prop · H20377 · 2015-03-16 00:00:00 — Det kan dock finnas ärenden där barn i undantagsfall kan dra fördel av att information avslöjas eller offentliggörs på ett omfattande sätt, till ex empel om ett barn har blivit bortfört. Åtgärder som vidtas för att skydda brottsoffrens privatliv och bilder av dem och deras familjemedlemmar bör alltid vara för enliga med rätten till en rättvis rättegång och till yttran defrihet, såsom denna erkänns i artiklarna 6 och 10 i den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. (55)Vissa brottsoffer löper särskilt hög risk för sekundär eller upprepad viktimisering, hot eller vedergällning från förö varen i samband med straffrättsliga förfaranden. Det är möjligt att sådana risker beror på brottsoffrets personliga egenskaper, brottstyp eller art eller omständigheterna kring brottet. Det är endast genom individuella bedöm ningar, som genomförs möjligt, som dessa risker kan identifieras effektivt. Sådana bedömningar bör ge nomföras för alla brottsoffer för att fastställa om de ris kerar sekundär eller upprepad viktimisering, hot eller ve dergällning, och vilka särskilda skyddsåtgärder de behöver. (56)Individuella bedömningar bör ta hänsyn till personliga faktorer som brottsoffrets ålder, kön och könsidentitet eller könsuttryck, etniska tillhörighet, ras, religion, sexu ella läggning, hälsa, funktionshinder, uppehållsstatus, kommunikationssvårigheter, förhållande eller beroende ställning till förövaren och tidigare erfarenhet av brott. Bedömningarna bör även ta hänsyn till brottstyp och art och omständigheterna kring brottet, till exempel huru vida det är fråga om hatbrott, brott som begåtts med diskriminerande motiv, sexuellt våld, våld i nära relatio ner, huruvida förövaren befann sig i en kontrollsituation, om brottsoffrets bostad är belägen i ett område med hög brottslighet eller som domineras av gäng samt om brotts offrets ursprungsland inte är den medlemsstat där brottet begicks. (57)Bland offer för människohandel, terrorism, organiserad brottslighet, våld i nära relationer, sexuellt våld eller sexu ell exploatering, könsrelaterat våld, hatbrott, samt offer med funktionshinder och barn som är brottsoffer tende rar en stor andel att bli utsatta för sekundär eller upp repad viktimisering, hot eller vedergällning. Särskild för siktighet bör iakttas vid bedömningen av om dessa brottsoffer riskerar sådan viktimisering, hot eller veder gällning, och det bör förutsättas att dessa brottsoffer kommer att dra nytta av särskilda skyddsåtgärder. (58)Brottsoffer som har identifierats som sårbara för sekun där eller upprepad viktimisering, hot eller vedergällning bör erbjudas lämpliga skyddsåtgärder under de straffrätts liga förfarandena. Åtgärdernas närmare art bör avgöras genom den individuella bedömningen, med hänsyn tagen till brottsoffrets önskemål. Åtgärdernas omfattning bör avgöras utan att det påverkar den brottsanklagades rät tigheter och i enlighet med reglerna om domstolarnas bedömningsutrymme. Brottsoffrens oro och rädsla med avseende på förfarandena bör vara avgörande när man fastställer om de är i behov av några särskilda åtgärder. (59)Omedelbara operativa behov och hinder kan till exempel göra det omöjligt att säkerställa att det konsekvent är samma polistjänsteman som förhör brottsoffret; sjukdom och moderskaps- eller föräldraledighet är exempel på så dana hinder. Dessutom kanske det inte finns några loka ler tillgängliga som har utformats särskilt för förhör med brottsoffer, till exempel på grund av renoveringsarbeten. samband med sådana operativa eller praktiska hinder kanske det inte är möjligt att i vissa fall tillhandahålla en särskild åtgärd som har planerats efter en individuell bedömning. L 315/64 Europeiska unionens officiella tidning (60)Om en förmyndare eller en företrädare ska utses för ett barn i enlighet med detta direktiv, kan båda rollerna uppbäras av samma person eller av en juridisk person, en institution eller en myndighet. (61)Tjänstemän