prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — utfärdande staten inte har efterföljt ett föreläggande om att inom en rimlig tidsfrist, som fastställts av myndigheten i den verkställande staten, komplettera eller korrigera intyget. Myndigheten i den verkställande staten ska också, innan den beslutar att inte erkänna beslutet, på lämpligt sätt samråda med myndigheten i den utfärdande staten (artikel 15.2). En grundläggande förutsättning för att ett beslut om övervaknings- åtgärder ska kunna erkännas och följas upp i är att intyget uppfyller kraven i rambeslutet. I den nya lagen bör därför införas en vägransgrund som är hänförlig till formella brister i intyget. fattas om att inte erkänna och följa upp beslutet ska åklagaren ge den utfärdande myndigheten en möjlighet att komma in med en Rambeslutet utgår från att såväl intyget som själva beslutet om övervakningsåtgärder ska ha sänts över innan en verkställande stat kan pröva om beslutet kan erkännas eller inte (artikel 10). därför att vägransgrunden och den därtill knutna bestämmelsen om komplettering även bör omfatta situationer när beslutet eller intyget helt 8.5Åklagarens prövning och beslut Beslut om erkännande och uppföljning Regeringens förslag: Åklagare ska pröva om ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder ska erkännas och följas upp i . Om förutsättningar finns för att erkänna och följa upp beslutet, ska beslut meddelas om att uppföljning ska ske (uppföljningsförklaring). Uppföljningsförklaringen ska innehålla uppgift om vilka över- vakningsåtgärder som ska följas upp, den tid som uppföljningen ska pågå och, i förekommande fall, att anpassning har skett. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remisinstanserna godtar förslagen eller invänder inte mot dem. den föreslagna regleringen är tillräcklig för vad åklagaren ska ange i uppföljningsförklaringen och anför att regleringen ger utrymme för olikartad tillämpning i det konkreta fallet. Skälen för regeringens förslag Åklagarens prövning och uppföljningsförklaring Som framgår av avsnitt 6.4 föreslår regeringen att åklagare ska vara behörig att pröva frågan om erkännande och uppföljning av ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder. Någon materiell prövning av de omständigheter eller överväganden som ligger bakom det utländska 2014/15:116 beslutet ska dock inte ske. Åklagaren ska göra en kontroll av att de allmänna förutsättningarna för erkännande är uppfyllda och att det inte finns något hinder mot erkännande. Denna kontroll ska i huvudsak ske utifrån innehållet i det intyg som åtföljer det utländska beslutet. Åklagaren kan dock komma att behöva inhämta viss kompletterande information, t.ex. för att kontrollera om det finns en tidigare meddelad dom i . Åklagaren ska också pröva om det för att uppföljning ska kunna ske i är nödvändigt att anpassa övervakningsåtgärderna i det utländska beslutet, se vidare avsnitt 8.5.3. Vid genomförandet av andra rambeslut, t.ex. rambesluten om verkställighet av bötesstraff och beslut om förverkande, har det införts en ordning med en särskild verkställbarhetsförklaring. Med termen verkställbarhetsförklaring har understrukits att det inte är fråga om att göra en materiell prövning av de omständigheter och överväganden som ligger bakom själva domen eller beslutet, utan en kontroll av om domen eller beslutet får verkställas i utifrån de förutsättningar som anges i respektive rambeslut (se prop. 2008/09:218 s. 45 f. och prop. 2010/11:43 s. 67 f.). Den typ av prövning som ska ske enligt de nämnda rambesluten har stora likheter med den som åklagaren ska göra beträffande ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder. Som föreslås i promemorian är det därför lämpligt att det även för dessa ärenden införs en ordning med en särskild förklaring som innebär att det utländska beslutet erkänns. Eftersom det inte är fråga om att verkställa ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder utan snarare om att följa upp