prop · H203105 · 2015-04-22 00:00:00 — Om man i dessa bestämmelser hänvisar antingen till en medlemsstats lagstiftning eller till lagstiftningen i en tredjestat som skulle tillämpa sin egen lagstiftning på arvskiftet, bör denna hänvisning god tas för att säkerställa internationell konsekvens. Sådan hänvisning bör dock uteslutas i situationer där den av lidne gjort ett lagval till förmån för en tredjestats lag stiftning. (58)Av hänsyn till allmänintresset bör domstolarna och andra behöriga myndigheter som handlägger arvsfrågor i med lemsstaterna ha rätt att i undantagsfall inte beakta vissa bestämmelser i utländsk lag om tillämpning av sådana bestämmelser i ett visst mål vore uppenbart oförenligt med grunderna för rättsordningen (ordre public) i den berörda medlemsstaten. Domstolarna eller andra behö riga myndigheter bör dock inte få åberopa detta undan tag för att förhindra att en annan stats lagstiftning till lämpas eller för att vägra erkänna eller, i tillämpliga fall, godkänna, eller verkställa en dom, officiell handling eller förlikning från en domstol från en annan medlemsstat om denna vägran strider mot Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, i synnerhet artikel 21, som förbjuder all diskriminering. (59)Mot bakgrund av den allmänna målsättningen för för ordningen, nämligen att åstadkomma ömsesidigt erkän nande av medlemsstaternas domar på arvsområdet, obe roende av huruvida domarna gäller tvistemål eller icketvistemål, bör denna förordning fastställa bestämmelser om domars erkännande, verkställbarhet och verkställighet som liknar bestämmelserna i andra unionsinstrument inom det civilrättsliga samarbetet. (60)Med hänsyn till medlemsstaternas olika system för att behandla arvsfrågor bör denna förordning i arvsfrågor garantera godkännande och verkställbarhet av officiella handlingar i alla medlemsstater. (61)Officiella handlingar bör ha samma bevisvärde i en annan medlemsstat som de har i ursprungsmedlemsstaten eller ett bevisvärde som är så jämförbart som möjligt. Vid fastställandet av en viss officiell handlings bevisvärde i en annan medlemsstat eller av ett bevisvärde som är så jämförbart som möjligt bör man hänvisa till arten och omfattningen av den officiella handlingens bevisvärde i ursprungsmedlemsstaten. Det kommer därför att vara av hängigt av lagstiftningen i ursprungsmedlemsstaten vilket bevisvärde en viss officiell handling bör få i en annan medlemsstat. L 201/114 Europeiska unionens officiella tidning (62)En officiell handlings ”äkthet” bör utgöra ett självständigt begrepp som omfattar sådant som handlingens äkthet, handlingens formella förutsättningar, befogenheterna för den myndighet som upprättat handlingen och det för farande enligt vilket handlingen upprättats. Det bör också omfatta sakuppgifter som registrerats i den officiella handlingen av den berörda myndigheten, som att de angivna parterna vid angivet datum inställt sig vid den myndigheten och att de avgivit de angivna förklaring arna. En part som vill bestrida en officiell handlings äkt het bör göra detta vid den behöriga domstolen i den medlemsstat som utfärdat den officiella handlingen, en ligt lagen i den medlemsstaten. (63)Begreppet ”rättshandlingar eller rättsliga förhållanden som fastställs i en officiell handling” bör tolkas som en hänvisning till den officiella handlingens innehåll i sak. De rättshandlingar som ingår i en officiell handling kan exempelvis vara ett avtal mellan parterna om arvskifte eller fördelning av arvet, eller ett testamente eller ett arvsavtal eller en annan avsiktsförklaring. De rättsliga förhållandena kan exempelvis vara fastställandet av arv ingar och andra förmånstagare enligt den lag som är till lämplig på arvet, deras respektive arvslotter, förekomsten av en laglott, eller någon annan uppgift som är fastställd i den lag som är tillämplig på arvet. En part som vill bestrida rättshandlingar eller rättsliga förhållanden som fastställs i en officiell handling bör göra detta vid en domstol som är behörig enligt