prop · H30339 · 2015-10-28 00:00:00 — Av i huvudsak samma skäl avstyrker att bestämmelsen ska gälla för måltyperna inom mark- och miljödomstolarnas område där syn förekommer regelmässigt och dessutom ofta är omfattande och rum. Det är enligt regeringens bedömning viktigt, inte minst ur ett rättssäkerhetsperspektiv, att hovrätten har ett så fullständigt processmaterial som möjligt. Likaså ska det för parter och allmänhet vara tydligt att hovrättens underlag för överprövningen är utan anmärkning. Det är därför centralt att, som också påtalas av , tingsrätterna lägger vikt vid planeringen och genomförandet av synen så att en ljud- och bildupptagning fullt ut och på ett överskådligt sätt återger det som iakttagits vid synen. För detta krävs, som flera remissinstanser också framför, rätt teknisk utrustning och utbildning för den personal som kommer att handha tekniken. Långt från alla tingsrätter använder sig av ljud- och bilddokumentation vid syn. På sina håll kan det bero på att tingsrätterna saknar utrustning i form av bärbar videoteknik som möjliggör sådan dokumentation. I rättssalen, där tekniken finns på plats, saknas enligt regeringen godtagbara skäl för att inte regelmässigt genom ljud- och bildupptagning dokumentera syn av föremål som inte tas in i akten. En ökad användning av ljud- och bildupptagning av syn i tingsrätt skulle minska behovet hos hovrätterna av att hålla ny syn. Detsamma torde gälla för tingsrätterna när syn skett utom huvudförhandling. När bevisning vid syn utom huvudförhandling dokumenteras med ljud och bild och upptagningen sedan används vid huvudförhandlingen innebär det effektivitetsvinster. Målens utsättning i hovrätten underlättas när restider till och från platsen för syn inte behöver planeras in. Det finns följaktligen flera fördelar med att tingsrätterna som huvudregel dokumenterar en syn genom en ljud- och bildupptagning. Regeringen lämnar därför ett förslag med sådan innebörd. Särskilda skäl mot dokumentation med ljud och bild Det finns däremot inga direkta fördelar med att tingsrätten dokumenterar syn på stället med bärbar videoteknik om det redan från början står klart för tingsrätten att ljud- och bildupptagningen inte kommer att kunna användas i hovrätten utan att synen behöver göras om. Så kan vara fallet t.ex. om en syn är mycket omfattade och rum eller avser visa på rymd, placering och avstånd över stora områden. I de fallen skulle det kunna finnas särskilda skäl att inte dokumentera synen med videoteknik. Regeringen delar därmed tingsrätts bedömning att vissa mark- och miljömål är sådana mål där det ibland kan finnas särskilda skäl att inte dokumentera synen med ljud och bild. Regeringen anser däremot inte att mark- och miljömålen genomgående ska undantas från den 2015/16:39 föreslagna bestämmelsen. Fördelarna med en ljud- och bildupptagning av syn gör sig gällande även i dessa måltyper. har särskilt påpekat värdet för just Mark- och av att det finns ljud- och bildupptagningar av syn på stället. I stället måste det avgöras i varje enskilt fall om det finns omständigheter som innebär särskilda skäl mot att dokumentera synen med ljud och bild. Andra exempel på sådana särskilda skäl kan vara att tekniken inte fungerar eller inte finns tillgänglig. I sådana fall bör rätten liksom ha en skyldighet att anteckna vad som iakttagits (6 kap. 3 § RB). anser att det finns en risk med förslaget att parter kan rikta formella invändningar mot domstolens handläggning när en fullständig dokumentation genom en ljud- och bildupptagning saknas, vilket riskerar försena processen. Det är viktigt att tingsrätterna gör en noggrann bedömning av om det finns särskilda skäl mot att dokumentera syn på stället genom en ljud- och bildupptagning. Oavsett på vilket sätt synen dokumenteras är det osannolikt att formatet för dokumentationen skulle bedömas ha haft någon inverkan på målets utgång i tingsrätten. Det som snarare kommer att bli en frågeställning