prop · H3037 · 2015-09-22 00:00:00 — Inkomst av fast egendom som är belägen i den skattskyldiges hemviststat eller i en tredje stat behandlas i artikel 20 (annan inkomst). Royalty från fast egendom eller för utnyttjande av rätten att nyttja mineralförekomst, källa eller annan naturtillgång behandlas också som fast egendom vid tillämpningen av avtalet. royalty beskattas enligt artikel 12. Artikel 7 innehåller regler om beskattning av rörelseinkomst. Bestämmelserna i artikel 7 överensstämmer i huvudsak med de motsvarande bestämmelser som togs in i modellavtal vid 2010 Enligt huvudregeln i punkt 1 beskattas inkomst av rörelse som förvärvas av ett företag i en avtalsslutande stat endast i den stat där företaget är hemmahörande. Uttrycket ”företag i en avtalsslutande stat” definieras i artikel ) och avser ett företag som bedrivs av en person, fysisk eller juridisk, som har hemvist i en avtalsslutande stat. ”fast driftställe” har definierats i artikel 5 och avser att reglera när ett företag i en avtalsslutande stat ska anses ha sådan närvaro eller bedriva sådan verksamhet i den andra avtalsslutande staten att denna andra stat ska få beskatta en del av företagets rörelseinkomst. Om ett företag hemmahörande i och bedriver rörelse i från fast driftställe här, ska vid inkomstberäkningen tillämpas svenska regler men beräkningen får inte stå i strid med bestämmelserna i avtalet. Enligt punkt 2 ska armlängdsprincipen användas vid bestämmande av fördelningen av inkomster mellan fast driftställe och huvudkontor. innebär att till det fasta driftstället ska hänföras den inkomst som detta driftställe skulle ha förvärvat om det – istället för att avsluta affärer med huvudkontoret – hade avslutat affärer med ett helt fristående företag som bedrivit verksamhet av samma eller liknande slag under samma eller liknande villkor, med beaktande av de funktioner som utförts, tillgångar som använts och risker som företaget har tagit genom det fasta driftstället och genom andra delar av företaget och avslutat affärer på normala Punkt 3 överensstämmer i huvudsak med den alternativa bestämmelse som finns i kommentaren till artikel 7.3 i modellavtal. innehåller regler för det fall en avtalsslutande stat, i enlighet med punkt 2, justerar de inkomster som är hänförliga till ett fast driftställe och därmed beskattar företaget för inkomst som har beskattats i den andra I sådana fall ska den andra staten, om den instämmer med den justering som den förstnämnda staten har gjort, göra en vederbörlig justering i den utsträckning som är nödvändigt för att undvika dubbelbeskattning av de aktuella inkomsterna. För det fall den andra staten inte instämmer i justeringen ska staterna söka undanröja eventuell omständighet att behöriga myndigheter i vissa fall ska ”söka” undanröja eventuell dubbelbeskattning genom ömsesidig överenskommelse utgör en avvikelse från den alternativa bestämmelse som finns i Avvikelsen syftar till att tillse att åtagandet i artikel 7.3 inte går längre än det i artikel 23, som reglerar förfarandet vid ömsesidig Ingår i inkomst av rörelse inkomster som behandlas särskilt i andra artiklar i detta avtal regleras beskattningsrätten till dessa inkomster i de särskilda artiklarna (punkt 4). Artikel 8 behandlar beskattning av inkomst som förvärvas av företag genom användningen av skepp eller luftfartyg i internationell trafik. Sådana inkomster beskattas enligt punkt 1 endast i den stat där företaget är hemmahörande. De särskilda reglerna för SAS i punkt 2 innebär att avtalet endast reglerar beskattningen av den del av SAS inkomst som motsvarar den andel av SAS som innehas av den svenska delägaren i SAS, dvs. Till skillnad års avtal omfattar artikel 8 uttryckligen även inkomst som härrör från användning, underhåll eller uthyrning av bl.a. containrar och släpvagnar, i vissa fall (punkt 3). Liknande bestämmelser finns i flera andra svenska skatteavtal. Artikel 9 innehåller regler om omräkning av inkomst vid obehörig vinstöverföring