denna förordning. Den domstolen bör avgöra klagomålet i enlighet med den lag som är tillämplig på arvet. (64)Om en fråga rörande de rättshandlingar eller rättsliga förhållanden som fastställs i en officiell handling tas upp som en prejudiciell fråga under ett förfarande vid en domstol i en medlemsstat, bör den domstolen vara behörig att avgöra frågan. (65)En officiell handling som omfattas av ett klagomål bör inte ha något bevisvärde i en annan medlemsstat än ursprungsmedlemsstaten så länge klagomålet inte är av gjort. Om klagomålet endast rör en specifik fråga gäl lande de rättshandlingar eller rättsliga förhållanden som fastställs i den officiella handlingen bör den officiella handling som omfattas av klagomålet inte ha något be visvärde i någon annan medlemsstat än ursprungsmed lemsstaten i den relevanta frågan så länge klagomålet inte är avgjort. En officiell handling som ogiltigförklarats till följd av ett klagomål bör upphöra att ha bevisvärde. (66)En myndighet som i samband med tillämpningen av denna förordning föreläggs två oförenliga officiella hand lingar bör bedöma vilken, om någon, av de officiella handlingarna som bör ges företräde med hänsyn till om ständigheterna i det enskilda fallet. Om det av dessa omständigheter inte framgår tydligt vilken, om någon, av de officiella handlingarna som bör ges företräde bör frågan avgöras av de domstolar som är behöriga enligt denna förordning eller av den domstol där talan väckts om frågan tas upp som en fråga av prejudiciell betydelse under förfarandet. Om en officiell handling och en dom är oförenliga bör skälen för att vägra erkännande av domar enligt denna förordning beaktas. (67)Ett snabbt, smidig och effektivt avgörande vid ett arvs ärende med gränsöverskridande verkan inom unionen innebär att arvingarna, testamentstagarna, testaments exekutorerna eller boutredningsmännen lätt bör kunna bevisa sin ställning och/eller sina rättigheter och befogen heter i en annan medlemsstat, t.ex. i den medlemsstat där kvarlåtenskapen är belägen. För att de ska kunna göra detta bör man i denna förordning föreskriva inrättandet av ett enhetligt intyg, det europeiska arvsintyget (nedan kallat arvsintyget), som ska utfärdas för användning i en annan medlemsstat. Med hänsyn till subsidiaritetsprinci pen bör arvsintyget inte ersätta nationella dokument som eventuellt finns för liknande ändamål i medlemsstaterna. (68)Den myndighet som utfärdar arvsintyget bör ta hänsyn till de formella förfaranden som krävs för att registrera fast egendom i den medlemsstat där registret förs. För detta syfte bör denna förordning föreskriva ett utbyte av information om sådana förfaranden mellan medlemssta terna. (69)Det bör inte vara obligatoriskt att använda ett arvsintyg. Detta innebär att de personer som har rätt att ansöka om ett arvsintyg inte bör vara skyldiga att göra detta, utan det bör stå dem fritt att använda andra instrument som finns att tillgå enligt denna förordning (domar, officiella handlingar och förlikningar inför domstol). dighet eller person som mottagit ett arvsintyg som ut färdats i en annan medlemsstat bör dock har rätt att begära att man i stället för ett arvsintyg ska redovisa en dom, en officiell handling eller en förlikning inför domstol. (70)Arvsintyget bör utfärdas i den medlemsstat vars domsto lar är behöriga enligt denna förordning. Det bör till komma varje medlemsstat att i sin nationella lagstiftning fastställa vilka myndigheter som ska vara behöriga att utfärda arvsintyget, vare sig dessa är domstolar enligt definitionen i denna förordning eller andra myndigheter med behörighet i arvsfrågor, exempelvis notarier. Det bör också vara varje enskild medlemsstats sak att i sin natio nella lagstiftning fastställa huruvida den utfärdande myn digheten får inbegripa andra behöriga organ i förfarandet för utfärdande, t.ex. organ som är behöriga att ta emot Europeiska unionens officiella tidning L 201/115 försäkran om kända förhållanden i stället för en ed. Med lemsstaterna bör tillhandahålla