är huruvida det i hovrätten går att lägga fram synen genom en ljud- och bildupptagning eller om dokumentationen av synen innehåller sådana brister att syn måste hållas på nytt i hovrätten. Vid den bedömningen bör parternas uppfattning kunna beaktas. Sammantaget föreslår regeringen att tingsrättens iakttagelser vid syn, på samma sätt som gäller för en berättelse som lämnas i bevissyfte, ska dokumenteras genom en ljud- och bildupptagning om det inte finns särskilda skäl mot det. 6Sammanställningar ska som huvudregel upprättas under tvistemålsförberedelsen Regeringens förslag: Rätten ska i tvistemål göra en skriftlig sammanställning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning. Motsvarande ska gälla även för tingsrättens handläggning av enskilda åtal. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock inget förslag om en motsvarande ändring för tingsrättens handläggning av enskilda åtal. Remissinstanserna: Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för , , , och vid , är positiva till förslaget att utöka användandet av sammanställningar i tvistemål. Enligt JO bör motsvarande ändring göras beträffande handläggningen av enskilda åtal. Förslaget ifrågasätts eller avstyrks dock av vissa domstolar, däribland , tingsrätt, , , , Prop. 2015/16:39 och . De remissinstanser som är negativa anför bl.a. att arbetet med att upprätta sammanställningar är resurskrävande, att det inte är nödvändigt i alla mål och att den nuvarande bestämmelsen om sammanställningar fungerar väl och därför inte bör ändras. Vidare anförs att en skyldighet att i princip i alla tvistemål upprätta sammanställningar riskerar att leda till en minskad flexibilitet och effektivitet i tvistemålshandläggningen. menar att bestämmelsen av den anledningen inte bör gälla för indispositiva mål. Skälen för regeringens förslag Enligt gällande regelverk ska rätten göra en skriftlig sammanställning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på, om det är till fördel för handläggningen av målet (42 kap. 16 § RB). Bestämmelsen skärptes genom EMR-reformen och ansågs ha flera fördelar. En sammanställning ger såväl rätten som parterna en god överblick över processen och vilka åtgärder som kan behöva vidtas för att målet ska bli klart för avgörande. Den skapar vidare bättre förutsättningar för en koncentrerad och effektiv huvudförhandling. Arbetet med sammanställningen bidrar till att få parterna att precisera sina ståndpunkter. En sammanställning kan också vara till hjälp vid domskrivningen (se prop. 2004/05:131, s. 130). Sammanställningar ska som huvudregel upprättas Skyldigheten att upprätta sammanställningar är, med den utformning bestämmelsen har , beroende av tolkningen av rekvisitet om det är till fördel för handläggningen. I motiven till bestämmelsen tydliggjordes att det skulle röra sig om enklare mål för att en sammanställning inte skulle kunna anses vara till fördel för handläggningen. Trots det har bestämmelsen fått en varierande tillämpning. Sammanställningar är ett bra verktyg för att effektivisera handläggningen av tvistemål i tingsrätt och bör enligt regeringens mening användas i större utsträckning än . Mot utredningens förslag har gjorts gällande, bl.a. av , , och , att det inte är nödvändigt i alla mål och att nuvarande lagstiftning är tillräcklig för att tillgodose att sammanställningar upprättas i den utsträckning det behövs. Enligt regeringens mening talar emellertid erfarenheterna av den nuvarande bestämmelsens varierande tillämpning för att en lagändring behövs. Utredningens förslag har också kritiserats för att det riskerar leda till en minskad flexibilitet och effektivitet i tvistemålshandläggningen om en sammanställning i princip alltid måste upprättas även i mål där en sammanställning inte behövs. menar t.ex. att eftersom många tvistemål slutar i förlikning finns det skäl att avvakta den större arbetsinsats som upprättandet av en sammanställning innebär. Regeringen