prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — Det är därför ändamåls- enligt att hänvisningen till EU-förordningen är dynamisk, dvs. avser för- ordningen i den gällande lydelsen. Ett föreläggande enligt denna paragraf får kombineras med ett beslut om sanktionsavgift enligt 17 § (se avsnitt 9.5.5). Andra stycket avser ett annat slags föreläggande än första stycket, nämligen föreläggande om att lämna de upplysningar om verksamheten som behöver för att bedöma om det rör sig om verk- samhet enligt förordningen eller inte. Enligt tredje stycket får ett föreläggande enligt såväl första som andra stycket även riktas mot den som i är verksam för ett visst före- tags räkning. Paragrafen är utformad efter förebild av 25 kap. 17 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Övervägandena finns i avsnitten 9.3 och 9.5.3. Enligt paragrafen, som är ny, får förena ett före- läggande enligt lagen med vite (se även författningskommentaren till 2 §). Bestämmelserna motsvarar 9 kap. 4 § i lagens nuvarande lydelse. Samtliga förelägganden enligt lagen får nu förenas med vite, vilket innebär en utvidgning i förhållande till nuvarande bestämmelser som endast omfattar förelägganden enligt 3 kap. 6 § och 9 kap. 2 §. melser om förelägganden förs även in i 5, 6 och 13 §§. inte avsedd när det gäller förelägganden till kontoförande institut att lämna vissa upplysningar. Paragrafen omfattar även förelägganden att inställa sig till förhör enligt 5 § första stycket 2. Vid föreläggande av och utdömande av vite tillämpas lagen (1985:206) Övervägandena finns i avsnitten 8.4, 9.5.3 och 9.8. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om befogenhet för att genomföra platsundersökningar hos bl.a. värde- papperscentraler (se även 2 § och författningskommentaren till den paragrafen). Första stycket är delvis utformat efter förebild av 23 kap. 4 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden (se prop. 2006/07:115 s. 640 f.). Det krävs dock inte att det är nödvändigt att genomföra en platsunder- sökning för att det ska få ske. Det är i stället tillräckligt att det finns skäl för en sådan undersökning (se avsnitt 8.4). Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Paragrafen, som är ny, motsvarar 23 kap. 11 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, som enligt hänvisningen i 9 kap. 1 § första stycket i den nuvarande lydelsen av denna lag är tillämplig även på Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Paragrafen, som är ny, motsvarar 23 kap. 7 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, som enligt hänvisningen i 9 kap. 1 § första stycket i den nuvarande lydelsen av denna lag är tillämplig även på Övervägandena finns i avsnitt 8.4. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om i vilka fall Finans- inspektionen ska ingripa mot en värdepapperscentral eller ett svenskt Bestämmelser om ingripanden mot fysiska personer finns i 12 och 13 §§. Bestämmelsen rör ingripanden mot en värdepapperscentral eller ett svenskt utsett kreditinstitut. Hänvisningen bör därför avse EU-bestäm- melserna i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning, och utformas enligt nya anvisningar för författningsskrivning. En följd av att ha en statisk hänvisning blir att om EU-bestämmelserna ändras behöver lag- stiftaren överväga om någon ändring bör göras i den nationella lagstift- ningen. Paragrafen är utformad efter förebild av 25 kap. 1 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. I paragrafen, som är ny, anges när får vidta olika typer av ingripanden mot fysiska personer som ingår i en svensk värde- papperscentrals ledning. Bestämmelser om ingripande mot fysiska personer i ledningen för kreditinstitut som utses enligt artikel 54 i förordningen finns i 13 §. Bestämmelser om ingripande mot juridiska personer finns i 11 §. I första stycket definieras den personkrets som kan bli föremål för ingripande, nämligen en styrelseledamot i värdepapperscentralen, värde- papperscentralens verkställande direktör eller ersättare