prop · H2031310 · 2015-01-01 00:00:00 — anser att det bör föreskrivas att åklagare har en skyldighet att göra en kontroll beträffande eventuellt påfört skattetillägg innan förundersökning inleds på grund av brottsmisstanke som uppkommit på annat sätt än genom anmälan från . Även avseende detta hänvisas till avsnitt 7.19.1. och anser att det är oklart vad som gäller om skulle återkalla en talan om företrä- daransvar. Regeringen anser att även om det skulle vara möjligt att reglera att spärren kan upphöra i vissa situationer, t.ex. om återkallade en ansökan om företrädaransvar, finns det inte några tungt vägande skäl att införa en sådan särreglering. Hindret ska således vara slutligt. Den föreslagna ordningen är till fördel för den enskilde. Regeringen delar , och Kammarrätten i synpunkt att även det omvända bör gälla, att inte ska få kräva en fysisk person på skattetillägg som avser en juridisk person, om en åklagare mot samma fysiska person har väckt åtal, utfärdat ett strafföreläggande eller beslutat om åtalsunderlåtelse för brott enligt skattebrottslagen, avseende den felaktighet eller passivitet som skattetillägget avser. Därför föreslås även vissa sådana bestämmel- ser. Regeringen föreslår att inte ska få ansöka om före- trädaransvar enligt 59 kap. 12 § SFL eller fatta ett beslut om ansvar för delägare i fråga om handelsbolags skattetillägg enligt 59 kap. 11 § SFL i sådana fall. Ovan har nämnts att i stället för en talan i domstol kan träffa en överenskommelse med företrädaren om betalnings- skyldigheten med stöd av reglerna i 59 kap. 19 § SFL. Eftersom Skatte- verket inte ska få ansöka om företrädaransvar om åklagaren har väckt åtal, utfärdat ett strafföreläggande eller beslutat om åtalsunderlåtelse, ska verket naturligtvis inte heller träffa någon överenskommelse om betalningsskyldigheten. Regeringen anser i likhet med Hovrätten över och att detta bör regleras uttryckligen och föreslår därför en sådan reglering. I denna situation ska regelns tillämplighet inte vara knuten till om överenskommelsen fullföljts på rätt sätt, utan det är ett hinder att träffa överenskommelsen. När det gäller handelsbolag kan följande förtydliganden göras. När det gäller bl.a. inkomstskatt är det delägarna som ska beskattas. aktuell reglering berör inte dessa skatter. För vissa andra skatter såsom mer- värdesskatt och arbetsgivaravgifter, är handelsbolaget ett eget skatte- subjekt. Enligt 2 kap. 20 § lagen om handelsbolag och enkla bolag svarar dock samtliga bolagsmän solidariskt för bolagets förpliktelser, och genom 59 kap. 11 § SFL har som nämns ovan fått möjlighet att självt besluta om ansvar. Det är alltså bolagets skatter och därmed sammanhörande avgifter som det är fråga om att besluta om ansvar för enligt 59 kap. 11 § SFL. Detta kan förekomma t.ex. om bolaget låter bli att betala. Som framgår ovan tar spärregleringen för personligt betalningskrav sikte på talan om företrädaransvar och beslut om ansvar enligt 59 kap. 11 § SFL. Som nämns ovan i detta avsnitt finns även andra sätt att kräva ansvar för ett skattetillägg som avser en juridisk person. 2014/15:131 ovan i bl.a. avsnitt 5.3.1 gäller som svensk lag i , genom lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Det betyder att reglerna, såsom de tolkats av men också av våra nationella domstolar, gäller även utan särreglering. Det är således upp till tillämpande myndigheter att tillämpa befintlig reglering, vilket skulle kunna leda till att en talan om ansvar enligt aktiebolagslagen i vissa situationer inte får föras. Förslaget genomförs genom ett andra stycke i den föreslagna nya paragrafen 13 b § i skattebrottslagen, ett nytt tredje stycke i 59 kap. 11 § SFL, ett nytt andra stycke i 59 kap. 17 § och ett nytt tredje stycke i 59 kap. 19 § samma lag. 7.5.8Skatteverkets beslut om skattetillägg efter upphörande av tillfällig spärr Regeringens förslag: I fall då den tillfälliga spärren har upphört så att får fatta beslut om skattetillägg, ska få besluta om skattetillägg från den dag då under- rättelse har skett om att felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. Ett beslut om skattetillägg när skatteavdrag inte har gjorts ska få fattas utan samband med ett beslut om ansvar för ej avdragen skatt. Utredningens förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utredningens författningsförslag knyter dock inte tidsfristen till underrättelse utan till tidpunkten då felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. Utredningens förslag är också utformat på ett något annorlunda sätt. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna har inget att invända mot förslaget. Förvaltningsrätten i anser att det bör förtyd- ligas i lagtexten när sexmånadersfristen börjar löpa. När det gäller skattetillägg när skatteavdrag inte har gjorts anser att de föreslagna bestämmelserna om möjligheten till skattetillägg hos Skatte- verket efter åklagarens handläggning bör sammanföras i en bestämmelse, till skillnad från utredningens förslag som föreslår separata regleringar. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Utkastets författningsförslag knyter dock inte tidsfristen till underrättelse utan till tidpunkten då felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. Remissinstanserna: Förslaget omfattas inte av remissen men Åklagar- myndigheten och lämnar ändå synpunkter och anser att förslaget bör utformas på ett annat sätt, nämligen att tiden inom vilken kan ta ut skattetillägg ska kopplas till ett formellt beslut. bör därför ges möjlighet att, i de fall det inte har fattats något formellt beslut om brottsmisstankarna, besluta om skattetillägg från det att åtal väckts om felaktigheten eller passiviteten rör en omständighet som inte är föremål för åtalet. Sexmånadersfristen bör under alla förhållanden börja löpa först när åklagaren har underrättat verket om att en felaktighet eller passivitet är föremål för utredning. Underrättelseskyldigheten bör endast gälla vid formella beslut. Skälen för regeringens förslag: får , som huvud- regel, meddela ett beslut om skattetillägg på grund av oriktig uppgift eller skönsbeskattning senast efter utgången av det kalenderår då beskattningsåret har gått ut, 52 kap. 3 § SFL. Från detta finns vissa undantag. Är det t.ex. fråga om efterbeskattning får beslut om skattetillägg meddelas med beslutet om efterbeskattning (52 kap. 5 § SFL). Ett beslut om skattetillägg på grund av en oriktig uppgift i ett omprövningsärende får meddelas med beslutet i omprövningsärendet (52 kap. 6 § SFL). I fall då i det nya systemet gör en brottsanmälan och därmed låter bli att meddela skattetillägg, kommer verket att fortsätta handläggningen av beskattningsärendet, om inte beslut i skattefrågan redan har fattats. I många av de fall då gör en anmälan om brott kan frågan om skattetillägg komma tillbaka till verket, nämligen då någon slutlig skuldprövning inte har skett hos åklagaren, se avsnitt 7.5.5. De befintliga reglerna om möjligheter till beslut om skattetillägg kan då kanske inte alltid användas, t.ex. för att den angivna tiden har passerats. En förutsättning för att systemet ska fungera är därför att har möjlighet att meddela beslut om skattetillägg efter det att den tillfälliga spärren har upphört. Regeringen anser att ska få på sig att fatta beslut om skattetillägg från det att underrättelse har skett om att utredningen om brott har avslutats utan att felaktigheten eller passiviteten har prövats slutligt. Detta föreslås regleras i en ny paragraf, 52 kap. 8 a § SFL. Förvaltningsrätten i anser att tidpunkten från vilken sex- månadersfristen ska tillämpas är något otydlig och föreslår att bestäm- melsen förtydligas. Regeringens förslag är dock annorlunda utformat än utredningens. Regeringens förslag innebär att om en utredning om brott har avslutats hos åklagaren på ett sådant sätt att tillåts besluta om skattetillägg och åklagaren har underrättat om detta, får beslut om skattetillägg meddelas från den dag då