instämmer i att den arbetsinsats som krävs för att upprätta en sammanställning, och som påtalas även av andra remissinstanser, bl.a. 2015/16:39 , och , åtminstone i mål av någon omfattning är förhållandevis krävande för domstolen. Någon på domstolen, företrädesvis en domare, måste sätta sig in i målet och löpande uppdatera sammanställningen när det behövs. bidrar sammanställningar i hög grad till att effektivisera handläggningen av tvistemålen. Den arbetsinsats som måste läggas ner på målet i ett tidigt skede av processen kan följaktligen ofta leda till tidsbesparingar i form av att dubbelarbete undviks, tvistefrågor förtydligas och klargörs i ett tidigt skede av processen och att huvudförhandlingar därmed kan genomföras som planerat och i flera fall till och med förkortas. När det gäller förlikningsförhandlingar är det regeringens uppfattning att sammanställningarna utgör ett bra underlag för diskussionerna. Flera remissinstanser lyfter fram positiva erfarenheter av och ser fördelar med att använda sammanställningar i förberedelsen av tvistemål i tingsrätt. anför att en sammanställning kan ge såväl rätten som parterna en god överblick över processen och vilka åtgärder som måste vidtas för att målet ska bli klart för avgörande. Hovrätten för menar att i de mål där sammanställningar används är tvistefrågorna i målet väl utredda och genomlysta. lyfter fram att sammanställningar i tvistemål bidrar till att driva målen framåt mot ett avgörande, att sammanställningar tvingar parterna att ange sin inställning i centrala frågor och förtydligar parternas eget ansvar för målen. Enligt samma tingsrätt medför en genomarbetad sammanställning ofta att huvudförhandlingen kan effektiviseras eftersom parterna har möjlighet att hänvisa till sammanställningen i stora delar och att den också underlättar domskrivningen. Även och anser att sammanställningar ger ett mycket gott underlag för tingsrätten såväl under förberedelsearbete och förlikningsförhandlingar som vid domskrivning. Med den erfarenhet som finns av de positiva effekterna av att regelbundet tillämpa sammanställningar torde det enligt regeringens mening vara sällan som en sammanställning inte är till fördel för handläggningen. Ordalydelsen i nuvarande reglering ger emellertid intryck av att rätten bör leta efter omständigheter som talar för att det är till fördel i det enskilda målet att en sammanställning upprättas. Bestämmelsen bör därför ändras i enlighet med utredningens förslag, dvs. så att sammanställningar som huvudregel ska upprättas. Sammanställningar kan och bör se olika ut Nyttan av att tillämpa sammanställningar av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på är enligt regeringens bedömning inte beroende av vilken måltyp det är fråga om. Fördelarna gör sig gällande även för de indispositiva målen. Regeringen ser därför inte att det finns skäl att, som föreslås av , undanta de indispositiva målen från tillämpningsområdet. I detta sammanhang bör framhållas, som även påpekas av bl.a. och , att sammanställningar kan och bör se olika ut beroende på målets karaktär och komplexitet. Som anfördes i motiven till nuvarande ordning för att göra arbetet med en sammanställning till ett effektivt och ändamålsenligt redskap, torde det vara en fördel om sammanställningen upprättas successivt under förberedelsens gång (prop. 2004/05:131 s. 243). Det är i de allra flesta fall ändamålsenligt om det arbetet inleds i ett tidigt skede av processen. Genom att parterna får ta del av en sammanställning av hur rätten uppfattat deras talan minskar risken för överraskningar senare i processen. Utredningen menar att en sammanställning bör upprättas inför eller i samband med muntlig förberedelse. Som och påpekar kan det i många fall vara så att det är först efter muntlig förberedelse som parternas yrkanden och grunder är klargjorda. Om en sammanställning ska upprättas före eller efter en muntlig förberedelse måste avgöras utifrån