prop · H20365 · 2015-03-11 00:00:00 — Direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter/art- och habitatdirektivet (ärendenummer /4200) mottog kommissionen ett klagomål från fyra svenska icke- statliga organisationer angående den nya vargpolitiken och den licensjakt som hade ägt rum i . Enligt klagomålet har den svenska vargstammen inte gynnsam bevarandestatus, främst på grund av att den lider av en hög grad av inavel till följd av geografisk isolering. Att godkänna licensjakt på en skyddad art i en så känslig situation var därför enligt de klagandes åsikt inte förenligt med direktivet. Kommissionen gjorde i en formell underrättelse gällande att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 12 och 16 i direktiv /43/EEG om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (art- och habitatdirektivet). Detta genom att enligt kommissionen har antagit en vargpolitik som påverkar och sannolikt kommer att påverka möjligheterna till en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargen, genom att tillåta licensjakt på varg trots att förutsättningarna enligt direktivet för en sådan jakt inte varit uppfyllda. redogjorde i svar för den svenska vargpolitiken och den licensjakt som ägt rum och som enligt regeringen inte står i strid med art- och habitatdirektivet. Kompletterande svar skickades in , . vidhöll kommissionen sin inställning i ett motiverat yttrande. Till grund för sin bedömning lade kommissionen följande närmare omständigheter; att den svenska vargstammen begränsats till ett givet tak, att licensjakten avsett en strikt skyddad art som inte har gynnsam bevarandestatus på grund av populationsdynamik och begränsning av det naturliga utbredningsområdet samt att flyttningar av varg medgetts för vilka det inte finns några garantier för att de kommer att genomföras, som inte varit förberedda på ett sätt som garanterar ett snabbt genomförande och som i vart fall inte har realiserats . anförde i svar sammanfattningsvis följande. Regeringen är angelägen om att fortsätta dialogen med kommissionen i syfte att uppnå en samsyn om hur en gynnsam bevarandestatus för vargen ska uppnås. Någon sådan licensjakt som skett och 2011 kommer därför inte att äga rum 2012. Begränsningen till ett givet tak för den svenska vargstammen gäller inte längre. i uppdrag att upprätta en förvaltningsplan för varg och beslutat att inrätta en nationell kommitté för hållbar rovdjurspolitik för varg. Regeringen fortsätter också att vidta konkreta åtgärder för att öka vargstammens genetiska status och kommer utsättning av djurparksvalpar att äga rum. Regeringen har också inlett ett utökat nordiskt samarbete om vargförvaltningen och kontakt har även etablerats med . Dock var enligt regeringens uppfattning licensjakten efter varg 2010 och 2011 förenlig med artiklarna 12 och 16 i art- och habitatdirektivet. Det råder inte något tvivel om att det största hindret för en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen är brister i dess genetiska status. För att effektiva åtgärder i form av utflyttning och införsel av varg ska kunna vidtas för att läka dessa brister måste det finnas en acceptans hos den lokala befolkningen för dessa åtgärder och den svenska vargförvaltningen som helhet. Detta kan endast åstadkommas genom en ökad delaktighet från befolkningens sida i vargförvaltningen. Regeringen är också av uppfattningen att det är av stor vikt att förvaltningen av rovdjursstammarna i huvudsak sker nationellt i enlighet med subsidiaritetsprincipen och med regionalt och lokalt inflytande. Mot bakgrund av att svenska myndigheter arbetat med olika åtgärder för att öka den lokala acceptansen för varg och det därvid kunnat konstateras att acceptansen sjunkit trots dessa åtgärder när varg-stammen ökat, har det förelegat ett behov av att stärka den lokala acceptansen. De viktigaste åtgärderna för att åstadkomma detta har varit att inrätta viltvårdsdelegationer i kombination med att under strikt kontrollerade former tillåta licensjakt på