som är engagerade i straffrättsliga förfaran den och kan förväntas komma i personlig kontakt med brottsoffer bör ges tillgång till och möjlighet att genomgå lämplig inledande och fortlöpande utbildning, som är anpassad till graden av kontakt med brottsoffer, så att de kan identifiera dessa brottsoffer och deras behov och ta hand om dem på ett respektfullt, hänsynsfullt, profes sionellt och icke-diskriminerande sätt. Personer som kan förväntas bli involverade i en individuell bedömning för att fastställa brottsoffrets specifika behov av skydd och fastställa deras behov av särskilda skyddsåtgärder bör få särskild utbildning i hur en sådan bedömning ska ge nomföras. Medlemsstaterna bör säkerställa sådan utbild ning för polisanställda och domstolspersonal. Utbildning bör likaledes främjas för advokater, åklagare och domare samt för rättstillämpare som tillhandahåller stöd till brottsoffer eller reparativ rättvisa. Detta krav bör vid be hov även omfatta utbildning om särskilda stödverksam heter för brottsoffer som brottsoffren bör hänvisas till eller specialutbildning för dem vars arbete är inriktat på brottsoffer med särskilda behov samt särskild psykologisk utbildning. I förekommande fall bör sådan utbildning vara jämställdhetsmedveten och medlemsstaternas utbild ningsinsatser bör kompletteras med riktlinjer, rekommen dationer och utbyte av bästa praxis i enlighet med Buda pestfärdplanen. (62)Medlemsstaterna bör främja och ha ett nära samarbete med det civila samhällets organisationer, däribland er kända och aktiva icke-statliga organisationer som arbetar med brottsoffer, särskilt i fråga om initiativ till politik utformning, informationsinsatser och kampanjer för medvetandegörande, forsknings- och utbildningsprogram, fortbildning samt uppföljning och utvärdering av effekten av åtgärder för stöd till och skydd av brottsoffer. För att brottsoffer ska erhålla adekvat omsorg, stöd och skydd bör offentliga verksamheter arbeta på ett samordnat sätt och bör involveras på samtliga administrativa nivåer, det vill säga på unionsnivå liksom på nationell, regional och lokal nivå. Brottsoffren bör få hjälp med att söka upp och kontakta behöriga myndigheter för att undvika upp repade hänvisningar. Medlemsstaterna bör överväga att utveckla ”enda åtkomstpunkter” eller ”kontaktpunkter” som hanterar offrens olika behov i samband med straff rättsliga förfaranden inklusive behovet att erhålla infor mation, hjälp, stöd, skydd och ersättning. (63)För att uppmuntra till och underlätta anmälan av brott och för att möjliggöra för brottsoffren att ta sig ur en ond cirkel av upprepad viktimisering är det väsentligt att det finns pålitliga stödverksamheter till brottsoffrens för fogande och behöriga myndigheter som är beredda att på ett respektfullt, hänsynsfullt, professionellt och icke-dis kriminerande sätt bemöta brottsoffrens anmälningar. På så vis kan brottsoffrens förtroende för medlemsstaternas straffrättsliga system förbättras och antalet oanmälda brott minskas. Rättstillämpare som kan förväntas ta emot brottsanmälningar från brottsoffer bör ha lämplig utbildning för att underlätta brottsanmälan och åtgärder bör vidtas för att tredje part ska ges möjlighet att göra anmälan, inbegripet det civila samhällets organisationer. Det bör vara möjligt att använda kommunikationstek nologi såsom e-post, videoinspelningar eller elektroniska blanketter för att anmäla brott. (64)Systematisk och adekvat insamling av statistiska uppgifter är en erkänt viktig del av effektiv politikutformning inom området för de rättigheter som fastställs i detta direktiv. För att göra det lättare att utvärdera tillämpningen av detta direktiv bör medlemsstaterna till kommissionen överlämna relevanta statistiska uppgifter om hur de na förfarandena tillämpas på brottsoffer, tillsam mans med uppgifter åtminstone om antalet anmälda brott, och brottstyp och, i den mån sådana uppgifter är kända och finns att tillgå, brottsoffrens antal, ålder och kön. Relevanta