kommissionen tillämplig information om sina utfärdande myndigheter så att denna information görs allmänt tillgänglig. (71)Arvsintyget bör ha samma verkan i samtliga medlems stater. Det bör inte vara en exekutionstitel i sig men bör ha bevisvärde och bör förutsättas på korrekt sätt ange vad som har fastställts enligt den lag som är tillämplig på arvet eller enligt annan lag som är tillämplig på specifika delar, såsom den materiella giltigheten för förordnanden om kvarlåtenskap. Arvsintygets bevisvärde bör inte utvid gas till uppgifter som inte omfattas av denna förordning, till exempel frågan om anknytning eller frågan om huru vida en viss tillgång tillhörde den avlidne. Alla som gör utbetalningar eller överlåter arvsegendom till en person som enligt arvsintyget är berättigad att ta emot en sådan utbetalning eller sådan egendom i egenskap av arvinge eller testamentstagare bör tillförsäkras tillbörligt skydd om de har handlat i god tro i förlitan på korrektheten i den information som bestyrks genom arvsintyget. Samma skydd bör tillförsäkras alla som förlitat sig på korrektheten i den information som bestyrks genom arvsintyget och som köper eller tar emot kvarlåtenskap av en person som enligt arvsintyget är berättigad att förfoga över sådan egendom. Skyddet bör säkerställas om fortfarande giltiga bestyrkta kopior uppvisas. Om en tredje persons förvärv av sådan egendom faktiskt har skett eller inte bör inte regleras i denna förordning. (72)Den behöriga myndigheten bör utfärda arvsintyget på begäran. Originalet av arvsintyget bör förvaras hos den utfärdande myndigheten, som ska utfärda en eller flera i särskild ordning bestyrkta kopior av arvsintyget till sö kanden och övriga som kan påvisa ett legitimt intresse. Detta bör dock inte hindra att en medlemsstat i enlighet med sina nationella bestämmelser om allmänhetens till gång till handlingar får tillåta att kopior av arvsintyget lämnas ut till allmänheten. Denna förordning bör inne hålla föreskrifter om rättsmedel mot beslut från den ut färdande myndigheten, inklusive beslut om att vägra ut färda ett arvsintyg. När arvsintyget korrigeras, ändras eller återkallas bör den utfärdande myndigheten meddela de personer för vilka bestyrkta kopior har utfärdats så att olaglig användning av sådana kopior förhindras. (73)Respekten för medlemsstaternas internationella åtagan den innebär att denna förordning inte bör påverka till lämpningen av internationella konventioner som en eller flera medlemsstater är anslutna till då denna förordning antas. Framför allt bör de medlems stater som är parter i av om lagkonflikter i fråga om formen för testamenta riska förordnanden kunna fortsätta att tillämpa bestäm melserna i den konventionen i stället för bestämmelserna i denna förordning med avseende på testamentens och gemensamma testamentens formella giltighet. Förord ningens allmänna målsättning kräver dock att den mellan medlemsstaterna har företräde framför konventioner som har ingåtts uteslutande mellan två eller flera medlems stater i den mån som konventionerna gäller frågor som regleras genom denna förordning. (74)Denna förordning bör inte hindra de medlemsstater som är parter i konventionen av mellan , , , och in nehållande internationella privaträttsliga bestämmelser om arv, testamente och boutredning från att fortsätta att tillämpa vissa bestämmelser i konventionen, ändrad genom en mellanstatlig överenskommelse mellan de sta ter som är parter i konventionen. (75)För att underlätta tillämpningen av denna förordning bör medlemsstaterna åläggas att inom ramen för det europe iska rättsliga nätverk på privaträttens område som inrät tades genom rådets beslut /470/EG (1) lämna vissa upplysningar om sin lagstiftning och sina förfaranden rörande arvsrätt. För att göra det möjligt att i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra all infor mation av betydelse för tillämpningen av denna förord ning bör medlemsstaterna också meddela kommissionen sådan information innan denna förordning