prop · H30339 · 2015-10-28 00:00:00 — Efter EMR-reformen har hovrätten möjlighet att ta del av samma bevisning som i tingsrätten. Till detta kommer att parterna även med den föreslagna lagändringen kommer att ha en långtgående rätt till muntlig förhandling. Även efter en sådan ändring av reglerna skulle det svenska regelverket uppfylla kravet på en rättvis rättegång i . Utredningens förslag innebär inte att en parts begäran om huvudförhandling saknar betydelse för val av handläggningsform i hovrätten. Tvärtom ska en parts motiverade begäran om huvudförhandling beaktas. Vid bedömningen av om en huvudförhandling är obehövlig måste givetvis även hänsyn tas till den praxis som utvecklats av angående rätten till muntlig förhandling i överrätt. Sammantaget leder övervägandena till att 51 kap. 13 § tredje stycket andra meningen RB bör ändras på så sätt att uppenbarhetskravet tas bort. 7.2Möjligheten att hänvisa till ljud- och bildupptagningar bör ökas Regeringens förslag: I syfte att öka tillämpningen förtydligas att möjligheten att lägga fram bevisning genom att hänvisa till handlingarna i målet även inbegriper ljud- och bildupptagningar. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser är positiva till förslaget, JO, , Hovrätten över och , Hovrätten för , Hovrätten för och . Några remissinstanser, bl.a. vid och , är däremot kritiska till förslaget och menar att förslaget tillsammans med utredningens bedömning att hänvisning bör ske i större utsträckning än kommer att medföra en ökad tillämpning av hänvisning till ljud- och bildupptagningar, vilket bedöms negativt. Kritikerna menar att en ökad hänvisning försvårar för allmänheten att följa och förstå huvudförhandlingar i hovrätt och att denna påverkan på offentlighetsprincipen är betänklig. Även värdet av parternas möjlighet att ta del av ljud- och bildupptagningarna vid huvudförhandlingen i hovrätten lyfts Skälen för regeringens förslag Genom EMR-reformen ändrades regler som knyter an till muntlighets- och omedelbarhetsprinciperna. Det infördes bl.a. en möjlighet att vid huvudförhandlingen presentera processmaterial genom att hänvisa till handlingar i målet. I motiven konstaterades att muntlighetsprincipen och muntlig handläggning fortfarande skulle vara huvudregeln. En muntlig handläggningsform skapar normalt det bästa underlaget för en riktig bevisvärdering och underlättar för rätten och parterna att uppfatta vad som utgör processmaterial. Ett strikt krav på muntlighet ansågs dock kunna leda till att förfarandet blir tungrott, tidsödande och kostnadskrävande. I stora och komplicerade mål konstaterades muntlighetskravet till och med försvåra för rätten och parterna att tillgodogöra sig materialet endast på grundval av det som sägs vid huvudförhandlingen. En förutsättning för att rättegången i sådana mål ska kunna genomföras på ett bra sätt är att de inblandade noga går igenom det skriftliga materialet redan före huvudförhandlingen. I stora och komplicerade mål med omfattande skriftligt material skulle ett system som tillåter hänvisning till materialet uppenbarligen ha betydande fördelar. Även i mål där enskilda för talan utan ombud sågs fördelar i möjligheten för dessa att hänvisa till t.ex. ett protokoll från muntlig förberedelse eller en sammanställning enligt 42 kap. 16 § RB. I brottmål kunde det också enligt motiven finnas fördelar med att ersätta en del muntliga moment med en hänvisning till handlingar. Fördelarna ansågs tala för en förändring av kravet att processmaterial ska läggas fram i muntlig form (se prop. 2004/05:131 s. 145 f.). Utgångspunkten är följaktligen fortfarande att huvudförhandlingen är muntlig. Emellertid får framställningar, dvs. yrkanden, inställning och utveckling av talan, ske genom hänvisning till handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Detsamma gäller bevisningen. Hänvisningsmöjligheten gäller i såväl tvistemål som brottmål och i huvudsak samma regler gäller för samtliga tre domstolsinstanser