prop · H203109 · 2015-04-23 00:00:00 — Flera internationella institutioner och regimer visar tecken på utmattning som de utmanas från flera håll av både statliga och icke-statliga aktörer. Till detta kommer att många problem som uppkommer till följd av de snabba sociala och politiska 2014/15:109 förändringarna ställer höga krav på beslutsfattande och krishantering. Det är mot den bakgrunden bekymmersamt att i stort sett stått maktlöst inför utvecklingen i och . Regionala stormakter testar sin styrka både mot grannar, andra stater och i förhållande till internationella institutioner. I några fall tar sig maktförskjutningarna nationalistiska eller revanschistiska uttryck med en benägenhet att använda våld för att ändra gränsdragningar och reglera vad som anses vara oförrätter. Avsaknaden av starka konfliktlösningsmekanismer i exempelvis och ökar risken för våldsanvändning. Existensen av sådana mekanismer i , exempelvis i form av , har dock inte förmått förhindra våldsutbrotten i . Regeringen konstaterar att globaliseringen tillsammans med ekonomiska och ekologiska utmaningar, såsom ett förändrat klimat, kan utgöra incitament till ökat samarbete, men mer troligt är att instabiliteten i det internationella systemet och konkurrens mellan olika aktörer ökar. Flera faktorer, bland annat ökande ambitioner och mer konfrontatoriska hållning, pekar på den ökande betydelsen av stater som säkerhetspolitiska aktörer. Den ryska aggressionen mot och den olagliga annekteringen av är ett brott mot folkrätten samt bi- och multilaterala åtaganden. Det är den största utmaningen mot den europeiska säkerhetsordningen sedan den etablerades . Grundläggande principer som staters rätt till territoriell integritet och politiskt oberoende samt FN- stadgans våldsförbud, har nonchalerats. kan inte acceptera att aggression ändrar gränser. Händelseutvecklingen i östra tillsammans med den ekonomiska krisen ställer inför en rad utmaningar, vilket skapar en föränderlig och svårförutsägbar säkerhetspolitisk utveckling för regionen. Relationen mellan å ena sidan och och å den andra har försämrats . En omfattande reformering av de ryska väpnade styrkorna inleddes och målen för den första fasen uppnåddes 2012. har i samband med aggressionen mot och i andra sammanhang visat förmåga att utan förvarning snabbt kunna kraftsamla och genomföra komplexa operationer i sitt omedelbara närområde. Förmågan fortsätter öka i enlighet med planen för utveckling av de väpnade styrkorna 2013– 2020 genom bl.a. tillförsel av modern materiel och fortsatt övningsverksamhet. Om de uppsatta målen nås kommer förmågan till större operationer utanför det omedelbara närområdet att öka gradvis efter 2015. Även om inte når målen kommer rysk militär förmåga fortsatt att öka som ett resultat av reformeringen och ökad medelstilldelning, vilken inte påverkats av den försämrade ekonomin i . Trots nuvarande ekonomiska svårigheter prioriteras den ryska försvarssektorn fortsatt. Den ryska ledningen har visat att den också är beredd att använda den militära förmågan för att uppnå sina politiska mål. Detta påverkar den säkerhetspolitiska situationen både i vårt närområde och i som helhet. Den militära övnings- och underrättelseverksamheten i Prop. 2014/15:109 har ökat, vilket även innebär ökad risk för incidenter. Rysk militär uppträder mer utmanande runt och kränkningar av territoriella integritet har skett. Parallellt med detta har rysk underrättelseverksamhet och påverkansoperationer i regionen ökat. Regeringen bedömer att denna utveckling kommer att fortsätta. kränktes territorialvatten av främmande makts undervattensverksamhet. Den underrättelseoperation som Försvarsmakten genomförde kunde fastställa att kränkningen ägt rum men inte vilken stat som stod bakom. Kränkningen är oacceptabel och bekräftar bilden av ökade spänningar i vårt närområde. Länderna i vår region står inför likartade utmaningar och delar flera säkerhetspolitiska utgångspunkter och intressen med dessa länder. Den nordiska