prop · H30329 · 2015-10-13 00:00:00 — , med instämmande av och , avstyrker en sådan reglering om avsiktligt kringgående som föreslås i 8 kap. 11 § IDKAL och anför att den står i direkt strid med legalitetsprincipen och principen om förutsebarhet. anför att en del av de handlingar och uppgifter som ska sparas enligt den föreslagna IDKAL är sådant som inhämtats i enlighet med lagen (2009:62) om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Enligt den sistnämnda lagen framgår att handlingar och uppgifter för kundkännedom ska sparas efter att en affärsförbindelse har avslutats, vilket skiljer sig från det som föreskrivs i den föreslagna IDKAL. Skälen för regeringens förslag: Av avsnitten IX i CRS och i bilaga I till DAC följer att det i varje stat eller jurisdiktion ska finnas regler och administrativa förfaranden för att säkerställa ett effektivt genomförande och en effektiv efterlevnad av de förfaranden för rapportering och åtgärder för kundkännedom som anges i CRS och i DAC 2. I detta inbegrips 1) regler för att förhindra att finansiella institut, fysiska personer eller förmedlare inför rutiner avsedda att kringgå förfarandena för rapportering och åtgärder för kundkännedom, 2) regler enligt vilka det krävs att rapporteringsskyldiga finansiella institut dokumenterar de åtgärder som vidtas och de bevis som åberopas för att genomföra förfarandena enligt CRS och DAC 2 samt lämpliga åtgärder för att inhämta dessa registrerade upplysningar, 3) administrativa förfaranden för att verifiera rapporteringsskyldiga finansiella instituts efterlevnad av förfaranden för rapportering och åtgärder för kundkännedom samt administrativa förfaranden för uppföljning med ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut när odokumenterade konton rapporteras, 4) administrativa förfaranden för att säkerställa att risken är fortsatt låg för att de enheter och konton som enligt nationell lagstiftning är icke rapporteringsskyldiga finansiella institut och undantagna konton ska användas för skatteundandragande och 5) effektiva verkställighets- bestämmelser för att komma tillrätta med bristande efterlevnad. Av kommentaren till CRS framgår bl.a. följande vad gäller punkterna 1 och 2. Hur jurisdiktionerna utformar sina regler för att förhindra kringgående av CRS beror på den legala strukturen i respektive jurisdiktion. Jurisdiktionens allmänna anti-kringgåenderegler kan t.ex. täcka in även CRS. Hur reglerna utformas är inte viktigt så länge de faktiskt förhindrar kringgående. Jurisdiktionerna förväntas ta in specifika bestämmelser i sin lagstiftning om sanktioner för den som lämnar ett falskt intygande. Den dokumentation som de finansiella instituten ska ha tillgänglig avseende åtgärder som vidtas och de bevis som åberopas för att genomföra förfarandena enligt CRS bör hållas tillgänglig under en tillräckligt och i vart fall inte än efter utgången av den period under vilken uppgifter enligt CRS ska lämnas av det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. De flesta jurisdiktioner har regler för att tvinga skatt- eller kontrolluppgifts- skyldiga att lämna dokumentation som behövs för att kunna tillämpa den nationella skattelagstiftningen. I allmänhet är dessa regler också tillämpliga på inhämtande av uppgifter som behövs för att kunna besvara en begäran om utbyte av upplysningar från en annan jurisdiktion. Vad gäller punkterna 3 och 4 framgår bl.a. följande av kommentaren till CRS. Jurisdiktionerna bör ha förfaranden för att periodiskt kontrollera att de rapporteringsskyldiga finansiella instituten följer reglerna. Detta kan ske som en del av en ordinarie skatterevision eller genom särskilda utredningar eller granskningar. Den omständigheten att ett konto är odokumenterat kan bero antingen på att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet har genomfört otillräckliga förfaranden för granskning, eller att kontohavaren inte lämnar de uppgifter och den dokumentation som begärs av det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. Jurisdiktionerna