målets karaktär och komplexitet. kan med fördel protokollet från muntlig förberedelse upprättas så att det i praktiken fyller funktionen som sammanställning. Någon särskild sammanställning behöver då inte upprättas. I större och mer komplicerade mål kan det vara mer ändamålsenligt att sammanställningen upprättas särskilt, exempelvis inför den muntliga förberedelsen. Som anfördes i samband med att den nuvarande ordningen infördes är det ett minimikrav att sammanställningen ska klargöra yrkanden, inställningar och de omständigheter som dessa grundas på. Inget hindrar att rätten går längre och låter sammanställningen omfatta exempelvis en ostridig bakgrund, parternas utveckling av talan eller bevisuppgifter med förhörs- och bevisteman. Vissa tingsrätter kopplar också ihop sammanställningen med en förteckning över frågor som bör tas upp under den fortsatta handläggningen (se 42 kap. 14 § RB), som ofta kallas för processlägesöversikt. Enligt regeringen är det en bra, flexibel ordning att rätten disponerar över hur sammanställningarna utformas och att de anpassas efter målets karaktär och komplexitet. Regeringen anser det därför inte lämpligt att som efterfrågar, tydligare anvisa i vilken utsträckning en sammanställning ska innehålla parternas utveckling av talan eller att ändra terminologin från sammanställning till processlägesöversikt. Det bör framhållas att en sammanställning, även när parterna medverkar med underlag, upprättas utifrån hur rätten har uppfattat parternas talan. Någon risk för att en sammanställning kan uppfattas som ett bindande ställningstagande från rätten om vilka rättsregler som ska tillämpas, som förs fram av vid , bör därför inte uppstå. Ett undantag för mål av mycket enkel beskaffenhet Regeringen föreslår att sammanställningar som huvudregel ska upprättas i tvistemål. För att rätten ska kunna underlåta att upprätta en sammanställning bör det vara fråga om mål av så enkel beskaffenhet att en sammanställning inte behövs. Det bör annars finnas konkreta skäl som gör att det inte behövs en sammanställning. I det förstnämnda fallet kan det tänkas röra sig om överlämnade mål om betalningsföreläggande där det ofta handlar om betalningsovilja, eller om andra förenklade tvistemål. Det är självklart inte tvisteföremålets värde i sig som är avgörande. Även vissa förenklade tvistemål kan innehålla komplexa frågor som kräver rättsliga överväganden och där handläggningen effektiviseras genom att 2015/16:39 en sammanställning upprättas. På motsvarande sätt kan det som påpekar finnas omständigheter som gör att en sammanställning inte behövs trots att det aktuella målet inte är av mycket enkel beskaffenhet. Det ska dock finnas en konkret omständighet som gör sammanställningen överflödig i det enskilda fallet. framför att det är kontraproduktivt, i ljuset av EMR-reformen, om rätten i varje mål tvingas att motivera varför det inte finns behov av en sammanställning. Förslaget innebär emellertid att det i de flesta mål som utgångspunkt ska upprättas en sammanställning. Endast i mål av mycket enkel beskaffenhet kan det underlåtas eller om det av någon konkret anledning framstår som överflödigt. Något formellt beslut om att inte upprätta en sammanställning behöver då som regel inte fattas. En annan relevant fråga, som berörs av Hovrätten för , är om förslaget innebär att en underlåtenhet att upprätta en sammanställning medför en ökad risk för undanröjande och återförvisning efter ett överklagande till hovrätten. Användandet av sammanställningar är ett av de verktyg som domstolarna bör använda för att effektivt och rättssäkert föra målen framåt till avgörande. Det ger såväl parterna som rätten en överblick över processen och vilka åtgärder som måste vidtas för att målet ska bli klart för avgörande. Konsekvenser av att tingsrätten underlåtit att upprätta en sammanställning i fall där det hade behövts, torde normalt aktualiseras i hovrätten endast om det finns anledning att