mellan företag med intressegemenskap. De i punkt 1 angivna reglerna innebär inte någon begränsning av en avtalsslutande stats rätt att enligt intern lagstiftning vidta omräkning av ett företags resultat utan anger endast i vilka fall den i punkt 2 angivna justeringen är avsedd att göras. Artikel 10 behandlar beskattningen av utdelning. Utdelning från bolag med hemvist i en avtalsslutande stat till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten får enligt punkt 1 beskattas i denna andra stat. Enligt punkt 2 får utdelning från bolag med hemvist i en avtalsslutande stat även beskattas i den avtalsslutande stat där bolaget som betalar utdelningen har hemvist, dvs. i källstaten, men om den som har rätt till utdelningen har hemvist i den andra avtalsslutande staten får skatten inte överstiga av utdelningens bruttobelopp. Är den som har rätt till utdelningen ett bolag, med undantag för handelsbolag, som har hemvist i den andra avtalsslutande staten och som kontrollerar, direkt eller indirekt, av det utdelande bolagets röstetal är utdelningen emellertid undantagen från beskattning i källstaten. Såvitt avser utdelning som betalas från inkomst som direkt eller indirekt förvärvas från sådan fast egendom som avses i artikel 6 av ett ägande om kollektiva investeringar som delar ut övervägande delen av dess inkomst så ska skatten i källstaten inte överstiga av utdelningens bruttobelopp. Sistnämnda bestämmelse har i första hand införts med anledning av brittiska regler kring s.k. ”Trusts”. De redovisade begränsningarna i källstatens beskattningsrätt gäller som nämnts endast då ”den som har rätt till utdelningen har hemvist i den andra avtalsslutande staten”. Av detta villkor, som även uppställs i fråga om ränta (artikel 11.1) och royalty (artikel 12.1), följer att den angivna begränsningen av beskattningen i källstaten inte gäller när en mellanhand (som inte har rätt till utdelningen), exempelvis en representant eller en ställföreträdare, sätts in mellan den som har rätt till utdelningen och utbetalaren såvida inte den som har rätt till utdelningen har hemvist i den andra avtalsslutande staten. Genom de ändringar som togs in i artikel 10.2 i OECDs modellavtal vid uppdatering, och som återspeglas i artikel 10.2 i avtalet, framgår att begränsningen av beskattningen i källstaten inte förutsätter att mottagaren av utdelningen har hemvist i den andra avtalsslutande staten. Det avgörande är att den som har rätt till utdelningen har hemvist där. Beskattningen av bolaget för den vinst av vilken utdelningen betalas berörs inte av begränsningarna i källstatens beskattningsrätt. Definitionen av uttrycket ”utdelning”, som återfinns i punkt 3, överensstämmer i huvudsak med modellavtal. gäller endast vid tillämpning av artikel 10. Om uttrycket förekommer i andra artiklar kan det ha en annan betydelse. I fall som anges i punkt 4 ska rätten att beskatta utdelning fördelas med tillämpning av avtalets regler för beskattning av inkomst av rörelse i Punkt 5 innehåller förbud mot s.k. extra-territoriell beskattning av utdelning (beträffande detta slag av beskattning, se punkterna 33-39 i kommentaren till artikel 10 punkt 5 i modellavtal). I punkt 6 har intagits en bestämmelse avseende prövning av det huvudsakliga syftet (ett s.k. ”main purpose test”). Regeln syftar till att minska risken för otillbörligt utnyttjande av skatteavtalet och motsvarande bestämmelser finns även i artiklarna om ränta (artikel 11.5), royalty (artikel 12.5) och annan inkomst (artikel 20.5). Artikel 11 behandlar beskattningen av ränta som härrör från en avtalsslutande stat och som en person med hemvist i den andra avtalsslutande staten har rätt till. Enligt punkt 1 beskattas sådan ränta endast i den stat där den som har rätt till räntan har hemvist. avses med ränta framgår av punkt 2. Ränta som härrör från tredje stat eller som härrör från den avtalsslutande stat i vilken den som tar emot räntan har hemvist beskattas enligt artikel 20.1 endast i