förväntas göra en uppföljning med ett finansiellt institut som lämnar uppgift om ett odokumenterat konto. Om antalet odokumenterade konton är litet kan det vara tillräckligt med en enkel förfrågan till det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. Om ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut lämnar uppgifter om ett antal odokumenterade konton som är större än genomsnittligt eller om antalet odokumenterade konton fortsätter att öka, kan det dock vara lämpligt med en full revision av det finansiella institutets åtgärder för kundkännedom. I sådana fall kan det, när det är möjligt, vara lämpligt att, i enlighet med nationell lagstiftning meddela de myndigheter som ansvarar för tillsynen av åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism m.m. De förfaranden som avses i punkten 4 kan avse specifika enheter eller specifika typer av enheter. Förfarandena bör inkludera en periodisk granskning av enheters status som undantagna. Detta kan ske som en del av en ordinarie skatterevision eller genom särskilda utredningar eller granskningar. Exempel på situationer då ett undantag bör omvärderas är om en undantagen enhet förändrar sin verksamhet eller ett undantaget finansiellt kontos karaktär förändras. Vad gäller punkten 5 framgår bl.a. följande av kommentaren till CRS. I vissa fall kan den anti-kringgåenderegel som avses i punkten 1 vara bred nog för att täcka in effektiv verkställighet för att komma till rätta med bristande efterlevnad. I andra fall kan en jurisdiktion ha regler om böter eller straffavgifter om en person inte tillhandahåller skattemyndigheten den information som begärs. Därutöver förväntas jurisdiktioner ha möjlighet till stränga åtgärder för att se till att korrekta intyganden alltid erhålls för nya konton. Ett sätt att åstadkomma detta på skulle vara att införa lagstiftning om att ett konto inte får öppnas om ett giltigt intygande inte lämnas. Andra jurisdiktioner kan välja andra metoder, t.ex. att ta ut kännbara straffavgifter från kontohavare som inte lämnar ett intygande eller från rapporteringsskyldiga finansiella institut som inte vidtar tillräckliga åtgärder för att inhämta intyganden vid öppnande av konton. När det gäller den typ av regler för att förhindra att kringgående som avses i punkten 1 ligger lagen (1995:575) mot skatteflykt nära till hands för svenskt vidkommande. Lagen mot skatteflykt gäller dock endast vid fastställande av underlag för att ta ut och statlig inkomstskatt och kommer inte att kunna tillämpas för att förhindra att finansiella institut, fysiska personer eller förmedlare inför rutiner avsedda att kringgå förfarandena för rapportering och åtgärder för kundkännedom. En särskild bestämmelse bör därför tas in i den nya IDKAL om att ett 2015/16:29 konto ska anses rapporteringspliktigt och ett finansiellt institut anses vara rapporteringsskyldigt om en person med hemvist i en annan stat eller jurisdiktion eller ett finansiellt institut vidtar åtgärder som ingår i ett förfarande som medför att ett konto inte är rapporteringspliktigt eller att ett finansiellt institut inte är rapporteringsskyldigt och detta med hänsyn till omständigheterna kan antas ha utgjort det övervägande skälet för förfarandet, som det skulle strida mot syftet med IDKAL om kontot inte är rapporteringspliktigt eller det finansiella institutet inte är rapporteringskyldigt. Med anledning av vad , med instämmande av och , anför kan regeringen konstatera följande. CRS och DAC 2 föreskriver att måste ha regler för att förhindra att finansiella institut, fysiska personer eller förmedlare inför rutiner avsedda att kringgå förfarandena för rapportering och åtgärder för kundkännedom. Några sådana allmänna regler som automatiskt blir tillämpliga med avseende på de skyldigheter som föreskrivs i den nu föreslagna lagstiftningen finns inte i . Någon form av regelverk för att förhindra kringgående måste därför införas. Med hänsyn till att det är fråga just om att förhindra kringgående är det naturligt att dessa