prop · H30368 · 2015-12-17 00:00:00 — Utredningen föreslår ett tidigare ikraftträdande. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Lagändringarna bör träda i kraft . De bör därför träda i kraft . När det gäller processrättslig lagstiftning är huvudregeln att nya regler blir gällande. Det innebär att sådana regler ska tillämpas på varje processuell företeelse som inträffar efter det att regleringen trätt i kraft. Det medför att de brottsbekämpande myndigheterna och domstolarna ska tillämpa de nya bestämmelserna även i förundersökningar och mål som har inletts innan de föreslagna bestämmelserna trätt i kraft. Det finns därför inte något behov av övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Förslagen bedöms inte få några ekonomiska konsekvenser. bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissinstanserna yttrar sig inte i denna del. Skälen för regeringens bedömning: Förslagen i propositionen syftar i stor utsträckning till att öka rättssäkerheten i straffprocessen. bedöms de kunna ge de brottsbekämpande myndigheterna verktyg att bedriva en mer effektiv verksamhet. I flera delar är förslagen huvudsakligen förtydliganden av gällande rätt, till exempel vad som föreslås om objektivitet och om tvångsåtgärder i samband med kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Dessa förslag bör därför inte medföra några merkostnader för de brottsbekämpande myndigheterna. Detsamma gäller förslaget om tillfälligt omhändertagande av elektronisk kommunikationsutrustning. Inte heller i övrigt bedöms regeringens förslag få några kostnadsmässiga eller andra konsekvenser för staten eller enskilda. Förslagen bedöms inte heller påverka kostnader eller intäkter för kommuner, landsting eller företag. Förslagen kan inte heller antas ha någon betydelse för den kommunala självstyrelsen, sysselsättning och offentlig service i olika delar av landet, för små företags arbetsförutsättningar, konkurrensförmåga eller villkor i övrigt i förhållande till större företags eller för möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 11.1Förslaget till lag om ändring i 23 kap. 4 § En förundersökning ska bedrivas objektivt. undersökningsledaren och den som biträder honom eller henne söka efter, ta till vara och beakta omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel. Förundersökningen ska bedrivas så att inte någon onödigt utsätts för misstanke eller orsakas kostnad eller olägenhet. bedrivas så skyndsamt som omständigheterna medger. Om det inte längre finns anledning att fullfölja förundersökningen, ska den läggas ned. Även brottsbekämpande verksamhet före en förundersökning ska bedrivas Paragrafen innehåller allmänna regler om hur en förundersökning ska Genom ändringar i paragrafen tydliggörs att kravet på objektivitet gäller i all den verksamhet som bedrivs av de brottsbekämpande myndigheterna i syfte att såväl förebygga, förhindra och upptäcka brott som att utreda och lagföra brott. styckeindelningen i paragrafen ändrats. Övervägandena finns i avsnitt 4.2.1 och 4.2.2. I första stycket, första meningen, anges nu uttryckligen att förundersökningen ska bedrivas objektivt. Bestämmelsen riktar sig till samtliga befattningshavare som ska utföra uppgifter under en förundersökning, såsom åklagare, polismän och tjänstemän vid andra brottsbekämpande myndigheter. Genom att det i andra meningen läggs till att de ska söka efter omständigheter och bevis som talar såväl till den misstänktes fördel som till hans eller hennes nackdel, tydliggörs att de självständigt och aktivt ska berika brottsutredningen i dessa avseenden. Övriga ändringar i bestämmelsen är endast språkliga. Till andra stycket flyttas sista meningen i hittillsvarande första stycket. I övrigt ändras andra stycket endast språkligt. I det tredje stycket, som är nytt, anges att objektivitetsprincipen även ska iakttas i den brottsbekämpande verksamhet som sker innan en förundersökning har inletts. Alla förstadier till en förundersökning omfattas av bestämmelsen. Det innebär att såväl underrättelseverksamhet och allmän brottsspaning som förutredning och primärutredning omfattas. Att objektivitetsprincipen ska tillämpas även efter tiden för åtals väckande framgår av 45 kap. 3 a §. 