börjar tilläm pas. (76)För att underlätta tillämpningen av denna förordning bör man också möjliggöra användning av modern kommuni kationsteknik och införa standardformulär för de intyg som ska tillhandahållas i samband med ansökan om en verkställbarhetsförklaring som gäller en dom, en officiell handling eller en förlikning inför domstol samt för an sökan om ett europeiskt arvsintyg liksom för själva arvsintyget. (77) Rådets förordning (EEG, Euratom) nr 1182/71 av om regler för bestämning av perioder, da tum och frister (2) bör tillämpas för beräkning av de perioder och frister som föreskrivs i denna förordning. (78)För att säkerställa enhetliga villkor för genomförandet av denna förordning bör kommissionen tilldelas genom förandebefogenheter avseende upprättande och senare ändringar av de intyg och formulär som hänför sig till förklaringen om verkställbarhet av domar, förlikningar inför domstol och officiella handlingar samt till det eu ropeiska arvsintyget. Dessa befogenheter bör utövas i (1) EGT L 174, 27.6.2001, s. 25. (2) EGT L 124, , s. 1. L 201/116 Europeiska unionens officiella tidning enlighet med och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av om faststäl lande av allmänna regler och principer för medlemssta ternas kontroll av kommissionens utövande av sina ge nomförandebefogenheter (1). (79)Det rådgivande förfarandet bör användas vid antagandet av genomförandeakter om upprättandet och påföljande ändringar av intygen och formulären i denna förordning i enlighet med förfarandet i artikel 4 i förordning (EU) nr 182/2011. (80)Eftersom målen för denna förordning, nämligen fri rör lighet för personer, möjligheten för medborgare att i förväg utforma sina arvsförhållanden inom unionen och skyddet för de rättigheter som arvingar, testamentstagare, övriga närstående personer till den avlidne och borgenä rer har, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av med lemsstaterna och de därför, på grund av förordningens omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på unions nivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidia ritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unio nen. I enlighet med proportionalitetsprincipen i samma artikel går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dessa mål. (81)Denna förordning står i överensstämmelse med de grundläggande rättigheter och principer som erkänns i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig heterna. Medlemsstaternas domstolar och övriga behöriga myndigheter måste tillämpa denna förordning med re spekt för dessa rättigheter och principer. (82)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll (nr 21) om och ställning med avseende på området med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Eu ropeiska unionens funktionssätt, deltar dessa medlems stater inte i antagandet av denna förordning, som inte är bindande för eller tillämplig på dem. Detta ska dock inte påverka möjligheten för och att, i enlighet med artikel 4 i protokollet, meddela sin avsikt att godta denna förordning efter antagandet. (83)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll (nr 22) om ställning, fogat till fördraget om Europeiska unionen och fördraget om Europeiska unionens funk tionssätt, deltar inte i antagandet av denna för ordning, som inte är bindande för eller tillämplig på . (1) EUT L 55, 28.2.2011, s. 13. HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. 1.Denna förordning är tillämplig på arv efter avliden. Den ska inte tillämpas på skattefrågor, tullfrågor eller förvaltnings rättsliga frågor. 