prop · H30373 · 2015-12-21 00:00:00 — För kon- trollen av att varje byggåtgärd genomförs i enlighet med de krav som gäller för åtgärden, ska det normalt finnas en kontrollansvarig som har den kunskap, lämplighet och erfarenhet som krävs för uppgiften och som har en självständig ställning i förhållande till den som utför åtgärden (10 kap. 9 § PBL). Innan byggandet inleds hålls normalt ett tekniskt sam- råd, vid vilket byggherren bl.a. ska lämna de tekniska handlingar som krävs för att ska kunna lämna ett startbesked (10 kap. 14 och 18 §§ PBL). får i ett startbesked bestämma de villkor som behövs bl.a. för att påbörja åtgärderna och nämnden får även där- efter besluta om kompletterande villkor för byggåtgärderna eller för kontrollen om sådana villkor behövs för uppfyllandet av kraven (10 kap. 24 och 29 §§). I samband med avslutandet av åtgärderna ska normalt även ett slutsamråd hållas (10 kap. 30 § PBL). Det finns även i 11 kap. PBL samt 8 och 9 kap. PBF bestämmelser om tillsyn, ingripanden och påföljder. 2015/16:73 6 En ny lag som genomför Regeringens förslag: En ny lag ska införas för att genomföra utbygg- nadsdirektivet. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar förslaget utan in- delar uppfattningen att direktivet huvudsak- ligen bör genomföras genom en särskild lag. ser lagtekniska fördelar med att bryta ut samtliga delar ur lagförslaget som omfattar elek- troniska kommunikationsnät och placera dessa i lagen (2003:389) om elek- tronisk kommunikation, förkortad LEK. ställer sig kritisk till införandet av en helt ny lag och anser att huvudlagstiftningen även fram- över bör vara LEK. anser att tillträde till fysisk infrastruk- tur som tillhör leverantörer av elektroniska kommunikationstjänster bör hanteras i LEK och tillträde till övrig fysisk infrastruktur i en ny lag. anser att direktivet bör genomföras i lagen om elektronisk kommuni- kation i stället för i en ny lag. Skälen för regeringens förslag: för elektronisk kom- munikation har i huvudsak genomförts genom LEK, se avsnitt 5. I lagen finns redan flera bestämmelser om tillträde till infrastruktur. LEK syftar till att enskilda och myndigheter ska få tillgång till säkra och effektiva elektroniska kommunikationer och största möjliga utbyte när det gäller urvalet av elektroniska kommunikationstjänster och deras pris och kva- litet. Syftet ska uppnås främst genom att konkurrensen och den interna- harmoniseringen på området främjas (1 kap. 1 §). Med effektiva elektroniska kommunikationer avses konkurrensutsatta och flexibla kom- munikationer som tillhandahålls på icke-diskriminerande villkor (prop. 2002/03:110 s. 115). LEK är därmed till övervägande del en konkurrens- främjande lag, även om den också innehåller vissa andra typer av be- stämmelser. Syftet med utbyggnadsdirektivet kan i och för sig i vid me- ning sägas överensstämma med syftet med LEK. Direktivet syftar till att underlätta och skapa incitament för utbyggnaden av höghastighetsnät för elektronisk kommunikation genom att främja en gemensam användning av befintlig fysisk infrastruktur och genom att möjliggöra en effektivare utbyggnad av ny fysisk infrastruktur så att sådana nät kan byggas till en lägre kostnad. Syftet ska inte uppnås främst genom konkurrens och di- rektivet är inte avsett att i första hand gynna konkurrensen. Det är i stället utbyggnad av höghastighetsnät som är det centrala, inte vilken eller hur många aktörer som bygger ut näten. Det kan i och för sig noteras att utbyggnadsdirektivet innehåller en bestämmelse om särskilda hänsyn för det fall den nationella regleringsmyndigheten för elektronisk kommu- nikation, i är detta PTS, har utsetts till tvistlösningsmyndighet för frågor om tillträde till befintlig infrastruktur som tillhör en tillhanda- hållare av allmänna kommunikationsnät. I dessa fall ska myndigheten, om så är lämpligt, ta hänsyn till målen i artikel 8 i ramdirektivet. Inom dessa mål ryms konkurrensintresset. Detta gäller inte om en annan myn- dighet utses