prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — Enligt artikel 129.3 andra stycket ska medlemsstaterna tillåta att Prop. 2015/16:9 tillsynsmyndigheterna – t.o.m. 2015 – kräver att ett försäkringsföretag tillämpar gränsvärdena på det solvenskapitalkrav som fås genom tillämpning av standardformeln. Enligt artikel 129.4 ska minimikapitalkravet beräknas minst varje kvartal och rapporteras till tillsynsmyndigheterna. föreslås merparten av bestämmelserna i nämnda artiklar bli genomförda genom bestämmelser i kapitlet i FRL om solvenskapitalkrav och minimikapitalkrav. Bestämmelserna i 129.3 andra stycket bör genomföras i övergångsbestämmelserna. Kravet på regelbunden rappor- tering till tillsynsmyndigheten av minimikapitalkravet anses genomfört genom den allmänna upplysningsbestämmelsen i 17 kap. 5 § FRL till- sammans med en möjlighet för regeringen eller den myndighet som rege- ringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar ett försäkringsföretag ska lämna till samt när och hur de ska lämnas. Genom artikel 2.32 b i omnibus II-direktivet ändras artikel 129.3 andra stycket i Solvens II-direktivet på det sättet att övergångsperioden förlängs från till . Övergångsbestäm- melserna bör utformas med beaktande av detta. Genom artikel 2.32 c i omnibus II-direktivet ändras artikel 129.4 i Solvens II-direktivet på det sättet att det klargörs att bestämmelserna om tillsynsmyndighetens möjlighet att kräva att procentsatserna ska relateras till det solvenskapitalkrav som fås genom tillämpning av standardformel inte i sig innebär något krav på att solvenskapitalkravet ska beräknas varje kvartal. Bakgrunden till förtydligandet torde vara att minimikapital- kravet enligt artikel 129.4 ska beräknas minst varje kvartal, medan solvenskapitalkravet enligt artikel 102.1 ska beräknas minst . Denna ändring bör hanteras inom ramen för nämnt bemyndigande. Bestämmelsen i artikel 2.32 d i omnibus II-direktivet ändrar artikel 129.5 i Solvens II-direktivet på bl.a. det sättet att den tidpunkt då kommissionen senast ska lämna en viss rapport till parlamentet ändras från till . De nya bestämmelserna i artikel 129.5 kräver ingen lagstiftningsåtgärd, eftersom bestämmelserna är riktade till kommissionen. 24.2.10Försäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar Regeringens förslag: För försäkringsföretag som vid lagens ikraft- trädande bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar gäller för den delen av verksamheten, t.o.m. , tillämpliga nuvarande bestämmelser om rörelse, tillsyn och ingripande samt föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. För verksamheten som avser tjänstepensionsförsäkring gäller i övrigt nya tillämpliga bestämmelser gällande i huvudsak företagsstyrning, associationsrätt och grupptillsyn. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om tillämpningen av de nya tillämpliga bestäm- melserna om företagsstyrning och grupptillsyn på ett försäkringsföretags tjänstepensionsverksamhet. För försäkringsföretag som förutom tjänstepensionsverksamhet även bedriver övrig livförsäkringsverksamhet gäller nuvarande tillämpliga äldre bestämmelser även sistnämnd del, om denna är av endast ringa omfattning. Ett försäkringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet får, efter anmälan till , i stället tillämpa Solvens II- regelverket på hela verksamheten fr.o.m. . Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som avses med ringa omfattning. Utredningens förslag överensstämmer inte med regeringens förslag. Utredningen föreslår att ett försäkringsföretag som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar ska tillämpa äldre rätt till och att i ett enskilt fall får besluta att ett försäkringsföretag som bedriver sådan verksamhet i stället tillämpar Solvens på hela verksamheten fr.o.m. . Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer inte med utredningens förslag. I utkastet till lagrådsremiss föreslås att äldre bestämmelser ska gälla för försäkringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Svensk Försäkring och Finansinspekt- ionen påtalar vikten av att det tydliggörs hur verksamheten i ett försäk- ringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet – och för vilket delvis olika regelverk ska gälla för försäkringsverksamhet respektive tjänstepensionsverksamhet – ska fungera. Skälen för regeringens förslag Enligt artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet får medlemsstaterna välja att tillämpa vissa av bestämmelserna i tjänstepensionsdirektivet på tjänste- pensionsverksamheten hos försäkringsföretag som omfattas av det konso- liderade livförsäkringsdirektivet. De bestämmelser i tjänstepensions- direktivet som får tillämpas på tjänstepensionsverksamheten hos försäk- ringsföretag är bestämmelserna om villkoren för att bedriva verksamhet (artikel 9), årsbokslut och förvaltningsberättelser (artikel 10), information som ska lämnas till medlemmar och förmånstagare (artikel 11), riktlinjer för placeringsverksamheten (artikel 12), uppgifter som ska lämnas till de behöriga myndigheterna (artikel 13), de behöriga myndigheternas befogenheter att ingripa samt deras förpliktelser (artikel 14), tekniska avsättningar (artikel 15), skuldtäckning av tekniska avsättningar (artikel 16), investeringsregler (artikel 18) och om förvaltning och förvaring (artikel 19). I sådana fall, och endast när det gäller tjänste- pensionsverksamheten, ska försäkringsföretaget inte omfattas av vissa motsvarande bestämmelser i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet. De bestämmelser i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet som inte ska tillämpas när det gäller tjänstepensionsverksamheten är bestämmel- serna om tekniska avsättningar och om tillgångar som ska motsvara dessa (artiklarna 20–26), om tillgångar som inte används för att täcka tekniska avsättningar (artikel 31) och om information till försäkrings- tagare (artikel 36). har valt att utnyttja möjligheten enligt artikel 4 i tjänste- pensionsdirektivet. De nu aktuella direktivbestämmelserna har genom- förts i svensk rätt genom att det i FRL har införts vissa särskilda bestäm- melser för verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkring. Särskilda bestämmelser finns bl.a. när det gäller regleringen kring sekundär- etablering och (annan) gränsöverskridande verksamhet, information till försäkringstagare och andra ersättningsberättigade, upplåning, ställande av säkerhet för tredje man, separation av tjänstepensionsförsäkring, beräkning av de försäkringstekniska avsättningarna, bestämmande av , placering av tillgångar och placeringsriktlinjer. Det svenska genomförandet av tjänstepensionsdirektivet kan sägas innebära att hela den nuvarande FRL utgör den samlade regleringen för försäkringsföretag som helt eller delvis bedriver tjänstepensionsverk- samhet. Med livförsäkring avses en sådan försäkring som anges i 2 kap. 12 § (1 kap. 5 § FRL). Tillstånd för direkt livförsäkringsrörelse ska avse en eller flera försäkringsklasser enligt 2 kap. 12 § FRL. Klasserna är livförsäkring som inte är fondförsäkring (klass I.a), försäkring som meddelas som tillägg till försäkring enligt klass I.a (klass I.b), försäkring som utfaller vid giftermål (klass II.a), försäkring som utfaller vid födelse (klass II.b), fondförsäkring (klass III) och s.k. lång sjukförsäkring och olycksfallsförsäkring (klass IV). Med tjänstepensionsförsäkring avses enligt 1 kap. 8 § FRL en livförsäkring som har samband med yrkesutövning och där utbetalning av försäkringsbelopp (engångsbelopp eller periodiska utbetalningar) är beroende av att en eller flera personer uppnår eller förväntas uppnå en viss ålder samt försäkring som meddelas som tillägg till sådana livförsäkringar. Detta innebär att ett försäkringsföretag som har tillstånd att bedriva direkt livförsäkringsverksamhet enligt exempelvis klasserna I.a och III har möjlighet att bedriva enbart tjänstepensionsförsäkring eller sådan försäkring tillsammans med övrig