prop · H203148 · 2015-09-08 00:00:00 — Detta gäller för alla uppgifter som finns tillgängliga för domstolen eller åklagaren, oavsett om det är via direktåtkomst, e-post eller på något annat sätt. Utlämnande genom direktåtkomst till parter En viktig processrättslig princip är att en part ska ha insyn i sitt mål. Ett sätt att förbättra insynen för parter vore att ordna system så att en part t.ex. från sin hemdator kan följa hur handläggningen av hans eller hennes mål fortskrider. Detta förutsätter bl.a. att det finns lagliga möjligheter att medge parten direktåtkomst till vissa personuppgifter i det egna målet, exempelvis de uppgifter som registreras i den s.k. dagboken i målhanteringssystemet. Dessutom förutsätter detta i praktiskt hänseende att nödvändiga tekniska lösningar finns tillgängliga så att direktåtkomsten kan avgränsas till personuppgifter som är lämpliga att göras tillgängliga på detta sätt och att inga sekretesskyddade uppgifter lämnas ut. Vidare måste det säkerställas att uppgifterna kan överföras säkert och att t.ex. identifierings- och inloggningsfunktioner fungerar tillförlitligt. är positivt inställt till att det skapas möjlighet för parter att få direktåtkomst till personuppgifter i sitt eget mål eller ärende och framhåller att det är ett effektivt sätt för parter att få tillgång till uppgifter i de egna målen och kan leda till en ökad insyn i domstolarnas verksamhet. Enligt verket krävs det omfattande utvecklingsarbete och komplicerade analyser av autenticitet och säkerhet för att få fram en fungerande teknisk lösning för en sådan direktåtkomst. Flera andra remissinstanser är också positiva till att domstolsdatalagen ger en rättslig möjlighet för att utveckla direktåtkomst för parter. framhåller att möjligheten till direktåtkomst till de egna målen kan underlätta och påskynda verkets ärendehandläggning och pekar på effektivitetsvinster för sin verksamhet. Förvaltningsrätten i anser att direktåtkomst för parter kan underlätta arbetet, men menar att det finns omfattande tekniska och säkerhetsmässiga svårigheter, särskilt rörande sekretesskyddade uppgifter. Kammarrätten i menar att parter skulle uppskatta att få direktåtkomst som motsvarar funktionen ”allmänhetens PC”. Med hänsyn till att domstolarnas handläggning i allt större utsträckning bygger på elektronisk akthantering och elektronisk kommunikation mellan instanserna anser regeringen att domstolsdatalagen inte bör utesluta möjligheten att ge parterna möjlighet att på elektronisk väg kunna följa vad som händer i det egna målet under handläggningen. Som framgår i avsnitt 6.1 är det ramarna för domstolarnas personuppgiftsbehandling som ska slås fast i domstolsdatalagen. Regeringen förslår därför att det enligt domstolsdatalagen ska vara möjligt för en domstol att lämna ut uppgifter genom direktåtkomst till en part och partens ombud, biträde eller försvarare. Möjligheten till direktåtkomst i dessa fall bör dock begränsas till personuppgifter i det egna målet eller ärendet. Det bör också säkerställas att det inte blir tillåtet att lämna ut personuppgifter genom direktåtkomst till parter, ombud, biträden och försvarare förrän det står klart att de tekniska systemen och domstolarnas rutiner är tillräckligt utvecklade. Det bör exempelvis finnas system och rutiner för att garantera att personuppgifter genom direktåtkomsten inte blir åtkomliga för andra än rätt mottagare, att sekretesskyddade uppgifter inte lämnas ut och att inloggningsfunktionerna är pålitliga. 