prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Bestämmelsen har inte någon direkt motsvarighet i rambeslutet, men återspeglar att vägransgrunderna i artikel 15.1 i rambeslutet är utformade som fakultativa bestämmelser. Undantagsregeln ska ses utifrån att rambeslutets syfte i huvudsak är inriktat på att skapa en möjlighet för den enskilde att vara föremål för en icke frihetsberövande övervaknings- åtgärd i sin hemstat, i stället för att vara frihetsberövad i en stat som han eller hon inte har någon anknytning till. Paragrafen gäller i relation till samtliga vägransgrunder och kan tillämpas när bland annat humanitära skäl talar för att uppföljning bör ske i , även om en vägransgrund formellt är tillämplig. Särskilt ska lyftas fram misstänkta personer . Beträffande de fall då gärningen inte är straffbar i kan det bli aktuellt att tillämpa undantagsregeln när skillnaderna främst beror på straffbestämmelsernas tekniska konstruktion, t.ex. kriminaliseringen av osjälvständiga brottsformer. Om det i stället är fråga om ett brott som är helt främmande för den svenska rättsordningen, t.ex. underlåtelse att betala underhållsbidrag, är utrymmet betydligt mindre. Att det krävs särskilda skäl för att tillämpa undantagsbestämmelsen indikerar att ett erkännande trots förekomsten av en vägransgrund måste ske med försiktighet. Det bör exempelvis inte komma i fråga att tillämpa bestämmelsen om det vid åklagarens samråd med myndigheten i den andra staten framkommer att den misstänkte varken är eller faktiskt riskerar att bli frihetsberövad (eller föremål för andra tvångsåtgärder) i den staten. Om ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder erkänns i med tillämpning av denna bestämmelse, kan det föreligga hinder mot att i ett senare skede bevilja överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder (se 2 kap. 3–5 §§ lagen [2003:1156] om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder). Den behöriga myndigheten i den andra staten ska upplysas om ett sådant hinder innan en eventuell uppföljningsförklaring meddelas (artikel 15.3 i rambeslutet). Om den myndigheten ändå väljer att inte återkalla beslutet om övervakningsåtgärder, kan beslutet erkännas. 6 § Ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder ska sändas skriftligen till behörig åklagare. Beslutet ska åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med bilaga 1 till rådets rambeslut /829/RIF. 2014/15:116 Beslutet och intyget ska sändas över genom post, bud eller telefax eller, efter överenskommelse i det enskilda fallet, på annat sätt. Intyget ska vara skrivet på svenska, danska, norska eller engelska eller åtföljas av en översättning till något av dessa språk. Paragrafen innehåller bestämmelser om översändandet av ett beslut om övervakningsåtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. I första stycket föreskrivs att ett beslut om övervakningsåtgärder ska översändas skriftligen direkt till behörig åklagare och åtföljas av ett intyg som är upprättat i enlighet med bilaga 1 till rambeslutet. Bestämmelser om vilken åklagare som är behörig meddelas i förordning. I andra stycket framgår vilka kommunikationssätt som kan godtas. Avgörande i fråga om godtagbara kommunikationssätt är att åklagaren ska kunna försäkra sig om att översända dokument är äkta (artikel 10.2 i rambeslutet). Även elektroniskt översändande kan således godtas, dock endast efter överenskommelse i det enskilda fallet. I tredje stycket, som motsvaras av artikel 24 i rambeslutet, anges vilka språk intyget ska vara skrivet på eller översatt till. Samma språkkrav gäller inte för beslutet om övervakningsåtgärder. Det hindrar inte att åklagaren vid behov låter översätta beslutet. 7 § Om intyget saknas eller till form eller innehåll är så bristfälligt att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och uppföljning, ska åklagaren ge den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten möjlighet att inom komma in med komplettering. Detsamma gäller om beslutet om övervakningsåtgärder saknas. Om de brister som anges i första stycket kvarstår som angetts, får beslut fattas om att inte erkänna och följa upp beslutet om övervakningsåtgärder. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur åklagaren ska agera när det finns brister i intyget och när intyget eller beslutet om övervaknings- åtgärder saknas. Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Av paragrafens första stycke framgår att åklagaren ska ge myndigheten i den andra staten möjlighet att komma in med komplettering, om intyget saknas eller om det har sådana brister att det inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och uppföljning. Komplettering kan t.ex. behövas om det råder oklarhet om vem beslutet riktar sig mot, om intyget saknar uppgift om att den misstänkte samtycker till att återvända till eller om intyget uppenbarligen inte motsvarar beslutet eller inte är undertecknat. Vidare bör komplettering begäras om intyget inte är översatt till något av de språk som anges i 6 §. Om själva beslutet saknas helt eller om det saknas sidor i det, bör myndigheten i den andra medlemsstaten ges tillfälle att komplettera med det som fattas. Vid en begäran om komplettering ska åklagaren ange inom vilken tid kompletteringen ska ha kommit in. Hänsyn bör tas bland annat till postgång samt den tid det kan ta för den behöriga myndigheten i den andra staten att få begärda kompletteringar översatta. Om eventuella oklarheter i intyget kan redas ut genom samråd mellan åklagaren och den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten, kan ett kompletteringsföreläggande, och den tidsför- dröjning som det kan innebära, undvikas. I andra stycket ges en möjlighet att vägra erkännande och uppföljning Prop. 2014/15:116 av den andra statens beslut. Vägransgrunden motsvaras i huvudsak av artikel 15.1 a i rambeslutet. Om bristerna enligt första stycket kvarstår, trots en begäran om komplettering, får åklagaren besluta att inte erkänna och följa upp ett utländskt beslut i . Ett avslagsbeslut bör meddelas först när bristerna är av sådant slag att intyget inte utan väsentlig olägenhet kan ligga till grund för den prövning som ska göras. Exempel på sådana brister är att uppgifterna om den misstänkte är så ofullständiga att det inte går att bedöma dennes anknytning till , eller om det inte klart framgår vad det är för övervakningsåtgärder som myndigheten i den andra staten beslutat om. Saknas uppgift om den misstänktes samtycke, får bristen också anses väsentlig. Mindre brister som återstår efter en begäran om komplettering bör däremot inte föranleda avslag. Beslut i fråga om erkännande och uppföljning 8 § Åklagare prövar om ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder ska erkännas och följas upp i . I paragrafen föreskrivs att åklagare prövar frågor om erkännande och uppföljning av ett beslut om övervakningsåtgärder i . Övervägandena finns i avsnitt 6.4 och 8.5.1. Åklagaren ska pröva om förutsättningarna enligt 2 och 3 §§ är uppfyllda. Det ingår också i åklagarens prövning att kontrollera om någon vägransgrund enligt 4 § föreligger och om det finns skäl att tillämpa undantagsregeln i 5 §. Det kan också bli aktuellt att ta ställning till om bristerna i intyget är så pass väsentliga att erkännande ska vägras med stöd av 7 §. Åklagaren kan vid prövningen behöva samråda med den andra statens behöriga myndighet. Vidare kan åklagaren behöva samråda och utbyta information med andra svenska myndigheter samt inhämta upplysningar från exempelvis belastningsregistret. 9 § Om det utländska beslutet om övervakningsåtgärder kan erkännas och följas upp i , ska beslut meddelas om att uppföljning ska ske (uppföljnings- förklaring). Uppföljningsförklaringen ska innehålla uppgift om 1.vilka övervakningsåtgärder enligt 3 § som ska följas upp och, i förekommande fall, om anpassning har skett med stöd av 12 §, och 2.den tid som uppföljningen ska pågå. Paragrafen innehåller bestämmelser om uppföljningsförklaringen och vad den ska innehålla. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.1. Av första stycket framgår att beslutet att erkänna och följa upp ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder ska meddelas genom en Uppföljningsförklaringen ersätter inte det utländska beslutet, utan anger endast att det ska följas upp i och hur uppföljningen ska ske. Om åklagaren finner att det finns hinder mot erkännande, meddelas i stället ett avslagsbeslut. uppföljningsförklaring som ett avslagsbeslut kan överklagas, se 14 §. Eftersom det är åklagaren som enligt 8 § är behörig att pröva frågan om erkännande och uppföljning meddelas en uppföljningsförklaring 2014/15:116 normalfallet av en åklagare. En sådan förklaring kan dock även meddelas av rätten i de fall rätten, efter ett överklagande, finner skäl att ändra ett avslagsbeslut som meddelats av åklagaren. I andra stycket anges vilken information en uppföljningsförklaring ska innehålla utöver vad som gäller enligt 11 § första stycket. Enligt första punkten ska det framgå vilka övervakningsåtgärder som ska följas upp. Om övervakningsåtgärderna anpassats enligt 12 §, ska också detta framgå. Av uppföljningsförklaringen ska den mot vilken förklaringen gäller kunna utläsa vilka övervakningsåtgärder han eller hon kommer att vara föremål för i . Eftersom det utländska beslutet sannolikt inte kommer att innehålla uppgift om vilken svensk myndighet som ska ta emot eventuella anmälningar enligt punkterna 1 och 5 i 3 §, ska uppföljningsförklaringen innehålla en anvisning om hos vilken myndighet anmälan ska ske. Lämplig myndighet torde i de allra flesta fall vara . I andra punkten föreskrivs att förklaringen även ska innehålla uppgift om den tid som uppföljningen ska pågå. Den behöriga myndigheten i den utfärdande staten är skyldig att i det intyg som ska bifogas det utländska beslutet enligt 6 § ange tillämplig tidsperiod för beslutet om övervakningsåtgärder. Angående förlängning av tiden för uppföljning, se 16 §. 10 § Åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska meddelas senast efter det att åklagaren enligt 6 § tagit emot det utländska beslutet. Om åklagaren har begärt in komplettering enligt 7 §, ska fristen börja löpa efter det att kompletteringen kommit in till åklagaren. Åklagaren får, om det finns särskilda skäl, meddela sitt beslut än vad som anges i första stycket. I paragrafen, som grundar sig på artikel 12 i rambeslutet, anges tidsfrist för åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.2. Åklagaren ska enligt huvudregeln i första stycket meddela slutligt beslut i fråga om erkännande och uppföljning senast efter det att myndigheten tagit emot beslutet och intyget eller, i förekommande fall, begärda kompletteringar. Enligt andra stycket får åklagaren, om det finns särskilda skäl, frångå den angivna tidsfristen. Exempel på sådana situationer kan vara att åklagaren bedömer att det finns omständigheter som talar för att en vägransgrund kan vara aktuell och behöver utreda detta vidare, eller att samrådet med den andra staten drar ut . Enligt artikel 12.3 i rambeslutet ska den utfärdande myndigheten i dessa fall underrättas om att tidsfristen inte kan hållas, skälen till förseningen och när ett beslut kan förväntas. 11 § Åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska innehålla de skäl som har bestämt utgången och en upplysning om hur den misstänkte kan överklaga beslutet. Beslutet ska delges den misstänkte. Åklagaren ska vid behov översätta beslutet och andra handlingar i ärendet till ett språk som den misstänkte förstår. Paragrafen innehåller vissa förfarandebestämmelser för åklagarens Prop. 2014/15:116 handläggning. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.2. Av första stycket framgår att åklagaren har en skyldighet att ange skälen för sitt beslut. Om en övervakningsåtgärd har anpassats, ingår i motiveringsskyldigheten att beskriva skälen till anpassningen. Vidare föreskrivs att beslutet ska innehålla information om hur den misstänkte kan överklaga beslutet. Slutligen föreskrivs att beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska delges den misstänkte. Vid delgivning gäller delgivningslagen (2010:1932) på sedvanligt sätt. Som följer av 14 § tredje stycket i förevarande kapitel börjar överklagandetiden löpa från delgivningstidpunkten. I andra stycket föreskrivs att åklagaren ska översätta beslutet i fråga om erkännande och uppföljning samt andra handlingar i ärendet om det finns behov av det, dvs. när den misstänkte inte behärskar svenska. Bestämmelsen innebär inte en skyldighet för åklagaren att i en sådan situation översätta beslutet om övervakningsåtgärder, det intyg som fogats till beslutet eller andra dokument som upprättats av myndigheterna i den andra medlemsstaten. Enligt direktiv /64/EU om rätt till tolkning och översättning vid straffrättsliga förfaranden är en medlemsstat skyldig att översätta alla handlingar som är väsentliga för att garantera att en misstänkt eller tilltalad kan utöva sin rätt till försvar och för att garantera att förfarandena går rätt till (artikel 3.1). Eftersom ett förfarande angående beslut om övervakningsåtgärder får anses ske inom ramen för ett straffrättsligt förfarande i den andra staten, får skyldigheten att översätta dessa handlingar åligga den andra statens behöriga myndigheter. Anpassning av en övervakningsåtgärd 12 § En övervakningsåtgärd i ett utländskt beslut ska anpassas om åtgärden, helt eller delvis, är oförenlig med 1.sådana förbud, förelägganden eller villkor som kan meddelas enligt 25 kap. , eller 2.förbud enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud eller lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. En helt oförenlig övervakningsåtgärd ska anpassas genom att den ersätts med en åtgärd som motsvarar ett förbud, föreläggande eller villkor som anges i första stycket 1. I övriga fall ska övervakningsåtgärden anpassas till en åtgärd som mot- svarar ett förbud, föreläggande eller villkor som anges i första stycket 1 eller 2. En åtgärd som har anpassats ska så långt det är möjligt motsvara övervakningsåtgärden i det utländska beslutet och får inte vara strängare än denna. Paragrafen behandlar frågan om anpassning av en övervakningsåtgärd. Övervägandena finns i avsnitt 8.5.3, där också Lagrådets synpunkter avseende paragrafen behandlas. I första stycket föreskrivs att en övervakningsåtgärd som, helt eller delvis, är oförenlig med sådana förbud, förelägganden eller villkor som kan meddelas enligt 25 kap. eller med förbud enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud eller lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang, ska anpassas. anpassning prövas i samband med frågan om erkännande och uppföljning 2014/15:116 och ska framgå av en eventuell uppföljningsförklaring, se 9 § andra I normalfallet är det således åklagaren som beslutar om Fråga om anpassning kan dock efter överklagande även bli föremål för rättens prövning. Bedömningen av om en utländsk åtgärd är oförenlig med sådana förbud, förelägganden eller villkor som anges i första stycket ska inte innefatta en prövning av de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att meddela sådana beslut enligt svensk lag. Avgörande är i stället den faktiska innebörden av den utländska åtgärden. tillträdesförbud avser en annan plats än idrottsarenor, bör det bli aktuellt med anpassning eftersom ett sådant förbud är helt oförenligt med Är ett utländskt kontaktförbud utformat på så sätt att den misstänkte ska hålla ett visst avstånd till den person som förbudet avser att skydda, får åtgärden anses vara delvis oförenlig med svenska regler och bör därför också bli föremål för anpassning. om huruvida en övervakningsåtgärd är oförenlig med sådana svenska föreskrifter som anges i bestämmelsen får emellertid avgöras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall. Varje avvikelse från sådana beslut som kan meddelas enligt svensk rätt innebär inte att anpassning måste I andra stycket regleras hur anpassningen ska gå till. att en övervakningsåtgärd som är helt