bestämmelser utformas ungefär på samma sätt som bestämmelserna i lagen mot skatteflykt. Det kan även erinras om att det i detta fall inte är fråga om en lagstiftning som avser fastställande av skatt eller underlag för skatt, utan endast om informationsutbyte i skatteärenden. Den granskning och kontroll som enligt ovan krävs av att de rapporteringsskyldiga finansiella instituten följer reglerna kan för del lämpligen utföras av . En sådan granskning och kontroll kan innefatta t.ex. att kontrollera ett finansiellt instituts uppgifter om odokumenterade konton. Om andelen uppgifter om odokumenterade konton bland de uppgifter som ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut lämnar är ovanligt stor kan det vara lämpligt att besluta om revision hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. Av 41 kap. 2 § SFL framgår bl.a. att får besluta om revision för att kontrollera att uppgiftsskyldigheten enligt 15–35 kap. samma lag har fullgjorts eller för att kontrollera att det finns förutsättningar att uppfylla sådan uppgiftsskyldighet som kan antas uppkomma. Den omständigheten att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut inte uppfyller sin uppgiftsskyldighet enligt det föreslagna 22 b kap. SFL är en sådan sak som kan väga in i ärenden om återkallande av tillstånd. Det bör därför övervägas att ta in en bestämmelse i förordningsform om att ska underrätta när beslutar att förelägga ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut som inte fullgjort sin skyldighet att lämna kontrolluppgifter enligt 22 b kap. SFL att fullgöra skyldigheten eller när det annars finns skäl att tro att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut inte har fullgjort sina skyldigheter enligt IDKAL eller 22 b kap. SFL. Det bör även övervägas att ta in en bestämmelse i förordningsform om att ska underrätta om ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut har underlåtit att anmäla att det är ett sådant till . Syftet med sådana underrättelse- skyldigheter skulle vara att skulle kunna använda uppgifterna i tillsynen över de finansiella institutens efterlevnad av penningtvättsregelverket. För att ska kunna utföra den kontroll som krävs torde det vara värdefullt med information om vilka enheter som är rapporteringsskyldiga finansiella institut. En bestämmelse bör därför tas in i IDKAL som ålägger ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut att anmälan till att det uppfyller kriterierna för att vara ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut enligt den nya IDKAL. anför att det kan antas att de finansiella institut som ska anmäla att de är rapporteringsskyldiga vid ett eller flera tillfällen inte kommer att ha några uppgifter att lämna om rapporteringspliktiga konton. För att underlätta hantering och kontroll av de rapporteringsskyldiga finansiella instituten är det önskvärt att det införs en skyldighet att lämna en uppgift till verket om att det finansiella institutet inte har något att rapportera för ett enskilt år, s.k. nollrapportering. Enligt regeringen är det tveksamt om en nollrapportering skulle fylla någon mer funktion än den av regeringen föreslagna anmälningsskyldigheten. Institutet som har anmält sig som rapporteringsskyldigt och inte rapporterar något vid ett eller flera tillfällen kan i praktiken anses ha lämnat en noll-rapport . Inom har anmälningsplikt och nollrapportering diskuterats som två olika lösningar på samma problem. Regeringen anser inte att det finns anledning att införa någon nollrapportering för de rapporteringsskyldiga finansiella instituten. Vidare bör tilläggas att oavsett om de rapporteringsskyldiga finansiella instituten inkommer med kontrolluppgifter för rapporteringspliktiga konton eller inte bör viss form av granskning och kontroll ske för att bl.a. säkerställa att identifieringsprocessen skett på lagstadgat sätt. När det gäller det som anför om att det bör finnas någon form av sanktion vid underlåtelse att lämna kontrolluppgifter enligt 22 a och 22 b kap. SFL eller att