prop · H203109 · 2015-04-23 00:00:00 — Även inom andra områden kan det finnas delar av system vilka kan betraktas som väsentliga säkerhetsintressen vilket kräver särskild prövning i varje enskilt fall. Regeringen avser att fortsätta arbetet med utgångspunkter och mål som rör väsentliga säkerhetsintressen. 6.5.6 Internationellt materiel- och logistiksamarbete Regeringen anser att inriktningen för internationella materiel- och logistiksamarbeten bör vara densamma som för materiel- och logistikförsörjning som helhet. Det innebär att Försvarsmaktens operativa förmåga bör vara styrande för beslut om att ingå internationella materiel- och logistiksamarbeten. den svenska inriktningen av materielförsörjningen fokuserar på minskade kostnader, kortare leveranstider, handlingsfrihet, vidmakthållande, beprövad materiel och konkurrens. Internationella samarbeten kan dock även ha andra målsättningar. Det är därför av yttersta vikt att valet av de samarbeten som väljer att ingå i görs utifrån en bedömning som inbegriper såväl dess bidrag till Försvarsmaktens operativa förmåga som en säkerhetspolitisk helhetsbedömning. Regeringen konstaterar att det krävs medvetna val i fråga om vilka samarbeten engagerar sig i för att nå de önskade effekterna. Valet omfattar såväl vilka samarbetsområden som är mest angelägna som vilken form av samarbete som i det enskilda fallet är mest gynnsamt. Denna inriktning kräver således tydliga prioriteringar i fråga om vilka Prop. 2014/15:109 samarbeten engagerar sig i för att därigenom öka förutsättningarna för lyckade projekt. En förutsättning för att nå framgång med internationella materielsamarbeten är att berörda parter tidigt gör avvägningar kring beroenden och självbestämmande och att det finns en grundläggande ambition att nå systemlikhet. Regeringens bedömning: Exportstödjande verksamhet bör användas som ett medel för att främja en kostnadseffektiv materielförsörjning och därmed bidra till Försvarsmaktens operativa förmåga. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser att en grundläggande utgångspunkt för statens engagemang i exportfrågor är att det finns en tydlig koppling till Försvarsmaktens operativa förmåga. Det är därför av vikt att det exportstöd som staten genomför utgår ifrån en försvars- och säkerhetspolitisk helhetsbedömning som inbegriper konsekvenserna för Försvarsmaktens operativa förmåga. Regeringen anser att exportstödjande verksamhet bör användas som ett medel för att främja en kostnadseffektiv materiel- och logistikförsörjning. Export stärker också företagens möjligheter att bibehålla en stark konkurrenskraftig teknologinivå och den kompetens som krävs för att underhålla och vidmakthålla Försvarsmaktens materielsystem. Det kan också innebära möjligheter till kostnadsdelning och därmed lägre kostnader för vidmakthållande och vidareutveckling för Försvarsmakten. Regeringen bedömde i budgetpropositionen att nödvändigt exportstöd inom försvarssektorn kan bedrivas inom en annan myndighetsstruktur med bibehållna krav på affärsmässighet och transparens, men med högre kostnadseffektivitet. Regeringen gör i vårändringsbudgeten bedömningen att nödvändigt exportstöd bör bedrivas inom en annan myndighetsstruktur fr.o.m . Som en konsekvens av förändringen, bedömde regeringen att bör avvecklas och upphöra som myndighet . Regeringen tillsatte en parlamentarisk kommitté (dir. 2012:50, dir. 2014:148) med uppdrag att utreda den framtida svenska exportkontrollen av krigsmateriel och ramarna kring den. Regeringen avser omhänderta resultatet av utredningen i kommande propositioner. 2014/15:109 6.5.8 Regeringens bedömning: Investeringar i forskning och utveckling bidrar till Försvarsmaktens långsiktiga förmågeutveckling. Regeringen avser att tillsätta en utredning med uppgift att lämna förslag till den fortsatta inriktningen, omfattningen och utförandet av forsknings- och utvecklingsverksamheten. Skälen för regeringens bedömning: Regeringen anser i likhet med Försvarsberedningen att en av grunderna för en långsiktig militär teknikutveckling är investeringar i forskning och utveckling. Det i sin tur skapar förutsättningar för, och bidrar till, långsiktig förmågeutveckling. Forskning och utveckling är viktigt för att förstå och kunna anpassa det militära försvaret till framtida utmaningar och hot liksom utvecklingen i vår omvärld, inklusive en eventuell motståndares styrkor och svagheter. Det måste dock inte enbart utföras i statlig regi. Tillgång till och möjlighet att nyttja kunskap är avgörande för att kunna fatta strategiska beslut om förmågeutveckling. Relevant kunskap är central för att, från ett tidigt skede och genom hela processen, ställa ändamålsenliga krav som syftar till att utveckla och vidmakthålla förmågor för det militära försvaret. En bred kunskapsbas främjas av deltagande i internationella forskningssamarbeten. För att kunna delta i internationella forskningssamarbeten och få tillgång till