I författningskommentarerna angavs att vad som kan göra hänvisning lämpligt i det enskilda fallet är t.ex. om det underlättar förståelsen av materialet och genomförandet av förhandlingen eller på annat sätt leder till en mer effektiv och ändamålsenlig process. Det konstaterades att domstolen har ansvaret för bedömningen om och i vilken utsträckning det är lämpligt med hänvisning, men att parterna bör ges ett stort inflytande och att det normalt inte bör beslutas om hänvisning mot en parts vilja. Slutligen anfördes att det bör vara klart före huvudförhandlingen om hänvisning ska ske eller inte, men att det i vissa fall kan godtas att frågan avgörs först vid huvudförhandlingen (prop. 2004/05:131 s. 245 f.). För hovrätternas del anfördes att förutsättningarna för att använda sig av hänvisningar var större än i tingsrätten eftersom det redan förekommit en rättegång om saken i tingsrätten och processmaterialet i allmänhet är mer genomarbetat än vid huvudförhandlingen i tingsrätten. Bevisning i skriftlig form och muntlig bevisning som inte ska tas upp på nytt enligt reglerna i 35 kap. 13 § RB kan läggas fram genom en hänvisning till handlingar i målet, t.ex. referat i tingsrättens dom, inlagor i tingsrättens eller hovrättens akt samt ljud- och bildupptagningar från ett tidigare förhör eller syn (prop. 2004/05:131 Prop. 2015/16:39 s. 267). Reglerna bör förtydligas i syfte att öka tillämpningen Hovrättsförfarandet ska vara ändamålsenligt och anpassat till hovrätternas överprövande roll. Reglerna bör vara utformade på ett sätt som skapar de bästa förutsättningarna för att nå fram till materiellt riktiga avgöranden och det utan handläggningsåtgärder som tynger processen i onödan. Hur muntlig bevisning presenteras i hovrätten är mot den bakgrunden av central betydelse. Sedan ikraftträdandet av EMR- reformen läggs muntlig bevisning som huvudregel fram genom en uppspelning av den ljud- och bildupptagning som gjorts av förhöret i tingsrätten. Som anfördes i motiven till EMR-reformen medger hänvisningsmetoden en effektivare handläggning i hovrätten, särskilt vid omfattande mål. Huvudregeln bör fortfarande vara att rätten tar del av muntlig bevisning vid huvudförhandlingen. I likhet med JO, anser dock regeringen att metoden med hänvisning till muntlig bevisning självfallet bör användas om alternativet är att förhandlingen försenas eller att nya försvarare eller målsägandebiträden som inte är insatta i målet måste förordnas genom substitution. Som några remissinstanser, bl.a. och Hovrätten för , framför gör sig de särskilda fördelar som hänvisningsmetoden medför gällande främst i de omfattande målen. Genom att använda sig av möjligheten att hänvisa kan även dessa mål sättas ut till huvudförhandling inom rimlig tid och på tider som passar för samtliga inblandade. Därmed ökar förutsättningarna för att samma åklagare och advokater som deltagit i tingsrätten kan vara med under huvudförhandlingen i hovrätten. På så vis kan substitution av ombud undvikas i stor utsträckning, något som leder till mindre olägenheter för den tilltalade och minskade kostnader. De situationer där hänvisning bedöms som lämplig bör tas till vara. omfattas som framgått ljud- och bildupptagningar av möjligheten att hänvisa. Lagtextens hänvisning till handlingar i målet kan emellertid, som utredningen konstaterar, uppfattas som att den endast avser skriftligt material. Liksom flera remissinstanser påpekar har det ett pedagogiskt värde att dessa bestämmelser är så tydliga som möjligt. Bestämmelserna om hänvisning till bevisning bör därför ändras i förtydligande syfte, så att det framgår av lydelsen att bevisning får läggas fram genom hänvisning till såväl ljud- och bildupptagningar som till andra handlingar i målet. Hovrätten över och anför att det, i takt med att hovrätterna i allt större utsträckning låter bevisning läggas fram genom hänvisning till ljud- och bildupptagningar från tingsrätten, inte är ovanligt att den tilltalade önskar