att lösa sådana tvister. Bestämmelserna i utbyggnadsdirektivet och LEK avser inte samma krets Prop. 2015/16:73 av aktörer. LEK gäller elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster med tillhörande installationer och annan radioanvändning (1 kap. 4 §). En operatör är enligt samma lag den som innehar eller på annat sätt råder över ett allmänt kommunikationsnät eller tillhörande installation (1 kap. 7 §). Enligt artikel 2 i utbyggnadsdirektivet är en nät- operatör, förutom ett företag som tillhandahåller allmänna kommunika- tionsnät, även ett företag som tillhandahåller fysisk infrastruktur avsedd för tillhandahållandet av en tjänst för produktion, transport eller distri- bution av gas, el, uppvärmning, vatten, dräneringssystem eller transport- tjänster (inklusive järnvägar, vägar, hamnar och flygplatser). Utbyggnads- direktivet berör således aktörer i många olika branscher och, till skillnad från LEK, inte bara företag inom området elektronisk kommunikation. Regeringen anser att det inte är lämpligt att utvidga kretsen som ska tillämpa LEK till i stort sett alla tillhandahållare av infrastruktur, se av- snitt 7.3. Flera av dessa aktörer har inte någonting att göra med elektro- niska kommunikationsnät eller kommunikationstjänster, bortsett från att utbyggnadsdirektivet möjliggör tillträde till deras fysiska infrastruktur i syfte att bygga ut sådana nät. Även om LEK och utbyggnadsdirektivet har flera beröringspunkter och strävar efter att främja elektronisk kommunikation i stort anser rege- ringen att skillnaderna motiverar att en ny lag införs för att genomföra ut- byggnadsdirektivet. Att reglera skyldigheter för tillhandahållare av allmänna kommunika- tionsnät i LEK och endast skyldigheter för övriga aktörer i den nya lagen, vilket och föreslagit, framstår som mindre lämpligt. En sådan lösning skulle bl.a. innebära införande av likalydande bestämmelser i två olika lagar och riskerar att ge upphov till skillnader i tillämpningen. Till detta kommer de ovan nämnda skillnaderna i syfte mellan utbyggnadsdirektivet och de bakomliggande direktiven till LEK. En samlad reglering gör det också tydligare för berörda aktörer vilka skyldigheter och rättigheter de har. Mot denna bakgrund anser regeringen att en ny lag även bör omfatta tillhandahållare av allmänna kommunika- tionsnät. Inte alla artiklar i utbyggnadsdirektivet bör genomföras genom den nya lagen, eftersom direktivet innehåller bestämmelser som har ett nära sam- band med annan svensk lagstiftning. Vilka artiklar som i stället föranle- der ändringar i befintlig lag framgår av följande avsnitt. I det följande redogörs för de artiklar som behöver övervägas närmare vid genomförandet av utbyggnadsdirektivet. 7 Syfte och definitioner m.m. 7.1Syfte med den nya lagen Regeringens förslag: Den nya lagen ska syfta till att främja utbygg- nad av bredbandsnät. 2015/16:73 Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar förslaget utan in- Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 1.1 i utbyggnadsdirek- tivet har direktivet till syfte att underlätta och skapa incitament för ut- byggnad av höghastighetsnät för elektronisk kommunikation. Detta ska ske genom främjande av en gemensam användning av befintlig fysisk infrastruktur och genom att möjliggöra en effektivare utbyggnad av ny fysisk infrastruktur så att sådana nät kan byggas till en lägre kostnad. Enligt regeringen bör syftet med bestämmelserna uttryckligen slås fast i den nya lagen. Detta tydliggör skillnaden i förhållande till syftet med LEK och hur detta syfte ska uppnås. Lagens syfte har justerats språkligt till följd av synpunkter från Lagrådet. 