2014/15:148 som när det gäller direktåtkomst för domstolar bör omfattningen av direktåtkomsten regleras så precist som möjligt för att på så sätt bemästra integritetsriskerna. Denna närmare reglering bör föreskrivas av regeringen i förordning. Regeringen har för avsikt att i avvaktan på den ovan beskrivna utvecklingen föreskriva att utlämnande genom direktåtkomst till parter, ombud, biträden och försvarare inte är tillåtet. När det kan bli aktuellt att genom föreskrifter börja tillåta domstolarna att lämna ut personuppgifter genom direktåtkomst till sådana mottagare bör det ske inom noggrant avgränsade ramar. Det kan exempelvis röra sig om att tillåta direktåtkomst till uppgifter om inkommande och utgående handlingar i målet, förelägganden eller svarsfrister. Som framgår ovan är det endast aktuellt att medge direktåtkomst för parter till uppgifter som är såväl offentliga som av harmlös karaktär. De risker som ofta förknippas med direktåtkomst är mindre påtagliga när direktåtkomsten begränsas till denna typ av uppgifter. Det är fråga om uppgifter som parterna i många fall ändå får tillgång till under handläggningen oavsett direktåtkomsten och som domstolen ofta torde vara oförhindrad lämna ut även i elektronisk form till parten med stöd av den föreslagna bestämmelsen om utlämnande på medium för automatiserad behandling. Det är dock av integritetsskyddskäl lämpligt att parter som har många mål i en domstol endast kan bereda sig tillgång till uppgifterna i ett mål i taget. Med sådana begränsningar minimeras de risker som Datainspektionen pekar på. Justitiekanslern lyfter fram frågan hur domstolarna ska hantera sekretesskyddade uppgifter i förhållande till parterna och framhåller att sådana uppgifter inte bör kunna lämnas genom direktåtkomsten. Regeringen delar denna bedömning och föreslår därför ingen sekretessbrytande bestämmelse. Det innebär att det inte kommer att vara tillåtet för en domstol att bereda en part direktåtkomst till sekretesskyddade uppgifter. Det ankommer på och domstolarna att säkerställa att så inte bli fallet. Attunda tingsrätt efterfrågar ett klargörande avseende termen biträde. Enligt regeringen ska begreppet ges en vid tolkning och det bör i princip kunna omfatta såväl offentliga biträden, rättegångsbiträden och målsägandebiträden som gode män. Annat utlämnande genom direktåtkomst I promemorian görs bedömningen att utlämnande genom direktåtkomst inte ska få ske till andra mottagare än de som avses ovan (domstolar respektive parter och deras ombud, biträde eller försvarare). anser att det bör övervägas om domstolarnas expedieringsskyldighet ska ersättas med en möjlighet för andra myndigheter att ha direktåtkomst. Ingen annan remissinstans har lämnat någon liknande synpunkt. En sådan reform rymmer många frågor som rör annat än personuppgiftshantering. Regeringen har inte några planer på en sådan reform. Ytterligare bestämmelser i förordning och myndighetsföreskrifter För att säkerställa ett så fullgott integritetsskydd som möjligt bör omfattningen av direktåtkomsten, såsom framgår ovan, avgränsas mer precist genom bestämmelser i förordning. Regeringen har också Prop. 2014/15:148 möjlighet att i förordning meddela särskilda bestämmelser om behörighet och säkerhet vid direktåtkomst. Dessa bestämmelser kan komma att behöva kompletteras med mer detaljerade bestämmelser i myndighetsföreskrifter. Sådana föreskrifter kan justeras efter hand som domstolarna omorganiseras, nya måltyper tillkommer, RIF-samarbetet går framåt och den tekniska infrastrukturen utvecklas. Regeringen föreslår därför en bestämmelse som upplyser om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskifter om begränsningar av direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet vid sådan åtkomst. 12.2Utlämnande på medium för automatiserad behandling Regeringens förslag: Personuppgifter får lämnas ut på medium för automatiserad behandling om det inte är olämpligt. I lagen upplyses det om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om begränsningar av möjligheterna att lämna ut personuppgifter på medium för automatiserad behandling. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens. I promemorian föreslås att personuppgifter får lämnas ut till myndigheter och parter, i egna mål och ärenden, utan något uttryckligt krav på lämplighetsprövning. Till andra mottagare får endast enstaka personuppgifter lämnas ut på medium för automatiserad behandling. Remissinstanserna: Nästintill samtliga domstolar, liksom och , är kritiska till att begränsa utlämnandemöjligheterna till enstaka personuppgifter. Många av dessa varnar för att det skulle det skulle ta mycket stora resurser i anspråk om domstolarna inte längre skulle kunna hantera utlämnande av större mängder personuppgifter elektroniskt. upplyser om att domstolen nästan inte har några papperskopior i brottmålen längre. Det framhålls av många remissinstanser att domstolarna kan tvingas skriva ut omfattande handlingar, som i övrigt hanteras elektroniskt, bara för att kunna lämna ut dem. pekar på de omfattande resurser som läggs på att digitalisera informationshanteringen i brottmålen i syfte att eliminera papperhanteringen och anser att förslaget går stick i stäv med dessa strävanden. Flera remissinstanser, däribland och Förvaltningsrätten i , anser att det är oklart vad som menas med ”enstaka personuppgifter”. ifrågasätter om det överhuvudtaget behövs någon begränsning avseende mängden uppgifter som kan lämnas ut med hänsyn till de bestämmelser angående säkerheten vid elektronisk överföring som ändå ska gälla enligt domstolsdatalagen och med hänsyn till att det enligt 21 kap. 7 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL) gäller sekretess för personuppgift om det kan antas att ett utlämnande skulle medföra att uppgifterna behandlas i strid med personuppgiftslagen (1998:204, PUL). 2014/15:148 menar att det ur ett miljöperspektiv framstår som slöseri med att skicka papper i stället för att expediera domar och andra handlingar i digital form. Om elektroniskt utlämnande efter s.k. massbeställningar helt skulle förhindras finns det enligt Attunda tingsrätt en risk för att medieföretagen i stället skulle begära ut kopior av avgörandena i pappersform. Med tanke på att antalet massbeställningar från medieföretagen ökar och de resurser det skulle kräva för att leverera deras beställningar i pappersform bör det enligt Förvaltningsrätten i även i fortsättningen ankomma på domstolarna själva att avgöra i vilken form utlämnande ska få ske. framhåller, liksom flera andra remissinstanser, att uppgifter som lämnas ut på papper ändå med allmänt tillgänglig teknik, såsom skanning, enkelt kan överföras till elektronisk format av mottagaren. Bland andra ifrågasätter om det är rimligt att domstolarna under sådana förhållanden ska lägga resurser på att skriva ut elektroniska handlingar för att lämna ut dem i pappersformat. Attunda tingsrätt varnar för att begränsningen till enstaka personuppgifter kan tolkas på så sätt att den inte förhindrar att ett totalt sett stort antal personuppgifter lämnas ut elektroniskt genom att mottagaren gör flera på varandra följande beställningar. Tingsrätten framhåller att ett sådant förfarande skulle skapa stort merarbete. menar att en begränsning till enstaka uppgifter blir ihålig när medieföretag med utgivningsbevis kan göra liknande sammanställningar som domstolarna och sedan sprida dem. I likhet med Förvaltningsrätten i anser tingsrätten att åtgärder mot integritetsriskerna som är förknippade med kommersiella massuttag bör utredas. föreslår att begränsningen till enstaka personuppgifter ska ersättas med en föreskrift om att domstolen vid utskick ska agera med försiktighet och med respekt för berördas integritet. Även anser att begränsningen till enstaka personuppgifter bör ersättas med en bestämmelse om att domstolarna i det enskilda fallet ska göra en lämplighetsprövning. Attunda tingsrätt föreslår i stället en begränsning till personuppgifter i enstaka mål eller ärenden. Datainspektionen, som avstyrker promemorians förslag, anser att regleringen i domstolsdatalagen bör vara så uttömmande som möjligt och undantag i förordning som utvidgar möjligheterna till utlämnande endast ska få föreskrivas i de fall som preciseras i lagen. För att säkerställa ett i alla avseenden fullgott integritetsskydd