ta del av hela det materialet, såväl ljudsom bildupptagningen. Sekretessregeln för bilden i en ljud- och bildupptagning innebär dock att den som vill ta del av hela materialet endast får göra det i domstolens lokaler och att häktade tilltalade därför måste transporteras dit. En mindre resurskrävande och mer ändamålsenlig lösning skulle enligt hovrätten vara att sekretessen överförs till Kriminalvården vilket skulle möjliggöra för häktade tilltalade att ta del av ljud- och bildupptagningen där. beredningsunderlag för att i denna proposition gå vidare med den frågan. Regeringen avser dock att återkomma till frågan i särskild ordning. Några remissinstanser, bl.a. och Juridiska fakultetsnämnden vid , ställer sig tveksamma till att hänvisning kan ske även till ljud- och bildupptagningar och instämmer i stället i det till utredningen fogade särskilda yttrandet från expert i utredningen. I yttrandet framförs bl.a. att det är viktigt för parterna att tillsammans med sitt ombud i rätten få ta del av uppspelningarna för att kunna avgöra om bevisningen ska kommenteras på något särskilt sätt eller om tilläggsförhör behövs. utgångspunkt är självklart att det är viktigt att parter upplever att de får en rättvis rättegång och att deras frågor tas om hand. och ombud av att ta del av förhören från tingsrätten på nytt vara större före huvudförhandlingen än under pågående förhandling. Eventuella frågor om tilläggsförhör och kommentarer bör som huvudregel ha avgjorts innan huvudförhandlingen äger rum. är målen generellt mer koncentrerade än i tingsrätt och parter och ombud väl förtrogna med vad motparten har sagt och kan förväntas säga. flesta fall torde det mot den bakgrunden vara tillräckligt att parter och ombud före huvudförhandlingen tar del av ljudupptagningarna från förhören i tingsrätten. Därför är det enligt regeringens mening också viktigt att frågan om hänvisning tas upp före huvudförhandlingen med t.ex. åklagare och advokater och att det sker i sådana former att parter och ombud får förståelse för hänvisningsmetodens fördelar, något som framförs även av . Det kan t.ex. vara lämpligt att det av den huvudförhandlingsplan som skickas till parterna i längre mål framgår när rättens samtliga ledamöter kommer att ta del av förhören och att det tidsmässigt sker då förhören i annat fall skulle ha spelats upp under huvudförhandlingen. självklart inte lämpligt att rätten tar del av förhören efter att Det är en viktig pedagogisk uppgift för rätten att förklara för parter och ombud hur hänvisning går till och vilka fördelar det innebär. De vunna erfarenheterna av EMR-reformen och den nya ordningen för framläggande av muntlig bevisning ger stöd för att hänvisning till ljud- och bildupptagningar nu bör kunna ske i större utsträckning än vad som har skett. inhämtas men det bör, som , vara rätten som slutligen beslutar i frågan och som också kan ta initiativ till hänvisning. utredningen anser regeringen att det vid bedömningen av rättegångskostnaderna måste beaktas att extra arbete kan ha lagts ner om Detta kräver en mer nyanserad bedömning av ersättningsfrågorna där förhandlingstiden inte längre blir utslagsgivande. Det har även invänts att offentlighetsprincipen inte beaktas i tillräcklig grad vid hänvisning till ljud- och bildupptagningar. Som anfördes redan i motiven till EMR-reformen innebär emellertid inte hänvisningsmetoden någon egentlig inskränkning i allmänhetens möjligheter att ta del av det material som domstolen grundar sitt avgörande på. att ta del av domstolens akt säkerställs allmänhetens insyn i rättskipningen (prop. 2004/05:131 s. 148). fakultetsnämnden vid , anfördes vidare i motiven till EMR-reformen att det inte desto mindre finns anledning att vara Prop. 2015/16:39 uppmärksam på att möjligheterna att ta del av processmaterialet vid en huvudförhandling där hänvisning till skriftliga handlingar förekommer kan komma att ställa högre krav på aktivitet från allmänhetens sida. I speciella