rikta formella invändningar mot tingsrättens handläggning vid huvudförhandlingen. Återförvisning blir i dessa fall endast aktuellt om hovrätten kommer till slutsatsen att felet inverkat på målets utgång och det inte utan väsentlig olägenhet kan avhjälpas i hovrätten. Regeringen bedömer att risken för återförvisning inte blir större med den föreslagna ordningen än vad den är . Sammanfattningsvis föreslår regeringen att det i 42 kap. 16 § RB föreskrivs att rätten, med motsvarande utformning som för tidsplaner i 42 kap. 6 § RB, ska upprätta en skriftlig sammanställning av parternas yrkanden och invändningar samt de omständigheter som dessa grundas på, om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning. Enligt regeringens bedömning gör sig fördelarna med nuvarande förslag gällande även för handläggningen av enskilda åtal. Motsvarande ändring bör därför, som också påtalas av bl.a. JO, göras i 47 kap. 20 § RB. Bestämmelsen i 50 kap. 12 a § RB om sammanställningar i hovrätten bör även i fortsättningen vara fakultativ. 7Ökad flexibilitet i handläggningen i hovrätt Det ställs helt andra krav på handläggningen i domstol än de krav som ställdes . Teknikanvändningen i samhället har utvecklats snabbt. Målen har generellt sett ökat i komplexitet och omfattning. Bland annat av den anledningen infördes genom EMR-reformen flera förändringar av de regler som knyter an till Prop. 2015/16:39 muntlighets- och omedelbarhetsprinciperna, t.ex. infördes en ny ordning för hur muntlig bevisning läggs fram i hovrätten (se prop. 2004/05:131, s. 81 f.). Hovrätterna har sedan EMR-reformen trädde i kraft möjlighet att ta del av ljud- och bildupptagningarna från förhören i tingsrätten, och kan därmed i de flesta fall ta del av samma material som tingsrätten. Regeringen lämnar i det följande förslag som syftar till att bygga vidare på det faktum att hovrätterna har tillgång till samma material som tingsrätten, d.v.s. ljud- och bildupptagningarna. Förslagen innebär att hovrättsprocessen görs effektivare, att huvudförhandlingar kan genomföras under smidigare former och att fler mål kan avgöras på handlingarna. 7.1Förutsättningarna för att avgöra brottmål utan huvudförhandling utökas Regeringens förslag: Hovrätternas möjligheter att avgöra brottmål utan huvudförhandling, trots att en part begär huvudförhandling, utökas genom att uppenbarhetskravet vid bedömningen av om det i vissa fall är obehövligt att hålla huvudförhandling tas bort. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Av de remissinstanser som yttrar sig är majoriteten positiva till förslaget, bl.a. JO, , Hovrätten för , och . , som tillstyrker förslaget, anser att det dock är naturligt att hovrätterna även är lyhörda för motiverade önskemål från parterna om att målet ska avgöras efter huvudförhandling. är däremot tveksamma till förslaget. Skälen för regeringens förslag Hovrätten får avgöra brottmål utan huvudförhandling om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat. Kan saken utredas tillfredsställande, får dessutom brottmål i vissa särskilt angivna fall avgöras utan huvudförhandling. Det gäller om åklagaren har överklagat endast till den tilltalades förmån eller om endast den tilltalade har överklagat och hans eller hennes ändringsyrkande godtas av motparten. Det gäller vidare om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller döma ut någon påföljd eller döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening. Begär en part huvudförhandling i dessa situationer, ska dock en sådan hållas om det inte är uppenbart obehövligt. Slutligen får brottmål avgöras utan huvudförhandling om parterna har begärt att målet ska avgöras utan huvudförhandling eller om ingen av parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvudförhandling, haft någon invändning mot detta. För prövning som inte avser själva saken behöver huvudförhandling inte hållas (51 kap. 13 § RB). 