hemviststaten. Bestämmelserna i punkt 1 tillämpas inte i de fall som avses i artikelns punkt 3, dvs. då räntan är hänförlig till fordran som har verkligt samband med fast driftställe som den som har rätt till räntan har i den andra avtalsslutande staten (källstaten). I dessa fall ska beskattningsrätten till räntan i stället fördelas med tillämpning av artikel 7 som behandlar inkomst av rörelse. Enligt svensk intern skattelagstiftning utgör inkomst av rörelse oftast inkomst av näringsverksamhet. beskattningsrätten för källstaten kan bli tillämplig i – i fråga om person som är begränsat skattskyldig enligt intern rätt – endast om räntan ska hänföras till intäkt av näringsverksamhet. Dessutom fordras att fast driftställe föreligger enligt svensk intern rätt eller att inkomsten hänför sig till här belägen fastighet (3 kap. 18 § första stycket och 6 kap. 11 § första stycket IL). I punkt 5 har intagits en bestämmelse avseende prövning av det huvudsakliga syftet (ett s.k.”main purpose test”). Regeln syftar till att minska risken för otillbörligt utnyttjande av skatteavtalet och motsvarande bestämmelser finns även i artiklarna om utdelning (artikel 10.6), royalty (artikel 12.5) och annan inkomst (artikel 20.5). Artikel 12 behandlar beskattningen av royalty. Enligt punkt 1 beskattas royalty, som avses i punkt 2, som härrör från en avtalsslutande stat (källstaten) och som en person med hemvist i den andra avtalsslutande staten har rätt till, endast i denna andra stat. ”royalty” omfattar i likhet med modellavtal i dess nuvarande lydelse inte leasingavgifter och andra ersättningar för rätten att nyttja lös Från de redovisade bestämmelserna i punkt 1 görs i punkt 3 undantag för sådana fall då den rättighet eller egendom för vilken royaltyn betalas, har verkligt samband med fast driftställe som den som har rätt till royaltyn har i den andra avtalsslutande staten. I sådant fall fördelas beskattningsrätten till royaltyn mellan staterna med tillämpning av bestämmelsen om inkomst av rörelse i artikel 7. Royalty som härrör från tredje stat eller som härrör från den avtalsslutande stat i vilken den som tar emot royaltyn har hemvist beskattas enligt artikel 20.1 endast i hemviststaten. I punkt 5 har intagits en bestämmelse avseende prövning av det huvudsakliga syftet (ett s.k. ”main purpose test”). Regeln syftar till att minska risken för otillbörligt utnyttjande av skatteavtalet och motsvarande bestämmelser finns även i artiklarna om utdelning (artikel 10.6), ränta (artikel 11.5) och annan inkomst (artikel 20.5). Artikel 13 behandlar beskattning av kapitalvinst. Bestämmelserna avviker i vissa avseenden från modellavtal. De särskilda bestämmelser i punkt 2 gäller inte såvitt avser vinst vid överlåtelse av andelar som inte i väsentlig omfattning och regelmässigt omsätts på en aktiebörs. Vidare beskattas enligt punkt 3 vinst, som förvärvas av ett företag i en avtalsslutande stat, vid överlåtelse av skepp eller luftfartyg som används i internationell trafik respektive vinst vid avyttring av lös egendom som är hänförlig till användningen av sådana skepp eller luftfartyg endast i den stat där företaget är hemmahörande. När det gäller vinst som förvärvas av SAS tillämpas denna regel endast på den del av vinsten som är hänförlig till den svenske delägaren, . Bestämmelserna i punkt 6 saknar motsvarighet i modellavtal. Bestämmelserna ger en tidigare hemviststat rätt att i vissa fall beskatta kapitalvinst som förvärvas av en fysisk person efter utflyttningen. Denna beskattningsrätt gäller som följer efter den tidpunkt då hemvistet har upphört. Av punktens sista mening framgår att beskattningsrätten inte omfattar vinst som har uppkommit under tid som personen har haft hemvist i den andra avtalsslutande staten. Artikel 14 behandlar beskattning av inkomst av anställning. Punkt 1 innehåller en huvudregel enligt vilken sådan inkomst endast beskattas i inkomsttagarens hemviststat. Detta gäller alltid då arbetet utförs i hemviststaten eller i en