statistiska uppgifter kan omfatta uppgifter som har registrerats av rättsvårdande myndigheter och brottsbekämpande organ och, i möjligaste mån, administ rativa uppgifter som har samlats in av hälso- och sjuk vården, och offentliga och icke-statliga or ganisationer som ger stöd till brottsoffer eller verksam heter för reparativ rättvisa och andra organisationer som arbetar med brottsoffer. Rättsliga uppgifter kan omfatta information om anmälda brott, antalet fall som utreds och antalet tilltalade och dömda. Verksamhetsbaserade administrativa uppgifter kan – så långt som möjligt – omfatta uppgifter om hur brottsoffer använder stöd som tillhandahålls av statliga myndigheter och offentliga och privata stödorganisationer, exempelvis hur många personer polisen har hänvisat till stödverksamheter för brottsoffer och hur många brottsoffer som efterfrågar stöd, erhåller eller inte erhåller stöd eller reparativ rättvisa. (65)Syftet med detta direktiv är att ändra och utöka bestäm melserna i rambeslut /220/RIF. Eftersom de änd ringar som ska göras är omfattande både till antal och till sitt innehåll bör det rambeslutet av tydlighetsskäl ersättas i sin helhet i förhållande till medlemsstater som deltar i antagandet av detta direktiv. Europeiska unionens officiella tidning L 315/65 (66)Detta direktiv respekterar de grundläggande rättigheterna och de principer som fastställs i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Direktivet syf tar särskilt till att främja rätten till värdighet, liv, fysisk och psykisk integritet, frihet och säkerhet, respekten för privatlivet och familjelivet, rätten till egendom, principen om icke-diskriminering, principen om jämställdhet mel lan kvinnor och män, barnets rättigheter, äldres och funktionshindrades rättigheter samt rätten till en rättvis rättegång. (67)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att fastställa miniminormer för brottsoffers rättigheter samt stöd till och skydd av brottsoffer, inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna och de därför, på grund av dess omfattning och verkningar, bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europe iska unionen (). I enlighet med proportiona litetsprincipen i samma artikel går detta direktiv inte ut över vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål. (68)Personuppgifter som behandlas vid genomförandet av detta direktiv bör skyddas i enlighet med rådets ram beslut /977/RIF av om skydd av personuppgifter som behandlas inom ramen för polissamarbete och straffrättsligt samarbete (1) och i enlighet med de principer som fastställs i konvention av om skydd för en skilda vid automatisk databehandling av personuppgifter, som ratificerats av samtliga medlemsstater. (69)Detta direktiv påverkar inte mer långtgående bestämmel ser i andra unionsrättsakter som behandlar de specifika behoven hos särskilda kategorier av brottsoffer, till ex empel offer för människohandel, sexuella övergrepp mot barn, sexuell exploatering och barnpornografi, på ett mer specifikt sätt. (70)I enlighet med artikel 3 i protokoll nr 21 om och ställning med avseende på om rådet med frihet, säkerhet och rättvisa, fogat till EU-för draget och EUF-fördraget, har dessa medlemsstater med delat att de önskar delta i antagandet och tillämpningen av detta direktiv. (71)I enlighet med artiklarna 1 och 2 i protokoll nr 22 om ställning, fogat till och EUF-för draget, deltar inte i antagandet av detta direktiv, som inte är bindande för eller tillämpligt på . (1) EUT L 350, 30.12.2008, s. 60. (72)Europeiska datatillsynsmannen har avgett ett yttrande (2) baserat på artikel 41.2 i Euro paparlamentets och rådets förordning (EG) nr 45/2001 av om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen be handlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (3). HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Syftet med detta direktiv är att säkerställa att brottsoffer får lämplig information, lämpligt stöd och skydd och kan med verka i straffrättsliga förfaranden. Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer erkänns och be handlas på ett respektfullt, hänsynsfullt, individuellt, professio nellt och icke-diskriminerande sätt vid alla kontakter med verk samheter för stöd till brottsoffer och verksamheter för reparativ rättvisa eller behöriga myndigheter som är verksamma inom ramen för straffrättsliga förfaranden. De rättigheter som fast ställs i detta direktiv ska gälla brottsoffer på ett icke-diskrimi nerande sätt, inbegripet när det gäller deras uppehållsstatus. Vid tillämpningen av detta direktiv ska medlemsstaterna när brottsoffret är ett barn säkerställa att barnets bästa kommer i främsta rummet och bedöms individuellt. Ett barnorienterat förhållningssätt där vederbörlig hänsyn tas till barnets ålder, mognad, synpunkter, behov och problem ska ha företräde. Bar net och dess eventuella vårdnadshavare eller annat juridiskt om bud ska informeras om alla åtgärder eller rättigheter med sär skild inriktning på barnet. I detta direktiv avses med a)brottsoffer: i)en fysisk person som lidit fysisk, psykisk eller emotionell skada eller ekonomisk förlust som en direkt följd av ett brott, ii)familjemedlemmar till en person vars död var en direkt följd av ett brott, och som har lidit skada av den perso nens död. (2) EUT C 35, , s. 10. (3) EGT L 8, , s. 1. L 315/66 Europeiska unionens officiella tidning b)familjemedlemmar: make eller maka, person som lever tillsam mans med brottsoffret i en fast nära relation, i ett gemen samt hushåll och i ett stabilt och varaktigt förhållande, släk tingar i rakt upp- eller nedstigande led, syskon och personer som är beroende av brottsoffret. c)barn: alla personer som är . d)reparativ rättvisa: alla processer som gör det möjligt för brottsoffer och förövare att, om de frivilligt samtycker, aktivt medverka till att nå en lösning när det gäller frågor kring brottet, med hjälp av en opartisk tredje part. 2.Medlemsstaterna får fastställa förfaranden för att a)begränsa antalet familjemedlemmar som kan komma i åtnju tande av rättigheter som fastställs i detta direktiv, med be aktande av de individuella omständigheterna i varje fall, och b)i förhållande till punkt 1 a ii fastställa vilka familjemedlem mar som har företräde när det gäller utövande av de rättig heter som fastställs i detta direktiv. Rätt att förstå och bli förstådd 1.Medlemsstaterna ska vidta lämpliga åtgärder för att hjälpa brottsoffren att förstå och att bli förstådda från och med den första kontakten och vid alla ytterligare nödvändiga kontakter med en behörig myndighet i samband med ett straffrättsligt förfarande, även när den myndigheten lämnar information. 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att kommunikationen med brottsoffer sker på ett enkelt och begripligt språk, muntli gen eller skriftligen. Vid sådan kommunikation ska hänsyn tas till brottsoffrens personliga egenskaper, bland annat eventuella funktionshinder som kan påverka förmågan att förstå eller bli förstådd. 3.Förutsatt att detta inte strider mot brottsoffrets intressen och det straffrättsliga förfarandet inte påverkas negativt ska medlemsstaterna tillåta brottsoffer att åtföljas av en person som de själva valt vid den första kontakten med en behörig myndighet, om brottsoffret behöver hjälp med att förstå och bli förstådd på grund av följderna av brottet. Rätt att få information vid den första kontakten med en behörig myndighet Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer utan onö digt dröjsmål erbjuds följande information vid den första kon takten med en behörig myndighet, så att de ges möjlighet att åtnjuta de rättigheter som fastställs i detta direktiv: a)Vilken typ av stöd de kan få och från vem, inklusive i före kommande fall grundläggande information om tillgång till vård, eventuellt specialiserat stöd, inklusive psykologiskt stöd, och alternativa bostäder. b)Förfarandena för brottsanmälan och brottsoffrens roll i sam band