för någon av dem. De överträdelser som ska kunna föranleda ingripande anges uttömmande i punkterna 1–9. Uppräkningen motsvarar de överträdelser som anges i artikel 63.1 a–i i förordningen om värdepapperscentraler. Bestämmelsen rör ingripanden mot fysiska personer. Hänvisningen bör därför avse EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning, och utformas enligt nya anvisningar för författningsskriv- ning. En följd av att ha en statisk hänvisning blir att om EU-bestämmel- serna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring bör göras i den nationella lagstiftningen. I andra stycket anges vilka förutsättningar som gäller för ingripande. Ett ingripande får ske endast om värdepapperscentralens överträdelse är allvarlig och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen. I tredje stycket anges vilka ingripanden som kan bli aktuella för över- trädelser enligt första stycket. Ingripande får ske dels genom beslut att personen i fråga , lägst tre och högst , eller, vid upprepade allvarliga överträdelser, permanent inte får vara styrelse- ledamot, verkställande direktör eller ersättare för någon av dem i värde- papperscentralen, dels genom beslut om sanktionsavgift. Dessa ingripan- den får användas tillsammans eller var för sig. får utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall avgöra vilket eller vilka ingripanden som bör komma i fråga. Övervägandena finns i avsnitten 9.4, 9.5.6 och 9.5.7. I paragrafen, som är ny, anges när får vidta olika typer av ingripanden mot fysiska personer som ingår i ledningen i ett sådant svenskt kreditinstitut som utses enligt artikel 54 i förordningen om värdepapperscentraler. Bestämmelser om ingripande mot fysiska personer i ledningen för en svensk värdepapperscentral finns i 12 §. Bestämmelser om ingripande mot juridiska personer finns i 11 §. I första stycket definieras den personkrets som kan bli föremål för ingripande, nämligen en styrelseledamot i kreditinstitutet, dess verkstäl- lande direktör eller ersättare för någon av dem. De överträdelser som ska kunna föranleda ingripande anges uttömmande i punkterna 1 och 2. räkningen motsvarar de överträdelser som anges i artikel 63.1 j och k i Bestämmelsen rör ingripanden mot fysiska personer. därför avse EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning, och utformas enligt nya anvisningar för författnings- En följd av att ha en statisk hänvisning blir att om EU-bestäm- melserna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring bör göras i den nationella lagstiftningen. I andra stycket anges vilka förutsättningar som gäller för ingripande enligt första stycket. Ett ingripande får ske endast om det utsedda kredit- institutets överträdelse är allvarlig och personen i fråga uppsåtligen eller av grov oaktsamhet orsakat överträdelsen. I tredje stycket anges vilka ingripanden som kan bli aktuella för överträdelser enligt första stycket. Ingripande får ske dels genom beslut att personen i fråga , lägst tre och högst , eller, vid upprepade allvarliga överträdelser, permanent inte får vara styrelse- ledamot, verkställande direktör eller ersättare för någon av dem i det utsedda kreditinstitutet, dels genom beslut om sanktionsavgift. ingripanden får användas tillsammans eller var för sig. tionen får utifrån förutsättningarna i varje enskilt fall avgöra vilket eller vilka ingripanden som bör komma i fråga. Övervägandena finns i avsnitten 9.4, 9.5.6 och 9.5.7. Paragrafen, som är ny, innebär att får möjlighet att ingripa genom ett föreläggande om att vidta en viss åtgärd eller att upp- höra med ett visst agerande. Den införs till följd av artikel 63.2 b i för- ordningen om värdepapperscentraler (se avsnitt 9.5.3). Bestämmelsen rör möjligheter att ingripa genom föreläggande. ningen bör därför avse EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning, och utformas enligt nya anvisningar för författnings- En följd av att ha en statisk hänvisning blir att om EU-bestäm- melserna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring bör göras i den nationella lagstiftningen. Paragrafen är utformad efter förebild av 4 § lagen (2012:735) med kompletterande bestämmelser till EU:s blankningsförordning och 4 kap. 2 § lagen (2013:287) med kompletterande bestämmelser till EU:s förord- ning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (se författningskommentaren till den förstnämnda bestämmelsen, prop. 2011/12:175 s. 40). Av 7 § följer att ett föreläggande enligt paragrafen får förenas med Övervägandena finns i avsnitt 9.5.3. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om återkallelse av auktorisation för värdepapperscentraler och om varning. I första stycket erinras om att regler om återkallelse av auktorisation finns i artiklarna 20 och 57 i förordningen om värdepapperscentraler. den anledningen utgår nuvarande bestämmelser i 3 § om återkallelse av auktorisation som central värdepappersförvarare (se avsnitt 8.3). bestämmelserna i 2 kap. upphävs. Bestämmelsen rör en upplysning om de bestämmelser som gäller enligt förordningen. Det är därför ändamåls- enligt att hänvisningen till EU-förordningen är dynamisk, dvs. avser för- ordningen i den gällande lydelsen. Enligt andra stycket får besluta om varning vid andra slags överträdelser än de som avses i första stycket. Det behöver således inte vara en överträdelse som kan medföra återkallelse av till- ståndet för att ska kunna meddela varning. Det kan exempelvis vara en överträdelse av reglerna i förordningen som inte är så allvarlig eller systematisk att den utgör grund för återkallelse enligt artikel 20.1 d. Efter påpekande av förtydligas stycket så att även överträdelser av denna lag och andra författningar som regle- rar värdepapperscentralens verksamhet ska kunna föranleda en varning. Varning får även meddelas svenska utsedda kreditinstitut. Bestämmelsen rör möjligheter att meddela varning. Hänvisningen bör därför avse EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning, och utformas enligt nya anvisningar för författningsskriv- ning. En följd av att ha en statisk hänvisning blir att om EU-bestämmel- serna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring bör göras i den nationella lagstiftningen. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.4. I paragrafen, som är ny, anges att får besluta om hur en svensk värdepapperscentrals verksamhet ska avvecklas om auktorisa- tionen återkallas. Ett beslut om återkallelse av auktorisation fattas med stöd av reglerna i förordningen om värdepapperscentraler (se författ- ningskommentaren till 14 §). Paragrafen motsvarar nuvarande 9 kap. 3 § femte stycket. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.4. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om att Finansinspek- tionen får besluta om sanktionsavgift mot juridiska personer. I första stycket framgår att i de fall har meddelat ett beslut om varning, får inspektionen besluta att en värdepapperscentral eller ett svenskt utsett kreditinstitut ska betala en sanktionsavgift. Be- stämmelser om storleken på en sådan avgift finns i 18 §. Bestämmelser om verkställighet av en sådan avgift finns i 29–32 §§. Med anledning av ett påpekande av införs i första stycket en hänvisning till 6 § första stycket. Av andra stycket framgår att avgiften tillfaller staten. Övervägandena finns i avsnitten 9.5.5 och 9.6. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om hur storleken på en sanktionsavgift för en värdepapperscentral och ett utsett kreditinstitut ska bestämmas (jfr 17 §). I första stycket anges tre olika beräkningsmodeller för att fastställa taket på sanktionsavgiften, dvs. det högsta belopp som får beslutas. 