övervakningsåtgärderna är benämningen som föreslås i promemorian, dvs. uppföljningsförklaring, den mest lämpliga. Även om det i normalfallet kommer att vara åklagaren som meddelar en uppföljningsförklaring kan en sådan förklaring också komma att meddelas av allmän domstol. Det kan ske i de fall en åklagares beslut att vägra erkännande överklagas (se avsnitt 8.7) och rätten finner skäl att ändra åklagarens beslut. I enlighet med vad som gäller vid beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet bör uppföljningsförklaringen innehålla uppgift om den misstänktes skyldigheter, dvs. vilka övervakningsåtgärder som han eller hon har att följa. Om intyget är korrekt ifyllt och ingen anpassning av åtgärderna sker (se avsnitt 8.5.3), kommer visserligen dessa skyldigheter att framgå av intyget. För att det tydligt ska framgå vilka övervakningsåtgärder som ska följas upp i anser dock regeringen att dessa alltid ska anges särskilt i uppföljningsförklaringen. Har anpassning skett, ska det också alltid anges i förklaringen. Den misstänkte ska direkt kunna utläsa vilka skyldigheter han eller hon har att följa. Uppgifter om brottsmisstanke och skälen för beslutet om övervakningsåtgärder behöver dock inte anges särskilt i uppföljnings- förklaringen. Vidare bör förklaringen innehålla uppgift om vilken tid uppföljningen ska pågå. Varaktigheten av uppföljningen ska framgå av intyget som sänts över av den andra statens myndighet. dock ändras genom att den utfärdande staten beslutar om förlängning (se Prop. 2014/15:116 avsnitt 8.8). I den nya lagen bör således införas en bestämmelse om att uppföljningsförklaringen ska innehålla uppgift om de övervaknings- åtgärder som den misstänkte har att följa, den tid som uppföljningen ska pågå och, i förekommande fall, att anpassning har skett. Utöver dessa uppgifter bör uppföljningsförklaringen innehålla de skäl som har bestämt utgången och en upplysning om hur den misstänkte kan överklaga beslutet, se avsnitt 8.5.2. Den reglering avseende förklaringens innehåll som föreslås motsvarar i stort sett de regler som gäller i fråga om verkställbarhetsförklaringar i andra lagar som genomfört rambeslut om ömsesidigt erkännande på straffrättens område (se t.ex. lagen [2011:423] om erkännande och verkställighet av beslut om förverkande inom Europeiska unionen). Regeringen anser inte att det finns behov av att införa mer detaljerade bestämmelser, vilket efterfrågas av Åklagar- myndigheten, om innehållet i uppföljningsförklaringen än vad som ansetts nödvändigt beträffande verkställbarhetsförklaringar. Regeringens förslag: Åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska meddelas senast efter det att beslutet om övervakningsåtgärder och intyget mottagits av åklagaren. Om åklagaren begärt in kompletteringar på grund av formella brister, ska fristen börja löpa efter det att kompletteringarna kommit in till åklagaren. Om det finns särskilda skäl, får beslutet meddelas . Åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska innehålla de skäl som har bestämt utgången samt en upplysning om hur den misstänkte kan överklaga beslutet. Beslutet ska delges den misstänkte. Åklagaren ska vid behov översätta beslutet och andra handlingar i ärendet till ett språk som den misstänkte förstår. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås att ett beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska meddelas senast . Vidare innehåller förslaget i promemorian inte någon uttrycklig bestämmelse om att tidsfristen börjar löpa först efter att kompletteringar inkommit. Remissinstanserna: Remissinstanserna godtar förslagen eller invänder inte mot dem. Skälen för regeringens förslag I artikel 12 i rambeslutet anges vissa tidsfrister. Ett beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska meddelas arbetsdagar efter det att intyget har mottagits. Överklagas beslutet förlängs fristen med . Kan dessa tidsfrister inte hållas ska den utfärdande staten underrättas om detta. också innehålla besked om när