varg. Någon annan lämplig lösning har enligt regeringens uppfattning inte stått till buds. Det finns också underlag till stöd för att licensjakten effektivt bidragit till att öka den lokala acceptansen för vargförvaltningen. Licensjakten har varken riskerat att försvåra eller försvårat möjligheterna att uppnå en gynnsam bevarandestatus för den svenska vargstammen. Besluten om licensjakt har varit väl underbyggda, beaktat försiktighetsprincipen och omgärdat jakten med strikta villkor i enlighet med artikel 16.1 e i art- och habitatdirektivet. Att bedömningen att licensjakt 2010 och 2011 kunde tillåtas enligt artikel 16.1 e i art- och habitatdirektivet var riktig bekräftas av rapporter som visar att vargbeståndet ökat och som indikerar en bättre genetisk status hos vargstammen. kompletterade sitt svar på det motiverade yttrandet genom att bifoga och informera om dels rapporten jakt på stora rovdjur i , dels rapporten hos varg (Canis lupus lupus) i skandinaviska djurparker. Härefter har kompletterande svar lämnats in till kommissionen , samt . kompletterade sitt svar på det motiverade yttrandet ytterligare med en redogörelse för innehållet i regeringens proposition 2012/13:191 En hållbar rovdjurspolitik och information om utredningen om en översyn av jaktlagstiftningen. beslutades propositionen av . Direktiv /31/EG om geologisk lagring av koldioxid och ändring av direktiv /337/EEG, direktiv /60/EG, 2001/80/EG, 2004/35/EG, 2006/12/EG och 2008/1/EG samt förordning (EG) nr 1013/2006 (ärendenummer /0948) Kommissionen inkom med en formell underrättelse och anförde att inte anmält rubricerat direktiv som genomfört. svarade att direktivet har genomförts genom en ändring i förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd som trädde i kraft och att direktivet anmäldes som fullständigt genomfört i kommissionens databas för genomförande av direktiv. Genom de anmälda förordningsändringarna förbjöds geologisk lagring av koldioxid i enlighet med artikel 4.1 i direktivet. Kommissionen utfärdade ett motiverat yttrande och vidhöll därvid sin inställning att inte genomfört ovanstående direktiv i sin helhet. besvarade det motiverade yttrandet . I svaret framfördes att genomfört direktivet genom ett förbud mot lagring av koldioxid. Upplysningsvis framfördes även att bl.a. en ny förordning om geologisk lagring av koldioxid beslutats av regeringen . När ändringarna träder i kraft kommer de att innebära att direktivet är genomfört på ett sätt som tillåter geologisk lagring av koldioxid på havets botten. Direktiv /75/EU om industriutsläpp (samordnade åtgärder för att förebygga och begränsa föroreningar) (ärendenummer /0190) Kommissionen beslutade om formell underrättelse och gjorde därvid gällande att inte anmält rubricerat direktiv som genomfört. besvarade den formella underrättelsen och anförde att direktivet genomförts fullständigt genom antagandet av tio förordningar samt en lagändring som beslutades och anmäldes i genomförandedatabasen . överlämnade kommissionen ett motiverat yttrande. Kommissionen har i det motiverade yttrandet gjort gällande att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 80 i direktivet. Enligt kommissionen består underlåtelsen i att inte har antagit de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att dels genomföra artikel 3.35, artikel 4.2, artikel 8.2 b, artikel 15.3 a, artikel 15.4 tredje stycket, artikel 17.3, artikel 21.2 andra stycket, artikel 23.3 inledningen och leden b, d och e samt artikel 23.4 första och fjärde stycket, dels fullständigt genomföra artikel 14.1 f, artikel 30.7 samt punkt b i del 1 i bilaga VI till direktivet. I alla händelser har enligt kommissionen inte överlämnat de bestämmelser som genomför de relevanta artiklarna. Det motiverade yttrandet besvarades . Med anledning av kommissionens erinran i det motiverade yttrandet om möjligheten att väcka talan om ekonomiska sanktioner i enlighet med artikel 260.3 EUF- fördraget framhöll den sammanfattningsvis att direktivet har anmälts