tredje stat. Enligt bestämmelsen får emellertid inkomsten beskattas i verksamhetsstaten om arbetet utförts i den staten. Undantag från denna senare regel gäller vid viss korttidsanställning under de förutsättningar som anges i punkt 2. Om dessa villkor är uppfyllda sker beskattningen endast i inkomsttagarens hemviststat. I punkt 3 har intagits särskilda regler för beskattning av arbete som utförs ombord på skepp eller luftfartyg som används i internationell trafik. Ersättning för sådant arbete beskattas endast i den stat där den person som uppbär ersättningen har hemvist. Styrelsearvode och annan liknande ersättning får enligt artikel 15 beskattas i den stat där bolaget som betalar arvodet eller ersättningen har hemvist. Beskattning av inkomster som artister och sportutövare uppbär genom sin personliga verksamhet regleras i artikel 16. Sådan inkomst får enligt punkt 1 beskattas i den stat där verksamheten utövas. Enligt punkt 2 får inkomsten beskattas i den stat där artisten eller sportutövaren utövar verksamheten, även om ersättningen tillfaller en annan person än artisten 2015/16:7 eller sportutövaren själv (t.ex. arbetsgivare hos vilken artisten eller sportutövaren är anställd). Enligt artikel 17 får pensioner, livräntor och liknande betalningar – oavsett om de betalas på grund av tidigare enskild eller offentlig tjänst eller av annan anledning – som betalas från en avtalsslutande stat till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten, beskattas i utbetalarstaten. Bestämmelserna ger utbetalarstaten (källstaten) en mer långtgående beskattningsrätt än vad som följer av motsvarande bestämmelser avtal I artikel 29.5 har därför en övergångsbestämmelse införts som innebär att person som före avtalets ikraftträdande var mottagare av pension eller livränta som omfattas av artikel 18 eller artikel 19.2 avtal, har möjlighet att välja att fortsätta låta sig beskattas enligt sistnämnda bestämmelser. Av övergångsbestämmelsen framgår även att för de fall ett aktivt val inte görs tillämpas det nya avtalet på de aktuella inkomsterna. Inkomst av offentlig tjänst – med undantag för pension – beskattas enligt artikel 18 i regel endast i den stat som betalar ut ersättningen i fråga (punkt 1 a)). Under vissa i punkt 1 b) angivna förutsättningar beskattas dock sådan ersättning endast i inkomsttagarens hemviststat. Till skillnad från modellavtal har en s.k. ”subject to tax”- bestämmelse införts i punkt 1 b). Bestämmelsen innebär att även om förutsättningarna i punkt 1 b) 1) eller 2) är uppfyllda, får utbetalande stat beskatta inkomsten under förutsättning att personen inte beskattas för inkomsten i hemviststaten. Enligt punkt 2 beskattas, under vissa förutsättningar, ersättning av offentlig tjänst i stället enligt reglerna i artiklarna 14, 15 och 16. Artikel 19 innehåller regler för studerande. Artikeln överensstämmer med modellavtal. Annan inkomst, dvs inkomst som inte behandlas särskilt i artiklarna 6- 19, regleras i artikel 20. Sådan inkomst beskattas enligt huvudregeln i punkt 1 endast i den avtalslutande stat där den person som har rätt till inkomsten har hemvist. I punkt 2 finns särskilda bestämmelser för belopp som betalas av vissa förvaltare eller personliga representanter i vissa fall. Bestämmelsen, som har tagits in på initiativ av och saknar motsvarighet i modellavtal. Från bestämmelserna i punkt 1, som ger hemviststaten exklusiv beskattningsrätt, görs undantag i punkt 3. Enligt punkt 3 ska beskattningsrätten fördelas med tillämpning av artikel 7 om inkomsten uppbärs av en person som har fast driftställe i den andra avtalsslutande staten och inkomsten har verkligt samband med detta fasta driftställe. Detta gäller dock inte för fast egendom som definierats i artikel 6.2. I punkt 5 har intagits en bestämmelse avseende prövning av det huvudsakliga syftet. (ett s.k. ”main purpose test”). Regeln syftar till att minska risken för otillbörligt utnyttjande av skatteavtalet och motsvarande bestämmelser finns