anser inspektionen vidare att behovet av mer detaljerade villkor för utlämnande bör övervägas och att det förslagsvis kan ske genom att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bemyndigas att meddela föreskrifter om begränsning av utlämnande på medium för automatiserad behandling och säkerhet vid sådant utlämnande. instämmer i promemorians bedömning att ”allmänhetens PC” inte är att hänföra till direktåtkomst, men anser inte att det utesluter att avgränsningen av de uppgifter som tillhandahålls tydliggörs på lämpligt sätt. Datainspektionen föreslår att bestämmelser om innehållet och sökbegränsningar för ”allmänhetens PC” övervägs i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Skälen för regeringens förslag För annat elektroniskt utlämnande än genom direktåtkomst brukar begreppet ”utlämnande på medium för automatiserad behandling” användas i personuppgiftssammanhang. Sådant utlämnande kan exempelvis innebära att elektronisk information överförs via e-post, genom utlämnande av uppgifter på ett flyttbart lagringsmedium – t.ex. flashminne (s.k. usb-minne) – eller genom direkt överföring från ett datorsystem till ett annat. Varken dataskyddsdirektivet eller personuppgiftslagen innehåller några särskilda bestämmelser som begränsar möjligheterna till utlämnande på medium för automatiserad behandling. Samma sak gäller enligt Vera-förordningarna som , vid sidan om personuppgiftslagen, reglerar domstolarnas personuppgiftsbehandling. Ska möjligheterna till utlämnande begränsas? Regeringen ansluter sig till bedömningen i promemorian att domstolarna även i fortsättningen ska kunna använda medium för automatiserad behandling för att skicka personuppgifter till en annan domstol eller myndighet. Sådan elektronisk kommunikation är en förutsättning för att domstolarna ska kunna använda elektroniska akter, för att RIF- samarbetet ska kunna fungera och för att verksamheten i övrigt ska kunna bedrivas effektivt och rättssäkert. Av i huvudsak samma skäl behöver domstolarna kunna skicka personuppgifter i ett mål eller ärende till parterna och deras ombud, biträden eller försvarare. Att domstolarna kan skicka uppgifter elektroniskt till dessa mottagare är också viktigt för att rätten till partsinsyn ska få ett reellt innehåll. Ett ytterligare skäl för att tillåta sådan kommunikation är att den behövs för att enskilda och offentliga parter ska kunna vara likställda i domstolsprocesserna (equality of arms) eftersom alltfler uppgifter hanteras elektroniskt i rättskedjan. Åklagare, , och andra offentliga parter har numera som regel tillgång till stora delar av processmaterialet i elektroniskt format. För att enskilda parter ska kunna vara likställda med en myndighet som är part bör domstolarna kunna skicka handlingar elektroniskt även till en enskild som är part. Ingen remissinstans har riktat någon invändning mot promemorians överväganden i dessa delar. Vad gäller andra mottagare än myndigheter och parter anser regeringen att utgångspunkten ska vara att utlämnande i elektroniskt format bör vara möjligt även till dessa. Utvecklingen går mot att domstolarnas akter mer eller mindre uteslutande kommer att bestå av elektroniskt lagrade handlingar. E-post är både hos domstolarna och i omvärlden numera ett av de vanligaste kommunikationssätten. I vilken utsträckning som domstolarna kan lämna ut personuppgifter i elektronisk form begränsas av sekretessbestämmelsen i 21 kap. 7 § OSL som förhindrar utlämnande i de fall det kan antas att utlämnandet skulle medföra att uppgifterna behandlas i strid med personuppgiftslagen. Det är enligt regeringen inte lämpligt att därutöver slå fast alltför detaljerade villkor för i vilka fall elektronisk kommunikation ska få användas vid utlämnande av personuppgifter. Däremot bör det övervägas om det bör införas en mer allmänt 2014/15:148 formulerad bestämmelse som tar sikte på de särskilda förhållanden som råder för utlämnande i domstolarna. I