livförsäkring. I skäl 30 i omnibus II-direktivet anges att det är nödvändigt att fastställa en övergångsordning för tjänstepensionsverksamhet som drivs av försäkringsföretag med stöd av artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet som kommissionen utför sin översyn av det direktivet, och att övergångsperioden bör löpa ut så snart som ändringarna av tjänstepen- sionsdirektivet träder i kraft. Genom artikel 2.80 i omnibus II-direktivet (artikel 308 b.15 i Solvens II-direktivet) införs det en särskild övergångsreglering för de medlemsländer som vid lagens ikraftträdande tillämpar artikel 4 i tjänste- pensionsdirektivet. Enligt övergångsregleringen får dessa medlemsländer – som längst till – fortsätta att tillämpa den nationella normgivning som gäller och som har antagits för att uppfylla ett antal uppräknade artiklar i det konsoliderade livförsäkrings- I uppräkningen återfinns samtliga artiklar i det konsoliderade livförsäkringsdirektivet, förutom artiklarna 20–26 (bestämmelserna om tekniska avsättningar och om tillgångar som ska motsvara dessa), artikel 31 (tillgångar som inte används för att täcka tekniska avsätt- ningar), artikel 36 (information till försäkringstagare) och artiklarna 68–74 (vissa av de s.k. slutbestämmelserna). Enligt artikel 308 b.15 andra stycket i Solvens II-direktivet får kom- missionen anta delegerade akter som justerar övergångsperioden, om ändringar av de artiklar som reglerar kapitalkraven i tjänstepensions- direktivet30 har blivit antagna innan – en regel som inte kräver lagstiftningsåtgärder, eftersom den är riktad till kommissionen. Enligt artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet, får som nämnts vissa bestämmelser från det direktivet tillämpas på tjänstepensionsverksamhet hos försäkringsföretag, förutsatt att alla tillgångar och skulder som hänför sig till denna verksamhet hålls fullständigt åtskilda från, förvaltas och hanteras skilt från försäkringsföretagets övriga verksamheter, utan någon möjlighet till överföring. Fullständigt åtskild verksamhet (separata fonder) regleras i artiklarna 80, 81, 216 och 217 i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35 samt i riktlinjer från Eiopa. I huvudsak innebär bestämmelserna att ett försäkringsföretag ska beräkna ett teoretiskt kapitalkrav för den separata fonden, som om det vore ett eget företag. Detta teoretiska kapitalkrav summeras med kapitalkraven för den övriga verksamheten, för att ge företagets samlade kapitalkrav samt avdrag från kapitalbasens överskott. Den separerade fonden får inte ge upphov till diversifieringseffekter eller solvensöverskott i förhållande till den övriga verksamheten. I finns det 38 aktivt verkande livförsäkringsföretag. Av dessa bedriver 30 tjänstepensionsverksamhet i någon form (vissa enbart tjänstepensionsverksamhet).31 Tjänstepensionsverksamheten uppgår till av dessa livförsäkringsföretags totala verksamhet. Av dessa 30 livförsäkringsföretag omfattas 21 av nu gällande försäkringsgruppsreglering, 3 av gruppregleringen för understödsföreningar och 11 av konglomeratregleringen. En övergångsreglering bör införas Det pågår beredning i av ett förslag till en ny reglering för tjänstepensionsföretag (se slutbetänkandet från Tjänstepensionsföre- tagsutredningen, SOU 2014:57). Utredningen föreslår bl.a. att försäk- ringsföretag som enbart tillhandahåller tjänstepensionsförmåner ges en tidsbegränsad möjlighet att omvandlas till ett tjänstepensionsföretag enligt den nya regleringen. Om dessa förslag blir verklighet bör nu 30Se artikel 303 i Solvens II-direktivet som ändrar i tjänstepensionsdirektivet för att bevara äldre kapitalkravsregler. 