anmäla sig som rapporteringsskyldigt finansiellt institut, finner regeringen att en sådan lagstiftningsåtgärd som föreslår, med hänsyn till att lagstiftningen enligt MCAA och DAC 2 ska träda i kraft , inte lämpar sig för detta lagstiftningsärende i det skede som det nu befinner sig. Det kan finnas skäl att överväga denna fråga i ett senare skede. Vad gäller rapporteringsskyldiga finansiella instituts skyldighet att dokumentera de åtgärder som vidtas och de bevis som åberopas för att genomföra förfarandena enligt CRS och DAC 2 kan det konstateras att den granskning som de rapporteringsskyldiga finansiella instituten ska göra enligt IDKAL för att identifiera rapporteringspliktiga konton är avgörande för om kontrolluppgifter ska lämnas om kontona enligt det föreslagna nya 22 b kap. SFL. I 39 kap. 3 § SFL anges att den som är uppgiftsskyldig enligt 15–35 kap. samma lag i skälig omfattning genom räkenskaper, anteckningar eller annan lämplig dokumentation ska se till att det finns underlag för att fullgöra uppgiftsskyldigheten samt för kontroll av uppgiftsskyldigheten och beskattningen. Avseende kontrolluppgifter enligt 22 b kap. bör ”annan lämplig dokumentation” omfatta t.ex. de intyganden som enligt IDKAL ska inhämtas från kontohavare eller personer med bestämmande inflytande över enheter som är kontohavare för att fastställa om ett konto är rapporteringspliktigt. I promemorian föreslås att dokumentation som ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut inhämtar i enlighet med den lagen ska sparas Regeringen instämmer dock i det anför om att bestämmelsen om bevarande av uppgifter och handlingar bör överensstämma med motsvarande bestämmelse i lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av En bestämmelse bör därför i stället tas in i IDKAL om att handlingar och uppgifter om åtgärder som vidtagits för att identifiera om ett konto är rapporteringspliktigt eller inte ska bevaras från att kontot avslutas. En ändring bör också göras i 8 kap. 8 § IDKL så att detsamma gäller enligt den lagen. Enligt 37 kap. 2 § SFL får förelägga den som inte har fullgjort en uppgiftsskyldighet enligt 15– 35 kap. samma lag att fullgöra skyldigheten. Enligt 37 kap. 6 § SFL får förelägga den som är eller kan antas vara uppgiftsskyldig enligt 15–35 kap. samma lag att lämna uppgift som verket behöver för att kunna kontrollera skyldigheten. Enligt 37 kap. 7 § SFL får förelägga den som är eller kan antas vara bokföringsskyldig enligt bokföringslagen (1999:1078) eller som är en annan juridisk person än ett dödsbo att lämna uppgift som verket behöver för att kunna kontrollera dokumentationsskyldigheten enligt 39 kap. 3 § samma lag. I 44 kap. 2 § SFL anges att nämnda förelägganden får förenas med vite om det finns anledning att anta att föreläggandet annars inte följs. , genom skrivbordsgranskning, revision eller likande, uppmärksammar att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut inte följer IDKAL eller då kontrolluppgifter som ska inkomma enligt SFL inte lämnas kan således använda sig av förelägganden och har under vissa förutsättningar möjlighet att förena dem med vite. Undantagen i svensk lag för finansiella institut från rapporteringsskyldighet och för konton från rapporteringsplikt är, med undantag för undantaget för riksbank, inte utformade på ett sådant sätt att specifika enheter pekas ut som undantagna. de förutsättningar under vilka ett finansiellt institut är undantaget från rapporteringsskyldighet eller ett konto från rapporteringsplikt. förutsättningar är utformade så att de i sig säkerställer att risken är fortsatt låg för att de ska användas för skatteundandragande. lagstadgade förutsättningarna ändras kommer det således även fortsättningsvis att finnas en låg risk för att de används för skatte- De specifikt svenska undantagen för pensionsstiftelser, pensionsförsäkringar och pensionssparkonton är endast tillämpliga om de uppfyller kraven i annan lagstiftning. Dessa krav i annan lagstiftning, IL och lagen (1967:531) om tryggande av