huvudregel får inte heller ett privat aktiebolag genom annonsering eller på annat sätt försöka sprida sådana värdepapper till allmänheten (1 kap. 7 § samma lag). Som framgår av avsnitt 5 omfattar tillämpningsområdet för förordningen om värdepapperscentraler avveckling av samtliga finansiella instrument, medan reglerna om att värdepapper ska ha kontobaserad form och om att avveckling ska ske omfattar värdepapper som har tagits upp till handel på en reglerad marknad eller handlas på en annan handels- plats.