31I detta fall betraktas tjänstegrupplivförsäkringar som övrig livförsäkring. aktuella försäkringsföretag inte behöva byta grundläggande reglering mer än en gång. Trots att det och framöver kommer att finnas en stor osäkerhet i denna fråga, bör detta beaktas vid bedömningen av om det finns skäl att utnyttja övergångsregleringen för medlems- statsoptionen. Till detta kan läggas att det även kan finnas anledning att ge försäkringsföretag som bedriver tjänstepensionsverksamhet i olika stor utsträckning, men som avser att sedermera tillämpa Solvens II- regelverket på hela verksamheten, en övergångstid för denna förändring. Enligt regeringens mening finns således övervägande skäl för att utnyttja övergångsregleringen för medlemsstatsoptionen. Övergångsregleringen innebär att har en möjlighet att föreskriva att försäkringsföretag, som bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäkringar – om maximalt – får fortsätta att tillämpa den samlade svenska normgivning om rörelse, till- syn och ingripande som gäller för dessa företag vid lagens ikraftträdande. Till följd av att artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet endast tillåter särre- glering för tjänstepensionsverksamhet kan övergångsregleringen emeller- tid inte anses innebära någon möjlighet för att tillämpa nuva- rande bestämmelser också på sådan verksamhet i försäkringsföretaget som inte avser tjänstepensionsförsäkring (se dock nedan). Mot denna bakgrund bör, för ett försäkringsföretag som vid lagens ikraftträdande bedriver verksamhet som avser tjänstepensionsförsäk- ringar för den delen av verksamheten, t.o.m. , gälla nuvarande tillämpliga bestämmelser av nämnd omfattning samt föreskrifter som har meddelats med stöd av dessa bestämmelser. För verksamheten som avser tjänstepensionsförsäkring bör i övrigt – i vart fall – nya tillämpliga bestämmelser som i huvudsak rör företagsstyrning och associationsrätt gälla. För ett försäkringsföretag som så gott som uteslutande bedriver tjänste- pensionsverksamhet – och endast i liten omfattning försäkringsrörelse som avser övrig livförsäkringsverksamhet – bör, av i huvudsak praktiska skäl, nuvarande regler gälla även för den ringa försäkringsverksamheten. För klarhetens skull är det lämpligt att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vad som ska avses med övrig försäkringsverksamhet av ringa omfattning – något som även har efterfrågats av Lagrådet. Allmänt om problemen med övergångsregleringen Det kan allmänt konstateras att den föreslagna övergångsregleringen innebär att vissa företag kommer att tillämpa i huvudsak nuvarande reglering på vissa delar av verksamheten och den nya regleringen på övriga delar av verksamheten. Denna typ av övergångsreglering är visserligen inte ovanlig – jämför t.ex. övergångs- regleringen såvitt avser skälighetsprincipen – men mot bakgrund av de stora principiella skillnader som finns mellan framför allt den äldre solvensregleringen och den solvensreglering i kombination med EU- förordningar på lägre nivå som införs till följd av Solvens II-direktivet, kan det uppstå besvärliga tillämpningsproblem . Detta gäller särskilt de tillämpningsproblem som kan komma att uppstå när Solvens II-direktivets bestämmelser om en särskild solvensbalans- räkning och ett riskbaserat solvenskapitalkrav ska tillämpas på en viss del av verksamheten, som kapitalkravet för andra delar av verksamheten ska beräknas på ett helt annat sätt. I det sammanhanget kan noteras att enligt nu gällande 4 kap. 8 § FRL ska ett försäkringsföretags förvaltning av tillgångar som motsvarar dess åtaganden för tjänstepensionsförsäkring hållas åtskild från förvaltningen av företagets övriga tillgångar. De försäkringstekniska avsättningarna för tjänstepensionsförsäkringar ska hållas åtskilda från försäkringsföretagets övriga avsättningar. Redan enligt nu gällande regler ska det alltså i ett blandat försäkringsbolag vara åtskillnad mellan försäkringstekniska avsättningar och tillgångar svarande mot dessa som avser tjänstepens- ionsförsäkringar respektive övriga försäkringar. Enligt 11 kap. 17 § FRL ska årsvinsten i ett livförsäkringsaktiebolag och belopp som förs över från bundet eget kapital till fritt eget kapital i bolaget användas för återbäring, i den utsträckning inte vinsten eller det överförda beloppet får tas i anspråk för vinstutdelning