försvarsrelaterade forskningsresultat är det av stor vikt att är en kompetent och trovärdig forskningspartner. En bred kunskapsbas gynnas också av samarbeten med civila forskningsresurser inom landet. Regeringen menar i likhet med Försvarsberedningen att satsningar och samarbeten om forskning och utveckling även fortsättningsvis bör stödja utvecklingen av den operativa förmågan. Sådana satsningar och samarbeten bör bidra till att säkerställa tillgång till kunskap inför beslut om Försvarsmaktens operativa förmåga över tiden. Att höja den befintliga operativa förmågan inom olika områden och att utveckla operativ förmåga inom nya områden kommer sannolikt att kräva att det inom ramen för befintliga forskningsresurser avdelas utrymme för detta. Framöver bör forskning och utveckling i högre utsträckning inriktas mot att långsiktigt öka Försvarsmaktens möjligheter att möta framtida hot. Den säkerhetspolitiska analysen bör utgöra basen för prioritering av forskningsuppdragen. För att skapa förutsättningar för långsiktiga beslut om den forsknings- och utvecklingsverksamhet som bör bedrivas i och omhänderta väsentliga säkerhetsintressen anser regeringen att en utredning bör tillsättas. Utredningen bör bl.a. föreslå områden inom vilka bör bedriva forskning, inom vilka områden civila resurser i större utsträckning kan nyttjas, inom vilka områden internationella samarbeten bör eftersträvas samt hur forskningen och finansieringen bör organiseras. Försvarsberedningens föreslog anskaffning av ytterligare 10 39E utöver de 60 som är planerade samt anskaffning av en tredje ny ubåt. Ett ställningstagande till dessa förslag samt Försvarsberedningens förslag om anskaffning av precisionsbekämpningsförmåga med lång räckvidd behöver omhändertas . Försvarsmakten har i underlaget till denna proposition föreslagit ett antal prioriterade åtgärder på materielområdet vilka inte befunnits rymmas inom den av regeringen aviserade planeringsramen. Flera av dessa åtgärder omhändertas med de ytterligare förstärkningar som föreslås. Den säkerhetspolitiska utvecklingen betonar att höjningen av den operativa förmågan i krigsförbanden i perioden –2020 måste prioriteras. Det kan konstateras att ett antal av dessa åtgärder inte direkt bedöms höja den operativa förmågan i perioden –2020 men kan vara av stor betydelse för Försvarsmaktens samlade förmåga under 2020- talet: –livstidsförlängning av korvett av Gävleklass till 2030, –anskaffning av nya transportbåtar till hemvärnsförbanden, –integration och anskaffning av lätt torped på , –uppgradering/omsättning av den fasta sensorkedjan och –ny radioutrustning till hemvärnsförbanden. Dessutom finns det stora omsättnings-, nyanskaffnings- eller uppgraderingsbehov i perioden när det gäller t.ex. –skolflygplan Sk60, –transportflygplan Tp 84, –försvarets fasta telenät och –ny sjömålsrobot. För att säkerställa den operativa förmågan också måste dessa utmaningar hanteras. En operativ balans behöver långsiktigt säkerställas och grunden för en samlad strategisk avvägning och prioritering inom materielförsörjningen utarbetas. En utredning bör därför tillsättas för att utarbeta förslag till hur materielförsörjningen kan prioriteras och effektiviseras och därmed hur den operativa förmågan ska kunna säkras och utvecklas . Utredningen bör beakta den nya materielplaneringsprocessen. Utredningen bör vara klar och utgöra underlag för regeringens och Försvarsberedningens fortsatta arbete inför försvarsinriktningsbeslutet för perioden . 2014/15:109 7 7.1Inriktning för det civila försvaret Regeringens bedömning: Planeringen för det civila försvaret bör återupptas och genomföras utifrån planeringsanvisningar som regeringen beslutar. Skälen för regeringens bedömning: Totalförsvar är den verksamhet som behövs för att förbereda för krig. Det består av militärt försvar och civilt försvar. Civilt försvar är den verksamhet som ansvariga aktörer genomför i syfte att göra det möjligt för samhället att hantera situationer då beredskapen höjs. Det civila försvaret är därmed inte en organisation. Verksamheten bedrivs av statliga myndigheter, kommuner, landsting, privata företag och frivilligorganisationer. Det avser skydd av befolkningen, säkerställande av samhällsviktiga funktioner och övriga samhällets stöd till Försvarsmakten. Regeringen delar Försvarsberedningens bedömning att planeringen för det civila försvaret därmed bör återupptas och genomföras med utgångspunkt i en helhetssyn där hotskalan omfattar såväl fredstida krissituationer som höjd beredskap. Helhetssynen gäller också vilka aktörer som bör delta i planeringen. Planeringen bör därför ske i samverkan mellan statliga myndigheter, kommuner, landsting, frivilligorganisationer, privata näringslivet med flera som är berörda. Regeringen vill betona att de tre delarna i målet för det civila försvaret är ömsesidigt förstärkande. är det av särskild betydelse att planeringen av det civila försvarets bidrag till Försvarsmaktens operativa förmåga vid höjd beredskap och då ytterst i krig omhändertas. Regeringen konstaterar att den myndighet eller utförare som har ansvaret för en verksamhet under normala förhållanden, i enlighet med ansvarsprincipen, även har ansvar för att vidta de åtgärder som krävs för att verksamheten kan bedrivas även i en krissituation och vid höjd beredskap. Särskilda medel bör kunna användas för att utveckla nya beredskapsförmågor. 