fall, framför allt i uppmärksammade mål med ett stort allmänintresse, ansågs det därför kunna finnas skäl att tillhandahålla avgiftsfria kopior av vissa handlingar till vilka parterna hänvisar under förhandlingen. För muntlig bevisning gäller att den i något skede alltid tagits upp vid en tingsrättsförhandling och dokumenterats med en ljud- och bildupptagning, till skillnad från skriftlig bevisning till vilken det i vissa fall kan hänvisas i både tingsrätt och hovrätt. Den muntliga bevisningen har i de aktuella fallen samma innehåll som i tingsrätten och allmänheten har haft möjlighet att ta del av förhörspersonernas utsagor på plats i tingsrätten. Uppgifterna framgår också av domen och av ljudupptagningarna som är offentliga för allmänheten. Uppgifterna som hovrätten grundar sitt avgörande på är därmed varken nya eller hemliga i målet. Mot bakgrund av det anförda innebär möjligheten att hänvisa till ljud- och bildupptagningar inte någon egentlig inskränkning i allmänhetens möjligheter att ta del av det material som domstolen grundar sitt avgörande på. Det bör i detta sammanhang poängteras att hänvisning till ljud- och bildupptagning inte är en sämre handläggningsform när det gäller bevisvärdering än uppspelning inför sittande rätt vid huvudförhandling. Tvärtom förbättras domstolens möjlighet att värdera bevisningen om rätten kan stoppa uppspelningen där och då och ta repris av vissa avsnitt. Möjligheten att hänvisa till ljud- och bildupptagningar är ett alternativ till uppspelning och något som bör tas till vara, särskilt i den nya hovrättsprocessen och för de omfattande målen. Inget hindrar att hänvisningsmetoden inte utnyttjas för alla förhör i ett mål där förutsättningar finns att lägga fram bevisning genom hänvisning. Det kan kombineras med att vissa förhör spelas upp vid huvudförhandlingen. Möjligheterna att på detta sätt göra hovrättsprocessen mer effektiv och ändamålsenlig bör tas till vara. Bestämmelserna i 50 kap. 19 § och 51 kap. 19 § RB bör därför förtydligas i syfte att öka möjligheten, när det är lämpligt, att lägga fram muntlig bevisning genom hänvisning. Motsvarande förtydligande bör göras även i tingsrättsbestämmelserna (43 kap. 8 § och 46 kap. 6 § RB). 7.3Tilltrosbestämmelserna modifieras när det gäller syn Regeringens förslag: Hovrätten ska kunna ändra tingsrättens dom i fall där syn på stället lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning utan att behöva göra om synen. Motsvarande ändring görs även för förfarandet i . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen har dock en annan lagteknisk lösning. 2015/16:39 Remissinstanserna: De flesta remissinstanser kommenterar inte förslaget. Några remissinstanser, bl.a. vid , tillstyrker uttryckligen förslaget. anför att det är väsentligt att hovrätten har samma möjlighet att ändra bedömningen av syn på stället som dokumenterats genom en ljud- och bildupptagning på samma sätt som när det gäller förhör. vid påpekar dock att vad som uppfattas vid synen och vad som uppfattas vid en uppspelning av ljud- och bildupptagningen av synen kan skilja sig mer åt än vad som uppfattas vid ett förhör och motsvarande vid uppspelning av en ljud- och bildupptagning av förhöret. Skälen för regeringens förslag Genom tilltrosbestämmelserna upprätthålls principerna om bevisomedelbarhet och bästa bevismedlet. Hovrätten ska inte på ett sämre bevisunderlag kunna frångå tingsrättens tilltrosbedömning. I och med EMR-reformen ändrades tilltrosbestämmelserna på så vis att hovrätten får frångå tingsrättens tilltrosbedömning utan att ta upp förhöret på nytt om förhöret i stället läggs fram genom en ljud- och bildupptagning. I motiven till EMR-reformen anfördes att ljud- och bildupptagningar ger lika gott underlag för bevisvärderingen som ett förnyat förhör. Om den muntliga bevisningen läggs fram genom en ljud- och bildupptagning bör hovrätten alltså utan vidare kunna frångå tingsrättens tilltrosbedömning (prop. 2004/05:131 s. 208). Förändringen