2.Denna förordning är inte tillämplig på a)fysiska personers ställning samt familjeförhållanden och för hållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har jämförbar verkan, b)fysiska personers rättskapacitet eller rättsliga handlingsför måga, utan att det påverkar tillämpningen av artiklarna 23.2 c och 26, c)frågor som rör fysiska personers försvinnande, frånvaro eller dödförklaring, d)frågor som rör makars förmögenhetsförhållanden samt för mögenhetsrättsliga frågor avseende förhållanden som enligt den lag som är tillämplig på sådana förhållanden har jäm förbar verkan med äktenskap, e)underhållsskyldighet utöver den som uppstår på grund av dödsfall, f)formell giltighet för muntliga förordnanden om kvarlåten skap, g)rättigheter och tillgångar som uppkommit eller överlåtits på annat sätt än genom arv, t.ex. genom gåva, samäganderätt med rätt att överta egendomen för den efterlevande, pen sionssparande, försäkringsavtal och liknande, utan att det påverkar tillämpningen av artikel 23.2 i, h)frågor som omfattas av reglerna om företag, sammanslut ningar och andra juridiska personer, såsom klausuler i stif telseurkunder eller stadgar för företag, sammanslutningar och andra juridiska personer som fastställer hur det ska för faras med andelarna när en eller flera medlemmar avlider, Europeiska unionens officiella tidning L 201/117 i)upplösning, upphörande och sammanslagning av företag, sammanslutningar och andra juridiska personer, j)upprättande, förvaltning och upplösande av truster, k)frågor som rör karaktären hos sakrätter, och l)registrering i ett register av rättigheter i fast eller lös egen dom, inbegripet de rättsliga krav som ställs vid en sådan registrering, och verkningarna av en registrering eller utebli ven registrering av sådana rättigheter i ett register. Befogenhet i arvsfrågor inom medlemsstaterna Denna förordning ska inte påverka de befogenheter som med lemsstaternas myndigheter har när det gäller att handlägga arvsfrågor. 1.I denna förordning avses med a)arv: arv efter avliden som omfattar alla former av överföring av tillgångar, rättigheter och skyldigheter efter dödsfall, oav sett om det rör sig om ett testamentariskt förordnande om kvarlåtenskap eller om arv enligt den legala arvsordningen, b)arvsavtal: ett avtal, inbegripet inbördes testamenten, som med eller utan motprestation beviljar, ändrar eller återkallar rätt till framtida kvarlåtenskap för en eller flera parter i avtalet, c)gemensamt testamente: testamente som upprättas av två eller flera personer i en enda handling, d)förordnande om kvarlåtenskap: testamente, gemensamt tes tamente eller ett arvsavtal, e)ursprungsmedlemsstat: den medlemsstat där domen har med delats, där förlikningen inför domstolen har godkänts eller ingåtts, där den officiella handlingen har fastställts eller där det europeiska arvsintyget har utfärdats, f)verkställande medlemsstat: den medlemsstat där verkställbar hetsförklaringen eller verkställighet av domen, förlikningen inför domstol eller den officiella handlingen begärs, g)dom: varje arvsrättsligt avgörande som har meddelats av en domstol i en medlemsstat oavsett dess rubricering, såsom domstolstjänstemans beslut i fråga om rättegångskostnader, h)förlikning inför domstol: en förlikning i en arvsrättslig fråga som har godkänts av en domstol eller ingåtts i en domstol under förfarandet, i)officiell handling: en handling i en arvsfråga som har upp rättats eller registrerats som en officiell handling i en med lemsstat och vars äkthet i)avser handlingens underskrift och innehåll, och ii)har bestyrkts av en offentlig myndighet eller annan för detta bemyndigad myndighet i ursprungsmedlemsstaten. I denna förordning avses med ”domstol” alla rättsliga myndigheter och alla andra myndigheter och rättstillämpare som har behörighet i arvsfrågor och som utövar rättsliga funk tioner eller agerar genom delegering från en rättslig myndighet eller agerar under kontroll av en rättslig myndighet, under för utsättning att sådana andra myndigheter och rättstillämpare ga ranterar opartiskhet och samtliga parters rätt att bli hörda och under förutsättning att deras beslut enligt lagen i den medlems stat där de är verksamma a)kan bli föremål för överklagande eller förnyad prövning vid en rättslig myndighet och b)har liknande giltighet och verkan som ett beslut av en rätts lig myndighet i samma fråga. Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de andra myndigheter och rättstillämpare som avses i första stycket i enlighet med artikel 79. L 201/118 Europeiska unionens officiella tidning Domstolarna i den medlemsstat där den avlidne hade hemvist vid sin död ska vara behöriga att fatta beslut om arvet i dess helhet. Avtal om val av domstol 1.När den lag som i enlighet med artikel 22 har valts av den avlidne att tillämpas på arvet är lagen i en medlemsstat, får de berörda parterna avtala om att en domstol eller domstolarna i den medlemsstaten ska ha exklusiv behörighet att pröva alla arvsfrågor. 2.Ett sådant avtal om val av domstol ska vara skriftligt och dateras och undertecknas av de berörda parterna. Ett elektro niskt meddelande som möjliggör en varaktig dokumentation av avtalet ska anses vara likvärdigt med skriftligt. Avvisande av talan vid lagval När den lag som i enlighet med artikel 22 har valts av den avlidne att tillämpas på arvet är lagen i en medlemsstat, gäller följande för den domstol vid vilken talan väckts enligt artikel 4 eller 10: a)Domstolen får på begäran av någon av parterna i målet avvisa talan om den bedömer att domstolarna i den med lemsstat vars lag har valts är bättre lämpade att pröva arvs målet med hänsyn till praktiska omständigheter när det gäl ler arvet, såsom parternas hemvist och placeringen av till gångarna. b)Domstolen ska avvisa talan om parterna i målet i enlighet med artikel 5 har avtalat om att ge en domstol eller dom stolarna i den medlemsstat vars lag har valts behörighet. Domstolarna i en medlemsstat vars lag har valts av den avlidne i enlighet med artikel 22 ska ha behörighet att pröva arvsmålet om a)en domstol inför vilken talan tidigare väckts i samma fall har avvisat talan i enlighet med artikel 6, b)parterna i målet i enlighet med artikel 5 har avtalat om att ge en domstol eller domstolarna i denna medlemsstat behö righet, eller c)parterna i målet uttryckligen har accepterat att den domstol vid vilken talan väckts är behörig. Avslutande av förfarande som inletts på domstols initiativ om det finns ett lagval En domstol som på eget initiativ tagit upp ett arvsmål enligt artikel 4 eller artikel 10 ska avsluta förfarandet om parterna i målet har enats om att avgöra arvsfrågan i godo utanför dom stol i den medlemsstat vars lag har valts av den avlidne enligt artikel 22. Behörighet grundad på svaromål 1.Om det under förfarandena vid en domstol i en medlems stat som är behörig enligt artikel 7 framkommer att inte alla parter i målet var parter i avtalet om val av domstol, ska dom stolen fortsätta att utöva behörighet om de parter i målet som inte är parter i avtalet går i svaromål utan att bestrida dom stolens behörighet. 2.Om de parter i målet som inte är parter i avtalet bestrider behörigheten hos den domstol som avses i punkt 1, ska dom stolen avvisa talan. I sådana fall ska de domstolar som är behöriga enligt artikel 4 eller artikel 10 vara behöriga att pröva arvsmålet. När den avlidne vid sin död inte hade hemvist i en med lemsstat ska domstolarna i den medlemsstat på vars territorium de tillgångar som ingår i kvarlåtenskapen är belägna ändå vara behöriga att pröva arvsmålet i dess helhet om a)den avlidne var medborgare i den medlemsstaten vid sin död, eller i annat fall, Europeiska unionens officiella tidning L 201/119 b)den avlidne tidigare haft sin hemvist i den medlemsstaten, förutsatt att det då talan väcktes vid dom stolen inte gått hemvisten ändrades. Om ingen domstol i en medlemsstat är behörig i enlighet med punkt 1 ska domstolarna i den medlemsstat där de till gångar som ingår i kvarlåtenskapen är belägna ändå vara behö riga att fatta beslut om dessa tillgångar. Om ingen medlemsstats domstol är behörig i enlighet med andra bestämmelser i denna förordning, kan domstolarna i en medlemsstat i undantagsfall pröva arvsmålet om ett förfarande inte rimligen kan inledas eller genomföras eller visar sig vara omöjligt i en tredjestat till vilket målet har nära anknytning. Målet måste ha tillräcklig anknytning till den medlemsstat i vilken talan väcks.