eller för att täcka förluster enligt bestämmelser i bolagsordningen eller annat följer av FRL eller lagen om årsredovisning för försäkringsföretag. Enligt 11 kap. 18 § FRL ska ett livförsäkringsaktiebolag gottskriva återbäring till försäk- ringstagarna och andra ersättningsberättigade med en fördelning som utgår från försäkringens bidrag till överskottet, om inte annat följer av bestämmelser i försäkringsavtalet eller i bolagsordningen (kontributions- principen). Motsvarande reglering för ömsesidiga försäkringsbolag finns i 12 kap. 68 och 69 §§, och för försäkringsföreningar i 13 kap. 21 och 23 §§. Redan enligt nu gällande regler måste försäkringsföretagen alltså kunna fördela återbäring med utgångspunkt i försäkringens bidrag till överskottet, vilket i sin tur förutsätter en särredovisning av i vart fall olika försäkringstagarkollektiv. Närmare om problemen med kapitalkrav enligt nya och äldre regler Kapitalbasens sammansättning enligt det nuvarande solvensregelverket består något förenklat av poster i eget kapital, obeskattade reserver, vissa övervärden och efterställda skulder efter vissa avdrag, se 7 kap. 2–5 §§ nuvarande FRL och rapporteringsföreskrifter. Kapitalbasen beräknas i kronor. Solvensmarginalen beräknas framför allt för livförsäkringsföretag utifrån försäkringstekniska avsättningar. Solvensmarginalen beräknas i kronor. Garantibeloppet ska, enligt nuvarande regelverk, uppgå till eller det högre belopp, grundat på förändringar i Europeiska konsumentprisindexet, som Europeiska kommissionen tillkännager, se 18 § 7 kap. försäkringsrörelselagen.32 Kapitalbasen ska täcka solvensmarginalen respektive garantibeloppet. Kapitalbasens i Solvens ska bestå av primärkapital och tilläggskapital, se förslaget till 7 kap. FRL. Kapitalbasen beräknas i kronor. Primärkapital beräknas något förenklat som skillnaden mellan tillgångar och skulder (inklusive försäkringstekniska avsättningar) i solvensbalansräkningen. I primärkapital ingår också efterställda skulder 32 Garantibeloppet var fastställt till . (förlagslån). Tilläggskapital33 är poster som kan krävas in av företaget för Prop. 2015/16:9 att täcka förluster och som inte ingår i primärkapitalet. De ingår inte i solvensbalansräkningen och avser t.ex. garantier, ej inbetalt eller infordrat aktiekapital, kreditutrymme hos bank och fordringar grundade på uttaxeringsrätt. Nämnas bör även i sammanhanget att det finns regler om hur stor del av primärkapitalet respektive tilläggskapitalet som får ingå i kapitalbasen som ska täcka kapitalkraven. Solvenskapitalkravet beräknas något förenklat utifrån summan av företagets risker (försäkringsrisker, marknadsrisker, motpartsrisker och operativa risker), se förslaget till 8 kap. FRL. De beräkningsmetoder som ska användas är standardformeln eller intern modell (intern modell kräver tillstånd från ). Företaget har möjlighet att justera vissa parametrar i standardformeln eller använda en partiell intern modell, men det kräver tillstånd från . Solvenskapitalkravet beräknas i kronor. Minimikapitalkravet utgör den minsta storleken på kapitalbasen som krävs för att försäkringsföretaget med 85 procents sannolikhet ska ha tillgångar som täcker värdet av åtagandena. Beräkningarna sker med utgångspunkt i bland annat försäkringstekniska avsättningar, premieinkomst och administrativa kostnader. Minimikapitalkravet ska vidare uppgå till ett belopp som inte får understiga eller överstiga av solvenskapitalkravet. Minimikapitalkravet får aldrig vara lägre än garantibeloppet. Garantibeloppet ska uppgå till , se förslaget i 8 kap. FRL. Kapitalbaserna ska minst uppgå till minst solvenskapitalkravet och får inte understiga minimikapitalet. Företag som har både tjänstepensionsförsäkring och övrig livförsäkring kommer att omfattas av kapitalkrav enligt både nuvarande regler och Solvens – kapitalkrav som beräknas på olika sätt. Om varje kapitalkrav presenteras och rapporteras separat innebär att det saknas möjlighet att få en samlad bild av företagets