prop · H3031d5 · 2015-09-21 00:00:00 — olika kategorier som innebär olika förutsättningar för utredningsarbetet: –ingripandebrott som exempelvis trafik- och narkotikabrott, vilka generellt är förhållandevis enkla att klara upp –brott mot person med interaktion mellan gärningspersonen och den brottsdrabbade, exempelvis hot och misshandel, vilka generellt bedöms medelsvåra att klara upp –brott mot person utan interaktion som exempelvis skadegörelse, vilka överlag är relativt svåra att klara upp. Som framgår av diagram 2.6 har andelen brott av dessa tre slag inte förändrats på något avgörande sätt och är sammansättningen mycket stabil. I detta avseende finns det således inget som tyder på någon avgörande strukturförändring. Diagram 2.6 Andelen anmälda brott fördelat på ingripandebrott samt offerbrott med och utan interaktion Källa: Bygger på officiell kriminalstatistik Även om det inte har skett några stora strukturförändringar avseende dessa tre kategorier kan förändringar ha skett inom de tre kategorierna. En mer detaljerad genomgång av den anmälda brottslighetens utveckling visar att det finns flera trender som kan ha påverkat förutsättningarna för utredningsarbetet i olika riktningar. Som tidigare redovisats har exempelvis antalet bedrägerier, särskilt internetrelaterade sådana, ökat påtagligt vilket sannolikt har försvårat utredningsarbetet. Att det finns tecken på en ökad anmälningsbenägenhet avseende våldsbrott kan också ha inneburit att fler mindre allvarliga och mer svåruppklarade våldsbrott anmäls. Att trafikbrotten, som är en P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 synnerligen lättuppklarad brottskategori, efter 2008 minskade kan ha hållit ner den totala nivån på uppklaringen. En annan trend som istället kan ha förbättrat förutsättningarna är att antalet tillgreppsbrott, som är en särskilt svåruppklarad brottskategori, minskade tydligt . fokusering på narkotikabrott, som medfört en kraftig ökning av antalet relativt lättuppklarade ingripandebrott i form av eget bruk och innehav av narkotika, är en annan trend som har bidragit till att öka antalet uppklarade brott. En del av de strukturförändringar som kan identifieras har således bidragit till fler svåruppklarade brott medan andra bidragit till fler lättuppklarade brott. Sammanfattningsvis finns det inget som tyder på att förändringarna har varit så pass påtagliga och ensidiga att de har påverkat de grundläggande förutsättningarna för det totala utredningsresultatet. Uppbromsning av flödet i början av rättskedjan Med utgångspunkt från antalet anmälda brott används följande indikatorer för att bedöma flödet i början av rättskedjan: –antal personer skäligen misstänkta för brott –antal och andel ärenden redovisade från polis till åklagare inom olika brottskategorier –antal inkomna brottsmisstankar till inom olika brottskategorier –antal och andel personuppklarade brott inom olika brottskategorier. Dessa indikatorer hänger nära samman och överlappar i olika avseenden varandra. Som framgår av tabell 2.6 har såväl antalet skäligen misstänkta personer som antalet ärenden som polisen redovisat till åklagare och antalet inkomna brottsmisstankar till överlag minskat . Särskilt tydliga är minskningarna . I flera avseenden sker ytterligare minskningar men dessa är betydligt mer begränsade. När antalet ärenden redovisade till åklagare jämförs med 2012 är minskningarna dock påtagliga, såväl samman- P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 taget som för de flesta brottskategorier. Även antalet personuppklarade brott har minskat på ett liknande sätt. Med personuppklarade brott avses brott för vilka det har beslutats om åtal, meddelats åtalsunderlåtelse eller utfärdats strafföreläggande, det vill säga brott till vilka det har bundits en gärningsperson. Tabell 2.6 Övergripande indikatorer över flödet i början av rättskedjan, 2012–2014 (-3,) (-8,) (-2,) jämfört med föregående år) (-6,) (-10,) (-2,) jämfört med föregående år) till åklagare av inkomna (-5,) (-7,) (+1,) jämfört med föregående år) (-5,) (-9,) (-1,) jämfört med föregående år) brott - justerad** (-4,) (-8,) (-1,) jämfört med föregående år) brott*** Källa: Polisens årsredovisning, årsredovisning, Officiell kriminalstatistik samt information från Brå om stora ärenden. *En mindre del av minskningen detta år beror på att misstankar avseende ekonomisk brottslighet har flyttats till i samband med att de fick ett nationellt ansvar för ekobrottsbekämpningen . **, 2012 och 2014 har justerats för sammanlagt fyra enstaka ärenden som innehöll ett mycket stort antal brott och som därmed påverkar det totala resultatet. ***Brå har genomfört en mindre förändring i definitionen av andelen personuppklarade brott . I detta sammanhang redovisas dock uppgifter som bygger på den tidigare definition för att få fullständig jämförbarhet . I diagram 2.7 illusteras utvecklingen av antalet anmälda och personuppklarade brott . Som framgår av diagrammet ökade antalet personuppklarade brott tydligt i samband med att de anmälda brotten ökade. Det handlade delvis om ökningar av vissa typer av relativt lättuppklarade ingripande brott som exempelvis snatterier och eget bruk och innehav av narkotika. Därefter minskar alltså antalet personuppklarade brott påtagligt trots att antalet anmälda brott ligger kvar på ungefär samma nivå. Andelen personuppklarade brott av anmälda brott har således också minskat. låg andelen personuppklarade brott på den lägsta nivån . Att andelen ärenden som polisen redovisar till åklagare har minskat på ett liknande sätt tyder på att minskningarna kan härledas redan i detta led. Diagram 2.7 Antal personuppklarade brott* samt antal anmälda brott 2006–2014 Källa: Officiell kriminalstatistik samt information från Brå om stora ärenden * Antalet personuppklarade brott har justerats för fyra enstaka ärenden som innehåller ett mycket stort antal brott. Sådana ärenden är mycket ovanliga och har uteslutits för att utgången i enstaka ärenden inte ska påverka det totala resultatet. Det är emellertid inte möjligt att värdera utredningsresultatet utifrån övergripande information av detta slag. Hur mycket resurser som krävs för ett ärende varierar stort mellan olika typer av ärenden. För att kunna bedöma de övergripande resultatet är det således angeläget att ta hänsyn till såväl eventuella förändringar i brottsstrukturen för anmälda brott som eventuella förändringar i vilka brott som prioriteras i utredningsarbetet. Som tidigare nämnts finns det inget som tyder på att den övergripande strukturen avseende anmälda brott har förändrats på något avgörande sätt. För att ytterligare kontrollera hur inflödet av anmälda brott påverkar förutsättningarna för det övergripande resultatet har ett förväntat uppklaringsresultat beräknats utifrån den volym och sammansättning av anmälda brott som varit aktuell (2011-2014). Denna analys visar att det utifrån den anmälda brottslighetens volym och struktur hade varit förväntat att personuppklaring skulle ha legat stabilt under dessa år.1 Inte heller en sådan mer detaljerad analys tyder således på att minskningarna i personuppklaringen kan förklaras med förändringar i inflödet av anmälda brott. Brå har också studerat orsaker till minskningen i personuppklaringen fram (Varför gav fler poliser inte ökad personuppklaring? Även Brå konstaterar att det inte finns något som tyder på att brottsstrukturen har förändrats på ett sådant sätt att förutsättningarna för utredningsarbetet har försvårats. I bedömningen av utredningsresultatet har uppklaringen även analyserats närmare för olika brottskategorier. Utifrån det kan konstateras att resultatförsämringarna gäller relativt genomgående för många olika brottsområden. Inga strukturella förändringar som tyder på att resultatförsämringarna skulle bero på att mindre allvarlig brottslighet har nedprioriterats till förmån för mer allvarlig brottslighet har kunnat identifieras i detta sammanhang. En faktor som dock sannolikt har påverkat nedgången i antalet personuppklarade brott