till kommissionen som fullt ut genomfört i svensk rätt. Följaktligen är en tillämpning av artikel 260.3 EUF-fördraget utesluten. Enligt regeringens uppfattning är direktivet genomfört på ett korrekt sätt i svensk lagstiftning. Ett möte mellan företrädare för den och kommissionen, i syfte att reda ut eventuella kvarvarande frågor kring det svenska genomförandet, kan utgöra ett bra komplement till fortsatt skriftväxling. Rening av avloppsvatten (ärendenummer /2130, mål C-438/07) Kommissionen yrkade i ansökan om stämning fastställelse av att har brutit mot artiklarna 5.2, 5.3 och 5.5 i direktiv /271/EEG. Underlåtelsen består i att inte har ordnat så att samtliga utsläpp från reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse med över 10 000 personekvivalenter (pe) som släpps ut direkt i känsliga områden eller deras avrinnings- områden uppfyller de tillämpliga kraven i bilaga 1 till direktivet. Enligt kommissionen finns det vetenskapliga bevis för att fosfor och kväve är huvudorsakerna bakom eutrofiering, att fosfor- och kväveutsläpp i kustvatten sprids till andra delar av och att sådana utsläpp i inlandsvatten som ligger i avrinningsområde bidrar till dess eutrofiering. Kommissionen har mot denna bakgrund gjort gällande att direktiv /271/EEG kräver att det införs en allmän kväverening vid alla reningsverk för avloppsvatten från tätorter med mer än 10 000 pe som släpps ut direkt i de känsliga områdena eller i deras avrinningsområden. Eftersom inte har vidtagit sådana åtgärder har kommissionen yrkat att domstolen ska fastställa att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt direktiv /271/EEG. vitsordade för det första att 37 av de sammanlagt 141 aktuella reningsverken inte uppfyller tillämpliga krav på kväverening enligt bilaga 1 till direktiv /271/EEG och att regeringen därför inte har någon anledning att bestrida kommissionens talan såvitt avser dessa. andra anförde regeringen att 68 reningsverk är utrustade med särskild teknik för kväverening samt uppfyller utsläppskraven enligt bilaga 1 till direktiv /271/EEG och att kommissionens talan således saknar grund i Vad beträffar resterande 36 reningsverk vitsordade regeringen för det tredje att det inte har införts särskild teknik för kväverening men att enligt regeringens uppfattning direktivet inte kräver detta. nämligen inte någon allmän skyldighet av direktiv /271/EEG att införa särskild teknik för kväverening vid samtliga reningsverk för avloppsvatten från tätbebyggelse med mer än 10 000 pe. föreskriver direktivet att medlemsstaterna utifrån de lokala förhållandena ska bedöma vilket eller vilka näringsämnen – fosfor och/eller kväve – som bidrar till eutrofiering och i enlighet med denna bedömning vidta mer långtgående reningsåtgärder. meddelade dom i målet och ogillade kommissionens talan beträffande de sammanlagt 104 reningsverk som bestritt att de inte uppfyller direktivets krav på rening. Vad gäller de övriga 37 reningsverken fastställde domstolen kommissionens yrkanden om att brutit mot de relevanta artiklarna i direktiv /271/EEG. ställde kommissionen i en skrivelse frågor om vilka åtgärder vidtagit för att efterfölja dom. I svar angav regeringen att det pågår ett intensivt arbete för att säkerställa att domen efterlevs. Bland annat har remitterat kommissionens skrivelse till de länsstyrelser som i sin egenskap av tillsynsmyndigheter berörs av den aktuella domen och begärt redovisningar av vilka åtgärder som vidtagits för att säkerställa domens efterlevnad för varje enskilt reningsverk. Regeringen har i regleringsbrev angett att myndigheten ska verka för och följa upp att länsstyrelserna ser till att föreskrifter avseende avloppsreningsverk för att minska kväveutsläpp följs. Verket ska redovisa vilka åtgärder som har vidtagits och resultaten av dessa till . Vidare har regeringen i regleringsbreven för landets länsstyrelser angett att länsstyrelserna ska intensifiera arbetet med att verka för att verksamhetsutövarna iakttar föreskrifter avseende