även i artiklarna om utdelning (artikel 10.6), ränta (artikel 11.5) och royalty (artikel 12.5). Metoder för undanröjande av Bestämmelserna om undanröjande av dubbelbeskattning finns i artikel 21. tillämpar enligt punkt 1 a) avräkning av skatt (”credit of tax”) som huvudmetod för att undvika dubbelbeskattning. Detsamma gäller enligt punkt 2 för och . Avräkningsmetoden innebär att en person med hemvist i den ena staten beskattas där även för sådan inkomst som enligt avtalet får beskattas i den andra staten. Den uträknade skatten minskas därefter i princip med den skatt som enligt avtalet har tagits ut i den andra staten. Vid avräkning av skatt på inkomst i tillämpas bestämmelserna i lagen (1986:468) om avräkning på utländsk skatt. Därvid beräknas svensk inkomstskatt på inkomsten på vanligt sätt. I fråga om inkomst som ska undantas från svensk skatt har enligt en progressionsregel i avtalet, artikel 21.1 b), rätt att höja skatteuttaget på denna persons övriga inkomster. har tidigare i förhållande till flera andra länder avstått från att utnyttja den möjlighet till progressionsuppräkning som ges i skatteavtalen med länderna i fråga. Skälen härtill har bl.a. varit den minskade arbetsbördan för skattemyndigheterna och den förenkling av regelsystemet som ett avstående av progressionsuppräkningen innebär. Dessa skäl motiverar även ett avstående av progressionsuppräkningen i förhållande till och . Ytterligare en synpunkt är att det bortfall av skatt som blir följden av en utebliven progressionsuppräkning torde vara försumbar från statsfinansiell synpunkt. En bestämmelse om att progressionsuppräkning ska ske förs därför inte in i lagen. Artikel 21.1 c) reglerar frågan om skattefrihet i för utdelning från bolag i och till svenskt bolag. Bestämmelsen hänvisar till de interna svenska reglerna om skattebefrielse för utdelning från utlandet (24 kap. IL). I artikel 22 finns bestämmelser om förbud mot diskriminering vid beskattningen i vissa fall. I punkt 1 anges att medborgare i en avtalsslutande stat inte ska bli mindre fördelaktigt behandlade i den andra avtalsslutande staten än en medborgare i denna andra stat blir behandlad under samma förhållanden. När det gäller uttrycket ”under samma förhållanden” har detta en central betydelse och avser skattskyldig som vid tillämpningen av allmänna lagar och föreskrifter på skatteområdet både rättsligt och faktiskt befinner sig i en likartad situation som den person som är medborgare i den andra staten och med vilken jämförelsen görs. Om således en utländsk medborgare hävdar att han eller hon enligt bestämmelserna i denna punkt diskrimineras ska bedömningen av om så är fallet grunda sig på en jämförelse mellan hur en svensk medborgare skulle ha behandlats under i övrigt lika förhållanden. Endast om en svensk medborgare vid denna jämförelse skulle ha getts en mer fördelaktig skattemässig behandling än den utländske medborgaren just på grund av medborgarskapet kan diskriminering föreligga enligt punkt En här bosatt utländsk medborgare ska vid beskattningen behandlas på samma sätt som en här bosatt svensk medborgare, dvs. som gäller för en obegränsat skattskyldig person. En i den andra avtalsslutande staten bosatt utländsk medborgare ska behandlas som en begränsat skattskyldig person på samma sätt som en i denna andra stat bosatt svensk medborgare. Om en avtalsslutande stat vid beskattningen gör åtskillnad mellan sina egna medborgare beroende på om de är begränsat eller obegränsat skattskyldiga, får denna stat göra samma åtskillnad mellan begränsat och obegränsat skattskyldiga när det gäller Bestämmelserna i punkt 2 tar sikte på diskriminerande behandling av ett företags fasta driftställe i den andra avtalsslutande staten. I punkt 3 finns en bestämmelse som avser ränta, royalty och annan betalning från företag i en avtalsslutande stat till person med hemvist i den andra avtalsslutande staten. Sådan betalning är, med de begränsningar som anges i punkten, avdragsgill vid bestämmandet