kapitalkrav och solvenssituation. Information om företagets kapitalkrav är viktig i företagets styrning av verksamheten och vid olika typer av tillståndsansökningar. Även ur ett konsumentperspektiv är denna information väsentlig. Försäkringstagare och andra ersättningsberättigade bör få en rättvisande bild av verksamheten, så att de kan kontrollera att de får del av sin rätt till avkastning och återbäring och därmed kan göra välgrundade val av pensionslösning. Dessutom är informationen viktig för tillståndsgivning och ingripandeåtgärder. Om det inte finns ett samlat kapitalkrav för företaget kommer det att medföra stora problem i samband med företagens möjligheter att få tillstånd avseende tilläggkapital, företagsspecifika parametrar i standardformeln samt interna modeller. 33 Kräver tillstånd av . 2015/16:9 Utgångspunkter och huvudprinciper för övergångsregleringen Som Svensk Försäkring och påtalar är det viktigt att det tydliggörs hur verksamheten i ett försäkringsföretag som bedriver både tjänstepensionsverksamhet och övrig livförsäkringsverksamhet – och för vilket delvis olika regelverk ska gälla för försäkringsverksamhet respektive tjänstepensionsverksamhet – ska fungera. Nedan ges vissa utgångspunkter och huvudprinciper för detta. Det kan konstateras att det av övergångsregeln inte närmare framgår hur det äldre regelverket ska samordnas med Solvens när ett försäkringsföretag bedriver både tjänstepensionsverksamhet och övrig livförsäkringsverksamhet. Vad som övergripande kan konstateras är att både artikel 4 i tjänstepensionsdirektivet och Solvens förutsätter att tjänstepensionsverksamheten ska utgöra en separat del av försäkringsföretaget (jfr vad som ovan sägs om hanteringen av separata fonder i kommissionens delegerade förordning [EU] 2015/359). Denna utgångspunkt gör det praktiskt och formellt möjligt att beräkna ett teoretiskt kapitalkrav för tjänstepensionsverksamheten enligt äldre solvensregler även inom ett försäkringsföretag som i övrigt tillämpar Solvens II-regler. Detta teoretiska kapitalkrav bör sedan utgöra en del av det samlade kapitalkrav som ska rapporteras enligt det nya regelverket. Mer i detalj kan sägas att det är rimligt att uppdelningen mellan tjänstepensionsverksamhet och övrig livverksamhet ska ta sin utgångs- punkt i företagets balansräkning enligt dess legala redovisning, dvs. bolagets externa redovisning som upprättas enligt BFL, ÅRFL och föreskrifter; detta för att kunna beräkna solvenskravet enligt äldre regler. Detaljnivån för uppdelningen av balansräkningen bör vara samma som årsredovisningens uppställnings- form. Uppdelningen bör ske enligt grenindelning i årsredovisningsföreskriften för försäkringsföretag. Företaget bör dokumentera och motivera denna uppdelning samt göra en avstämning mellan de sammanlagda verksamheternas balansräkningar och företagets legala balansräkning. En sådan avstämning bör ske som uppdelningen av verksamheten sker för solvensberäkningar. För att kunna hantera olika kapitalkrav i samma företag krävs det att företaget ska rapportera både tjänstepensionsverksamhet och övrig livförsäkring inom ramen för Solvens II-regleringens rapporteringskrav. På så sätt erhålls en samlad bild av hela företagets solvenssituation och kapitalkrav. Det innebär att företagsstyrningen bli ändamålsenlig, försäkringstagarnas rätt kan säkerställas och tillstånd avseende tilläggskapital samt företagsspecifika parametrar i standardformeln kan medges. Kraven på rapportering enligt Solvens II-regleringen kan hantera att tjänstepensionsverksamheten beräknas enligt ett annat kapitalkrav. Detta genom att tillgångar och skulder för hela företaget omvärderas och rapporteras enligt det regelverket (solvensbalansräkningen). Detta innebär att hela företagets legala balansräkning värderas om enligt Solvens . Tjänstepensionsverksamheten betraktas som en separat fond och värderas enligt nuvarande solvensregler. Underlag för denna verksamhet tas fram enligt en s.k mjuk separation som beskrivs