med dessa. c)Hur och på vilka villkor de kan få skydd, inklusive skydds åtgärder. d)Hur och på vilka villkor de kan få tillgång till juridisk råd givning, rättshjälp och andra typer av rådgivning. e) Hur och på vilka villkor de kan få tillgång till ersättning. f)Hur och på vilka villkor de har rätt till tolkning och översätt ning. g)Om ett brottsoffer är bosatt i en annan medlemsstat än den där brottet begicks ska denne informeras om vilka särskilda åtgärder, förfaranden eller mekanismer som finns att tillgå för att skydda brottsoffrets intressen i den medlemsstat där den första kontakten med den behöriga myndigheten tas. h)Tillgängliga förfaranden för klagomål om brottsoffrets rättig heter inte respekterats av den behöriga myndighet som är verksam inom ramen för ett straffrättsligt förfarande. i)Kontaktuppgifter för information i det egna ärendet. j)Tillgängliga verksamheter för reparativ rättvisa. k)Hur och på vilka villkor de kan få ersättning för kostnader som har uppstått i samband med deltagandet i det straff rättsliga förfarandet. Omfattningen av den information som avses i punkt 1 och hur detaljerad den är kan variera beroende på brottsoffrens särskilda behov och personliga omständigheter samt brottstyp och art. Ytterligare uppgifter kan också tillhandahållas senare beroende på brottsoffrens behov och hur relevanta dessa upp gifter är i varje skede av förfarandena. Europeiska unionens officiella tidning L 315/67 Rättigheter för brottsoffer i samband med brottsanmälan 1.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer får en skriftlig bekräftelse av den formella brottsanmälan som de har gjort till en medlemsstats behöriga myndighet med uppgift om de grundläggande aspekterna av brottet i fråga. 2.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer som vill anmäla ett brott och som inte förstår eller talar den behöriga myndighetens språk ska ges möjlighet att göra en brottsanmälan på ett språk som de förstår eller genom att få nödvändigt språkligt stöd. 3.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer som inte förstår eller talar den behöriga myndighetens språk får tillgång till kostnadsfri översättning av den skriftliga bekräftelsen av sin brottsanmälan enligt punkt 1 om brottsoffren så begär, på ett språk som de förstår. Rätt att erhålla information om det egna ärendet Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer utan onö digt dröjsmål informeras om att de har rätt att erhålla följande information om det straffrättsliga förfarande som har inletts till följd av en anmälan om brott som har begåtts mot brottsoffret och att de på begäran erhåller sådan information: a)Beslut om att lägga ned eller avsluta brottsutredningen eller om att inte åtala förövaren. b)Upplysningar om när och var rättegången kommer att äga rum samt innebörden av anklagelserna mot förövaren. Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer, i enlighet med den roll de har i det berörda straffrättsliga systemet, utan onödigt dröjsmål informeras om att de har rätt att erhålla föl jande information om det straffrättsliga förfarande som har inletts till följd av en anmälan om brott som har begåtts mot brottsoffret och att de på begäran erhåller sådan information: a)Slutliga domstolsavgöranden. b)Upplysningar om hur det straffrättsliga förfarandet fortskri der, med undantag för om utlämnandet av dessa upplys ningar skulle kunna försvåra en korrekt handläggning av ärendet. Den information som lämnas enligt punkterna 1 a and 2 a ska innehålla skälen eller en kortfattad sammanfattning av skälen till beslutet i fråga, med undantag för ett jurybeslut eller ett beslut där motiveringen är konfidentiell, i de fall motive ringen av sådana beslut enligt nationell rätt inte lämnas ut. 4.Brottsoffers önskan att erhålla information eller inte ska vara bindande för den behöriga myndigheten, såvida inte denna information måste tillhandahållas med anledning av brottsoff rets rätt till aktiv medverkan i de straffrättsliga förfarandena. Medlemsstaterna ska tillåta brottsoffer att när som helst ändra sin önskan, vilken sedan ska beaktas. 