7.2Förhållandet till lagen om elektronisk kommunikation Regeringens förslag: Den nya lagen ska inte tillämpas i fråga om till- träde till befintlig infrastruktur om bredbandsutbyggaren, enligt beslut som har fattats med stöd av 4 kap. 4 och 8 §§ lagen om elektronisk kommunikation, har rätt att begära tillträde till eller användning av den fysiska infrastrukturen. Den nya lagen ska inte heller tillämpas i fråga om tillträde om nätinnehavaren enligt 4 kap. 14 § samma lag har förpliktats att tillhandahålla bredbandsutbyggaren samlokalisering eller andra möjligheter till gemensamt utnyttjande av den fysiska in- frastrukturen. Promemorians förslag: Överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser lämnar förslaget utan in- Kammarrätten i anser att det är bra att det tydligt anges att den nya lagen är subsidiär till lagen (2003:389) om elektronisk kommunikation (LEK). , och anser att förslaget är formulerat på ett sätt som kan leda till osäkerhet om vilket regelverk som gäller i vissa fall. Tele2 i , , , och anser att förslaget kan leda till att den som ska lämna tillträde enligt LEK åläggs mindre ingripande skyldighe- ter än den som har skyldigheter i enlighet med den föreslagna nya lagen och att detta kan ge orimliga effekter. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 1.4 i utbyggnadsdirektivet framgår att om någon bestämmelse i direktivet strider mot en bestäm- melse i ramdirektivet, tillträdesdirektivet, auktorisationsdirektivet, direk- tivet om samhällsomfattande tjänster eller direktivet om konkurrens på marknaderna för elektroniska kommunikationsnät och kommunikations- tjänster (angående dessa direktiv, se avsnitt 5), ska bestämmelsen i de senare direktiven ha företräde. Detta ger att LEK, i den mån lagen genom- för de nämnda direktiven, bör ha företräde framför den nya lagen om be- stämmelserna kommer i konflikt med varandra. Detsamma gäller även beslut fattade med stöd av LEK. En sådan konflikt bör endast kunna uppkomma i fråga om tillträde. Detta påverkar framför allt bestämmel- serna som genomför artikel 3 i utbyggnadsdirektivet, se avsnitt 8. Av detta Prop. 2015/16:73 följer att om en bredbandsutbyggare kan begära tillträde till den fysiska infrastrukturen med stöd av ett beslut enligt 4 kap. 4 och 8 §§ LEK ska den nya lagen inte tillämpas i fråga om tillträde till den fysiska infra- strukturen. Detsamma gäller om nätinnehavaren enligt 4 kap. 14 § LEK har ålagts en förpliktelse att tillhandahålla bredbandsutbyggaren samlo- kalisering när det gäller viss utpekad infrastruktur, t.ex. en mast. Rege- ringen anser att detta bör framgå uttryckligen av den nya lagen. Med an- ledning av remissinstansernas kommentarer vill regeringen klargöra att endast det faktum att en tillträdesskyldighet skulle kunna åläggas enligt LEK inte för med sig att den nya lagen inte ska tillämpas. Det nya lagen är vidare tillämplig även om PTS vid en marknadsanalys har prövat och kommit fram till att en aktör inte ska åläggas en tillträdesskyldighet en- ligt 4 kap. 8 § LEK. Frågan om den nya lagens förhållande till LEK bör hanteras i anslutning till regleringen om tillträde till befintlig infrastruk- tur, se avsnitt 8.1. När det gäller informationsskyldighet bör den nya la- gen gälla oavsett om ytterligare informationskrav finns till följd av beslut enligt LEK, se vidare avsnitt 10. Regeringen instämmer i synpunkten, som flera remissinstanser framfört, att det kan uppkomma situationer då en nätinnehavare ålagts mindre betungande skyldigheter genom beslut med- delat med stöd av LEK, än vad som följer av den nya lagen. Att bestäm- melserna i LEK ska ha företräde följer dock, som nämnts ovan, av direkti- vet. Regeringens förslag: Termerna bredbandsnät, bredbandsutbyggare, fysisk infrastruktur och nätinnehavare ska definieras i den nya lagen. Den nya lagen ska inte gälla fysisk infrastruktur som används för att tillhandahålla dricksvatten. Promemorians förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås inte ett uttryckligt undantag för fysisk infrastruk- tur som används för att tillhandahålla dricksvatten. Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig om definitio- nerna understryker i huvudsak vikten av att dessa är tydliga och precisa. Lantmäteriet saknar ett resonemang om huruvida även en ekonomisk förening som bygger kanalisation och nät för bredband kan anses falla in under begreppet nätinnehavare. AB anför att begreppet nätinneha- vare måste anses omfatta såväl koncern som företag enligt konkurrens- rätten och den ekonomiska enhetens princip. anser att det bör framgå i definitionen av fysisk infrastruktur att svart fiber inte omfattas. Kammarrätten i förordar att direktivets begrepp höghastig- hetsnät för elektronisk kommunikation används i stället för att införa det nya begreppet bredbandsnät. , , och kommuner och landsting anser att definitionen av bredbandsutbyggare bör justeras så att byalag, mot- svarande mindre lokala bredbandsutbyggare och helt nya aktörer om- fattas. Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 2 gäller definitionerna i ramdirektivet även i utbyggnadsdirektivet. Dessa definitioner är till över- vägande del införlivade i lagen (2003:389) om elektronisk kommunika- tion, förkortad LEK, och i den mån termerna används i den nya lagen har de därmed samma betydelse som i LEK. Med ett allmänt kommunika- tionsnät avses således ett elektroniskt kommunikationsnät som helt eller huvudsakligen används för att tillhandahålla allmänt tillgängliga elektro- niska kommunikationstjänster och som stödjer informationsöverföring En elektronisk kommunikationstjänst är i sin tur en tjänst som vanligen tillhandahålls mot ersättning och som helt eller huvudsakligen utgörs av överföring av signaler i elektroniska kom- Regeringen bedömer att dessa definitioner inte behöver tas in i den nya lagen utan avsikten är att de ska ha samma betydelse som i LEK, varifrån ledning kan hämtas (jfr 1 kap. 7 § LEK). I artikel 2 finns även definitioner som inte har någon motsvarighet i Enligt regeringen behöver endast ett par definitioner tas in i den Dessa behandlas nedan. Med bredbandsnät avses ett elektroniskt kommunikationsnät (se 1 kap. 7 § LEK) som kan leverera tjänster för bredbandstillgång med en hastighet av Mbit/s. I direktivet används i stället uttrycket hög- hastighetsnät för elektronisk kommunikation, men bredbandsnät får an- ses vara ett ord som är lättare att förstå och som på ett enkelt sätt be- skriver vad som avses. Språkligt är det också lättare att använda. Uttrycket bredbandsutbyggare finns inte i utbyggnadsdirektivet. rektivet anges i stället i varje artikel vem som har rätt att framställa en begäran om t.ex. tillträde. Att använda ett sådant uttryck underlättar dock den lagtekniska utformningen av den nya lagen som det är enkelt att ta till sig för den som ska tillämpa lagen. Det knyter även an till utbyggnadsdirektivets och lagens syfte – att främja utbyggnad av bred- Regeringen instämmer i synpunkten att det tydligt bör framgå att även den som ännu inte tillhandahåller ett allmänt kommunikationsnät ska kunna göra bruk av rättigheterna i den nya lagen. byalag kunna utnyttja lagen för att anlägga sina nät, som ofta inte är Med bredbandsutbyggare bör därför avses den som har för avsikt att anlägga eller bygga ut ett bredbandsnät. överensstämmer med syftet med direktivet, som är att underlätta och skapa incitament för utbyggnaden av sådana nät, se även avsnitt 7.1. Uttrycket fysisk infrastruktur, som det definieras i direktivet, avser pas- siva nätdelar som är avsedda att rymma andra nätdelar utan att själva bli Det handlar om t.ex. kanalisationer, , tillsynsbrunnar, kopplingsskåp, byggnader eller ingångar till byggnader, antenninstalla- tioner, torn och stolpar. Fysisk infrastruktur innefattar således många olika typer av infrastruktur. Varken kablar, inbegripet svart fiber, eller nätelement som används för att tillhandahålla dricksvatten enligt defini- tionen i artikel 2.1 i rådets direktiv /83/EG av om kvaliteten på dricksvatten räknas enligt direktivet som fysisk infra- Regeringen anser att det inte behöver anges uttryckligen i lag- texten att kablar och svart fiber inte utgör fysisk infrastruktur. lar och svart fiber blir aktiva vid tillträde och är inte endast avsedda att rymma andra nätdelar. Däremot bör det uttryckligen