ett beslut kan förväntas. Även i de fall komplettering har begärts på grund av brister i intyget förlängs tidsfristen. Den prövning som ska ske i syftar till att den misstänkte, som är eller riskerar att bli frihetsberövad i den andra staten, ska kunna återvända till och på fri fot bli föremål för vissa övervakningsåtgärder. Målsättningen bör därför enligt regeringens mening vara att avgöra ett ärende om erkännande och uppföljning så snabbt som möjligt. Mot denna bakgrund och i enlighet med rambeslutets föreskrifter bör det uppställas en tidsfrist för åklagarens prövning. I stället för att ange antal arbetsdagar anser regeringen att fristen bör bestämmas . Tidpunkten för när tidsfristen börjar löpa bör vidare skjutas upp om åklagaren begär in kompletteringar på grund av formella brister (se avsnitt 8.4). Tidsfristen ska då påbörjas när kompletteringarna getts in. Det kan vidare uppstå situationer när tidsfristen inte kan hållas, t.ex. om samråd i fråga om anpassning av en övervakningsåtgärd drar ut . Det bör därför, som föreslås i promemorian, införas en möjlighet att meddela beslut senare om det föreligger särskilda skäl. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att någon särskild bestämmelse om förlängning av tidsfristen när uppföljningsförklaringen överklagas inte behövs. Om åklagarens skyldighet att informera myndigheten i den utfärdande staten om att tidsfristerna inte kommer att kunna hållas kan meddelas föreskrifter i förordning. Motivering av beslutet, översättning och delgivning Med undantag för bestämmelser om tidsfrister för meddelande av beslut reglerar rambeslutet inte hur frågor om erkännande och uppföljning av ett beslut om övervakningsåtgärder ska handläggas i den verkställande staten. Det är i stället upp till varje medlemsstat att avgöra. Som regeringen konstaterar i avsnitt 6.5 får den verksamhet som är aktuell i detta samarbete anses vara brottsbekämpande. Det innebär att merparten av bestämmelserna i förvaltningslagen (1986:223) inte är tillämpliga (32 §). Om det bedöms föreligga behov av särskilda förfaranderegler för åklagarens handläggning bör dessa således införas i lag. Regeringen instämmer i promemorians bedömning att behovet av särskilda förfaranderegler, med hänsyn bland annat till prövningens karaktär, dock är begränsat. Åklagaren är inte skyldig att motivera sina beslut om det inte finns en särskild regel om det. Vid genomförandet av liknande rambeslut har i flera fall införts en skyldighet att motivera beslut att inte meddela en verkställbarhetsförklaring. Enligt artikel i det nu aktuella rambeslutet föreskrivs en motiveringsskyldighet endast i de fall den verkställande staten vägrar att erkänna ett beslut om övervaknings- åtgärder. Även om rambeslutet inte föreskriver en skyldighet att ange skälen för ett bifall, talar möjligheten att anpassa den utfärdande statens beslut för en skyldighet att motivera även dessa beslut. De skäl som anges, inklusive skälen för en anpassning, kommer att utgöra dels underlag för den enskilde när han eller hon överväger frågan om överklagande, dels information till den behöriga myndigheten i den utfärdande staten. Regeln om motiveringsskyldighet bör därför, som föreslås i promemorian, gälla för såväl ett beslut om att inte erkänna det utländska beslutet (avslag) som en uppföljningsförklaring (bifall). Av beslutet bör även framgå hur den misstänkte överklagar beslutet. Enligt artikel 20.2 i rambeslutet ska myndigheten i den verkställande staten utan dröjsmål informera myndigheten i den utfärdande staten om beslut angående erkännande, anpassning och hinder mot erkännande. Om denna informationsplikt kan meddelas föreskrifter i förordning. Som konstateras i promemorian bör även den misstänkte underrättas om åklagarens beslut. Regeringen instämmer därför i promemorians förslag, som inte ifrågasätts av någon av remissinstanserna, att dessa beslut ska delges den enskilde och att en bestämmelse om delgivning bör införas i lagen. Mot bakgrund av