23 kap. 9 a § Om det kan antas att utredningen annars försvåras, är den som ska förhöras skyldig att på tillsägelse tillfälligt lämna ifrån sig elektronisk kommunikationsutrustning som han eller hon bär med sig eller har på sig. Om han eller hon vägrar, får en polisman tillfälligt omhänderta utrustningen. Om det är nödvändigt för att söka efter egendom som anges i första stycket och det är föreskrivet fängelse för brottet, får en polisman kroppsvisitera den som ska höras. Någon annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet får dock kroppsvisiteras endast om det finns synnerlig anledning att anta att utredningen annars kommer att försvåras. Bestämmelserna i första och andra styckena gäller även innan en förundersökning har hunnit inledas. Paragrafen, som är ny, reglerar möjligheten att tillfälligt ta om hand elektronisk kommunikationsutrustning från en förhörsperson och att genomföra kroppsvisitation för att söka efter sådan egendom. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Enligt första stycket är den som ska förhöras skyldig att på tillsägelse i vissa fall tillfälligt lämna ifrån sig elektronisk kommunikationsutrustning. Om personen motsätter sig detta får egendomen i stället omhändertas av en polisman. I kretsen av förhörspersoner ingår, utöver misstänkta, vittnen och målsägande, även annan som ska höras för att han eller hon antas kunna lämna upplysningar av betydelse för utredningen. Bestämmelsen är begränsad till elektronisk kommunikationsutrustning. Begreppet omfattar all slags egendom som kan användas för att kommunicera elektroniskt, till exempel mobiltelefoner och handdatorer. För att bestämmelsen ska bli tillämplig krävs att det kan antas att utredningen kommer att försvåras om egendomen inte tas om hand, det vill säga att det föreligger kollusionsfara. Kollusionsfaran kan till exempel ligga i att förhörspersonen, genom att ringa upp eller skicka ett sms-meddelande, varnar en misstänkt gärningsman eller förhindrar en målsägande eller ett vittne från att medverka i utredningen. Redan själva ingripandesituationen kan vara sådan att kravet är uppfyllt. När till exempel två misstänkta på grund av kollusionsfara ska hämtas till förhör utan föregående kallelse torde det regelmässigt kunna antas att utredningen kommer att försvåras om inte deras mobiltelefoner och annan egendom som kan användas för olämpliga kontakter omhändertas. I andra fall kan kravet vara uppfyllt genom iakttagelser av hur personer beter sig i samband med att de ska hämtas till förhör, till exempel att någon drar sig undan och verkar dölja något. Kravet kan också vara uppfyllt genom att det finns någon omständighet som talar för att den som ska hämtas kan ha ett intresse av att före förhöret kontakta någon annan för att anpassa sin berättelse efter dennes eller för att påverka andra inblandade. Finns det inte något som talar för att det föreligger kollusionsfara är det alltså inte möjligt att ta om hand förhörspersonens mobiltelefon eller annan liknande egendom. Man kan till exempel tänka sig fall där en förhörsperson av praktiska skäl behöver underrätta en anhörig om förhöret eller fall då en förhörsperson vill underrätta media om situationen, till exempel om ett större antal personer medtas till förhör i samband med en demonstration. I normalfallet är bestämmelsen inte tillämplig i sådana situationer, om det inte kan antas att utredningen i det enskilda fallet faktiskt försvåras. Bestämmelsen är inte begränsad till när ett beslut om hämtning till förhör utan föregående kallelse ska verkställas. Behovet av att ta om hand elektronisk kommunikationsutrustning kan till exempel också uppkomma i samband med medtagande till förhör enligt 8 §. Det kan i vissa fall