är en ökad användning av förundersökningsbegränsning. Förundersökningsbegränsning används för att effektivisera brottsbekämpningen genom att utredningsresurserna kan användas till de uppgifter som är mest angelägna. var det enbart åklagare som kunde fatta beslut om förundersökningsbegränsning. har även polisen rätt att i vissa fall fatta sådana beslut. Brå:s särskilda studie av utvecklingen av personuppklaringen fram tyder på att en ökad användning av förundersökningsbegränsning sannolikt har påverkat personuppklaringen i negativ riktning men att det skett i relativt begränsad omfattning. har dock antalet förundersökningsbegränsade ärenden ökat tydligt jämfört med , vilket kan ha påverkat resultatet detta år. Brå har i uppdrag att närmare analysera vilken inverkan 1 Antalet anmälda brott har i detta sammanhang delats in i 34 olika brottstyper med olika förutsättningar för personuppklaring. Den genomsnittliga personuppklaringsnivå som tidigare gällt för dessa brottstyper har tillämpats på den brottsstruktur som varit aktuell . P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 användningen av förundersökningsbegränsning har haft för resultatutvecklingen. Det försämrade uppklaringsresultatet behöver också ses i ljuset av att brottsligheten i ett längre perspektiv har förändrat karaktär. Att det finns tecken på att brottsligheten har blivit allt mer komplex med fler inblandade parter som allt fler brott begås på internet och över landsgränser har sannolikt försvårat utredningsarbetet. Eftersom dessa förändringar är av mer långsiktig karaktär är det dock troligt att de har begränsad inverkan på resultatutvecklingen i de korta perspektivet. För att få mer information om vilken påverkan detta kan ha haft har regeringen gett Brå i uppdrag att närmare kartlägga eventuella förändringar i karaktären på anmälda brott samt analysera vilken betydelse dessa har haft för uppklaringsresultatet. Brå ska i det sammanhanget också studera om domstolarna ställt allt högre krav på bevisning och hur det i så fall kan ha påverkat resultatutvecklingen. Färre lagföringar och domslut För att bedöma flödet i senare delen av rättskedjan används följande indikatorer: –antal och typ av lagföringar –antal domslut i brottmål i tingsrätt. I linje med utvecklingen av antalet personuppklarade brott ökade antalet lagföringsbeslut fram varefter utvecklingen vände. har antalet lagföringsbeslut minskat tydligt. fattades färre lagföringsbeslut jämfört med . Utvecklingen gäller för såväl kvinnor som män. Genomgående avser av lagföringsbesluten män medan avser kvinnor. Den nedåtgående utvecklingen återspeglas även i antalet brottmål i tingsrätt respektive antalet domslut2 i sådana mål. Efter att ha ökat tydligt har dessa minskat . var exempelvis antalet domslut i tingsrätt färre jämfört med . 2 Den officiella kriminalstatistiken över domslut redovisar fällande domar mot en tilltalad i tingsrätt. P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 Ökningen i antalet domslut bestod huvudsakligen av enklare mål där påföljden bestämdes till böter (se diagram 2.8), det vill säga ofta mindre resurskrävande mål som inte sällan avgörs utan huvudförhandling. Domslut med allvarligare påföljd än böter har som framgår av diagrammet minskat . registrerades 31 400 sådana domslut vilket är den lägsta nivån . Diagram 2.8 Avgjorda brottmål i tingsrätt fördelat på domslut med påföljden böter och övriga domslut – Källa: Officiell kriminalstatistik En del av de enklare brottmålen avgörs på handlingarna och kräver därmed överlag mindre resurser än mål som avgörs efter huvudförhandling. Över tid har allt fler brottmål kommit att avgöras utan huvudförhandling. Det beror i stor utsträckning på en regelförändring som gjorde att det blev möjligt att avgöra fler mål utan huvudförhandling. Antalet brottmål som avgörs med huvudförhandling har dock fortsatt att minskat även . Jämfört med 2011 avgjordes färre brottmål genom huvudförhandling . I detta avseende har således belastningen på domstolarna