underrättelsen har skett om att felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. Det kan förstås vara så att de vanliga fristerna inte har löpt ut , men genom förslaget säkerställs att alltid har på sig från den dag då underrättelse har skett om att felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. Felaktigheten eller passiviteten kan sluta vara föremål för utredning om brott på olika sätt, i vissa fall kan det ske genom beslut (t.ex. att lägga ned förundersökning) eller genom ett mer formlöst agerande (utred- ningen om brott minskar t.ex. i omfattning). måste få kännedom om att åtgärden har ägt rum. Regeringen överväger att införa en bestämmelse om att ska underrättas om sådana åtgärder (se avsnitt 7.19.1). och anser att förslaget bör utformas så att får möjlighet att, i de fall det inte har fattas något formellt beslut om brottsmisstankarna, besluta om 2014/15:131 skattetillägg från det att åtal väckts om felaktigheten eller passiviteten rör en omständighet som inte är föremål för åtalet. Vidare anser de att sexmånadersfristen under alla förhållanden bör börja löpa först när åklagaren har underrättat verket om att en felaktighet eller passivitet är föremål för utredning. Underrättelseskyldigheten bör endast gälla vid formella beslut. Lagrådet anser att sexmånaders- fristen ska utgå från tidpunkten för åklagarens underrättelse. Som framgår ovan föreslår regeringen, till skillnad från utredningen och utkastet till lagrådsremiss, en lösning som knyter tidsfristen till under- rättelsetidpunkten. När det gäller skattetillägg när skatteavdrag inte har gjorts, gäller enligt 52 kap. 8 § andra stycket SFL att om ansvar för skatt som inte har dragits av ska beslutas enligt 59 kap. samma lag, ska beslut om skattetillägg meddelas . Genomförs den föreslagna regleringen kan den situationen uppkomma att ett ärende som gäller avdrag för skatt anmäls enligt 17 § skattebrottslagen som arbetar vidare med ärendet och meddelar beslut om skatt. Avslutas sedan utredningen om brott utan att felaktigheten eller passiviteten prövas slutligt i sak hindrar 52 kap. 8 § andra stycket SFL från att meddela beslut om skattetillägg om beslut om ansvar för inte avdragen skatt redan har meddelats enligt 59 kap. För att i dessa fall ska kunna meddela beslut om skattetillägg utan samband med ett beslut om ansvar för inte avdragen skatt föreslår regeringen i likhet med utredningen att om någon av de situationer råder som anges i förslaget till 49 kap. 10 a § andra stycket SFL ska få meddela beslut om skattetillägg utan samband med ett beslut om ansvar för inte avdragen skatt, om ett beslut om ansvar redan har meddelats. Detta föreslås regleras genom ett tillägg i 52 kap. 8 § SFL. Om ärendet kommer till utan att verket har meddelat ett beslut enligt 59 kap. gäller, precis som , att beslut om skattetillägg ska meddelas med ett beslut om ansvar enligt 59 kap. SFL, om ett sådant ansvarsbeslut ska meddelas. anser att det är lämpligare om den föreslagna bestämmel- sen i 52 kap. 8 § SFL stryks och att innehållet i stället flyttas till 52 kap. 8 a § och anser att kapitlet då får en bättre struktur och att allt som handlar om skattetillägg efter avslutad utredning om brott samlas under samma rubrik. Regeringen delar inte denna åsikt, då det handlar om olika regleringar, den ena om tidsfrist för beslut om skattetillägg, och den andra om att beslut om skattetillägg inte måste fattas som ett annat beslut. Bestämmelserna bör därför regleras i olika paragrafer. Sammanfattningsvis föreslår regeringen dels en bestämmelse om att ett beslut om skattetillägg i fall som avses i 49 kap. 10 a § andra stycket SFL får meddelas från den dag då underrättelse har skett om att felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott, dels en bestämmelse om att i fall som avses i 49 kap. 10 a § andra stycket får beslut om enbart skattetillägg meddelas, om ansvar för skatt redan har beslutats. Förslaget genomförs genom en ny paragraf, 52 kap. 8 a § SFL, och en ny mening i 52 kap. 8 § andra stycket samma lag. 7.6Justerade regler om särskild åtalsprövning i skattebrottslagen Regeringens förslag: Dagens regel om särskild åtalsprövning i 13 § skattebrottslagen för skatteförseelse ska utvidgas till att även gälla skattebrott, vårdslös skatteuppgift och skatteavdragsbrott i de fall det undandragna skattebeloppet understiger två prisbasbelopp och en felaktighet eller passivitet som skulle omfattas av åtalet även kan läggas till grund för beslut om skattetillägg för samma person. Med prisbas- belopp ska avses det prisbasbelopp enligt 2 kap. 6 och 7 §§ socialförsäk- ringsbalken som gällde det år då brottet begicks. Regeringens bedömning: Reglerna om anmälningsplikten i 17 § skattebrottslagen bör inte ändras. Utredningens bedömning: Överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen lämnar inga förslag i dessa delar. Remissinstanserna: Justitiekanslern instämmer uttryckligen i utred- ningens förslag att anmälningsplikten inte ska förändras. Flera remissinstanser såsom Kammarrätten i , Kammar- rätten i , Förvaltningsrätten i , , Näringslivets skattedelegation, och har reagerat på att så få av de av anmälda brottsmisstankarna leder till åtal. Flera remissinstanser är därför kritiska mot förslaget och anser att det kommer att bli mycket merarbete och många ärenden som studsar tillbaka till . Flera remiss- instanser kommer med konkreta förslag på ändringar i detta avseende, bl.a. att ska kunna beakta subjektiva rekvisit inför anmälan, att beloppsnivån för när skattebrott ska anmälas bör höjas eller att det bör övervägas en generell åtalsbegränsningsregel i skattebrottslagen mot- svarande 31 § lagen om straff för smuggling. Utöver detta finns förslag om att skattetilläggsnivån ska höjas, skatteförseelse avkriminaliseras eller att nivån för när överträdelser på skatteområdet ska hanteras straffrättsligt höjs. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss: Överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. I utkastet föreslås även ett tillägg i regeln om anmälningsskyldighet av misstänkt brott i 17 § skattebrotts- lagen om att inför en anmälan ska en bedömning göras av om rekvisiten för brott är uppfyllda. Utkastets förslag avseende 13 § skattebrottslagen är något annorlunda utformat. Remissinstanserna: ombudsmän, tingsrätt, , , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , Förvaltningsrätten i , , , , , , Företagarna, skattedelegation, och har inga synpunkter på eller yttrar sig inte särskilt över detta avsnitt. När det gäller förslaget om särskild åtalsprövning i 13 § skatte- brottslagen tillstyrker Hovrätten för , Hovrätten över och , , , , , Kammarrätten i , Kammar- rätten i , Justitiekanslern, , , och uttryckligen förslaget eller har inget emot Flera av dem lämnar dock synpunkter på förslaget. tingsrätt ifrågasätter varför det förhållandet att ett skattetillägg tagits ut i en juridisk person skulle vara ett särskilt skäl att väcka åtal mot ställ- företrädaren när det undandragna beloppet understiger två prisbasbelopp, eftersom det då sanktioneras väsentligt strängare än motsvarande gärning av en fysisk person. vill ha förtydliganden i lagtext om även skatteförseelse ska vara med i regleringen och förtydliganden om Kammarrätten i anser att förslaget bör justeras så att även fara för felaktigt tillgodoräknad eller återbetalad skatt om- fattas, eftersom brotten i 2 och 5 §§ skattebrottslagen inte bara tar sikte på undandragen skatt utan också på att skatt felaktigt tillgodoräknas eller har ingen erinran mot den föreslagna belopps- gränsen förutsatt att det görs klart att denna avser den samlade brotts- lighet som en och samma person gjort sig skyldig till och inte varje anger att den nu föreslagna utvidgningen torde innebära att prövningen av om det finns särskilda skäl blir mer svår- Vidare anser att det bör finnas förutsättningar för att genom förslaget nedbringa antalet anmälningar. För att det ska vara möjligt måste det