också finnas anledning att vidta en sådan åtgärd i samband med förhör som genomförs utan tvång. Bestämmelsen omfattar alltså situationer både inför ett förhör och under själva förhöret. Endast en polisman har befogenhet att tillfälligt omhänderta elektronisk kommunikationsutrustning när en förhörsperson vägrar lämna ifrån sig den. Däremot kan även civilanställd personal uppmana förhörspersonen att lämna ifrån sig sådan egendom, vilket typiskt sett blir aktuellt i direkt anslutning till förhöret eller under förhöret. Ett ingripande enligt första stycket får endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som den innebär (jfr prop. 1988/89:124 s. 28). Förutom proportionalitetsprincipen ska även ändamåls- och behovsprinciperna beaktas. Åtgärderna innefattar inte någon rätt att undersöka eller vidta andra åtgärder med egendomen. I syfte att leta efter egendom som får omhändertas får en polisman enligt andra stycket kroppsvisitera den som ska höras. Med kroppsvisitation avses detsamma som i 28 kap. 11 § tredje stycket. Förutom att förutsättningarna enligt första stycket för att tillfälligt omhänderta egendom ska vara uppfyllda krävs att åtgärden bedöms vara nödvändig. Det innebär att åtgärden endast får vidtas om det finns ett behov av den och om det avsedda resultatet inte kan uppnås på andra, mindre ingripande, sätt. Kroppsvisitation får alltså inte ske regelmässigt vid omhändertagande av egendom, utan endast om egendomen inte överlämnas frivilligt. Förhållandena måste också vara sådana att det finns skäl att tro att egendomen finns gömd i kläderna eller i något annat som personen bär på sig eller har med sig. Utgångspunkten ska alltså alltid vara att försöka verkställa ett omhändertagandebeslut utan kroppsvisitation. Åtgärden måste också vara proportionerlig. Vidare förutsätts att det finns fängelse i straffskalan för brottet. För att få kroppsvisitera annan än den som skäligen kan misstänkas för brottet krävs dessutom att det finns synnerlig anledning att anta att utredningen kommer att försvåras om inte personen kroppsvisiteras för att finna egendomen. Kroppsvisitationen kan rikta sig antingen mot någon som inte är misstänkt, till exempel en målsägande eller ett vittne, eller mot någon som är misstänkt på en svagare grund än skälig misstanke. Åtgärden kan vara aktuell till exempel vid hämtning till förhör av en målsägande eller ett vittne som på grund av en nära relation till den misstänkte kan ha ett intresse av att försvåra utredningen. Tredje stycket innebär att befogenheten att ta om hand elektronisk kommunikationsutrustning och att besluta om kroppsvisitation för att söka efter sådan egendom även gäller vid en primärutredning enligt 3 § fjärde stycket. 23 kap. 9 b § Egendom som tas om hand enligt 9 a § ska lämnas tillbaka så snart det inte längre finns skäl för åtgärden och senast då den som ska höras är skyldig att stanna kvar för förhör enligt 9 §. Det ska föras protokoll över åtgärder enligt 9 a §. Paragrafen, som är ny, reglerar bland annat när ett omhändertagande av egendom enligt 9 a § ska upphöra. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. I första stycket regleras den tid under vilken en åtgärd enligt 9 a § första stycket får bestå. Bestämmelsen tar sikte på såväl när egendom tas om hand efter tillsägelse, som när den omhändertas efter att förhörspersonen har vägrat att lämna ifrån sig den. Egendomen ska lämnas tillbaka så snart åtgärden inte längre behövs för att uppnå syftet med den, vilket normalt är när förhöret avslutas. Åtgärden får dock aldrig bestå längre än till den tidpunkt då den som ska höras är skyldig att stanna kvar för förhör enligt 9 §. Av andra stycket framgår att protokoll ska föras över åtgärder som vidtas enligt 9 a §. Vad ett sådant protokoll ska innehålla framgår av 27 § polislagen (1984:387) och 28 kap. 9 § första stycket . 