avseende brottmål minskat tydligt. Å andra sidan har domstolarnas belastning avseende brottmål ökat genom att de mest komplicerade brottmålen, som kräver särskilt långa förhandlingstider, har blivit fler och tar allt mer resurser i anspråk. Antalet brottmål med mer än 18 timmars huvudförhandling har ökat , från knappt 350 mål till närmare 470 mål. Antalet särskilt tidskrävande mål av detta slag utgör visserligen en mycket liten del av det totala antalet brottmål men tar på grund av sin komplexa karaktär en inte oväsentlig, och allt större, del av resurserna i anspråk. Att denna typ av brottmål har ökat i domstolarna kan vara ett tecken på att rättsväsendet i allt större utsträckning hanterar komplex brottslighet som är tidskrävande att utreda och lagföra. Sammanfattningsvis råder således två parallella trender avseende brottmålen i tingsrätt. som antalet mål med huvudförhandling minskar, vilket kan tyda på en målsammansättning med en större andel enklare mål, så ökar antalet mål med långa förhandlingstider, vilket tyder på att de särskilt komplicerade brottmålen ökar. Färre dömda till fängelse För att bedöma flödet i den sista delen av rättskedjan används följande indikatorer: –antalet domslut med påföljden fängelse –antal utdömda fängelseår (straffmassa) –medelbeläggning i anstalt. För att få en bild av utvecklingen efter avtjänad påföljd följs även: –statistik över återfall i brott. Antalet domslut med huvudpåföljden fängelse har minskat kontinuerligt . dömdes färre personer till fängelse jämfört med . Den totala straffmassan, det vill säga den totalt utdömda fängelsetiden under ett kalenderår, har också minskat i ungefär samma storleksordning (se diagram 2.9). ökade dock straffmassan något som den tidigare kraftiga minskningen av antalet intagna i anstalt också avmattades något. Jämfört med 2006 låg dock medelbeläggningen i anstalt lägre 2014. De flesta intagna är män. Andelen kvinnor uppgår endast till . P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 Diagram 2.9 Utdömd straffmassa (i antal fängelseår) samt medelbeläggning i anstalt löpande har minskat till bland dem som frigavs . Diagram 2.10 Andel frigivna från fängelse som återfaller* i (antal fängelseår) (antal personer) Strafftid kortare är 6 månader Strafftid 6 månader eller mer Källa: Officiell Kriminalstatistik För att få en uppfattning om hur utvecklingen ser ut efter att personer lagförts för brott följer regeringen även statistik över återfall i brott som redovisar hur vanligt det är att personer lagförs på nytt. Enligt denna statistik är återfallsproblematiken särskilt tydlig bland män. Om- kring av männen återfaller i ett nytt brott efter en lagföring eller frigivning medan motsvarande andel för kvinnor ligger . Störst är risken för återfall bland dem som är mest brottsbelastade . Bland de som avtjänat en fängelsepåföljd, vilket överlag är en särskilt brottsbelastad grupp, är det många som återfaller i brott efter frigivning. Runt hälften av dem som avtjänat ett fängelsestraff återfaller . I detta avseende finns dock enligt statistiken tendenser till en positiv trend . återföll av dem som frigavs från fängelse, vilket kan jämföras för dem som frigavs . Tendensen är förstärkt för dem som dömts till straff eller mer, för vilka det också finns bättre förutsättningar för Kriminalvården att bedriva ett mer utvecklat återfallsförebyggande arbete (se diagram 2.10). Bland dessa återföll av dem som frigavs , vilket Källa: Preliminär officiell kriminalstatistik * Med återfall avses ny lagföring Tiden för utredning har minskat men den totala handläggningstiden har ökat Det ställs höga krav på att rättsväsendets myndigheter ska arbeta effektivt och kvalitetsinriktat. Som en indikator för att mäta rättsväsendets effektivitet har i uppdrag att studera utvecklingen av handläggningstiderna i rättskedjan. Enligt Brå har tiden för utredning totalt sett minskat något . Regeringen finner det särskilt glädjande att detta inte minst gäller för misstankar avseende unga