regionen utgör ett viktigt geostrategiskt område och ett närmare samarbete i såväl som med de baltiska staterna bidrar till fredlig utveckling och höjer långsiktigt tröskeln för militära incidenter och konflikter, bl.a. genom att visa på en gemensam förmåga att uppträda i större förband. Ett fördjupat nordiskt samarbete stärker både det nationella försvaret och förmågan att genomföra operationer i närområdet men även utanför närområdet. utvecklingen i vårt närområde stärker ytterligare behovet av ett fördjupat Det nordiska försvarssamarbetet har intensifierats under de senaste Det etablerade nordiska försvarssamarbets- formatet (Nordic Defence Cooperation – Nordefco) utgör en struktur för samarbetet och omfattar politisk inriktning, förmågeutveckling, personal- frågor, utbildning och övning, insatser samt materiel. samarbetet är ett komplement till, och inte en ersättning för, de existerande samarbetena inom EU och Nato. Nordefco har en positiv utveckling skett på flera områden som t.ex. samarbeten avseende internationella operationer, logistik, utbildning, förmågeutveckling och övningsverksamhet. Ett exempel är flygövnings- samarbetet (Cross Border Training). Nordefco har även stärkt den försvars- och säkerhetspolitiska dialogen och ökat informationsutbytet. Regeringen ser stora möjligheter till ett än mer fördjupat nordiskt Inom försvarsområdet finns, utifrån ett svenskt perspektiv, egentligen inga andra principiella begränsningar än att samarbetet inte innebär ömsesidiga försvarsförpliktelser. Ett långtgående samarbete med ett eller flera nordiska länder är avgörande för att möjliggöra effektivare resursanvändning och ökad militär förmåga. utrikes- och säkerhetspolitik är tydligt kopplad till EU- medlemskapet och agerar aktivt för att stärka EU:s gemensamma 2014/15:109 utrikes- och säkerhetspolitik. Den transatlantiska länken är viktig och samarbetet med utvecklas kontinuerligt. är tydlig i sin önskan att utveckla det nordiska samarbetet. eftersträvar, i samverkan med , ett nära partnersamarbete med Nato. I den senaste finska vitboken anges att Nato utgör hörnstenen i den transatlantiska relationen och att Nato främjar säkerheten och stabiliteten i . Det finska försvarets uppbyggnad styrs i huvudsak av tre principer: territorialförsvar av hela , personalförsörjning genom allmän värnplikt och militär alliansfrihet. Det primära målet för försvarsförmåga är att upprätthålla en krigsförebyggande tröskel. genomgår en försvarsreform i syfte att åstadkomma en kostnadseffektiv försvarsmakt som till personstyrkan är mindre än dagens, men som är relevant i den säkerhetspolitiska omgivningen. försvarsbudget uppgick till ca , vilket motsvarade av BNP. Regeringens bedömning: Försvarssamarbetet mellan och bör utvecklas till att omfatta operativ planering och förberedelser för ett gemensamt användande av civila och militära resurser i olika scenarier. Exempel på detta kan vara hävdandet av respektive lands territoriella integritet eller utövande av rätten till självförsvar enligt artikel 51 i FN:s stadga. Sådan planering bör vara ett komplement till, men skilt från, respektive lands nationella Samarbetet innebär en möjlighet till gemensamt agerande, men inte några utfästelser. Skälen för regeringens bedömning: och har en likartad omfattande och inkluderar ett betydande övningssamarbete. ytterligare fördjupat bilateralt försvarssamarbete är av särskild vikt och har blivit än viktigare mot bakgrund av händelseutvecklingen i vårt Regeringen ser stora möjligheter till ett långtgående samarbete med inom alla stridskrafter och även andra områden såsom säker kommunikation mellan länderna. och bör enligt regeringen även omfatta operativ planering och förberedelser för ett gemensamt användande av civila och militära resurser i olika scenarier. Exempel på detta kan vara hävdandet av respektive lands territoriella integritet eller utövande av rätten till självförsvar enligt artikel 51 i FN:s stadga. Sådan planering bör vara ett komplement till, men