oförenlig med de beslut som anges i första stycket punkterna 1 och 2 ska ersättas med en sådan åtgärd som motsvarar ett förbud, föreläggande eller villkor som kan meddelas enligt 25 kap. , dvs. reseförbud eller anmälningsskyldighet. Exempel på när så bör ske är när den andra staten har meddelat ett förbud för den misstänkte att besöka annan plats än en idrottsarena. ska anpassning ske genom att den övervakningsåtgärd som den andra staten beslutat om anpassas till en åtgärd som motsvarar ett förbud, föreläggande eller villkor som anges i första stycket punkterna 1 eller 2. Om exempelvis en skyldighet att stanna kvar på anvisad ort, vilket är en åtgärd som omfattas av 3 § punkten 3, innebär en begränsning som inte vore möjlig enligt 25 kap. , eller om ett förbud enligt 3 § punkten 6 innehåller moment som delvis faller utanför för vad som är möjligt att besluta om enligt lagen om kontaktförbud, kan åtgärden anpassas till en åtgärd som motsvarar ett reseförbud enligt 25 kap. Samma sak gäller om övervakningsåtgärden utgörs av ett kontaktförbud som, i stället för att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats, avser förbud att uppehålla sig på ett visst avstånd från personen. vilken typ av åtgärd förbudet ska ersättas med måste också bestämmelsen i tredje stycket beaktas. Vid tillämpning av andra stycket är det inte fråga om att besluta om t.ex. ett reseförbud enligt 25 kap. eller ett kontaktförbud enligt lagen om kontaktförbud utan om en åtgärd som motsvarar ett En prövning av förutsättningarna för att meddela sådana beslut enligt svensk rätt ska således inte göras. Oavsett vad övervakningsåtgärden ersätts med vid en anpassning är det endast myndigheten i den utfärdande staten som är behörig att besluta om skyldigheter som åtgärden innebär. Att en övervakningsåtgärd som beslutats av den andra staten anpassas till t.ex. en åtgärd som motsvarar ett förbud enligt lagen om kontaktförbud innebär således inte att överträdelser ska sanktioneras enligt den lagen (se vidare avsnitt 8.6). Även när myndigheten i den utfärdande staten har ändrat beslutet om övervakningsåtgärder kan anpassning behöva ske, se 17 § första stycket. Uppföljningsförklaringen får då ändras och en prövning göras av om den ändrade åtgärden är sådan att den kan hänföras till någon av skyldig- heterna i 3 §, varvid övervakningsåtgärden får anpassas när så krävs. Om det uppstår behov av anpassning, bör åklagaren samråda med myndigheten i den andra medlemsstaten innan beslut meddelas. samråd kan resultera i att den andra statens behöriga myndighet antingen upphäver eller ändrar sitt beslut om övervakningsåtgärder. Vidare föreskrivs i tredje stycket att åtgärden så långt det är möjligt ska motsvara övervakningsåtgärden i det utländska beslutet och inte får vara strängare än denna. Bestämmelsen motsvaras av artikel 13.1 sista meningen och artikel 13.2 i rambeslutet och innebär att anpassningen av den andra statens beslutade övervakningsåtgärder har vissa Det första kravet, att anpassningen så långt som möjligt ska motsvara den ursprungliga åtgärden, innebär att strävan alltid ska vara att åtgärderna ska likna varandra så långt det går. uppstå situationer när det inte är möjligt att ersätta den ursprungliga åtgärden med en liknande åtgärd, bland annat när den ursprungliga åtgärden över huvud taget inte har någon motsvarighet i svensk rätt. visst utrymme att göra åtgärderna mer likvärdiga kan finnas i och med möjligheten att besluta om särskilda villkor motsvarande de som kan ställas upp enligt 25 kap. 2 § . Det andra kravet, dvs. den anpassade åtgärden inte får vara strängare, är mer förbehållslöst. anpassade åtgärden får t.ex. inte leda till en ökad inskränkning i den misstänktes rörelsefrihet eller utökade förpliktelser i förhållande till den det blir aktuellt att anpassa en åtgärd måste en bedömning av denna fråga ske. I de undantagsfall som det inte är möjligt att anpassa en åtgärd utan att den blir strängare än den ursprungliga åtgärden, kan någon uppföljning av