i förarbetena dock klargöras vad som avses med det undandragna skattebeloppet när det finns misstanke om flera skattebrott, dvs. om beloppsbegränsningen avser varje enskilt brott eller det belopp som sammanlagt undandragits. anser att det ska vara det sistnämnda för att tillämpningsområdet inte ska bli för vitt. Vidare bör i samverkan med utarbeta ifrågasätter förslaget och framför bl.a. följande. I praktiken kan förslaget innebära en avkriminalisering av relativt I ärendena finns ofta även misstankar om bokföringsbrott och/eller försvårande av skattekontroll, där det redan finns möjlighet att låta bli att utreda skattebrottet och därför kan det ifrågasättas om det behövs en sådan regel. Det är viktigt att förslaget rör en åtalsprövningsregel och inte en gräns för vad som ska anmälas. vore högst olyckligt om den föreslagna utökningen av åtalsprövnings- regeln kommer att påverka anmälningar till Ekobrotts- myndigheten eftersom det skulle få stora konsekvenser för lagföringar och möjligheter att utreda även andra typer av brott och den kan därför bli mer omfattande än vad som är avsett. behövs ett myndighetsgemensamt uppdrag rörande anmäl- uppfattar intentionerna i utkastet så att åtalsprövningen styrs av värdet av det totala skatteundandragandet, men det behöver förtydligas hur den föreslagna åtalsprövningsregeln ska tillämpas när skatteundandragandet för det enskilda brottet understiger två basbelopp men för den samlade brottsligheten totalt överstiger detta Vidare bör medverkan i brottsutredningen författ- När det gäller förslaget om ändring av anmälningsplikten i 17 § skatte- brottslagen anger följande remissinstanser uttryckligen att de tillstyrker eller inte invänder emot förslaget: Hovrätten för , Stock- holms tingsrätt, Kammarrätten i , Kammarrätten i Följande avstyrker eller är kritiska till förslaget: Hovrätten över och , , , tingsrätt, Justitiekanslern, , , De kritiska remissinstanserna anför att bedöm- ningen av subjektiva rekvisit är en uppgift för åklagaren och kräver att förhör hålls och är därmed en uppgift som varken kan eller ska ägna sig åt. Det anges också medföra risk för sammanblandning av åklagarens och roller och den utökade tillämpningens innebörd för passivitetsrätten kan ifrågasättas. och anger att det stora flertalet anmälningar från håller hög kvalitet och att erfarenhetsmässigt gör en viss bedömning av det subjektiva rekvisitet och anmäler inte ärenden där det utifrån Skatte- verkets utredning uppenbart framgår att det saknas brottsligt uppsåt. Enligt och torde detta vara förenligt med den nu gällande anmälningsplikten. sakna befogenhet att vidta utredning som har till syfte att ligga till grund för en bedömning om det finns uppsåt eller oaktsamhet. enligt verket bl.a. att de inte får hålla något förhör, vilket är det normala verktyget för att utreda det subjektiva rekvisitet. verket behöva bedöma omständigheter som inte har någon relevans för Justitiekanslern anger att även utan lagändring bör Skatte- verket kunna vidta vissa åtgärder utöver de som sker för att förbättra sitt underlag. Såväl Justitiekanslern som ser oklarheter i vad förslaget innebär när det avser vilken bevisnivå som ska Skälen för regeringens förslag och bedömning En förvaltningsmyndighet ska enligt 17 § skattebrottslagen göra en anmälan till åklagaren så snart det finns anledning att anta att brott enligt lagen har begåtts. Detta gäller dock inte om det kan antas att brottet inte kommer att medföra påföljd eller om anmälan av annat skäl inte behövs. Uttrycket anledning att anta i 17 § skattebrottslagen anknyter till formuleringen i 23 kap. 1 § , som anger förutsättning- arna för att förundersökning ska inledas. Meningen är alltså att anmälan ska göras så snart det finns förutsättningar att inleda en förundersökning (se NJA II 1983 s. 517). bedömer frågan om brottsanmälan ska göras på objektiva Verket använder sig av en nationellt utarbetad riksrutin som innehåller den s.k. minneslistan med bl.a. angivna