skilt från respektive lands nationella planering. Samarbetet innebär en möjlighet till gemensamt agerande, men inte Endast under förutsättning att nödvändiga politiska beslut fattas kan länderna agera gemensamt. Samarbetet syftar ytterst till att upprätthålla säkerheten i . Genom att skapa en handlingsfrihet att agera gemensamt höjs tröskeln för incidenter och angrepp vilket i sin tur bidrar till en ökad stabilitet. tillsätta en utredning med uppgift att se över de rättsliga förutsättningarna för det svensk-finska samarbetet. Både och säkerhets- och försvarspolitiska inriktning utgår huvudsakligen från medlemskapet i Nato och den bilaterala relationen med . Båda länderna tar fortsatt ut personal för utbildning med stöd av plikt men länderna har också betydande inslag av frivillighet i bemanningen av försvaret. är ett av de Natoländer som, tillsammans med och , engagerat sig mest i internationella militära operationer. har gjort bedömningen att det inte finns behov av ett territoriellt försvar i traditionell mening utan prioriterar en strategiskt och operativt rörlig försvarsmakt som i hög grad kan nyttjas i internationella operationer. Den ryska aggressionen mot har dock väckt ett ökat danskt intresse för säkerheten i . Under nuvarande försvarspolitiska inriktning, som sträcker sig , avses försvarsanslagen minska med motsvarande . försvarsbudget uppgick till vilket motsvarade av BNP. Det norska försvaret ska verka som en krigsförebyggande tröskel och kunna bidra till Natos kollektiva försvar. Det ska kunna möta hot i såväl närområdet som i internationella operationer. har successivt påtagligt ökat försvarsanslaget. uppgick försvarsbudget till vilket motsvarade av BNP. Det innebär att såväl absolut som i relativa tal är det land i som har högst försvarsbudget. har anskaffat stridsflygplan av typen för leverans med början 2015. Totalt avser anskaffa ca 50 F-35. har ett väl utvecklat samarbete med och regeringen ser goda möjligheter till att detta fördjupas ytterligare. har även ett omfattande försvarspolitiskt samarbete med . Det vardagliga utbytet mellan svenska och norska förband är omfattande, inte minst i norr. Ett större utbyte är dock eftersträvansvärt, bland annat inom övnings- och utbildningsområdet. Natomedlemskapet och den transatlantiska länken utgör fundamentet i de tre baltiska staternas säkerhetspolitik. Natos kollektiva försvarsgarantier och en amerikansk närvaro i ses som garanten för säkerhet. Även EU-medlemskapet är säkerhetspolitiskt viktigt. Natos försvarsplan för de baltiska länderna liksom luftrumsövervakningen betraktas som viktiga bevis på Natos engagemang i . Såväl som och har utsatts för allt starkare påtryckningar från rysk sida på olika nivåer. Exempel på detta är olika former av påverkansoperationer genom media och annan riktad kommunikation, gripanden av medborgare och tjänstemän, ifrågasättande av att de i alla avseenden är suveräna stater samt ett aggressivt militärt uppträdande. De baltiska ländernas oro har ökat i och med den ryska aggressionen i , den ökade ryska militära förmågan, den ökade övningsfrekvensen och ett mer utmanande militärt agerande från rysk sida. För främst och är också frågan om den ryskspråkiga minoriteten i de egna länderna viktig i anklagar ofta länderna för att föra en politik som missgynnar den ryskspråkiga minoriteten och länderna utsätts även för försök till påverkan i övrigt. har en särskild position utifrån sin roll som transitland till den ryska enklaven . är länderna till del beroende av i olika avseenden, bl.a. som energileverantör, vilket man dock aktivt arbetar för att minska. De tre länderna har olika förutsättningar och har valt delvis olika vägar i försvarspolitiken. har ett värnpliktsförsvar och därtill ett aktivt hemvärn. Satsningarna på försvaret överstiger av BNP. Både och har lämnat värnplikten men ett återinförande har beslutats i . Båda länderna har också haft betydligt sämre ekonomiska förutsättningar att utveckla sina respektive försvarsmakter