2015/16:10 Bestämmelsen införs till följd av artikel 63.2 e och g i förordningen om värdepapperscentraler. Punkten 1 innebär ett fast belopp som per i svenska kronor motsvarade . Punkten 2 avser den eventuella vinst som erhölls genom regelöverträdelsen, om den går att fastställa. Det torde endast vara undantagsvis som en sådan vinst går att fastställa. Punkten 3 avser av den juridiska personens, alternativt koncernens, omsättning närmast föregående verksamhetsår. Normalt sett framgår omsättningen, när det gäller svenska företag och koncerner, av årsredovisningen respektive koncernredovisningen enligt årsredovisningslagen (1995:1554) (se hänvisningen i artikel i förordningen till direktiv /34/EU). I de situationer som avses i andra stycket får omsättningen i stället uppskattas. Det som avses är i fall när överträdelsen har skett under den juridiska personens första verksam- hetsår eller om uppgifter om omsättningen annars saknas eller om de uppgifter som finns i redovisningen är bristfälliga. Det högsta av de belopp som framkommer vid en uträkning enligt punkterna 1–3 utgör den högsta sanktionsavgift som får fastsällas. Tredje stycket innebär att sanktionsavgiften inte får fastställas till ett så högt belopp att den juridiska personen efter beslutet inte uppfyller vissa kapitalkrav. Detta innebär ytterligare en begränsning av sanktions- avgiftens storlek. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 15 kap. 8 § tredje stycket lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Bestämmelsen rör fastställande av sanktionsavgift. Hänvisningen bör därför avse EU-bestämmelserna i en viss angiven lydelse, s.k. statisk hänvisning, och utformas enligt nya anvisningar för författningsskriv- ning. En följd av att ha en statisk hänvisning blir att om EU-bestäm- melserna ändras behöver lagstiftaren överväga om någon ändring bör göras i den nationella lagstiftningen. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.5. I paragrafen, som är ny, anges storleken på den högsta sanktionsavgift som får fastställas för en fysisk person. Motsvarande bestämmelser om högsta sanktionsavgift för juridiska personer finns i 17 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.5.7. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om förfarandet för beslut om sanktioner genom sanktionsföreläggande. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 a § lagen (2004:297) om bank- och finansi- eringsrörelse. Enligt första stycket ska ingripanden mot en styrelseledamot i en värdepapperscentral eller ett utsett kreditinstitut, värdepapperscentralens eller kreditinstitutets verkställande direktör eller ersättare för någon av dem, avseende värdepapperscentralen respektive kreditinstitutets över- trädelser enligt 12 och 13 §§, prövas av genom sank- tionsföreläggande. I andra stycket anges att ett sanktionsföreläggande innebär att den som bedöms vara ansvarig för en överträdelse föreläggs att godkänna det ingripande som föreläggandet avser. Av tredje stycket följer att ett godkänt föreläggande gäller som en domstols avgörande som fått laga kraft. Ett godkänt sanktionsföre- läggande såvitt avser sanktionsavgift kan därmed verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser. Av andra meningen framgår att ett godkännande som görs efter att den tid som angetts i föreläggandet har gått ut är utan verkan. Det går således inte att klaga på beslut om sanktionsföreläggande enligt 10 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 9.8. I paragrafen, som är ny, anges de uppgifter som ett sanktionsföre- läggande ska innehålla. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 b § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. För att kunna identifiera en överträdelse och avgränsa den mot andra förfaranden måste ett sanktionsföreläggande innehålla vissa specifika uppgifter. I första stycket anges vilka uppgifter som ett sanktionsföre- läggande ska innehålla. Bestämmelsen är uppbyggd på liknande sätt som 48 kap. 6 § , som avser strafföreläggande. Enligt andra stycket ska sanktionsföreläggandet även innehålla en upplysning om att en ansökan om sanktion kan komma att ges in till domstol, om personen i fråga inte godkänner föreläggandet inom den tid som anger. Övervägandena finns i avsnitt 9.8. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om det som gäller i fråga om domstolsprövning för det fall ett sanktionsföreläggande enligt 21 § inte godkänts. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 c § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Av första stycket följer att får ansöka hos allmän förvaltningsdomstol om att sanktionen ska beslutas. En sådan ansökan ska göras hos den förvaltningsrätt som har att pröva ett överklagande av eventuella beslut om ingripande mot värdepappers- centralen eller det utsedda överträdelse. I andra stycket anges att det krävs prövningstillstånd för överklagande till kammarrätten. Övervägandena finns i avsnitt 9.8. Paragrafen, som är ny, utgör en preskriptionsbestämmelse för sanktioner mot fysiska personer för värdepapperscentralens eller det utsedda kredit- institutets överträdelser. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 d § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Paragrafen innebär att en sanktion för en överträdelse enligt 12 eller 13 § får beslutas bara om sanktionsföreläggande har delgetts den som sanktionen riktas mot från den tidpunkt då överträdelsen ägde rum. Övervägandena finns i avsnitt 9.9. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser som införs i svensk rätt med anledning av artikel 64 i förordningen om värdepapperscentraler. paragrafen anges vilka omständigheter hänförliga till överträdelsen som ska beaktas vid valet mellan olika sanktioner, dvs. vid tillämpningen av detta kapitel. Även om paragrafen enligt dess ordalydelse riktar sig till , är den tillämplig även vid överklagande av ett sanktionsbeslut vid allmän förvaltningsdomstol eller vid en sådan domstols prövning av beslut om sanktion enligt 22 §. En sammanvägd bedömning ska göras vid valet av sanktion. första stycket ska överträdelsens allvarlighet och varaktighet utgöra utgångspunkt för valet av sanktion. Särskild hänsyn ska också tas till graden av ansvar för den som har begått överträdelsen och skador som uppkommit till följd av överträdelsen. Av andra stycket följer att under vissa omständig- heter kan avstå från ingripande vid en överträdelse. Paragrafen är i viss utsträckning utformad efter förebild av 15 kap. 1 b § lagen (2004:297) om bank- och finansieringsrörelse. Övervägandena finns i avsnitt 9.7. Paragrafen, som är ny, anger hur ett antal olika faktorer som inte är hänförliga till själva överträdelsen ska inverka på valet av sanktion. Av första stycket följer att det vid valet av sanktion ska betraktas som en förmildrande omständighet om värdepapperscentralen eller det ut- sedda kreditinstitutet i fråga har samarbetat med på Bestämmelsen är i viss utsträckning utformad efter förebild av 15 kap. 1 c § andra stycket 1 lagen (2004:297) om bank- och finansi- I likhet med det som gäller enligt den lagen krävs det för tillämpningen av bestämmelsen att det är fråga om ett samarbete av väsentlig betydelse och att den ansvarige självmant för fram viktig information som inte redan förfogar över (se prop. 2013/14:228 s. 312). Även om det inte anges uttryckligen i lagtexten, är det givetvis av betydelse om den ansvarige snabbt upphör med överträdelsen sedan den anmälts till eller påtalats av . Bestämmelsen bör inte tolkas motsatsvis. Som anges i artikel 64 e i förordningen om värdepapperscentraler kan det finnas skäl för att ”säkerställa återbetalning av de vinster” som någon har erhållit eller de ”förluster som denne undvikit” genom överträdelsen, även om ett visst samarbete med har skett. sådant fall kan bestämmelsen t.ex. tillämpas på så sätt att en sanktions- avgift sätts till ett visst lägre belopp, som dock inte understiger den aktuella vinsten av överträdelsen, förutsatt att ett sådant belopp kan I viss mån kan den förmildrande omständighet som anges i första stycket jämföras med bestämmelsen om strafflindring i 29 kap. 5 § första Där anges att rätten i skälig omfattning ska beakta om den tilltalade i ett brottmål frivilligt har angett sig eller lämnat upp- gifter som är av väsentlig betydelse för utredningen av brottet. Bestämmelsen innebär således att det kan komma i fråga att välja en lindrigare sanktion med