framgå av lagtexten att infrastruktur som används för att tillhandahålla dricksvatten enligt ovan nämnda definition inte omfattas av lagen. Vad gäller innebörden av antenninstallationer, se författningskommentaren i avsnitt 19.1. Av exemplifieringen i utbyggnadsdirektivet framgår att ledningar utgör fysisk infrastruktur. Uttrycket kanalisation får bättre anses spegla det som avses med ledningar i den svenska språkversionen av direktivet (jfr Ds 2010:19, Bättre regler för elektronisk kommunikation, s. 153). Av exemplifieringen i direktivet framgår även att exempelvis järnvägsräls eller en väg i sig inte utgör fysisk infrastruktur i direktivets mening. Den som tillhandahåller en infrastruktur för en transporttjänst, t.ex. en väg, behöver alltså inte nödvändigtvis för den sakens skull inneha fysisk in- frastruktur i direktivets eller den nya lagens mening. Vid genomförandet av direktivets bestämmelse i denna del bör uttrycket fysisk infrastruktur användas, trots att uttrycket kan ha en vidare innebörd i andra samman- hang. Det föreslagna uttrycket nätinnehavare motsvarar direktivets term nät- operatör. Ordet nätoperatör riskerar, om det används i den nya lagen, att blandas ihop med termen operatör enligt LEK. Det senare omfattar end- ast den som tillhandahåller allmänna kommunikationsnät. Direktivets ut- tryck nätoperatör avser i stället, förutom tillhandahållare av allmänna kommunikationsnät, även den som tillhandahåller en fysisk infrastruktur avsedd för att tillhandahålla en tjänst för produktion, transport eller dis- tribution av gas, el, uppvärmning, vatten eller transporttjänster. I den nya lagen bör därför enligt regeringen uttrycket nätinnehavare användas i stället. Det bedöms bättre beskriva den vidare krets aktörer som avses i utbyggnadsdirektivet. Lagens definition av nätinnehavare bör inte refere- ra till tillhandahållare av fysisk infrastruktur. Med hänsyn till att direktivet, liksom lagen, definierar fysisk infrastruktur särskilt är det lämpligt att i det aktuella sammanhanget referera till tillhandahållare av infrastruktur. En tillhandahållare bör kunna vara den som äger nätet eller infrastruk- turen eller den som på annat sätt råder över dessa. Regeringen anser vidare, med anledning av vad Lantmäteriet framför, att en ekonomisk förening som byggt en kanalisation och nät för bredband endast är att betrakta som nätinnehavare om den kan anses vara en tillhandahållare av allmänna kommunikationsnät enligt definitionen i 1 kap. 7 § LEK. Så kallade byanät, vilka i allmänhet drivs av sådana föreningar, är ofta inte allmänna kommunikationsnät. Se även uttrycket bredbandsutbyggare ovan. Ett antal remissinstanser anför att definitionen av nätinnehavare är otydlig. Av skäl 13 i utbyggnadsdirektivet framgår att alla ägare eller inne- havare av nyttjanderätter till större samhällsomfattande fysisk infra- struktur som lämpar sig för element av elektroniska kommunikationsnät, t.ex. nät för el, gas, vatten och avlopp, uppvärmning och transporter om- fattas av direktivet. Enligt regeringens bedömning bör därför definitionen vara bred och så många aktörer som möjligt inkluderas. Regeringen anser även att definitionen i lagen bör ligga nära direktivets för att inte leda fel. Att aktörer kan komma att behöva tolka begreppet är oundvikligt. Led- ning för tolkning av uttrycket får hämtas från direktivet och från kom- mande praxis kring detta. I direktivet används uttrycket företag, på eng- elska undertaking, men någon definition av det finns inte. Ledning för bedömning av vem som är en nätinnehavare bör mot denna bakgrund även kunna hämtas från praxis kring uttrycket företag i . 