personer för vilka det finns särskilda skyndsamhetskrav. Av brottstyperna misshandel, våldtäkt, stöld, rån och utpressning som studerats särskilt har dock utredningstiden endast minskat kontinuerligt för misshandel. Tiden mellan åtal och dom har däremot överlag ökat något . Sammantaget har det lett till att den totala handläggningstiden, från anmälan till dom, uppvisar en viss ökning . Enligt statistik från myndigheterna har handläggningstiderna ökat något inom polisen som de har minskat något P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 inom , medan tingsrätterna håller ungefär samma nivå som . Även om en skyndsam hantering inom rättsväsendet naturligtvis ska eftersträvas är det viktigt att denna strävan inte går ut över rättssäkerheten och kvaliteten i utredningarna. Sammanfattning av flödet i rättskedjan Flödet i rättskedjan kan grovt delas in i två perioder. Utvecklingen fram som präglas av ökningar och utvecklingen därefter som präglas av minskningar. Även om inget tyder på att nivån på den faktiska brottsligheten förändrades på något avgörande sätt anmäldes fram allt fler brott som fler personer misstänktes för brott, fler brott klarades upp, och fler brottmål avgjordes. Detta skedde parallellt med att rättsväsendet fick tydliga resursförstärkningar som bland annat användes till att anställa fler poliser, åklagare och domare. Ökningen av antalet poliser bidrog sannolikt till uppgången i antalet anmälda brott eftersom allt fler brott blev upptäckta. Några av de brottskategorier som bidrog till att öka flödet var bedrägerier, eget bruk och innehav av narkotika och butiksstölder som i stor utsträckning utgörs av snatterier. Trots att flödet generellt ökade dömdes inte fler till fängelse. Antalet åtalsunderlåtelser ökade däremot markant och den påföljd som ökade mest var böter. Mycket tyder således på att det särskilt var mindre allvarlig brottslighet som ökade flödet i rättskedjan . präglas flödet i rättskedjan av en uppbromsning följt av en tydlig avmattning. Färre personer blir misstänkta för brott, färre brott personuppklaras och färre brottmål avgörs. Särskilt markanta är minskningarna . sker vissa ytterligare minskningar men dessa är överlag betydligt mer begränsade än året innan. Även antalet dömda till fängelse och den utdömda straffmassan har minskat på ett påtagligt sätt . En bidragande orsak till det är minskningar avseende narkotikabrott som sannolikt delvis beror på att praxis i narkotikamål har förändrats efter ett antal domar från . fängelse liksom den utdömda straffmassan har dock minskat även för andra typer av brott. Utvecklingen bör ses mot bakgrund av att det i ett längre perspektiv finns tecken på att brottsligheten har blivit allt mer komplex, vilket kan ha försvårat rättsväsendets arbete. Dessa förändringar är dock av långsiktig karaktär och torde inte ha mer än begränsad inverkan på resultatet i det korta perspektivet. Förändrade prioriteringar, exempelvis där allvarlig och mer resurskrävande brottslighet prioriteras högre än mindre resurskrävande brottslighet, skulle också kunna påverka det övergripande kvantitativa resultatet negativt. Det finns dock inget som tyder på att det försämrade resultatet särskilt gäller för lättuppklarade brott. Att såväl antalet dömda till fängelse som den utdömda straffmassan har minskat tyder inte heller på att grövre brott har prioriterats mer . Som tidigare nämnts bedöms det huvudsakliga skälet till uppbromsningen i flödet i rättskedjan vara att polisen redovisar färre ärenden till åklagarna. Detta har lett till att har fått färre ärenden att hantera vilket i sin tur tycks påverka antalet inkomna brottmål till domstolarna. Den uppbromsning som skett i början av kedjan påverkar alla följande led. Utveckling av rättsväsendets kostnader 2012– 2014 Tabell 2.7 Kostnadsutveckling –2014 Rättsväsendets kostnader ökade 2014 jämfört med föregående år. Regeringens mål för den brottsförebyggande verksamheten är att brottsligheten ska minska och att antalet brottsoffer ska