med försvarsbudgetar på av BNP efter att ha drabbats av finanskrisen . och har dock som målsättning att öka försvarsanslagens andel av BNP till , vilket också möter den målsättning som råder inom Nato. är en global, inflytelserik ekonomisk aktör med en stor försvarsmakt. Landet spelar en viktig roll för säkerheten runt och tar ett stort ansvar vid upprättandet av Natos särskilda snabbinsatsstyrka som överenskoms vid i 2014. har en nyckelroll i den europeiska responsen på den ryska aggressionen mot , både i kraft av sin storlek och av sin traditionellt goda relation till . har utvecklats till en av de viktigaste aktörerna i i kraft av sin storlek och sin växande ekonomi. Även har ett starkt säkerhetspolitiskt intresse i och är det Natoland som tillsammans med de baltiska länderna har en landgräns mot . satsar på att förstärka sitt försvar med bland annat anskaffning av precisionsvapen för markmålsbekämpning på stora avstånd och ett starkt luftförsvar. Ett närmare samarbete med de baltiska staterna samt med andra länder och aktörer i vårt närområde bidrar till att stärka säkerheten i regionen. Regeringen vill se ett fördjupat och breddat samarbete med , och t.ex. genom en ökad övningsverksamhet. Regeringen ser också möjligheter att utveckla och fördjupa samarbetet med och . Målsättningen för är att också vara militärstrategiskt och tekniskt överlägset potentiella motståndare. Insikten finns dock om ett ökande beroende av allierade när den egna relativa kapaciteten nedgår. Den globala ekonomiska och säkerhetspolitiska maktförskjutningen bidrar till ett ökat amerikanskt intresse för och . Det försämrade säkerhetspolitiska läget i kommer sannolikt inte att i grunden ändra detta förhållande. Det transatlantiska samarbetet är dock fortsatt grundläggande för såväl amerikansk som för europeisk säkerhet. Även om uppfattning är att bör ta ett större ansvar för sitt försvar, sitt närområde och militära operationer utanför , bekräftar svar på den senaste tidens händelseutveckling att landet fortsatt är engagerat i säkerhet och värnar den transatlantiska länken. I den reviderade amerikanska nationella säkerhetsstrategin som president överlämnade till kongressen framhölls fortsatta engagemang för att stärka alliansen med . Nato är det primära organet för säkerhetspolitiskt samarbete mellan och . Ur ett europeiskt perspektiv är det viktigt att fortsätter att vara engagerat i . Många regionala och globala utmaningar kan endast mötas om och agerar tillsammans. Regeringen anser att den transatlantiska länken är avgörande för säkerhet och bör stärkas. EU:s pågående förhandlingar om ett transatlantiskt handels- och investeringspartnerskap (TTIP) med är av strategisk betydelse för att stärka den transatlantiska länken. fördömde tidigt aggression mot, och kränkning av, territoriella integritet. Landet har gett politiskt och ekonomiskt stöd till och infört sanktioner mot . har även fattat beslut om att bistå med viss militär utrustning och utbildning. Med anledning av det ryska agerandet har den amerikanska militära närvaron i viss mån förstärkts i . En första åtgärd var att förde fram flygresurser i och . Kompanienheter med arméförband grupperades i , , och på rotationsbasis. har ökat sin närvaro med stridskrafter i . Åtgärderna syftar i första hand till att försäkra europeiska Natomedlemmar om det amerikanska engagemanget i . kvarstår den amerikanska pressen på de europeiska allierade att ta ett ökat ansvar för sin säkerhet. Efter att den irakiska regeringen bett om amerikanskt stöd för att hindra terrororganisationen framryckning i inledde flyganfall mot rörelsens fästen i norra . I samband med Nato-toppmötet i fattades beslut om att bilda en koalition mot Isil. Från amerikansk sida har man strävat efter att förankra koalitionen i och Gulfregionen. Av västländerna kommer endast att ha den förmågebredd som krävs för att ensamt kunna genomföra en större operation mot en kvalificerad motståndare eller en större fredsfrämjande operation mot