av tilltrosreglerna omfattade emellertid inte ljud- och bildupptagning av syn på stället som hålls i tingsrätten. Bestämmelsen om dokumentation av syn genom en ljud- och bildupptagning är vidare, till skillnad från dokumentation av muntliga bevis, fakultativ efter EMR- reformen. Beror avgörandet i tingsrätten på tilltron till den syn på stället som hållits där innebär detta att hovrätten, för att säkerställa att hovrätten inte av formella skäl är förhindrad att meddela en i materiellt hänseende riktig dom, måste hålla syn på stället på nytt. En ändring av tilltrosbestämmelserna vid syn I motiven till EMR-reformen anförs inga särskilda motiv till varför syn på stället undantogs när tilltrosbestämmelserna ändrades. Det är rimligt att syn på stället regleras på samma sätt som muntliga förhör i tilltrossituationer, särskilt när det nu kan konstateras att användningen av modern teknik har fallit väl ut. Har tingsrätten gjort bedömningen att det är lämpligt att dokumentera synen genom en ljud- och bildupptagning bör den bevisningen som utgångspunkt kunna användas i hovrätten också i tilltrossituationer. Tillsammans med förslaget i avsnitt 5.3, att en tingsrätt som huvudregel ska dokumentera en syn genom en ljud- och bildupptagning, kommer en sådan justering av tilltrosbestämmelsen att bidra till en mer effektiv och ändamålsenlig handläggning i hovrätterna. Det finns alltså skäl att ändra bestämmelsen. vid , som tillstyrker förslaget, anför att eftersom syn är det allra mest omedelbara bevismedlet kan den information som en person uppfattat vid syn på stället och den Prop. 2015/16:39 information man sedan uppfattar vid en uppspelning av ljud- och bildupptagningen från synen skilja sig mer åt än vad som är fallet när det gäller förhör. Regeringen delar den bedömningen. Möjligheten att underlåta att dokumentera syn med ljud och bild kommer också vara större än motsvarande undantag för dokumentation av förhör, se förslaget i avsnitt 5.3. anför kan det också påverka bedömningen av om det finns behov av ny omedelbar bevisupptagning i högre rätt. I enlighet med nuvarande ordning ankommer det på hovrätten att enligt 35 kap. 13 § RB bedöma om det är tillräckligt att synen läggs fram genom en ljud- och bildupptagning eller om den ska tas upp på nytt i hovrätten. Vid den bedömningen bör parternas uppfattning också beaktas. Regeringen föreslår sammanfattningsvis att ett tingsrättsavgörande får ändras av hovrätten i tilltrosituationer, i såväl tvistemål som brottmål, även i fall där syn på stället lagts fram i hovrätten genom en uppspelning av en ljud- och bildupptagning. Motsvarande ändring bör även göras i bestämmelsen för handläggningen i . 7.4Ett överklagande förfaller om en klagande uteblir Regeringens förslag: Ett överklagande förfaller om en klagande som förelagts att infinna sig personligen inställer sig endast genom ombud och det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Flera remissinstanser tillstyrker förslaget, bl.a. JO, samtliga hovrätter, och . Enligt några hovrätter, bl.a. och Hovrätten över och , bör det förhållandet att klaganden inte vill närvara inte vara tillräckligt för att utgöra särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. anser att förslaget bör gälla utan undantag. Skälen för regeringens förslag En part är som huvudregel skyldig att infinna sig personligen till en huvudförhandling i tingsrätt och hovrätt. För hovrättens del gäller att om en klagande uteblir från sammanträde för huvudförhandling förfaller överklagandet, vilket i praktiken innebär att hovrätten skriver av målet och den överklagade domen står fast. Detsamma gäller om en klagande som förelagts att infinna sig personligen inställer sig endast genom ombud och hovrätten inte anser sig kunna avgöra målet ändå (50 kap. 21 § och 51 kap. 21 § RB). Konsekvensen av att utebli från huvudförhandlingen ska ha angetts i kallelsen för att en påföljd ska kunna bli aktuell. Om en klagande vars överklagande förfallit haft laga förfall, dvs. giltig ursäkt, för sin frånvaro kan målet återupptas (50 kap. 22 § och 51 kap. 22 § RB). 