av den beskattningsbara inkomsten för sådant företag på samma villkor som motsvarande betalning till person med hemvist i den förstnämnda staten. Punkt 4 förbjuder en avtalsslutande stat att ge företag mindre förmånlig behandling på grund av att dess kapital helt eller delvis ägs eller kontrolleras – direkt eller indirekt – av person med hemvist i den andra Viktigt att observera såvitt avser denna bestämmelse är att den endast avser beskattningen av företaget som sådant och således inte omfattar beskattningen av de personer som äger eller kontrollerar företagets kapital. Bestämmelsens syfte är att tillförsäkra skattskyldiga med hemvist i samma stat lika behandling Av punkt 5 följer att bestämmelserna i artikel 22 inte ska anses medföra någon skyldighet för en avtalsslutande stat att medge fysiska personer som inte har hemvist i den staten sådant personligt avdrag vid beskattningen, sådan skattebefrielse eller skattenedsättning som medges personer med hemvist i den staten eller till dess medborgare. Motsvarande bestämmelser finns i artikel 24.3 i OECDs modellavtal. I artikel 23 regleras förfarandet vid ömsesidig överenskommelse. artikeln har intagits bestämmelser om skiljeförfarande i vissa fall. dessa bestämmelser ska, i de fall en person har gjort en framställan enligt punkt 1 och de behöriga myndigheterna inte kunnat nå en Sådant hänskjutande ska dock endast ske på begäran av den person som har ansökt om ömsesidig överenskommelse. skiljedom är bindande för båda staterna och ska genomföras utan hinder av tidsbegränsningar i staternas interna lagstiftning, såvida inte en person som direkt berörs av ärendet inte accepterar den ömsesidiga som genomför skiljedomen. myndigheterna i de avtalsslutande staterna får träffa överenskommelse om sättet att tillämpa bestämmelsen. Av punkt 6 framgår viktiga undantag från möjligheten till skilje- Ärenden som rör en juridisk persons hemvist enligt artikel 4.3 och ärenden som rör hänförande av kapital till ett fast driftställe enligt artikel 7 kan inte hänskjutas till skiljeförfarande (punkt 6 a)). Vidare kan de behöriga myndigheterna komma överens om att en viss Prop. 2015/16:7 fråga inte lämpar sig att avgöras genom skiljeförfarande (punkt 6 b)). Artikel 24 innehåller bestämmelser om informationsutbyte. Artikeln överensstämmer med artikel 26 i modellavtal. Enligt punkt 1 ska de behöriga myndigheterna i de avtalsslutande staterna utbyta sådana upplysningar som kan antas vara relevanta vid tillämpningen av bestämmelserna i avtalet eller för administration eller verkställighet av intern lagstiftning i fråga om skatter av varje slag och beskaffenhet som tas ut för de avtalsslutande staterna eller för deras politiska underavdelningar eller lokala myndigheter, om beskattningen enligt denna lagstiftning inte strider mot avtalet. Utbytet av upplysningar begränsas inte av avtalets artiklar 1 och 2. I punkt 2 anges att upplysningar som en avtalsslutande stat tagit emot enligt punkt 1 ska behandlas som hemliga på samma sätt som upplysningar som erhållits enligt den interna lagstiftningen i denna stat. Vidare anges att upplysningarna får yppas endast för personer eller myndigheter (däri inbegripet domstolar och förvaltningsorgan) som fastställer, uppbär eller driver in de skatter som åsyftas i punkt 1 eller handlägger åtal eller överklagande i fråga om dessa skatter eller som utövar tillsyn över nämnda verksamheter samt att dessa får använda upplysningarna bara för sådana ändamål. De får yppa upplysningarna vid offentlig rättegång eller i domstolsavgöranden. Upplysningar som en avtalsslutande stat mottagit får, utan hinder av det föregående, användas för andra ändamål då sådana upplysningar får användas för sådana andra ändamål enligt lagstiftningen i båda staterna och den behöriga myndigheten i den stat som lämnar upplysningarna tillåter sådan användning. Om i bestämmelsen angivna förutsättningar är uppfyllda, kan mottagna upplysningar användas för t.ex. åtal för mutbrott.