27 kap. 8 § Om det inte inom den tid som avses i 7 § har väckts åtal eller kommit in någon begäran till rätten om förlängning av tiden eller om det annars inte längre finns skäl för beslag, ska beslaget hävas. Har beslut fattats enligt 4 a § om att ett beslagtaget föremål ska lämnas ut, får beslaget hävas först efter det att en underrättelse om beslutet enligt 4 a § andra stycket har sänts till den som beslaget har gjorts hos. Om denne medger det får dock beslaget hävas . Detsamma gäller om rätten fastställer ett beslut enligt 4 a § om att föremålet ska lämnas ut. Om någon har framställt ett anspråk på ett beslagtaget föremål eller yrkat att en viss åtgärd ska vidtas med detta föremål, utan att det har fattats beslut enligt 4 a § om att föremålet ska lämnas ut, får beslaget hävas först efter det att en underrättelse om att beslaget kan komma att hävas har sänts till den som har Om denne medger det ska dock beslaget hävas . Av underrättelsen ska det framgå hos vem beslaget har gjorts. Den som beslaget har gjorts hos behöver inte underrättas i detta fall. Ett beslag hävs av rätten eller, om beslaget inte har meddelats eller fastställts av rätten, av undersökningsledaren eller åklagaren. Om den som har drabbats av beslaget har begärt rättens prövning av ett beslut enligt 4 a § om att ett beslagtaget föremål ska lämnas ut hävs beslaget av rätten. När målet avgörs ska rätten pröva om ett beslag fortfarande ska bestå. Om målet avgörs genom dom ska tredje stycket inte tillämpas. Om det inte finns särskilda skäl mot det, ska rätten besluta att beslag som har gjorts för att ett föremål skäligen kan antas ha betydelse för utredning om brott ska bestå till dess att domen fått laga kraft. Rätten får i samband med dom besluta om beslag. Paragrafen innehåller bestämmelser om bland annat hävande av beslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. Av tillägget i femte stycket framgår att om det inte finns särskilda skäl mot det ska rätten besluta att beslag av föremål som har gjorts för att det skäligen kan antas ha betydelse för utredningen om brott ska bestå till dess domen fått laga kraft. Bestämmelsen innebär en presumtion för att bevisbeslag, oavsett utgången i målet, ska bestå till lagakraftvunnen dom. Om det finns särskilda skäl kan domstolen dock besluta att beslaget hävs. Sådana skäl kan vara för handen om det skulle innebära ett oskäligt intrång för den drabbade att låta beslaget bestå, till exempel om den drabbade har ett särskilt beaktansvärt intresse av att snabbt få tillbaka det beslagtagna föremålet. Även till exempel brottets allvar kan beaktas. Att det finns även andra grunder för beslaget än att föremålet skäligen kan antas ha betydelse för brottsutredningen saknar betydelse för bestämmelsens tillämplighet. Således ska till exempel ett föremål som har tagits i beslag såväl av utredningsskäl som i förverkandesyfte normalt bestå även om den sistnämnda grunden för beslag upphör därför att åtalet ogillats. Detsamma gäller vid fällande dom när föremål har tagits i beslag på flera grunder. Om den tilltalade fälls till ansvar för brottet men rätten ogillar ett yrkande om till exempel förverkande, och beslaget syftar till att säkra både utredningen och förverkande, ska beslaget alltså normalt bestå. Det är därför angeläget att åklagaren i samband med yrkande om fortsatt beslag tydligt anger grunden för beslaget. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 27 kap. 13 § När ett föremål tas i beslag ska detta protokollföras. I protokollet ska ändamålet med beslaget och vad som förekommit vid beslaget anges. Det beslagtagna föremålet ska beskrivas noga. Vid omfattande beslag får de beslagtagna föremålen beskrivas genom samlande beteckningar om det är lämpligt. Den som har drabbats av ett beslag har rätt att på begäran få ett bevis om beslaget. Beviset ska även innehålla uppgift om det brott som misstanken avser. I paragrafen finns bestämmelser om dokumentation av beslag. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Genom första stycket andra meningen införs en ny bestämmelse som gör det möjligt att vid omfattande beslag använda sig av samlande beteckningar i beslagsprotokollet. Såväl föremål som skriftliga handlingar omfattas av bestämmelsen. Föremål som typiskt sett kan komma i fråga för sådana beteckningar är omfattande beslag av cd-skivor eller andra informationsbärare. En förutsättning för att samlande beteckningar ska få användas är att det bedöms som lämpligt. Bedömningen får göras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. Utgångspunkten ska vid en sådan bedömning vara att den drabbade inte ska förlora möjligheten att ta tillvara sina rättigheter. Det får därför generellt till exempel ställas högre krav på att beteckningen i beslagsprotokollet är detaljerad när det som tas i beslag består av osorterade handlingar än när det är fråga om handlingar som vid beslagstillfället hålls ordnade i pärmar, mappar eller lådor som märkts på visst sätt, till exempel fakturor som är tidsmässigt sorterade. För att underlätta för den drabbade att identifiera vad som har tagits i beslag kan till exempel fotografier av det beslagtagna fogas till protokollet. Övriga ändringar i paragrafen är endast språkliga. 28 kap. 12 § Den som skäligen kan misstänkas för ett brott på vilket fängelse kan följa, får kroppsbesiktigas för ändamål som anges i 11 § eller enligt bestämmelserna i 12 a §. I den omfattning och för det ändamål som anges i 12 b § får också en annan person kroppsbesiktigas. Med kroppsbesiktning avses undersökning av människokroppens yttre och inre samt tagande av prov från människokroppen och undersökning av sådana prov. En kroppsbesiktning får inte utföras så att den undersökte riskerar framtida ohälsa eller skada. Paragrafen innehåller bestämmelser om kroppsbesiktning. Övervägandena finns i avsnitt 8.2.1. Tredje stycket, varav framgår att den som ska kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet, tas bort och ersätts av en bestämmelse med samma sakliga innehåll i 13 a § andra stycket. 28 kap. 13 a § Den som ska kroppsvisiteras får hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, . Den som ska kroppsbesiktigas får hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, . En polisman får ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. Paragrafen, som är ny, innehåller bestämmelser om tvångsåtgärder i samband med kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Övervägandena finns i avsnitt 8.2.1. I första och andra styckena regleras att den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas får hållas kvar för att åtgärden ska kunna genomföras. Den som ska kroppsvisiteras får enligt första stycket hållas kvar eller, om det finns synnerliga skäl, . Synnerliga skäl kan vara för handen till exempel i vissa fall när kroppsvisitationen på grund av sin omfattning eller förhållandena på platsen drar ut . Så kan vara fallet när en mera ingående kroppsvisitation ska genomföras och en kvinnlig befattningshavare måste inväntas för att verkställa åtgärden. Tidsfristen räknas från det att beslutet om tvångsmedel fattades (prop. 1993/94:24 s. 81). Innehållet i andra Prop. 2015/16:68 stycket flyttas utan sakliga ändringar från 12 § tredje stycket. I tredje stycket regleras en befogenhet för en polisman att ta med personen till den plats där åtgärden ska verkställas. 45 kap. 3 a § Åklagaren och den som biträder honom eller henne ska bedriva sitt arbete objektivt även efter det att åtal har väckts. Paragrafen, som är ny, reglerar skyldigheten att iaktta objektivitet även sedan åtal har väckts. Övervägandena finns i avsnitt 4.2.3. Bestämmelsen klargör att objektivitetsprincipen gäller även efter det att åtal har väckts. Den riktar sig till åklagaren och andra befattningshavare vid brottsbekämpande myndigheter som ska utföra uppgifter inom ramen för det straffprocessuella förfarandet sedan åtal har väckts, till exempel brottsutredare som biträder åklagaren under huvudförhandlingen. 