promemorian övervägs två sätt att åstadkomma en begränsande reglering i domstolsdatalagen som tar sikte på utlämnande på medium för automatiserad behandling till andra mottagare än myndigheter och parter. Ett sätt är enligt promemorian att begränsa det elektroniska utlämnandet till enstaka personuppgifter och ge regeringen möjlighet att meddela föreskrifter om undantag från begränsningen. Ett alternativt sätt, som också redovisas i promemorian, är att ta in en bestämmelse i domstolsdatalagen om att domstolarna i det enskilda fallet ska pröva om ett utlämnande är lämpligt med hänsyn till exempelvis person- uppgifternas art, struktur och antal. I promemorian gjordes bedömningen att det var lämpligast att välja det första alternativet i avvaktan på (Ju 2011:11) översyn av gällande registerförfattningar, eftersom det alternativet överensstämde med vad som gäller enligt polisdatalagen (2010:361) och kustbevakningsdatalagen (2012:145). slutbetänkandet Myndighetsdatalag (SOU 2015:39). utredningen bedömningen att det inte behöver införas någon bestämmelse som generellt begränsar myndigheters möjlighet att lämna ut personuppgifter till andra myndigheter i elektronisk form. gäller utlämnanden till enskilda föreslås en bestämmelse som föreskriver att om en personuppgift får lämnas ut, kan det ske i elektronisk form om det inte är olämpligt med hänsyn till skyddet för personuppgiften. Betänkandet bereds inom . Regeringens förslag till domstolsdatalag innebär att domstolarna får skicka personuppgifter elektroniskt endast om säkerheten är tillräckligt god med hänsyn till bl.a. känsligheten hos de uppgifter som skickas (se Det får därför förutsättas att själva den elektroniska över- föringen i sig inte kommer att orsaka några beaktansvärda risker. övriga integritetsrisker som är förknippade med elektroniskt utlämnande har inte direkt med domstolarnas verksamhet att göra, utan hänför sig i allt väsentligt till de åtgärder som mottagaren kan tänkas vidta med de Om mottagaren har tillgång till uppgifterna elektroniskt kan det i viss mån bli lättare för honom eller henne att sprida är det numera, såsom bl.a. påpekar, mycket enkelt och billigt för en mottagare av uppgifter på papper att genom skanning överföra uppgifterna till elektroniskt format, varför skillnaderna i nu aktuellt avseende av om uppgifterna lämnas ut på papper eller i elektroniskt format i praktiken är små. Frågan om utlämnande på medium för automatiserad behandling har reglerats på olika sätt i registerförfattningar. En inte ovanlig lösning har varit just att ange att utlämnande får ske av enstaka personuppgifter, varvid brukar understrykas att termen enstaka ska anses ha en vidare innebörd än vad ordet från språklig utgångspunkt kan ge intryck av, se 2009/10:85, s. 333. Domstolarnas verksamhet skiljer sig dock från verksamheten vid t.ex. andra brottsbekämpande myndigheter. Domstolarna utmärker sig bl.a. genom att de flesta uppgifter som behandlas i deras verksamhet är offentliga både under handläggningen och när målet har avgjorts. Intresset av insyn och transparens väger särskilt tungt när det gäller den dömande makt som domstolarna har, medan sekretess i många fall är huvudregeln i de brottsbekämpande myndigheternas operativa verksamhet. Inte minst ur demokratisk synvinkel är det av grundläggande betydelse att domstolarnas verksamhet kan granskas av allmänheten och av media. Möjligheten att få tillgång till domstolshandlingar i elektroniskt format är väsentlig för hur transparent verksamheten blir i praktiken och hur effektiv granskningen kan vara. Promemorians förslag om att begränsa elektroniskt utlämnande till enstaka personuppgifter får omfattande och hård kritik av en majoritet av remissinstanserna. Det står klart att det skulle ta mycket stora resurser i anspråk hos domstolarna om de skulle förlora möjligheten att lämna ut bl.a. domar och andra offentliga dokument med e-post i de fall en begäran avser mer än