avloppsreningsverk för att minska kväveutsläpp. Länsstyrelserna ska redovisa vilka åtgärder som vidtagits och resultaten av dessa. besvarade ett antal kompletterande frågor från kommissionen. Regeringen förklarade varför det ansågs att vissa av de tätorter som tidigare angetts inte klara kraven i avloppsdirektivet nu anses klara kraven på grund av naturlig retention. Vidare lämnade regeringen av kommissionen efterfrågad information om månatliga analysdata avseende kvävekoncentration för de berörda tätorterna. överlämnade en lägesrapport till kommissionen . beslutade kommissionen om en formell underrättelse enligt artikel 260.2 EUF-fördraget och gjorde därvid gällande att den erhållit ofullständiga uppgifter om de åtgärder som vidtagits av den för att följa dom samt erinrade om kommissionens möjlighet att väcka talan om ekonomiska sanktioner vid domstolen. I svar anförde bl.a. följande. som har förflutit sedan dom har åtgärdat huvuddelen av de anläggningar som i domen konstaterades inte leva upp till avloppsreningsdirektivets krav på kväverening. pågår ett intensivt arbete med åtgärdande av de återstående reningsverken. svaret fogades bilagor där nuvarande kvävereningsgrad, belastnings- och retentionsberäkningar samt i förekommande fall tidplan för pågående ombyggnationer tydligt framgår. Vidare utlovade regeringen att, i enlighet med kommissionens önskan, fortsätta lämna uppdateringar var sjätte månad till dess kraven är helt uppfyllda. Kompletterande information om hur ärendet fortskrider har överlämnats till kommissionen , , och . Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område samt klagomål angående genomförandet av direktivet (ärendenummer /2239 med hänvisning till ärende 2006/4643) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte fullständigt, eller på ett felaktigt sätt, har införlivat artiklarna 2, 4, 5, 9, 10, 11 och 13 samt bilagorna VII, VIII, IX och X i direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område. Kommissionen hänvisade även till ett inkommet klagomål (ärendenummer /4643) om sätt att implementera direktivet när det gäller begreppet vattentjänster. Kommissionen ansåg att definitionen av vattentjänster i lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster är för begränsad. svarade kommissionen och uppgav i huvudsak följande. Direktiv /60/EG om upprättande av en ram för unionens åtgärder på vattenpolitikens område (RDV) är ett s.k. ramdirektiv. Enligt ingressen, punkten 18, kräver unionens vattenpolitik en klar och tydlig, effektiv och enhetlig rättslig ram. Denna ram har införlivats i svensk rätt genom ändringar i (MB) och i det system av kompletterande författningar med mer detaljerade och tekniska bestämmelser, som MB lägger grunden för. RDV:s syften täcks av MB och de författningar som har meddelats med stöd av balken, liksom de författningar som har en nära anknytning till balken. De ytterligare ändringar i svensk lagstiftning som planeras i anledning av direktivet beräknas träda i kraft . I en kompletterande formell underrättelse (enbart ärende 2007/2239) uppgav kommissionen att den inte kommer att driva vidare de klagomål som avsåg artiklarna 2.29, 2.30, 2.31, 4.1 b iii, 4.4, 4.9, 5, 10.2, 10.3, 11.6 och bilagorna VII, VIII och IX till RDV. Kommissionen uppgav vidare att den inte heller kommer att driva vidare klagomålen rörande tolkningen av begreppet ”vattentjänster” (förutom när så är relevant för genomförandet av definitionen av vattentjänster och artikel 9 i direktivet) men att det är möjligt att den återkommer i denna fråga. Kommissionen förklarade att den vidhåller övriga påstådda brister och har dessutom pekat på oklarheter i genomförandet av artiklarna 3.1, 3.3 och 3.5 samt avsaknad av information angående genomförandet av bilagorna I, II, III, IV och VI. att inte har fullgjort sina skyldigheter enligt artiklarna 2, 3, 4, 9, 13 och 24 samt bilagorna I, II, III, IV och VI till direktivet. svarade att artiklarna 2, 4, 9 och 13 samt bilagorna I, II, III, IV, och VI