2015/16:39 Av artikel 6 i framgår bl.a. att var och en ska, vid en prövning av hans eller hennes civila rättigheter och skyldigheter, vara berättigad till en rättvis och offentlig förhandling. Det innebär en rätt till muntlig förhandling, om det inte undantagsvis är motiverat att låta bli att hålla en sådan (se t.ex. målet mot , Appl. 55853/00). Om underinstansen har hållit muntlig förhandling, eller om klaganden underlåtit att begära muntlig förhandling där, kan kravet på att överinstanserna ska hålla huvudförhandling vara mindre strikt. En nyanserad bedömning måste dock göras. Enligt praxis är omfattningen av den högre domstolens prövning av betydelse för bedömningen, t.ex. om det innehåller sakfrågor eller rättsfrågor som inte kan lösas på grundval av handlingarna i målet, men också karaktären av det nationella systemet för överklagande och det sätt på vilket klagandens intressen företräds och skyddas i förfarandet (se bl.a. det ovan nämnda målet mot och målet Ekbatani mot , Appl. no.10563/83). Fler mål ska kunna avgöras utan huvudförhandling Genom EMR-reformen infördes nya bestämmelser för presentation av muntlig bevisning i hovrätt. Det förutsågs i motiven att utrymmet för att i hovrätt avgöra ett mål utan huvudförhandling i praktiken skulle öka (se prop. 2004/05:131 s. 139 f. och 201 f.). Erfarenheterna har visat att så inte har blivit fallet. Detta trots att hovrätten har möjlighet att ta del av ljud- och bildupptagningar från förhandlingen i tingsrätt och därmed i de flesta fall kan ta del av samma material som legat till grund för tingsrättens avgörande. Utredningen föreslår att uppenbarhetskravet tas bort. Det innebär en förändring av förutsättningarna att avgöra ett brottmål på handlingarna, även när en part begär huvudförhandling. Ingen förändring föreslås beträffande de särskilda förutsättningarna när detta får ske. Likaså ska fortfarande den grundläggande förutsättningen vara uppfylld, dvs. att målet ska kunna utredas tillfredställande utan huvudförhandling. Regeringen anser att det som huvudregel fortfarande bör gälla att brottmål i hovrätt ska avgöras efter huvudförhandling. I linje med vad som uttalades i motiven till EMR-reformen skulle det dock vara en fördel om fler mål kunde avgöras på handlingarna. Kravet på att det ska vara uppenbart obehövligt med huvudförhandling för att mot en parts vilja avgöra ett mål på handlingarna har, mot bakgrund av bestämmelserna om presentation av muntlig bevisning i hovrätt, visat sig i praktiken vara alltför restriktivt. De fördelar som EMR-reformen och den nya tekniken fört med sig bör utnyttjas. I och med att den muntliga bevisningen numera presenteras genom uppspelning av ljud- och bildupptagningar bör hovrätterna ges möjlighet att avgöra fler mål på handlingarna. För de kategorier av mål som utredningens förslag omfattar menar regeringen att det bör kunna anses obehövligt att hålla huvudförhandling om en sådan inte är påkallad av utredningsskäl och målet inte rör någon allvarligare brottslighet. Detta förutsätter självfallet att det inte är befogat att hålla huvudförhandling av annan anledning, t.ex. om det inte hölls någon huvudförhandling i underrätt. har i ett flertal rättsfall slagit fast att vilka krav som Prop. 2015/16:39 måste ställas på förfarandet i andra instans beror på särdragen i fullföljdsförfarandet (se bl.a. målet Delcourt mot , Appl. 2689/65). Frågor om bevisning och hur denna ska bedömas hör till det som i första hand ankommer på de nationella instanserna att avgöra. Avgörande är att förfarandet som helhet, innefattande formerna för hur bevisningen läggs fram, uppfyller kraven på en rättvis rättegång (se t.ex. S.N. mot , Appl. 34209/96). När det gäller förenligheten av förslaget med reglerna om en rättvis rättegång bör poängteras att det svenska hovrättsförfarandet är en överprövning av tingsrättens avgörande, inte en omprövning av målet. Behov av bevisupptagning inför hovrätten gör sig inte gällande på samma sätt som i tingsrätt.