2015/16:73 bör således handla om någon form av ekonomisk verksamhet, utan att verksamheten för den sakens skull måste bedrivas i vinstsyfte. Med fö- retag avses inom konkurrensrätten varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet, oavsett enhetens rättsliga form och sättet för dess finansiering (se t.ex. dom Höfner och Eiser, C-41/90, EU:C:1991:161, punkt 21–22). Även myndigheter eller andra offentliga organ kan vara företag i EU-rättslig mening. Vissa begränsningar av vilka aktörer som träffas av utbyggnadsdirekti- vet kan utläsas. Av definitionen av direktivets uttryck nätope- ratör följer t.ex. att det, utöver tillhandahållare av allmänna kommunika- tionsnät, ska röra sig om någon som tillhandahåller en infrastruktur av- sedd för att tillhandahålla vissa typer av tjänster. Exempelvis utgör inte sådana gemensamhetsanläggningar som nyttjas enbart av medlemmarna själva en infrastruktur som är avsedd för att tillhandahålla en tjänst. Den som förvaltar en sådan anläggning faller därför utanför definitionen. Undantag för polis och totalförsvar Regeringens förslag: Den nya lagen ska inte gälla , Säkerhetspolisen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Försvarsmakten, och . Promemorians förslag: Överensstämmer delvis med regeringens. memorians förslag undantas inte och Fortifika- tionsverket från tillämpningen av den nya lagen. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser har inga synpunkter på , , Försvarets mate- rielverk och anser att de också bör bli undantagna Försvarsmakten anser att och Fortifi- kationsverket bör undantas av samma skäl som Försvarsmakten har un- dantagits från lagen. anser att Myndigheten för samhälls- skydd och beredskap inte ska undantas från lagen, då ett generellt un- dantag för denna myndighet riskerar att undanta stora delar av en bred- bandsutbyggares nät från skyldigheter. uppfattningen att myndigheten inte är en nätinnehavare. Skälen för regeringens förslag: , Säkerhetspolisen, Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, Försvarsmakten, Försva- rets materielverk och råder över fysisk infrastruktur som är av särskild vikt för totalförsvaret och säkerhet i övrigt. Dessa myndigheter skulle i vissa, om än begränsade, avseenden kunna komma att ses som nätinnehavare enligt uttryckets relativt vida defini- tion, se avsnitt 7.3. Regeringen anser att det av säkerhetsskäl inte är lämpligt att dessa myndigheter t.ex. tvingas motivera varför tillträde till infrastruktur eller samordning inte kan medges eller att de blir part i ett tvistlösningsförfarande, se avsnitt 8 och 9. myndigheters infrastruktur normalt av säkerhetsskyddslagstiftning som förbjuder tillträde för obehöriga. Mot denna bakgrund anser regeringen att skyldigheterna enligt den nya lagen inte bör vara tillämpliga i för- hållande till de nämnda myndigheterna. Detta är förenligt med utbygg- nadsdirektivet, som inte syftar till att påverka medlemsstaternas försvar eller polisiära verksamhet i övrigt. Regeringen delar således Fortifika- Prop. 2015/16:73 tionsverkets och Försvarsmaktens synpunkt att den nya lagen inte bör Regeringen delar även Försvarets materiel- verks och Försvarsmaktens synpunkt att inte bör omfattas av lagen. och har framfört att även de bör undantas från lagens tillämpningsområde. När det gäller Luftfarts- verket bedömer regeringen att myndigheten inte tillhandahåller allmänna kommunikationsnät eller en infrastruktur avsedd för tillhandahållandet av en sådan tjänst som anges i definitionen av nätinnehavare. Redan av det skälet omfattas inte myndigheten av de skyldigheter som nätinnehavare föreslås ha enligt den nya lagen. Det saknas därför skäl att undanta Luft- fartsverket från den nya lagens tillämpningsområde. däremot torde falla in under definitionen och driva en sådan verk- samhet som utbyggnadsdirektivet avser att träffa. bedriver självt varken försvarsverksamhet eller polisär verksamhet och bör därför enligt regeringen inte undantas från lagens skyldigheter. Regeringen vill i sammanhanget understryka att skyldigheterna enligt lagen inte är abso- luta, t.ex. finns det möjlighet att avslå en begäran om tillträde till fysisk infrastruktur med hänvisning till driftsäkerhet eller risk för skada för total- försvaret eller säkerhet i övrigt, se avsnitt 8.1. 7.5Prövning enligt annan lag ersätts inte