att regeringen föreslår att beslut om anpassning ska meddelas i samband med uppföljningsförklaringen och således framgå av denna, är någon särskild regel angående delgivning av anpassningsbeslut inte nödvändig. Om den misstänkte inte bedöms behärska det svenska språket, kan behov uppstå av att översätta beslut i fråga om erkännande och uppföljning till ett språk som han eller hon behärskar. Detta för att den misstänkte ska kunna ta till vara sina rättigheter, t.ex. vid ett överklagande av beslutet. Det kan inte heller uteslutas det uppstår ett behov av att översätta andra handlingar som upprättas av eller ges in till åklagaren under handläggningen av ärendet. Bestämmelserna i 23 kap. 16 § andra stycket kan inte anses vara tillämpliga, eftersom handläggningen i inte utgör ett led i en svensk förundersökning. Som konstaterats är inte heller förvaltningslagen tillämplig. Regeringen anser därför att det behöver införas en särskild regel om översättning i den nya lagen, enligt vilken beslutet i fråga om erkännande och uppföljning eller andra handlingar i ärendet vid behov ska översättas. Behov av att översätta handlingar föreligger främst när handlingarna ska skickas till den misstänkte och det finns anledning att anta att han eller hon inte förstår svenska. Tillgång till uppgifter i belastningsregistret Som framgår ovan utgör en tidigare meddelad dom hinder mot erkännande av ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder (se avsnitt 8.3). För att kunna bedöma om det på grund av en dom som har meddelats i föreligger ett sådant hinder behöver åklagaren ha tillgång till uppgifter ur belastningsregistret. I promemorian görs den bedömningen att nuvarande reglering ger åklagaren rätt att få ut uppgifter ur belastningsregistret för nu aktuellt ändamål. Regeringen anser att det inte behövs någon lagändring för att åklagaren i de nu aktuella ärendena ska få tillgång till sådana uppgifter, men kommer i samband med utarbetandet av förordningsbestämmelser att överväga om det behövs någon ändring i förordningen (1999:1134) om belastningsregister. Myndigheten i den verkställande staten är skyldig att samråda med myndigheten i den utfärdande staten i olika situationer, bland annat innan ett beslut om att på vissa särskilt angivna grunder inte erkänna beslutet om övervakningsåtgärder meddelas (artikel 15.2) och om den misstänkte 2014/15:116 har gjort sig skyldig till en allvarlig överträdelse av beslutet om övervakningsåtgärder (artikel 22.1). Myndigheten i den verkställande staten ska också informera myndigheten i den utfärdande staten om olika förhållanden, bland annat att beslut i fråga om erkännande och uppföljning har meddelats (artikel 20). Denna samråds- och informationsskyldighet bör fullgöras av åklagaren. Om dessa uppgifter kan meddelas föreskrifter i förordning. Myndigheten i den verkställande staten får, enligt artikel 19.1, när som helst under uppföljningen av beslutet om övervakningsåtgärder uppmana myndigheten i den utfärdande staten att uppge om uppföljningen fortfarande behövs. Om denna uppgift för åklagaren kan också meddelas föreskrifter i förordning. 8.5.3Anpassning av en övervakningsåtgärd Regeringens förslag: En övervakningsåtgärd ska anpassas om den helt eller delvis är oförenlig med –sådana förbud, förelägganden eller villkor som kan meddelas enligt 25 kap. , eller –förbud enligt lagen om kontaktförbud eller lagen om tillträdes- förbud vid idrottsarrangemang. Är övervakningsåtgärden helt oförenlig med dessa åtgärder, ska den anpassas genom att den ersätts med en åtgärd som motsvarar ett förbud, föreläggande eller villkor som kan meddelas enligt 25 kap. . I övriga fall ska övervakningsåtgärden anpassas till en åtgärd som motsvarar ett förbud, föreläggande eller villkor enligt 25 kap. , lagen om kontaktförbud eller lagen om tillträdesförbud vid idrottsarrangemang. En åtgärd som har anpassats ska så långt som möjligt motsvara övervakningsåtgärden i det utländska beslutet och får inte heller vara strängare än denna. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås att anpassning även kan ske genom att en övervakningsåtgärd undantas från erkännande och uppföljning samt att en åtgärd endast kan anpassas genom att ersättas med beslut motsvarande reseförbud och anmälningsskyldighet enligt 25 kap. . Remissinstanserna: De flesta remissinstanser godtar förslagen eller invänder inte mot dem. anser att de förslag som läggs fram i promemorian är välavvägda och har sin grund i den inställning som haft i de förhandlingar som föregått rambesluten; att dessa så långt möjligt ska inkorporeras i svensk lagstiftning utan ändringar eller omfattande undantag. ifrågasätter om den före- slagna regleringen är tillräcklig för vad som ska gälla för anpassning. Kriminalvården anför att bör överväga att åta sig att erkänna och följa upp elektronisk övervakning inom ramen uppföljning av en övervakningsåtgärd, särskilt om alternativet är att den misstänkte i stället frihetsberövas. föreslår förtydligande justeringar i den föreslagna bestämmelsen om anpassning. understryker särskilt att om inte godtar vissa åtgärder kan det skapa incitament för myndigheter i de utfärdande staterna att inte begära uppföljning i , med resultat att den misstänkte i stället blir frihetsberövad i den stat där rättegången ska Skälen för regeringens förslag Det övergripande syftet med rambeslutet är bland annat att stärka rätten till frihet genom att främja användningen av icke frihetsberövande övervakningsåtgärder i stället för att frihetsberöva den misstänkte, när han eller hon har sin hemvist i en annan medlemsstat än den stat i vilken Rambeslutet innebär ett åtagande för att erkänna och följa upp övervakningsåtgärder som beslutats i den andra medlemsstaten och, som utgångspunkt, ska det ske även om en motsvarande åtgärd inte kan beslutas i eller om åtgärden beslutas i under andra förutsättningar. Åtagandet är dock inte absolut. Medlemsstaterna kan under vissa förutsättningar vägra erkännande (se avsnitt 8.3). Vidare har det i rambeslutet införts en möjlighet för myndigheterna i den verkställande staten att anpassa beslutade övervakningsåtgärder (artikel 13). åtgärderna till sin art är oförenliga med lagstiftningen i den verkställande staten, får myndigheten i den staten anpassa dem till sådana typer av övervakningsåtgärder som ska tillämpas enligt den statens lagstiftning för likvärdiga brott. Den anpassade övervakningsåtgärden ska emellertid så långt möjligt motsvara den som fastställts av den utfärdande staten och får inte vara strängare än den ursprungliga åtgärden. Bedömningen i promemorian är att anpassning bör ske om övervakningsåtgärden inte har någon motsvarighet i svensk rätt, dvs. åtgärden som sådan är främmande för vårt nationella system. bedömningen av om åtgärden har någon motsvarighet i svensk rätt föreslås det dock sakna betydelse om åtgärden meddelats i ett straffrättsligt förfarande eller i en annan typ av förfarande. remissinstanserna invänder mot bedömningen i promemorian i denna del. Att erkänna och följa upp en övervakningsåtgärd som inte har någon motsvarighet i vårt straffprocessuella system kan visserligen te sig något innebär principen om ömsesidigt erkännande just detta, dvs. att medlemsstaterna ska godta andra medlemsstaters domar och beslut trots att förutsättningar saknas att fatta ett motsvarande beslut i den egna staten. Bestämmelsen om anpassning i artikel 13 innebär dock enligt regeringens uppfattning att en övervakningsåtgärd som är helt främmande för svensk rätt får anses vara oförenlig med vår lagstiftning i den mening som avses i artikeln. Om den andra staten beslutat om t.ex. en åtgärd som innebär tillträdesförbud avseende något annat än idrottsarrangemang, får den anses vara oförenlig med svensk rätt och bör således kunna anpassas. Mot denna bakgrund gör regeringen bedömningen att anpassningsbestämmelsen i den nya lagen bör ges en snäv utformning som innebär att en övervakningsåtgärd endast får anpassas om