11.2Förslaget till lag om ändring i lagen med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare Om någon är misstänkt för att ha begått ett brott får, om det finns särskilda skäl, beslag, husrannsakan och kroppsvisitation företas mot den unge, samt fotografi och fingeravtryck tas av honom eller henne enligt bestämmelserna i 23 kap. 9 a §, 27 och 28 kap. . Det som i 27 kap. 7 och 8 §§ sägs om åtal och om verkan av att åtal inte väcks ska i stället avse bevistalan och talan om förverkande samt verkan av att sådan talan inte väcks. Vid kroppsvisitation som görs enligt 28 kap. ska 28 kap. 13 a § gälla med den skillnaden att den unge får hållas kvar för ändamålet i högst . Paragrafen innehåller bestämmelser om användning av vissa tvångsmedel mot brottsmisstänkta barn . Övervägandena finns i avsnitt 8.2.2 och 9.2. Genom tillägget i första stycket framgår att en kroppsvisitation enligt 23 kap. 9 a § får företas mot ett brottsmisstänkt barn . Det ska dock finnas särskilda skäl. Sådana skäl kan till exempel vara för handen om misstanken rör allvarlig brottslighet eller brottslighet av större omfattning. Bestämmelsen ändras även redaktionellt och språkligt. Den nya paragrafen i 28 kap. 13 a § blir genom gällande hänvisning i första stycket till bestämmelserna om kroppsvisitation i 28 kap. tillämplig i förhållande till brottsmisstänkta barn . Det innebär att en polisman får hålla kvar den unge för att en kroppsvistation enligt det kapitlet ska kunna genomföras. Ett kvarhållande får enligt tredje stycket, som är nytt, till skillnad från bestämmelsen i inte vara längre än tre Tidsfristen räknas från det att beslutet om kroppsvistation 2015/16:68 fattades. Hänvisningen till innebär också att den unge får tas med till den plats där kroppsvisitationen ska genomföras. Vid kroppsbesiktning enligt 36 a § ska 28 kap. 12 § andra stycket, 13 § första och andra styckena och 13 a § tredje stycket gälla. Vid kroppsbesiktning enligt 36 b § ska 28 kap. 3 a och 9 §§, 12 § andra stycket andra meningen, 13 § andra stycket och 13 a § tredje stycket gälla i tillämpliga delar. Paragrafen anger vilka bestämmelser i som ska gälla för de olika formerna av kroppsbesiktning av brottsmisstänkta barn . Övervägandena finns i avsnitt 8.2.2. Av hänvisningarna till 28 kap. 13 a § tredje stycket följer att befogenheten att ta med den som ska kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras är tillämplig i fråga om båda formerna av kroppsbesiktning. Mot den som är får endast de tvångsmedel användas som är angivna i 2.23 kap. 7–9 a §§ , eller 3.en annan författning där det uttryckligen föreskrivs att tvångsmedlet får användas mot den som är . Paragrafen innehåller en bestämmelse om att tvångsmedel får användas mot brottsmisstänkta barn endast om det är tillåtet enligt vissa angivna författningar. Genom hänvisningen i andra punkten till 23 kap. 9 a § framgår att elektronisk kommunikationsutrustning tillfälligt får tas om hand från ett barn som misstänks för brott och som ska höras om han eller hon trots tillsägelse inte lämnar ifrån sig den. Att kroppsvisitation får företas för att söka efter sådan egendom framgår av 36 §. Av 32 § följer att bestämmelserna i 23 kap. 9 b § om återlämnande av egendom och dokumentation ska tillämpas. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 11.3Förslaget till lag om ändring i lagen om åtgärder mot förorening från fartyg 11 kap. 2 § En tjänsteman vid har samma befogenhet som en polisman har enligt 23 kap. 3 § fjärde stycket att hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder med anledning av brott som avses i 1 § innan förundersökningen har hunnit inledas. Det som föreskrivs i 23 kap. 8 § om befogenhet för en polisman att ta med någon till förhör gäller även för en tjänsteman vid med anledning av brott som avses i 1 §. Åtgärder som avses i första och andra stycket ska skyndsamt anmälas till den som har rätt att leda förundersökningen. Paragrafen ändras endast redaktionellt och språkligt. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 11 kap. 2 a §