anledning av ett samarbete som skett t.ex. först efter det att har konstaterat en överträdelse, men innan utredningen är färdigställd. Av rättssäkerhetsskäl bör det inte komma i fråga att tillämpa bestämmelsen på så sätt att en lindrigare sanktion väljs mot bakgrund av att den ansvarige har lämnat uppgifter om någon annans överträdelser, exempelvis om ett utsett kreditinstitut lämnar uppgifter om en värdepapperscentral. Av andra stycket följer att det är en försvårande omständighet om den ansvariga värdepapperscentralen eller det ansvariga kreditinstitutet har gjort sig skyldigt till en överträdelse. Vid denna bedömning är det är av särskild betydelse om den nya överträdelsen är av likartat slag som den tidigare överträdelsen samt hur som har gått mellan dem. Det är särskilt försvårande om tidsperioden är kort eller om över- trädelserna är identiska. Om har förflutit mellan överträdelserna eller om de är av väsentligt olika slag, bör bestämmelsen inte tillämpas i försvårande riktning. Bestämmelsen är utformad efter förebild av 15 kap. 1 b § första stycket lagen om bank- och finansieringsrörelse (jfr a. prop. s. 312). Den kan också i viss mån jämföras med bestämmelsen om straffskärpning på grund av återfall i 30 kap. 4 § andra stycket brotts- balken. Vid tillämpningen av den sistnämnda bestämmelsen är det också av betydelse i vilken mån det rör sig om likartade överträdelser (likartad brottslighet) och hur som har förflutit. Övervägandena finns i avsnitt 9.7. I paragrafen, som är ny, regleras vilka hänsyn som ska tas vid fast- ställandet av sanktionsavgiftens storlek. Paragrafen är utformad efter förebild av 15 kap. 9 § lagen (2004:297) om bank- och finansierings- rörelse (jfr prop. 2013/14:228 s. 313 f.). För bestämmelsens närmare innehåll i fråga om dess hänvisning till 24 och 25 §§ hänvisas till författningskommentarerna till dessa lagrum. I övrigt innebär bestämmelsen att storleken på en sanktionsavgift ska regleras i höjande riktning för att exempelvis ta hänsyn till om en överträdelse inneburit en vinst eller minskade kostnader för värde- papperscentralen eller det utsedda kreditinstitutet, men den kan också medföra att avgiften sänks till följd av exempelvis ett utdömt skadestånd. Sådana omständigheter ska däremot inte påverka valet av sanktion, utan endast beaktas vid fastställandet av avgiftens storlek. Med finansiell ställning avses exempelvis värdepapperscentralens eller det utsedda kreditinstitutets årsomsättning, men även andra faktorer som exempelvis ett utdömt skadestånd eller ålagd företagsbot bör kunna beaktas. Om det är fråga om en fysisk person ska hänsyn även tas till hans eller hennes finansiella ställning när avgiftens storlek bestäms. Övervägandena finns i avsnitt 9.7. I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om avgifter som Finans- inspektionen får ta ut. Första stycket gäller avgifter för prövningen av ansökningar och anmälningar enligt förordningen om värdepapperscentraler. De ärende- slag som avses är i första hand ansökningar om auktorisation av värde- papperscentraler (artikel 16) och auktorisation av utkontraktering eller utvidgning av tjänster (artikel 19), ansökningar om tilläggsauktorisation avseende anknutna banktjänster (artikel 54) och ansökningar om aukto- risation att utse ett kreditinstitut (artikel 54), ansökningar om utvidgning av anknutna banktjänster (artikel 56) samt anmälningar om tillhanda- hållande av tjänster i ett annat land inom EES (artikel 23). Bestämmelsen rör möjligheten för att ta ut avgifter bl.a. för prövning av ärenden enligt förordningen. Det är därför ända- målsenligt att hänvisningen till EU-förordningen är dynamisk, dvs. avser förordningen i den gällande lydelsen. Andra stycket motsvarar bestämmelsen i 23 kap. 12 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden, som enligt den nuvarande lydelsen av denna lag ska tillämpas även på centrala värdepappersförvarare (se hän- visningen till denna bestämmelse i 9 kap. 1 § första stycket). Övervägandena finns i avsnitt 8.6.