beloppsgränser som ska vara vägledande vid bedömningen av om brottsanmälan ska göras eller inte (se avsnitt 6.1.3). I normalfallet ska tillämpningen av riks- rutinen innebära att anmälan underlåts när det undandragna skatte- beloppet är lägre än ett prisbasbelopp. Ett prisbasbelopp är också normalt gränsen för att bedöma brottet som skatteförseelse, vilket brott endast får åtalas om det är påkallat av särskilda skäl, i enlighet med 13 § skatte- Av statistiken i betänkandet framgår att ett stort antal brottsmisstankar anmäls till åklagaren. anmäldes 22 942 brottsmiss- Det bör dock observeras att brottsanmälningar kan komma även från annat håll än . Det bör också observeras att statistiken innefattar även företrädare för juridiska personer. utläsas att cirka en femtedel av antalet brottsmisstankar avslutades med att förundersökning inte inleddes eller att brottsmiss- tanken avslutades (se betänkandet bilaga 4, tabell 2). statistiken att i det absoluta flertalet fall görs inte någon slutlig prövning av den enskildes skuld såsom att åtal väcks, strafföreläggande utfärdas eller åtalsunderlåtelse beslutas. Cirka en sjundedel av andelen anmälda brottsmisstankar ledde till åtal, med strafförelägganden och åtalsunder- låtelser inräknat ej över en sjättedel. Som framgår i avsnitt 7.5.5 ovan föreslår regeringen att i de fall då det inte sker en slutlig skuldprövning hos åklagaren ska kunna fatta beslut om skattetillägg i fråga om samma felaktighet eller passivitet. Om åklagaren vid sin utredning av det misstänkta brottet t.ex. kommer fram till att det inte finns anledning att inleda förundersökning, ska återrapportering ske till som därefter kan utreda om det finns förutsättningar att ta ut skattetillägg. Eftersom ärendet i dessa fall ändå slutligen kommer att avgöras av vore det önskvärt att det inte tvingades att gå omvägen över åklagaren. skulle beslut om skattetillägg kunna meddelas tidigare i processen och åklagaren skulle slippa att hantera en rad fall där förundersökning aldrig Den enskilde skulle också få ett avgörande i frågan fortare. Detsamma skulle gälla alla andra fall där åklagaren inte når så långt att han eller hon gör en slutlig skuldprövning. Med den spärrreglering som föreslås synes den ordning som råder inte vara effektiv och därmed inte helt fördelaktig från rättssäkerhetssynpunkt. Utredningen har gjort överväganden kring detta, dock enbart avseende de fall där inte förundersökning inleds, och har därvid angett att en möjlighet att minska antalet onödiga brottsanmälningar kunde vara att vid bedömningen av om brottsanmälan ska göras även tog hänsyn till om de subjektiva rekvisiten för brottet är uppfyllda. ningens bedömning var att en sådan förändrad tillämpning av anmäl- ningsskyldigheten förutsatte en ändring av 17 § skattebrottslagen men att en sådan ändring inte var motiverad (se betänkandet avsnitt 9.5.1). Utredningen bedömde vidare att en förändrad anmälningsskyldighet sannolikt också skulle kräva att åklagarnas förundersökningsplikt justera- Annars skulle brott anmälda till åklagarna från någon annan än kunna komma att bli bedömda annorlunda än de som upptäcker och anmäler. Även flera remissinstanser har reagerat på att så få av de av Skatte- verket anmälda brottsmisstankarna leder till åtal. därför kritiska mot utredningens överväganden (av samma anledning också mot förslaget om en samlad sanktionsprövning, se dock i avsnitt 7.4 att samma problematik skulle göra sig gällande även i en renodlad vägvalsmodell samt att länder med vägvalsmodellen har en sådan ord- ning som föreslås) och anser att det kommer att bli mycket merarbete och många ärenden som återgår till . ger konkreta förslag på ändringar i detta avseende. ska kunna beakta subjektiva rekvisit inför anmälan, vissa att Prop. 2014/15:131 beloppsnivån för när skattebrott ska anmälas bör höjas. finns förslag om att höja skattetilläggsnivån eller avkriminalisera skatte- förseelse. Regeringen instämmer i flera av synpunkterna.