till RDV har införlivats i svensk rätt på ett korrekt sätt. När det gäller de påstådda oklarheterna med genomförandet av artikel 3 konstaterar regeringen att de begrepp som används i RDV inte är formulerade på samma sätt i förordningen (2004:660) om förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön (VFF). Skillnaden gäller huvudsakligen begreppet internationellt avrinningsdistrikt enligt RDV och hur det har genomförts i svensk rätt. Med anledning av den nya gränsälvs- överenskommelsen mellan kommer vissa ändringar att genomföras i 8 kap. VFF och i det sammanhanget är det lämpligt att även åtgärda sådana oklarheter som kommissionen pekat på i fråga om olika begrepp och ansvarsfördelning. Kommissionen inkom med en kompletterande formell underrättelse. Den ska besvaras . Rening av avloppsvatten från tätbebyggelse (ärendenummer /2310) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte har uppfyllt sina skyldigheter enligt artiklarna 4, 5 och 10 i direktiv /271/EEG om rening av avloppsvatten från tätbebyggelse. Underlåtenheten består i att avloppsvatten från reningsverk i 13 tätorter med en belastning understigande 10 000 personekvivalenter (pe) inte undergår sekundär rening eller motsvarande rening i enlighet med kraven i artikel 4.1 och 4.3 i direktivet. Vad gäller tre reningsverk i tätorter med en belastning som överstiger 10 000 pe har inte säkerställt att avloppsvatten från dessa undergår mer långtgående rening före utsläpp i känsliga områden än vad som följer av artikel 4 (tertiär rening) i enlighet med kraven i artikel 5.2 och 5.3 i direktivet. svarade i huvudsak följande. Reningsverken i tio av de 13 tätorter med en belastning understigande 10 000 pe är belägna i de nordliga delarna av . Enligt regeringens uppfattning kan undantaget i artikel 4.2 i avloppsdirektivet tillämpas på reningsverk som är belägna i de delar av norra , där en effektiv biologisk rening är svår att upprätthålla på grund av låga temperaturer. Även om kommissionen inte delar uppfattningen att undantaget i artikel 4.2 i avloppsdirektivet är tillämpligt så uppfylls ändå avloppsdirektivets syfte eftersom recipienten har sådana egenskaper att utsläppen inte ogynnsamt påverkar miljön. Härtill kommer att de aktuella kraven enligt artikel 4.3 med hänvisning till tillämpliga krav i avsnitt B i bilaga 1 och tabell 1 till avloppsdirektivet enligt uppgifter om BOD respektive COD utifrån koncentration eller reduktion är uppfyllda i fråga om sex av de tio reningsverken. Sammantaget anser regeringen att sju av de nordliga reningsverken uppfyller kraven i artikel 4 och 10 i avloppsdirektivet. Beträffande övriga tre reningsverk i norra görs insatser för att uppfylla direktivets krav fullt ut. För de reningsverk i de tre tätorter som är belägna i de sydligare delarna av gäller inte sådana låga temperaturer att undantaget i artikel 4.2. kan tillämpas. Dessa tre reningsverk uppfyller dock de krav som följer av artikel 4.3 i avloppsdirektivet. Med anledning av kompletterande frågor från kommissionen skickade regeringen ett kompletterande svar med bl.a. en redogörelse för de bestämmelser som säkerställer fosforrening i samt en redogörelse för hur undantaget i artikel 4.2 i direktivet tillämpas i . Tröskelvärde i Reachförordningen (ärendenummer /2196) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att inte tillämpar det tröskelvärde som fastställts i artiklarna 7.2 och 33 i förordning 1907/2006 om registrering, utvärdering, godkännande och begränsning av kemikalier (Reachförordningen) på ett korrekt sätt. I underrättelsen framför kommissionen att den har kännedom om att – i strid med vad som anges i den Europeiska kemikalieinspektionens vägledning om krav för ämnen i varor – vill tillämpa tröskelvärdet på de enskilda delarna eller beståndsdelarna i varor och inte på ”komplexa” eller ”sammansatta” varor. Enligt kommissionen skulle en sådan tillämpning av Reachförordningen strida direkt mot formuleringarna i artiklarna 7.2 och 33 samt mot artikel 2.2 i avtalet