pensionsutfästelse m.m., har bedömts tillräckliga för att det ska finnas låg risk för att de används Det är således endast vid lagändringar som det kan bli aktuellt att göra en ny bedömning av om ett finansiellt institut eller ett konto ska fortsätta att vara undantaget. För att upphäva ett undantag krävs ändringar i IDKAL. Som anges ovan sägs det i kommentaren avseende punkten 5 att en jurisdiktion kan ha regler om böter eller straffavgifter om en person inte lämnar de uppgifter till skattemyndigheten som begärs. vidkommande är det fråga om kontrolluppgifter som ska lämnas av rapporteringsskyldiga finansiella institut. möjlighet att förelägga rapporteringsskyldiga finansiella Prop. 2015/16:29 institut att lämna sådana kontrolluppgifter och under vissa förutsättningar förena föreläggandet med vite. har även möjlighet att förelägga en juridisk person att lämna uppgift som verket behöver för att kunna kontrollera dokumentationsskyldigheten enligt 39 kap. 3 § SFL. Nämnda dokumentationsskyldighet torde, med beaktande av uppgifts- skyldigheten enligt det nya föreslagna 22 b kap. SFL, komma att omfatta även sådana intyganden från kontohavare och personer med bestämmande inflytande över enheter som är kontohavare som behövs för att identifiera rapporteringspliktiga konton enligt bestämmelserna i . Den omständigheten att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut inte uppfyller sin uppgiftsskyldighet enligt det föreslagna 22 b kap. SFL är, som redan nämnts, även en sådan sak som kan väga in i ärenden om återkallande av tillstånd. Det bör övervägas att i förordningsform ta in en bestämmelse om att de intyganden som i vissa fall ska lämnas av kontohavare eller personer med bestämmande inflytande ska lämnas på annat sätt än muntligen och på heder och samvete. Regeringens bedömning: bör inte underrätta fysiska personer och dödsbon som kan antas vara skyldiga att lämna inkomstdeklaration om kontrolluppgifter om rapporteringspliktiga konton med anledning av eller kontrolluppgifter om rapporteringspliktiga och odokumenterade konton med anledning av automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. ska bara underrätta om uppgifter som ryms inom de ramar som anges i bestämmelserna om syftet med inkomstdeklarationen och vad en inkomstdeklaration ska innehålla i SFL. Promemorians bedömning: underrättelseskyldighet i 31 kap. 4 § SFL omnämns inte i promemorian. Remissinstanserna: anser att kontrolluppgifter som lämnas enligt 22 a och 22 b kap. SFL ska undantas från verkets underrättelseskyldighet i 31 kap. 4 § SFL. Skälet därtill är bl.a. att dessa kontrolluppgifter inte lämnas för att användas för svenskt beskattnings- ändamål och att avsikten inte är att uppgifterna i kontrolluppgifterna ska tas upp i en svensk inkomstdeklaration. Skälen för regeringens bedömning ska före året efter utgången av beskattningsåret underrätta fysiska personer och dödsbon som kan antas vara deklarationsskyldiga, dvs. skyldiga att lämna inkomstdeklaration, om de kontrolluppgifter och övriga uppgifter som har kommit in till verket som underlag för beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande 2015/16:29 inkomst samt övriga uppgifter som verket känner till (31 kap. 4 § SFL). Sådana ”övriga uppgifter som verket känner till” kan bl.a. vara underlag för fastighetsskatt och fastighetsavgift. I 6 kap. 6 § SFF anges vilka uppgifter som underrättelsen ska innehålla och att underrättelsen ska ske genom att uppgifterna anges (”förtrycks”) i det fastställda formuläret för inkomstdeklarationen. Det är som fastställer formuläret för inkomstdeklarationen (22 kap. 3 § andra stycket SFF). 