prop · H30339 · 2015-10-28 00:00:00 — 2015/16:39 efter att bevisningen tagits upp kan det i vissa specifika situationer vara godtagbart att använda ljud- och bildupptagningarna vid en ny förhandling. Så kan exempelvis vara fallet om rätten i ett brottmål har fattat beslut om en rättspsykiatrisk undersökning av den tilltalade och en ny huvudförhandling måste hållas med anledning av att rätten bedöms jävig att ta ställning till ny bevisning som åberopats därefter. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Rätten ska göra en skriftlig sammanställning av parternas ståndpunkter om det inte på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl saknas behov av en sammanställning. Rätten får förelägga parterna att lämna underlag för sammanställningen. Innan förberedelsen avslutas ska parterna ges tillfälle att yttra sig över sammanställningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättens skyldighet att göra en skriftlig sammanställning av parternas ståndpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 6. Bestämmelsen ändras så att kravet på att upprätta sammanställningar utvidgas på motsvarande sätt som för tvistemål, se kommentaren till 42 kap. 16 §. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. I 56 kap. 13–15 §§ finns bestämmelser om att hovrätten får hänskjuta en fråga till prövning av . Paragrafen, som är ny, innehåller en upplysning om att det i 56 kap. 13– 15 §§ finns bestämmelser om att hovrätten får hänskjuta en prejudikatfråga till . Paragrafen är utformad i enlighet med bestämmelsen i 42 kap. 17 a §. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Sedan parterna utvecklat sin talan, ska bevisningen läggas fram. Om huvudförhandlingen hålls trots att klagandens motpart uteblivit, ska hovrätten se till att den bevisning som han eller hon lagt fram i tingsrätten läggs fram ur handlingarna i den utsträckning som bevisningen har betydelse för målet i hovrätten. Bevisningen får läggas fram genom hänvisningar till ljud- och bildupptagningar och andra handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Om det inte finns särskilda skäl för något annat, bör ett bevis som tingsrätten tagit upp och som inte enligt 35 kap. 13 § ska tas upp på nytt läggas fram innan bevis som rör samma omständighet tas upp av hovrätten. Finns det flera bevis i fråga om samma omständighet, bör dessa läggas fram i ett sammanhang. Paragrafen innehåller regler om hur bevisningen läggs fram vid en Prop. 2015/16:39 huvudförhandling i ett tvistemål i hovrätt. Övervägandena finns i avsnitt I första stycket anges nu uttryckligen att bevisningen får läggas fram genom hänvisning, förutom till exempelvis skriftliga handlingar i målet, även till ljud- och bildupptagningar. I denna del är bestämmelsen likalydande med motsvarande del av 43 kap. 8 §, se kommentaren till den bestämmelsen. Förutsättningarna för att lägga fram muntlig bevisning genom hänvisning till ljud- och bildupptagningar är större i hovrätten än i tingsrätten eftersom det redan förekommit en rättegång om saken i tingsrätten och parterna redan tagit del av bevisningen. Hänvisningsmetoden behöver inte utnyttjas för samtliga förhör. Den kan kombineras med att vissa förhör spelas upp vid huvudförhandlingen. Förhandlingen kan också delas upp i avsnitt, om hänvisning endast passar vissa delar, med sakframställningar och slutanföranden i varje del, så att parternas synpunkter på bevisvärderingen i omfattande mål inte dröjer till dess att all bevisning förebringats. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Om det inte finns särskilda skäl för något annat, bör ett bevis som tingsrätten tagit upp och som inte enligt 35 kap. 13 § ska tas upp på nytt läggas fram innan bevis som rör samma omständighet tas upp av hovrätten. Finns det flera bevis i fråga om samma omständighet, bör dessa läggas fram i ett sammanhang. Om klagandens motpart uteblir och vite har förelagts honom eller henne, får hovrätten, när förlikning om saken inte är tillåten, i stället för att förelägga nytt vite besluta att han eller hon ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Detsamma gäller om klagandens motpart inställer sig endast genom ombud när han eller hon har förelagts vid vite att infinna sig personligen. Om vite har förelagts klagandens motpart eller om han eller hon ska hämtas till rätten och inte kan hämtas, får dock målet avgöras trots att han eller hon inställt sig endast genom ombud eller uteblivit. Ett mål får också avgöras om klaganden har förelagts att infinna sig personligen men inställt sig endast genom ombud. Paragrafen behandlar den situationen att en part uteblir från eller inte infinner sig personligen till en huvudförhandling i tvistemål i hovrätt. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Av första stycket framgår att överklagandet förfaller om klaganden uteblir från sammanträde för huvudförhandling. Till skillnad från vad som gällt gäller detsamma om endast ombudet infinner sig i ett mål där klaganden ska infinna sig personligen, om det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Huvudregeln är således att överklagandet då förfaller. Ett särskilt skäl mot att överklagandet förfaller kan vara att klaganden uttryckligen meddelat rätten att han eller hon vill få målet prövat med endast ombudet närvarande. Det måste stå helt klart att detta är klagandens avsikt. Rätten får då i varje enskilt fall bedöma om målet kan prövas i klagandens frånvaro. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. 2015/16:39 Om det vid en huvudförhandling i tingsrätten har hållits förhör inför rätten eller syn på stället om någon viss omständighet och om avgörandet även i hovrätten beror på tilltron till den bevisningen, får tingsrättens dom inte ändras i den delen utan att beviset har lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning eller tagits upp på nytt vid en huvudförhandling i hovrätten. En sådan ändring får dock göras om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit. I paragrafen anges under vilka förutsättningar hovrätten får ändra tingsrättens dom i sådana fall där avgörandet är beroende av tilltron till viss bevisning. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen ändras så att det framgår att de bevismedel som avses med bestämmelsen inte är begränsade till förhör utan även omfattar syn på stället. Om syn på stället läggs fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning kan hovrätten ändra tingsrättens dom i den delen även i tilltrossituationer. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Hovrätten får avgöra målet utan huvudförhandling, om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat. Om saken kan utredas tillfredsställande får hovrätten avgöra målet utan huvudförhandling, 1.om åklagaren har överklagat endast till den tilltalades förmån, 2.om endast den tilltalade har överklagat och hans eller hennes ändringsyrkande godtas av motparten, 3.om det inte finns anledning att döma den tilltalade till ansvar eller döma ut påföljd eller döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening, 4.om parterna har begärt att målet ska avgöras utan huvudförhandling, eller 5.om ingen av parterna, sedan fråga väckts om avgörande utan huvudförhandling, haft någon invändning mot detta. Om en part har begärt huvudförhandling i fall som avses i andra stycket 1–3, ska sådan hållas, om det inte är obehövligt. Med de påföljder som anges i andra stycket 3 likställs vite och, om det inte är fråga om förverkande av villkorligt medgiven frihet från fängelsestraff, beslut enligt 34 kap. 1 § första stycket 1 . Det som sägs i andra stycket 3 om villkorlig dom gäller inte villkorlig dom som förenas med föreskrift om samhällstjänst. Om överklagandet avser även annat än ansvar, får målet avgöras utan huvudförhandling endast om denna talan enligt 50 kap. 13 § får prövas utan huvudförhandling. För prövning som inte avser själva saken behöver huvudförhandling inte hållas. Paragrafen reglerar förutsättningarna för att avgöra ett brottmål på handlingarna i hovrätten. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I tredje stycket anges att om en part har begärt huvudförhandling i de fall som framgår av första stycket 1–3 ska förhandling hållas om det inte Bestämmelsen ändras genom att det gällande uppenbarhetskravet tas bort. Hovrätten kommer att kunna avgöra fler mål utan huvudförhandling, även när en part har begärt huvudförhandling, i de fall åklagaren har överklagat endast till den tilltalades fördel, om Prop. 2015/16:39 endast den tilltalade överklagat och ändringsyrkandet godtas av motparten eller om det inte finns anledning att döma till annan påföljd än böter eller villkorlig dom eller sådana påföljder i förening enligt första stycket 1–3. Den grundläggande förutsättningen för att avgöra mål på handlingarna måste givetvis fortfarande vara uppfylld, dvs. målet ska kunna utredas tillfredsställande utan huvudförhandling. Vidare ska huvudförhandling fortfarande hållas om part begär det och en huvudförhandling inte är obehövlig. När en huvudförhandling kan anses obehövlig trots att en part begär det måste avgöras utifrån omständigheterna i varje enskilt fall och med beaktande av rätten till en muntlig förhandling enligt . En utgångspunkt bör dock kunna vara att en huvudförhandling kan anses obehövlig även om en part begär det när en huvudförhandling för prövning av saken redan hållits i tingsrätt, någon ny bevisning inte åberopas i hovrätten och målet inte rör någon allvarligare brottslighet. Detta förutsätter självfallet att det inte är befogat att hålla huvudförhandling av annan anledning, t.ex. om hovrättens prövning kommer att innefatta sakfrågor eller rättsfrågor som inte kan lösas på grundval av handlingarna i målet. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Sedan parterna utvecklat sin talan, ska bevisningen läggas fram. Hovrätten ska se till att den bevisning som har lagts fram i tingsrätten läggs fram ur handlingarna i den utsträckning som bevisningen har betydelse för målet i hovrätten. Bevisningen får läggas fram genom hänvisningar till ljud- och bildupptagningar och andra handlingar i målet, om rätten finner det lämpligt. Om det inte finns särskilda skäl för något annat, bör ett bevis som tingsrätten tagit upp och som inte enligt 35 kap. 13 § ska tas upp på nytt läggas fram innan bevis som rör samma omständighet tas upp av hovrätten. Finns det flera bevis i fråga om samma omständighet, bör dessa läggas fram i ett sammanhang. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur bevisningen läggs fram vid en huvudförhandling i ett brottmål i hovrätt. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I första stycket anges nu uttryckligen att bevisningen får läggas fram genom hänvisning, förutom till exempelvis skriftliga handlingar i målet, även till ljud- och bildupptagningar. Bestämmelsen är likalydande med motsvarande del av 43 kap. 8 §, se kommentaren till den bestämmelsen. Se även kommentaren till 50 kap. 19 § för tillämpningen i hovrätt. Fördelarna med att hänvisa till ljud- och bildupptagningar gör sig främst gällande i omfattande och tidsödande brottmål i hovrätt, särskilt om alternativet är att förhandlingen försenas eller att nya försvarare eller målsägandebiträden, som inte är insatta i målet, måste förordnas genom substitution. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Om en enskild klagande uteblir från ett sammanträde för huvudför-handling, förfaller överklagandet. Detsamma gäller om en enskild klagande som har 2015/16:39 förelagts att infinna sig personligen inställer sig endast genom ombud och det inte finns särskilda skäl mot att överklagandet förfaller. Om en enskild motpart uteblir och vite har förelagts honom eller henne, får hovrätten förelägga nytt vite eller besluta att han eller hon ska hämtas till rätten antingen eller till en senare dag. Detsamma gäller om en enskild motpart som vid vite har förelagts att infinna sig personligen inställer sig endast genom