om tekniska handelshinder. besvarade den formella underrättelsen och anförde då bl.a. följande. Den vidhåller sin inställning att svenska myndigheters tolkning och tillämpning av kraven i artiklarna 7.2 och 33 i Reachförordningen är förenlig med artiklarnas ordalydelse och med definitionen av vara i förordningen. Tolkningen är även ändamålsenlig eftersom den tillgodoser syftet med bestämmelserna, och är proportionerlig i förhållande till målet att skydda människors hälsa och miljön. De svenska myndigheternas tillämpning av artiklarna 7.2 och 33 i Reachförordningen strider därmed inte mot artikel 2.2 i avtalet om tekniska handelshinder. Överskridna gränsvärden – partiklar i luften, PM10 (2012/2216) Kommissionen anförde i en formell underrättelse att gränsvärdena för halten av större partiklar (PM10) i luften överskridits på flera platser i –2011 och att överskridandena visar på en trend av fortlöpande och varaktiga överträdelser av artikel 13 i direktiv /50/EG om luftkvalitet och renare luft i (luftkvalitetsdirektivet). Kommissionen gjorde också gällande att de åtgärdsprogram som tagits fram i för att komma till rätta med luftkvalitetsproblemen inte innehållit tillräckligt effektiva åtgärder för att hålla perioden av överskridande så kort som möjligt och att inte hade uppfyllt sina skyldigheter i enlighet med artikel 23.1 i direktivet. I svaret på den formella underrättelsen bekräftade regeringen att överskridanden av gränsvärdena skett på vissa platser i landet (, , och ) men underströk att överskridandena var begränsade till ett fåtal mätstationer inom de aktuella zonerna och att det inte varit fråga om överskridanden vid varje enskild mätstation. överskridandena alltså inte på en trend av fortlöpande och varaktiga överträdelser utan det är tvärtom tydligt att överskridandena har minskat underskreds gränsvärdena i med undantag för en mätstation. Regeringen delar inte kommissionens uppfattning om att de åtgärdsprogram som antagits i inte skulle vara tillräckliga för att hålla perioderna av överskridande så korta som möjligt. faktum att halterna av PM10 i luften i de aktuella zonerna och tätorterna har minskat visar att åtgärderna har varit väl lämpade för att nå de dagliga gränsvärdena. Förordning (EG) nr 1228/2003 om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel (ärendenummer /2180) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /76/EU av om ändring av direktiv /62/EG om avgifter på tunga godsfordon för användningen av vissa infrastrukturer (ärende 2013/0432) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /31/EU om byggnaders energiprestanda (ärendenummer /2134) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /82/EU av om underlättande av ett gränsöverskridande informationsutbyte om trafiksäkerhetsrelaterade brott (ärendenummer /0200) Kommissionen skrev av ärendet . ”Open skies”(ärendenummer /2089, mål C-468/98) I dom fastställde att underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt dåvarande artiklarna 5 och 52 i EG-fördraget, enligt förordning (EEG) nr 2409/92 om biljettpriser och tariffer för lufttrafik och enligt förordning (EEG) nr 2299/89 om en uppförandekod för datoriserade bokningssystem, i dess lydelse enligt förordning (EEG) nr 3089/93, genom att, trots omförhandlingen av luftfartsavtalet av mellan och , bibehålla internationella åtaganden gentemot 1.avseende vilka flygpriser som trafikföretag som har utsett ska tillämpa på flyglinjer inom unionen, 2.avseende de datoriserade bokningssystem som erbjuds eller används i och 3.om att ge rätt att neka eller återkalla trafikrättigheter för det fall de av utsedda lufttrafikföretagen inte ägs av denna medlemsstat eller av svenska medborgare. Kommissionen påtalade i en formell underrättelse att kommissionen inte har mottagit någon underrättelse om vilka åtgärder som vidtagits av för att följa dom. Kommissionen anser därmed att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt artikel 228.1 i fördraget. svarade i huvudsak följande.