det utländska beslutet inte ske. Något beslut om anpassning ska då Åklagaren får i en sådan situation i stället underrätta behörig myndighet i den andra staten om att uppföljning inte kan ske i 13 § En uppföljningsförklaring som beslutats enligt 9 § gäller . Uppföljningen får påbörjas först när den misstänkte har delgetts förklaringen enligt 11 § första stycket och den behöriga myndigheten i den andra medlems- staten har underrättats om förklaringen. Om anpassning har skett med stöd av 12 §, får uppföljningen påbörjas tidigast efter en sådan underrättelse. Åklagaren ansvarar för uppföljningen. Vid uppföljningen får åklagaren anlita Uppföljning får inte ske genom elektronisk övervakning. I paragrafen behandlas ansvaret för uppföljningen. i avsnitt 8.6. 2014/15:116 Enligt första stycket, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, gäller en uppföljningsförklaring , dvs. även om den har överklagats. Mot bakgrund av att någon faktisk uppföljning inte kan påbörjas förrän den misstänkte delgetts förklaringen och med hänsyn till förevarande artikel 11.1 i rambeslutet föreskrivs i stycket att uppföljningen får påbörjas först när delgivning skett med den misstänkte och den andra statens behöriga myndighet har underrättats om uppföljningsförklaringen. Skyldigheten att delge den misstänkte en uppföljningsförklaring föreskrivs i 11 § första stycket. Att behörig myndighet i den utfärdande staten ska underrättas följer av artikel 20.2 e i rambeslutet. Eftersom myndigheten i den andra staten, enligt artikel 13.3, kan återkalla beslutet om övervakningsåtgärder efter att den underrättats om ett beslut om anpassning, föreskrivs vidare i förevarande stycke att uppföljningen får påbörjas tidigast efter det att myndigheten i den andra staten har underrättas om förklaringen. En eventuell anpassning ska framgå av uppföljningsför- klaringen (se 9 § andra stycket 1). I andra stycket föreskrivs att åklagare ska ansvara för uppföljningen av ett beslut om övervakningsåtgärder i . Omfattningen av upp- följningen bestäms av vilken typ av övervakningsåtgärd det är som ska följas upp. I de flesta fall består den av att åklagaren ska hålla sig underrättad om överträdelser av beslutade åtgärder. Om den misstänkte överträder dessa åtgärder, ska den andra statens behöriga myndighet underrättas om detta. Denna underrättelseskyldighet åligger åklagaren. Underrättelsen ska upprättas i enlighet med bilaga 2 till rambeslutet. Av stycket framgår vidare att åklagaren får anlita biträde av Polis- myndigheten vid uppföljningen. De åtgärder som det är lämpligt att vidtar är vissa praktiska moment som behövs i uppföljningen, t.ex. att ta om hand pass som den misstänkte enligt uppföljningsförklaringen ska lämna ifrån sig eller att kontrollera att den misstänkte fullgör sin anmälningsskyldighet. När det gäller misstänkta överträdelser har en viktig funktion. Myndigheten ska till åklagaren vidarebefordra all information om överträdelser, t.ex. att den misstänkte inte har skött sin anmälningsskyldighet eller har påträffats på en plats där han eller hon inte får vistas. möjlighet att kontrollera eventuella överträdelser underlättas av att meddelade uppföljningsförklaringar ska registreras. I tredje stycket anges att uppföljning inte får ske genom elektronisk övervakning. Om den andra staten angett att åtgärden bör följas upp genom sådan övervakning, ska åklagaren informera den statens behöriga myndighet om att så inte kan ske. 14 § Åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning får överklagas till tingsrätten av den misstänkte. Överklagandet ska göras skriftligen och ges in till åklagaren från den dag då den misstänkte fick del av beslutet. Ett överklagande som inte har kommit in i rätt tid ska avvisas av åklagaren. Om överklagandet har kommit in till tingsrätten inom tiden för överklagande, ska den omständigheten att överklagandet har kommit in till åklagaren först därefter inte föranleda att det Om överklagandet inte avvisas, ska åklagaren sända det och övriga