ombud. Om en målsägande som ska höras med anledning av åklagarens talan i ett mål om allmänt åtal inte infinner sig personligen, gäller andra stycket. Om vite har förelagts klagandens motpart eller om denne ska hämtas till rätten och hämtning inte kan ske, får hovrätten avgöra målet trots att han eller hon inställt sig endast genom ombud eller uteblivit. Ett mål får också avgöras om en enskild klagande som har förelagts att infinna sig personligen inställt sig endast genom ombud. Paragrafen behandlar den situationen att en part uteblir från eller inte infinner sig personligen till en huvudförhandling i brottmål i hovrätt. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Bestämmelsen är i princip likalydande med motsvarande del av 50 kap. 21 §, se kommentaren till den bestämmelsen. Som nämns i kommentaren till den bestämmelsen kan särskilda skäl mot att överklagandet förfaller vara att klaganden på ett klart och otvetydigt sätt meddelat hovrätten att klaganden önskar att målet avgörs i hans eller hennes utevaro (om rätten att vara närvarande endast genom sin försvarare, se mål Pietiläinen mot , Appl. 13566/06). En förutsättning för att avgöra målet i sådana fall är att en försvarare är närvarande och att utredningsskäl eller omständigheterna i målet medger att det avgörs i den tilltalades utevaro (jfr NJA 2009 s. 836). Ett annat särskilt skäl kan vara att hovrätten uppmärksammar något i tingsrättsavgörandet som uppenbart har blivit fel till klagandens nackdel, t.ex. något förhållande som skulle kunna utgöra grund för resning eller domvilla i enlighet med 23 a §. Då bör hovrätten i undantagsfall ha den möjligheten att, i den mån det går, rätta felet till klagandens fördel. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Om det vid en huvudförhandling i tingsrätten har hållits förhör inför rätten eller syn på stället om någon viss omständighet och om avgörandet även i hovrätten beror på tilltron till den bevisningen, får tingsrättens dom inte ändras i den delen utan att beviset har lagts fram i hovrätten genom en ljud- och bildupptagning eller tagits upp på nytt vid en huvudförhandling i hovrätten. En sådan ändring får dock göras 1.om den är till förmån för den tilltalade, eller 2.om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än tingsrätten antagit. I paragrafen anges under vilka förutsättningar hovrätten får ändra tingsrättens dom i sådana fall där avgörandet är beroende av tilltron till viss bevisning. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen har ändrats på motsvarande sätt som tvistemålsbestämmelsen i 50 kap. 23 §, se kommentaren till den bestämmelsen. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Om överklagandet gäller prövningstillstånd i hovrätt och målet innehåller en prejudikatfråga som avses i 11 § första stycket får , om prövningstillstånd meddelas i , besluta att prejudikatfrågan ska prövas av domstolen. I avvaktan på denna prövning ska frågan om meddelande av prövningstillstånd i hovrätten vila. Paragrafen, som är ny, reglerar möjligheten för att i mål om prövningstillstånd i hovrätt direkt pröva en prejudikatfråga. Paragrafen är tillämplig i brottmål och tvistemål. Den är även tillämplig vid handläggning av ärenden (se 40 § lagen [1996:242] om domstolsärenden). Övervägandena finns i avsnitt 8.1. I överklagade mål där hovrätten vägrat prövningstillstånd och målet innehåller en prejudikatfråga kan besluta att frågan ska prövas av , dvs. utan att prövningstillstånd i hovrätt först beviljats. Om tar upp frågan om prövningstillstånd i hovrätt får initialt begränsa sin prövning till prejudikatfrågan. vilar frågan om prövningstillstånd i hovrätten. Sedan prejudikatfrågan har avgjorts prövar om prövningstillstånd ska meddelas i hovrätten. Det kan t.ex. finnas skäl för ändringsdispens när gjort en annan bedömning av prejudikatfrågan än vad som följer av tingsrättens avgörande. Eftersom bestämmelsen innebär ett undantag från instansordningens princip bör möjligheten att direkt pröva