motståndare som aktivt motarbetar operationen. Denna förmåga är global. I och med att står för en dryg tredjedel av världens samlade försvarsutgifter och gör omfattande satsningar på forskning och utveckling är bedömningen att militära dominans på global nivå kommer att bestå . har också omfattande militära åtaganden på olika håll i världen. Inriktningen från den nuvarande amerikanska administrationens sida är att minska antalet kärnvapnen och dess roll. Efter amerikansk och rysk ratificering trädde ett nytt bilateralt avtal om kärnvapennedrustning (– START) i kraft . Mot bakgrund av de försämrade relationerna mellan och samt att det ryska strategiska tänkandet lägger stor vikt vid kärnvapen är det inte sannolikt att några nya kärnvapennedrustningsförhandlingar kan genomföras . bilaterala samarbete med är av stor betydelse, särskilt mot bakgrund av viktiga roll för säkerheten i , dess militära förmåga och tekniska kunnande, samt landets viktiga roll i 2014/15:109 internationella operationer. Det ligger i svenskt intresse att upprätthålla och ytterligare fördjupa den bilaterala relationen till . Eftersom är världsledande avseende militär förmågeutveckling bör detta område vara prioriterat för försvarssamarbete. Övergripande ändamål bör vara att utveckla Försvarsmaktens förmåga kopplat till interoperabilitet, övningar och utbildning, materielsamarbete, forskning och utveckling samt internationella operationer. I utrikes- och säkerhetspolitik betonas att landets territoriella integritet och nationella suveränitet hotas utifrån. ambitionen är att stärka det ser som sin stormaktsstatus, dels i umgänget mellan stater, dels för den ryska ledningens legitimitet inom Utrikespolitiken har ett stort folkligt stöd och nationell suveränitet är av stor betydelse. strävar efter att markera en stormakts- position med alla tillgängliga medel, inklusive militära, och är berett att betala ett högt pris, politiskt såväl som ekonomiskt, för detta. permanent medlem i och förfogar över ungefär hälften av världens kärnvapenarsenal. Den ryska ledningen ser kärnvapnen som en garanti för att kunna hävda en stormaktsposition. sitt närområde inriktar sig inte minst på att begränsa andra aktörers möjlighet att agera i regionen eller påverka den säkerhetspolitiska finns en rädsla för vad som uppfattas som regimomstörtande verksamhet från utländska makter. demokratiutveckling bedöms som ett yttre hot i den ryska militär- doktrinen som beslutades . De folkliga protesterna i exempelvis och ses som orkestrerade utifrån. Både konflikten i och den ryska aggressionen mot 2014 visar att är berett att använda militära medel för att nå politiska mål. Därtill kommer ett flertal oroshärdar och så kallade ”frusna konflikter” i närområde, vilka kan utnyttjas av för att öka sitt inflytande i sina grannländer. är sådana exempel. alltmer framskjutna ryska militära verksamheten i norra och visar också att ser militära medel som ett verktyg för att påverka den politiska situationen i sin närmiljö även i fredstid. Oavsett de ryska bevekelsegrunderna för aggressionen mot är det oacceptabelt att förbehåller sig rätten att olagligen annektera territorier och styra över andra länders säkerhetspolitiska Det ryska agerandet befäster bilden av att statsledningen har som ambition att stärka maktposition och att anser sig ha priviligierade säkerhetsintressen i det forna . mot påverkar landets relation till Nato och säkrar ett ryskt militärstrategiskt inflytande i . Vidare visar det ryska agerandet att är berett att bryta mot folkrätten och ingångna internationella avtal tillsammans med etablerade europeiska principer samt att annektera andra staters territorium för att uppnå sina mål. även om följden blir kraftigt negativa reaktioner från omvärlden som t.ex. sanktioner som sätter press på en redan svag rysk ekonomi. 