2015/16:39 Dessa bestämmelser ändrades inte genom EMR-reformen. Den nya ordningen för hur muntlig bevisning läggs fram i hovrätt har dock ändrat förutsättningarna för hovrätten i de aktuella situationerna. Möjligheterna för hovrätten att ta del av förhören vid tingsrätten genom att spela upp ljud- och bildupptagningarna har utvidgat möjligheterna för hovrätten att i stället avgöra målet. Om den klagandes ombud är på plats kan målen i många fall avgöras utan att den klagande är personligen närvarande. Enligt utredningen tillämpas bestämmelserna om förfall som före EMR- reformen, dvs. uteblir en klagande som förelagts att infinna sig personligen förfaller överklagandet som huvudregel. Det finns dock ett behov av att förtydliga bestämmelserna i detta avseende. Förfall vid utevaro som huvudregel Även om det är möjligt med nuvarande bestämmelser att avgöra mål utan den klagandes personliga närvaro finns det anledning att ifrågasätta om det är en rimlig utgångspunkt. En klagande som uteblir från ett sammanträde kan tyckas ha mindre intresse av att få saken prövad än en som inställer sig personligen eller i vart fall meddelar anledningen till sin frånvaro. Det kan till och med förutsättas att han eller hon inte längre står fast vid sitt överklagande. I dessa situationer är det rimligt att överklagandet förfaller. Även processekonomiska skäl talar för en sådan ordning. Dessutom bör beaktas att det inte alltid är till fördel för klaganden med ett avgörande i utevaro, jämfört med att överklagandet förfaller. Skulle det visa sig att den klagande haft laga förfall för sin utevaro finns reglerna om återupptagande av mål att tillgå. Huvudregeln bör därför vara att överklagandet förfaller. Nästa fråga som uppkommer är om det, som utredningen föreslår, ska vara möjligt för hovrätten att avgöra ett mål där den klagande endast inställt sig genom ombud, om det finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Ett annat alternativ, som förespråkar, skulle kunna vara att låta förfallobestämmelsen gälla utan undantag. Det kan emellertid finnas situationer där det kan vara legitimt att avgöra målet trots att den klagande inställt sig endast genom ombud. Så kan vara fallet om klaganden uttryckligen meddelat hovrätten att klaganden önskar att målet avgörs trots att endast försvararen är närvarande (om rätten att vara närvarande endast genom sin försvarare, se målet Pietiläinen mot , Appl. 13566/06). Som påpekas av flera remissinstanser, bl.a. och Hovrätten över och , bör dock inte enbart det förhållandet att en klagande inte vill närvara vid huvudförhandlingen utgöra särskilda skäl. Det måste stå klart att det är klagandens avsikt att målet avgörs i sak med endast försvararen eller ombudet närvarande. En förutsättning för att avgöra målet i sådana fall är att en försvarare eller ombud är närvarande och att utredningsskäl eller omständigheterna i målet medger att det avgörs i den tilltalades utevaro (jfr NJA 2009 s. 836). Ett annat särskilt skäl kan vara att hovrätten uppmärksammar något i tingsrättsavgörandet som uppenbart har blivit fel till klagandens nackdel, t.ex. något förhållande som skulle kunna utgöra grund för resning eller domvilla i enlighet med 51 kap. 23 a § RB. Då bör hovrätten ha möjlighet att, i den mån det går, rätta felet till Som Hovrätten för påpekar bör detta Prop. 2015/16:39 komma i fråga endast i undantagsfall. Sammanfattningsvis anser regeringen att det finns skäl att ändra bestämmelserna i 50 kap. 21 § och 51 kap. 21 § RB i enlighet med vad utredningen föreslår. 8Högsta domstolens underlag för prejudikatbildning stärks En följd av det nya systemet med prövningstillstånd är att antalet meddelade tvistemålsdomar i hovrätterna har minskat. Det har i sin tur bidragit till att antalet ansökningar i om prövningstillstånd i tvistemål har minskat påtagligt. Prejudikaten, dvs.