bli färre. De myndigheter som bidrar till måluppfyllelsen är , , och . Därutöver bidrar Kriminalvården med återfallsförebyggande arbete. Resultatindikatorer och andra bedömningsgrunder De bedömningsgrunder som används för att värdera resultatet och måluppfyllelsen för den brottsförebyggande verksamheten är: –polisens förmåga att upprätthålla ordning och säkerhet –utvecklingen av polisens förmåga att bedriva planlagd brottsförebyggande verksamhet –utvecklingen av polisens samverkan med andra aktörer. Förutom dessa bedömningsgrunder kan i viss mån utvecklingen avseende utsatthet för brott, upplevd trygghet och förtroendet för rättsväsendets myndigheter enligt NTU också användas för att bedöma måluppfyllelsen i den brottsförebyggande verksamheten. Resultaten från NTU beskrivs tidigare i avsnitt 2.5.2. I tidigare avsnitt påpekas att brottsutvecklingen i stort påverkas av rättsväsendets insatser men också av många andra faktorer. Detta mått är därför svårt att använda som bedömningsgrund. Det brottsförebyggande arbete som polisen bedriver genom yttre verksamhet omfattar såväl planlagd som händelsestyrd verksamhet. Verksamheten omfattar bland annat att upprätthålla ordning och säkerhet genom att exempelvis utföra trafikkontroller, omhänderta påverkade personer, ingripa vid våld och misshandel samt hantera större evenemang såsom idrottsevenemang, demonstrationer och konserter. Verksamheten handlar dessutom om att hjälpa människor i nöd efter att de larmat 112. gjorde polisen nära 1,3 miljoner ingripanden i hela landet. genomfördes två stora valrörelser i , dels inför valet till Europarlamentet, P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 dels inför valet till kommun, landsting och riksdag. Under dessa valrörelser arrangerades ett stort antal valmöten som krävde närvaro från polisen. Valrörelserna medförde också ett omfattande polisärt arbete mot extremism genom bland annat förebyggande och hotreducerande åtgärder. Valrörelsen hanterades genom en särskild nationell ledningsorganisation och omfattade en stor del av polisens resurser. Den särskilda polistaktiken (SPT) har fortsatt att utvecklas . SPT är en metod som utvecklats för att hantera stora folksamlingar och används vid exempelvis demonstrationer och vid högriskmatcher i fotboll. SPT har utgjort grunden för polisens insatser under valrörelserna. Genom den nationella förstärkningsorganisationen (NFO) har resurserna kunnat användas flexibelt över hela landet. I storstädernas förorter har det förekommit social oro, våldsbrott och skjutningar som har lett till både döda och skadade men också risk för en ökad otrygghet. Flera av de större polismyndigheterna har bedrivit planlagda insatser i dessa områden. I vissa avseenden har arbetet med den dolda organiserade brottsligheten fått stå tillbaka för de lokala problem som varit mer synliga och kopplade till lokala territoriella nätverk. Kriminalunderrättelseverksamhetens arbete med strategiska underrättelseanalyser har bidragit till att insatserna har kunnat bedrivas effektivt och kunskapsbaserat. Baserat på de analyser som gjorts på lokal och regional nivå tog fram en nationell översikt i vilken det identifierades 55 geografiska områden där lokala kriminella nätverk anses ha negativ påverkan på lokalsamhället. Krishanterings- och insatsförmågan hos polisen har utvecklats ytterligare . Det nationella insatskonceptet , som tagits fram , syftar till att stärka polisens insatsförmåga och kommer att införas . Genom en enhetlig, kvalitetssäkrad och samordnad insatsförmåga ökar polisens samlade förmåga att förebygga och ingripa vid särskilt komplexa och krävande händelser. För att ytterligare stärka förmågan att motverka terrorism och att kunna hantera ett eventuellt terroristattentat etablerades det Nationella () . NTR har bland annat utvecklat rutinerna för hantering av en terrorhändelse samt lämnat stöd till i utbildning P R O P . 2 0 15 / 1 6: 1 U T G I F TS O M R Å D E 4 av instruktörer, ledningsfunktioner och kommunikatörer.