en prejudikatfråga utnyttjas med viss återhållsamhet. Om prövningstillstånd beviljas eller om sådant tillstånd inte krävs, ska överklagandet delges motparten med föreläggande att svara skriftligen inom , om detta inte redan har skett. Om det är uppenbart att överklagandet är ogrundat får dock genast meddela dom i målet. I mål om allmänt åtal får överklagandet översändas till åklagaren utan delgivning. Sådana uppgifter om målsägandes eller vittnens ålder, yrke och bostadsadress som saknar betydelse för åtalet ska inte framgå av de handlingar som delges den tilltalade i mål om allmänt åtal. Om hovrätten i ett tvistemål har avslagit ett yrkande om kvarstad eller någon annan åtgärd enligt 15 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd eller i brottmål avslagit ett yrkande om en åtgärd som avses i 26–28 kap. eller upphävt ett beslut om en sådan åtgärd, får bevilja att åtgärden ska gälla tills vidare. Om hovrätten har beviljat en sådan åtgärd eller förklarat att domen får verkställas även om den inte har laga kraft, eller fastställt en tingsrätts beslut om det, får besluta att tingsrättens eller hovrättens beslut tills vidare inte får verkställas. I frågor om häktning eller reseförbud får ändra hovrättens beslut även om motparten inte hörts. 2015/16:39 Paragrafen reglerar frågor om kommunicering med motparten efter överklagande av en dom till . Övervägandena finns i avsnitt 8.3. I första stycket införs en bestämmelse som uttryckligen ger möjlighet att meddela dom utan att motparten delges överklagandet i fall då överklagandet är uppenbart ogrundat. Bestämmelsen får betydelse främst för handläggningen av mål som väcks i hovrätt och som inte kräver prövningstillstånd i . Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. får utan huvudförhandling avgöra 2.ett mål i vilket med stöd av bestämmelserna i 12 § i allt väsentligt grundar avgörandet i övrigt på hovrättens bedömning, 3.ett mål som har tagits upp av hovrätten eller 4.ett sådant mål eller en sådan fråga i ett mål som ska avgöras av i dess helhet. När det gäller avgörande i övrigt i av mål utan huvudförhandling ska i tvistemål 50 kap. 13 § och i brottmål 51 kap. 13 § tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om avgörande på handlingarna i . Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Bestämmelsen i första stycket 4 justeras så att det som där angetts beträffande avgörande av med nio ledamöter tas bort. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. Om det vid en huvudförhandling i lägre rätt har hållits förhör inför rätten eller syn på stället om någon viss omständighet och om avgörandet även i beror på tilltron till den bevisningen, får hovrättens dom ändras i den delen endast om hovrätten i samma del ändrat tingsrättens dom utan att ta upp beviset vid en huvudförhandling eller ta del av en ljud- och bildupptagning av beviset. En sådan ändring får dock göras 1.om den är till fördel för den tilltalade, eller 2.om det finns synnerliga skäl för att bevisets värde är ett annat än hovrätten antagit. Paragrafen anger under vilka förutsättningar får ändra hovrättens dom i sådana fall där avgörandet är beroende av tilltron till viss bevisning. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Paragrafen ändras på motsvarande sätt som bestämmelserna för hovrättsprocessen som finns i 50 kap. 23 § och 51 kap. 23 §, se kommentarerna till dessa paragrafer. Övriga ändringar i paragrafen är endast av språklig karaktär. En tingsrätt och, sedan prövningstillstånd meddelats, en hovrätt får med parternas samtycke hänskjuta en viss fråga i målet till prövning av när förlikning om saken är tillåten. Paragrafen innehåller bestämmelser om hänskjutande av prejudikatfrågor i dispositiva tvistemål till . Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Paragrafen ändras så att inte bara tingsrätten utan även hovrätten får hänskjuta en prejudikatfråga till . Det kan exempelvis bli aktuellt om det finns en praxis i den aktuella hovrätten som avviker från praxis i andra hovrätter eller om det redan finns en rikhaltig hovrättspraxis men inget prejudikat från . Bestämmelsen är fakultativ. Det är hovrätten som beslutar om en fråga ska hänskjutas, men ett hänskjutande kräver parternas samtycke. Möjligheten för hovrätten att hänskjuta en fråga för prövning av är begränsad till de mål där prövningstillstånd har meddelats i hovrätten. Några andra förutsättningar i paragrafen för att ett hänskjutande ska få ske uppställs inte. I stället framgår villkoren för Högsta domstolens prövning av 14–15 §§. Av 14 § framgår att det måste röra sig om en prejudikatfråga. Liksom för den gällande bestämmelsen är en förutsättning för hänskjutande från hovrätten att målet faller inom Högsta domstolens normala kompetensområde. Då det i hovrätten finns en tingsrättsdom att förhålla sig till bör frågorna i målet oftast vara så klarlagda att det inte finns anledning att vänta med att hänskjuta en prejudikatfråga till ett framskridet skede av processen. I hovrätten bör ett hänskjutande av en prejudikatfråga därför kunna ske redan i samband med beviljande av prövningstillstånd. Det bör naturligtvis inte uteslutas att ett hänskjutande kan ske även i ett senare skede. Den fråga som hänskjuts till måste självfallet vara preciserad på ett ändamålsenligt sätt. Om hovrätten beslutar att hänskjuta en prejudikatfråga till bör målet enligt bestämmelserna i 32 kap. 5 § förklaras vilande i avvaktan på Högsta domstolens avgörande. Handläggningen återupptas så snart avgjort prejudikatfrågan eller beslutat att inte bevilja prövningstillstånd. Av allmänna principer följer att hovrätten vid målets fortsatta handläggning har att hålla sig till Högsta domstolens bedömning av prejudikatfrågan. Då målet pågår i hovrätten är det hovrättens sak att pröva frågor om rättegångskostnader, även i den del dessa hänför sig till en prejudikatfråga som har prövats av . Hovrättens beslut att hänskjuta en prejudikatfråga i målet kan inte överklagas (54 kap. 4 § och 49 kap. 8 §). Ett hänskjutande från hovrätten av en prejudikatfråga för prövning av innebär ett undantag från instansordningens princip och ska därför utnyttjas med viss försiktighet. I 50 kap. 12 b § finns en upplysning om att det enligt den aktuella bestämmelsen är möjligt för hovrätten att hänskjuta en fråga till prövning av . Sammanfattning av betänkandet En modernare rättegång II – en uppföljning (SOU 2012:93) trädde reformen En modernare rättegång (EMR) i kraft. Reformen innefattar en modernisering av rättegångsförfarandet i allmän domstol med förändringar av reglerna i framför allt och lagen (1996:242) om domstolsärenden. Det huvudsakliga syftet med reformen var att skapa en modern rättegångsordning som uppfyller kraven på en rättssäker, effektiv och ändamålsenlig handläggning av mål och ärenden. Vi har fått i uppdrag att utvärdera EMR-reformen. Utredningen ska undersöka hur reglerna har fungerat i praktiken och om målsättningen med reformen har uppnåtts. Det huvudsakliga syftet med utvärderingen är att klargöra om reformen har medfört den avsedda moderniseringen av rättegången och att bedöma om den nya ordningen uppfyller kraven på en rättssäker, effektiv och ändamålsenlig handläggning. Huvuduppgiften för utredningen är att kartlägga och analysera hur de nya reglerna har tillämpats av domare, parter och andra aktörer i processen och vilka konsekvenser för kvalitet, effektivitet, förtroende, och kostnader som reformen har fått. Utredningen ska även undersöka hur reformen har förändrat arbetsformerna för olika personalkategorier i domstolarna och för åklagare, ombud, biträden, försvarare och andra. I utvärderingen ingår vidare att identifiera faktorer som kan hindra eller begränsa en effektiv och ändamålsenlig tillämpning av de processuella regler som reformen innefattar. Utredningen ska således utvärdera användningen av modern teknik i domstolarna, reglerna som syftar till att göra handläggningen mer flexibel, systemet med prövningstillstånd i hovrätt, och