2.uppgifter om intäkter i inkomstslaget tjänst samt intäkter och kostnader i inkomstslaget kapital, 3.uppgifter om avdrag för avgift för pensionsförsäkring och för inbetalning på pensionssparkonto, 4.uppgifter som behövs för beräkning av fastighetsskatt enligt lagen (1984:1052) om statlig fastighetsskatt, 5.uppgift om underlag för skattereduktion för hushållsarbete, gåva och mikroproduktion av förnybar el enligt 67 kap. IL, och 6.uppgifter som behövs för beräkning av fastighetsavgift enligt lagen (2007:1398) om fastighetsavgift. Om en uppgift som den deklarationsskyldige har fått underrättelse om är korrekt, ska den deklarationsskyldige godkänna uppgiften. Om en uppgift är felaktig eller saknas, ska den deklarationsskyldige genom ändring eller tillägg lämna de uppgifter som behövs (31 kap. 5 § SFL). Underrättelsen innebär en förenkling såväl för den deklarationsskyldige som för (prop. 2001/02:25 s. 75). I 29 kap. 1 § SFL anges syftet med en inkomstdeklaration. En inkomstdeklaration ska lämnas till ledning för bestämmande av underlag för att ta ut skatt eller avgift enligt a)IL, b)lagen om statlig fastighetsskatt, c)2 § lagen (1990:659) om särskild löneskatt på vissa förvärvs- inkomster, d)lagen (1990:661) om avkastningsskatt på pensionsmedel i de fall som avses i 2 § första stycket 1–4 och 6–10 den lagen, e)lagen (1991:687) om särskild löneskatt på pensionskostnader, f)lagen (1994:1744) om allmän pensionsavgift, g)2 § lagen (1994:1920) om allmän löneavgift, och h)lagen om fastighetsavgift. En inkomstdeklaration ska även lämnas till ledning för bestämmande av underlag för att ta ut egenavgifter enligt 3 kap. socialavgiftslagen (2000:980), bestämmande av skattereduktion, och beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt 59 kap. socialförsäkringsbalken. Vilka uppgifter som ska lämnas i inkomstsdeklarationen anges i 31 kap. SFL och 6 kap. 7–14 §§ SFF. Samtliga inkomstdeklarationer ska enligt 31 kap. 2 § SFL innehålla 2.uppgifter om de intäktsposter och kostnadsposter som ska hänföras till respektive inkomstslag, 3.uppgifter om de allmänna avdrag som den deklarationsskyldige har rätt till, 4. de uppgifter som behövs för beräkning av skatt eller avgift enligt a) lagen om statlig fastighetsskatt, b)2 § lagen om särskild löneskatt på vissa förvärvsinkomster, c)lagen om avkastningsskatt på pensionsmedel, d)lagen om särskild löneskatt på pensionskostnader, e)2 § lagen om allmän löneavgift, f)34 kap. IL, g)3 kap. socialavgiftslagen, och h)lagen om fastighetsavgift, 5.de uppgifter som behövs för beräkning av pensionsgrundande inkomst enligt 59 kap. socialförsäkringsbalken, samt 6.de uppgifter som behövs för att avgöra om en begränsat skattskyldig uppfyller kraven för att få allmänna avdrag enligt 62 kap. 5–8 §§ eller grundavdrag enligt 63 kap. IL. Den som är deklarationsskyldig ska också lämna de övriga uppgifter som behöver för att kunna fatta riktiga beslut om slutlig skatt och beslut om pensionsgrundande inkomst (31 kap. 3 § SFL). I beslut om slutlig skatt ska fastställa underlaget för att ta ut skatter eller avgifter enligt bl.a. IL (56 kap. 3 § SFL), bestämma storleken på skatter och avgifter samt göra skattereduktioner (56 kap. 6 och 7 §§ SFL). Som nämns ovan anges syftet inkomstdeklarationen i 29 kap. 1 § SFL. bl.a. lämnas till ledning för bestämmande av underlag för att ta ut skatter eller avgifter enligt vissa i paragrafen angivna lagar, t.ex. IL. I paragrafen finns det en tydlig koppling till de materiella reglerna om skatter och avgifter. Bestämmel- serna om vilka uppgifter som ska lämnas i inkomstdeklarationen måste därför läsas mot bakgrund av de materiella reglerna om skatter och avgifter, t.ex. IL, och kan inte läsas isolerade från dessa materiella regler (prop. 2010/11:165 s. 818). Bör underrätta om kontrolluppgifter enligt 22 a och 22 b kap. SFL? I 14 kap. 1 § SFL anges syftet med kontrolluppgifter. Av paragrafen framgår bl.a. att kontrolluppgifter ska lämnas för andra än uppgiftslämnaren själv till ledning för bestämmande av underlag för att ta ut skatter eller avgifter, t.ex. enligt IL. Kontrolluppgift ska även, som är av intresse här, lämnas till ledning för beskattning utomlands (14 kap. 1 § 7 SFL). har i vissa fall åtagit sig att lämna uppgifter till andra länder om inkomster i . Om det sker en beskattning eller inte saknar betydelse för själva uppgiftsskyldigheten (prop. 2010/11:165 s. 756).