enstaka personuppgifter. pekar flera remissinstanser på att promemorians förslag endast skulle ha en begränsad effekt i integritetsskyddshänseende. Det beror på att den som mottar uppgifter på papper ändå enkelt kan omvandla dem till digitalt format, t.ex. med hjälp av skanning. Detta gäller även om stora mängder pappersdokument begärs ut. Den som önskar få stora mängder personuppgifter direkt i elektroniskt format skulle också, som framgår ovan, kunna uppnå det genom att skicka in flera beställningar efter varandra till en domstol. De integritetsrisker som är förenade med att t.ex. en privat aktör, med stöd av offentlighetsprincipen, begär ut ett stort antal domar i brottmål och gör dem sökbara i en egen databas kan således inte begränsas genom den i promemorian föreslagna regleringen. Tvärtom kan konsekvenserna av en sådan reglering riskera att inskränkas till försämrade insyns- och granskningsmöjligheter av den dömande verksamheten och en ökad resursåtgång i domstolarna med att kopiera och expediera pappershandlingar som begärs utlämnade utan att några vinster görs i integritetshänseende. Mot denna bakgrund går regeringen inte vidare med promemorians förslag att inom domstolsdatalagens tillämpningsområde begränsa utlämnande på medium för automatiserad behandling till enstaka personuppgifter. En annan, och bättre ordning, är att i stället låta utlämnandefrågan avgöras av om det i det enskilda fallet är lämpligt eller inte att lämna ut de efterfrågade uppgifterna i elektroniskt format. Detta ligger i linje med promemorians alternativa överväganden. En sådan typ av begränsning bör i princip gälla oavsett till vem uppgifterna lämnas ut, även om lämplighetsprövningen naturligtvis ser olika ut beroende på om det exempelvis är en myndighet eller en enskild person som är mottagare. Bestämmelsen bör formuleras så att en domstol får lämna ut personuppgifter på medium för automatiserad behandling om det inte är olämpligt. Denna lösning förespråkas av och stämmer också överens med Lunds tingsrätts förslag att domstolen vid utlämnande ska agera med försiktighet och med respekt för berördas integritet. Några remissinstanser pekar på behovet av att utreda vilka åtgärder som kan vidtas för att stävja de integritetsrisker som är förknippade med att medieföretag med utgivningsbevis gör s.k. massuttag av personuppgifter från domstolarna och använder uppgifterna kommersiellt. Sedan promemorian remitterades har regeringen tillsatt en kommitté på 2014/15:148 det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området med uppdrag att bl.a. analysera om skyddet för den personliga integriteten i databaser med utgivningsbevis är tillräckligt (dir. 2014:97). Utredningen ska redovisa sina överväganden och förslag . Ytterligare begränsningar i förordning och myndighetsföreskrifter Datainspektionen framhåller behovet av att det slås fast mer detaljerade villkor för utlämnande på medium för automatiserad behandling och föreslår att detta görs i förordning eller genom myndighetsföreskrifter. Regeringen delar bedömningen att det kan vara lämpligt att regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter som begränsar möjligheterna att lämna ut uppgifter på medium för automatiserad behandling. Sådana föreskrifter kan bidra till att stärka integritetsskyddet och att främja en enhetlig tillämpning. Genom föreskrifterna kan också de närmare villkoren för ”allmänhetens PC” regleras, vilket och Datainspektionen efterfrågar. I lagen bör det således upplysas om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela ytterligare föreskrifter om begränsningar av möjligheterna att lämna ut personuppgifter på medium för automatiserad behandling. Regeringens förslag: Personuppgiftslagens bestämmelser om överföring av personuppgifter till tredjeland gäller i domstolarnas rättskipande och rättsvårdande verksamhet. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller har ingen invändning mot det.