5.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer ges möjlig het att utan onödigt dröjsmål underrättas om när den person som har frihetsberövats, åtalats eller dömts för brott i ett straff rättsligt ärende som berör dem försätts på fri fot eller har rymt. Dessutom ska medlemsstaterna säkerställa att brottsoffer under rättas om alla relevanta skyddsåtgärder som utfärdas för dem om förövaren friges eller rymmer. 6.Brottsoffer ska på begäran erhålla den information som föreskrivs i punkt 5, åtminstone i de fall då de kan befinna sig i fara eller det finns en konstaterad risk för skada för dem, såvida det inte finns konstaterad risk för skada för förövaren till följd av underrättelsen. Rätt till tolkning och översättning 1.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer som inte förstår eller talar det språk på vilket de straffrättsliga förfaran dena genomförs på begäran får tillgång till kostnadsfri tolkning, ienlighet med den roll de har i det straffrättsliga systemet i fråga vid straffrättsliga förfaranden, åtminstone när de utfrågas eller hörs av utredande eller rättsliga myndigheter, till exempel vid polisförhör, och att de blir tolkade i samband med deras aktiva medverkan vid domstolsförhandlingar samt vid nödvän diga preliminära utfrågningar. 2.Utan att det påverkar den brottsanklagades rättigheter och ienlighet med reglerna om domstolarnas bedömningsutrymme får kommunikationsteknik som videokonferenser, telefon eller internet användas, förutom när tolken måste vara fysiskt närva rande för att säkerställa brottsoffrens möjligheter att utöva sina rättigheter eller förstå förfarandet. 3.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer som inte förstår eller talar det språk på vilket de straffrättsliga förfaran dena genomförs, i enlighet med brottsoffrens roll i det straff rättsliga systemet i fråga vid straffrättsliga förfaranden, på begä ran får tillgång till kostnadsfri översättning av information som är väsentlig för att brottsoffren ska kunna utöva sina rättigheter istraffrättsliga förfaranden, till ett språk de förstår, i den ut sträckning som brottsoffren ges tillgång till sådan information. Översättningar av sådan information ska inbegripa åtminstone varje beslut om att avsluta de straffrättsliga förfarandena gäl lande brott som har begåtts mot dem och, på brottsoffrets begäran, antingen skälen för beslutet, eller en kortfattad sam manfattning av dessa, med undantag för ett jurybeslut eller ett beslut där motiveringen är konfidentiell, i de fall motiveringen av sådana beslut enligt nationell rätt inte lämnas ut. L 315/68 Europeiska unionens officiella tidning 4.Medlemsstaterna ska säkerställa att brottsoffer som i en lighet med artikel 6.1 b har rätt till information om när och var rättegången kommer att äga rum och som inte förstår den behöriga myndighetens språk på begäran får en översättning av den information som de har rätt till. 5.Brottsoffer får lämna in en motiverad ansökan om att en handling ska anses som väsentlig. Det ska inte föreligga någon skyldighet att översätta delar av väsentliga handlingar som inte är relevanta för att brottsoffer ska kunna medverka aktivt i de straffrättsliga förfarandena. 6.Utan hinder av punkterna 1 och 3 får en muntlig översätt ning eller en muntlig sammanfattning av väsentliga handlingar tillhandahållas i stället för en skriftlig översättning, under för utsättning att en sådan muntlig översättning eller sammanfatt ning inte påverkar rätten till en rättvis rättegång. 7.Medlemsstaterna ska säkerställa att den behöriga myndig heten bedömer huruvida brottsoffer behöver tolkning eller över sättning enligt punkterna 1 och 3. Brottsoffer får överklaga ett beslut om att inte tillhandahålla tolkning eller översättning. De processrättsliga reglerna för ett sådant överklagande ska faststäl las i nationell rätt.