2014/15:109 Känsligheten för internationell kritik och sanktioner begränsas av att den ryska ledningen allt tydligare betonar landets strategiska avskildhet och särskilda roll. Det är svårt att i dagens läge bedöma hur långt den ryska ledningen är beredd att gå i sin expansiva politik liksom hur mycket självt är förmöget att vidmakthålla sina ambitioner givet de växande ekonomiska problemen och omvärldens reaktioner. olagliga annektering av utan att officiellt framfört några territoriella anspråk på visar på det oberäkneliga i den ryska politiken. Detta gör den säkerhetspolitiska utvecklingen än mer svårförutsägbar . Utveckling av väpnade styrkor ser sig som omgivet av aktörer som på olika sätt och med olika medel potentiellt hotar landet. Det är grunden för inriktningen av landets försvar. Trots att det nationella försvaret enligt rysk mening har en defensiv inriktning ger den ryska militärdoktrinen stöd för offensivt agerande. Målet med utvecklingen av de väpnade styrkorna är att skapa förband som är bättre anpassade till de militära uppgifter som kan komma att ställas inför och skapa balans mellan de två huvuduppgifterna: att avskräcka och hantera en kvalificerad motståndare samt att hantera lokala konflikter. Denna inriktning fortsätter nu i enlighet med försvarsministeriets utvecklingsplan som sträcker sig till minst 2020. De tidigare relativt statiska frontförbanden har omformats till förband med hög flexibilitet i syfte att forma behovsanpassade stridsgrupper där förbandsenheter från olika försvarsgrenar och fristående truppslag verkar gemensamt med befintlig personal, utan krav på mobilisering. Ledningsstrukturen för de väpnade styrkorna har förändrats från att tidigare ha varit uppdelad på respektive försvarsgren och fristående truppslag till en gemensam insatsledning. Inom ramen för pågående utveckling har nya förbandstyper skapats och flera förbandstyper tillförs förmåga att kunna verka i . Ett av de nya förbanden är baserat i nordvästra , nära den finska gränsen och från . Ryska förband har ökat sin övningsverksamhet. Övningar genomförs över hela territoriet och inom alla försvarsgrenar och fristående truppslag. Luftlandsättningstrupperna och andra specialenheter är prioriterade och samövning sker ofta med andra truppslag. I övningsverksamheten har visat upp både förmåga och vilja till offensiv insats, exempelvis genom att under övning tillfälligt framgruppera markrobotsystem av typ (Nato beteckning SS-26 ) till Kaliningradsområdet samt genomföra anfallsövningar med strategiskt bombflyg över . Parallellt med detta genomförs regelbundna beredskapskontroller som övergår i olika övningsmoment, exempelvis landstigningsövningar. Sammantaget har detta ökat både förbandsenheters och den enskilda soldatens färdigheter. kommer tillförsel av modern materiel att ske och förmågan till försvar och angrepp att öka. har fortfarande stora personalvolymer och kan inom loppet av månader mobilisera stora konventionella styrkor för ett större krig. 2014/15:109 Innehavet av kärnvapen upplevs av spela en avgörande roll som garant för landets suveränitet och intention att hävda stormaktsstatus. Strategiska kärnvapen balanserar andra aktörer med strategisk bekämpningsförmåga och taktiska kärnvapen kompenserar för upplevda brister i konventionell förmåga, främst precisionsbekämpning. Taktiska kärnvapen finns i en rad olika utförande och är en del i flera taktiska förbands arsenal. Jämfört med andra kärnvapenmakter använder i högre grad sitt kärnvapeninnehav, inte minst de taktiska vapnen, som en integrerad del av stridskrafterna för att markera sina intressen mot omvärlden. I det statliga ombeväpningsprogrammet är kärnvapen fortsatt prioriterade vilket understryker betydelsen av denna typ av bekämpningsförmåga. Både stridsdelar och plattformar moderniseras och nyutvecklas och den strategiska såväl som den taktiska förmågan övas regelbundet. Utvecklingen av ett försvar av mot ballistiska robotar är en fråga av strategisk vikt för . Utbyggnaden av ett sådant försvarssystem och dess eventuella förmåga att kunna bekämpa interkontinentala robotar påverkar, enligt , negativt den strategiska balansen gentemot .