åtgärden helt eller delvis är oförenlig med svensk lag eller annan svensk författning. Är åtgärden däremot förenlig med svensk rätt, en motsvarighet finns i svensk lag, ska den erkännas utan anpassning även om motsvarande åtgärd i beslutas i ett annat förfarande än ett straffrättsligt förfarande. Vilka övervakningsåtgärder ska anpassas? Inledningsvis kan påpekas att regeringen i avsnitt 8.2.2 föreslår att endast de s.k. obligatoriska övervakningsåtgärderna i artikel 8.1 ska kunna erkännas och följas upp i . Om beslutet om övervakningsåtgärder innehåller andra åtgärder, ska beslutet inte erkännas över huvud taget. Någon anpassning blir i dessa fall inte aktuell. Det är således endast för åtgärderna i artikel 8.1 som frågan om anpassning kan uppstå. Artikel 8.1 omfattar vissa övervakningsåtgärder som svenska myndig- heter inte kan besluta särskilt om inom ramen för ett straffrättsligt förfarande. Dessa är beslut om att den misstänkte ska meddela byte av bosättning (punkten a), att den misstänkte inte får besöka vissa ställen, orter eller fastställda områden (punkten b) och att den misstänkte ska undvika kontakt med vissa personer med anknytning till de påstådda brotten (punkten f). Inom ramen för ett svenskt beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet får det förutsättas att den misstänkte ska anmäla byte av bosättning. I vart fall finns det inget hinder att med stöd av 25 kap. 2 § besluta om villkor med ett sådant innehåll. En övervakningsåtgärd enligt artikel 8.1 a kan därför inte anses vara oförenlig med svenska bestämmelser och bör därför inte bli föremål för anpassning. När det gäller åtgärder enligt artikel 8.1 f kan svenska myndigheter, även om sådana beslut inte utgör ett straffprocessuellt tvångsmedel, besluta om förbud att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en annan person eller att följa efter denna person (kontaktförbud) enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud. Sådana kontaktförbud kan vara utvidgade till att avse förbud att uppehålla sig i närheten av en annan persons bostad eller arbetsplats eller annat ställe där den personen brukar vistas (utvidgat kontaktförbud) och förbud att uppehålla sig inom ett ännu större område (särskilt utvidgat kontaktförbud). Ett särskilt utvidgat kontaktförbud kan omfatta ett eller flera områden i anslutning till sådana platser där den andra personen har sin bostad eller arbetsplats eller annars brukar vistas. Därutöver kan beslutas om förbud att uppehålla sig i en bostad som brukas gemensamt med annan (kontaktförbud avseende gemensam bostad). Ett beslut om övervakningsåtgärder som motsvarar ett förbud enligt lagen om kontaktförbud bör, som utgångspunkt, inte bli föremål för anpassning utan ska erkännas fullt ut. Med tanke på att medlemsstaternas system skiljer sig åt bör inte minsta avvikelse från ett svenskt kontaktförbud leda till en anpassning. Endast om förbudet är helt eller delvis oförenligt med vad som är möjligt att besluta om enligt nämnda lag, bör anpassning ske. Ett exempel på när anpassning bör ske är när åtgärden är utformad på så sätt att den misstänkte ska hålla ett visst avstånd från den som förbudet avser skydda. Åtgärden får i sådana fall anses delvis oförenlig med svenska bestämmelser eftersom ett svenskt kontaktförbud inte innehåller angivelser av avstånd, utan antingen innebär förbud att besöka eller på annat sätt ta kontakt med en person eller, vid ett utvidgat kontaktförbud, förbud att uppehålla sig i närheten av en angiven plats där personen brukar vistas. Vid bedömningen av om övervakningsåtgärden är förenlig med ett svenskt kontaktförbud ska någon prövning av de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att meddela ett visst kontaktförbud enligt lagen om kontaktförbud inte göras. Principen om ömsesidigt erkännande, som rambeslutet grundas på, innebär att det utländska beslutet ska erkännas och följas upp även om ett sådant beslut inte hade kunnat meddelas i ett motsvarande nationellt fall.