7.2Samordning, planering och ledning i det civila försvaret Regeringens bedömning: En sammanhängande planering för totalförsvaret bör säkerställas genom planeringsanvisningar till berörda myndigheter. Statliga myndigheters förmåga på central och regional nivå att prioritera och fördela resurser vid höjd beredskap bör utvecklas. Skälen för regeringens bedömning: Det civila försvaret omfattar hela samhället med all den verksamhet som måste fungera under höjd För att en sådan omfattande verksamhet ska kunna fungera krävs noggrann planering och god samordning. Som ett första steg i att återuppta det civila försvaret bedömer regeringen att berörda aktörer bör inleda en planering. Med utgångspunkt i en helhetssyn som omfattar hela hotskalan, ett gemensamt regelverk och en sammanhållen planeringsprocess bör planeringen för det civila försvaret samordnas såväl med Försvarsmaktens försvarsplanering som med planeringen för fredstida krissituationer. Regeringens inriktning av Försvarsmaktens försvarsplanering är en utgångspunkt för planeringen för det civila försvaret. Regeringen beslutar om anvisningar till Försvarsmakten för försvarsplaneringen, där ett antal planeringsantaganden beskriver karaktären på de kris- och krigssituationer som kan ställas inför. Dessa planeringsantaganden utgör en grund i planeringen för det civila försvaret. En sammanhängande planering för totalförsvaret bör vidare säkerställas genom planeringsanvisningar till berörda myndigheter. Ramen för planeringen sätts även utifrån vilka resurser som är tillgängliga. På detta sätt skapas en samlad styrning av planeringen för totalförsvaret. Planeringsarbetet bör utgå från att förmågan att hantera kriser i samhället i fredstid också ska ge en grundläggande förmåga att hantera krigssituationer. Strukturer och processer som används inom krisberedskapen bör så långt möjligt även användas i planeringen av det civila försvaret. Exempelvis bör arbetet med risk- och sårbarhetsanalyser beakta både krissituationer i fredstid och situationer med höjd beredskap. Det bör övervägas om effekt-, resultat- och verksamhetsmål som har formulerats för krisberedskapen också kan beaktas i det civila försvaret. Det är angeläget att planeringen samordnas mellan det civila och militära försvaret, att kunskapen om det civila försvaret ökar, att beredskapsåtgärder som kan behöva vidtas i samverkan med berörda aktörer identifieras och att det finns en beredskap för att vid behov påskynda planeringsarbetet. Försvarsmaktens arbete med försvarsplaneringen bör samordnas med myndigheter som har bevakningsansvar enligt förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap. För att förbättra förutsättningarna för en samordnad planering bedömer regeringen att den samverkan som sker inom krisberedskapen också bör omfatta planeringen för det civila försvaret. I detta arbete har Myndigheten för samhällsskydd och beredskap en central roll. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap ska företräda det civila försvaret på central nivå i frågor som har betydelse för avvägningen mellan civila och militära behov av samhällets resurser om inte annat följer av särskilda föreskrifter. Strukturen och arbetet i samverkansområdena bör utvecklas och i större utsträckning beakta planeringsbehovet för det civila försvaret. Ett antal åtgärder bör vidtas för att det civila försvaret ska kunna lösa sina uppgifter under höjd beredskap och då ytterst i krig. Bevakningsansvariga myndigheter bör bland annat planera för att klara sin uppgift vid höjd beredskap. Samtliga utpekade myndigheter är skyldiga att kontinuerligt bedöma vilken verksamhet som behövs med anledning av den säkerhetspolitiska situationen. Dessa myndigheter har också att beakta vad en återupptagen planeringsprocess för totalförsvaret innebär, särskilt sett till arbetet med civilt försvar. Det bör tydliggöras att 2014/15:109 planering inför höjd beredskap ska genomföras och att anvisningar, uppgifter och mål för myndigheterna klarläggs. Det finns uppenbara fördelar i att den som ansvarar för en verksamhet i fredstid behåller detta ansvar även vid höjd beredskap. Därför är det viktigt att ansvarsprincipen upprätthålls så långt som möjligt även inom det civila försvaret. kan det uppstå situationer där det utifrån ett helhetsperspektiv finns behov av att fördela befintliga samhällsresurser och prioritera försvarsansträngningarna till områden där de gör mest nytta. Kommuner och länsstyrelser har mandat att vidta särskilda åtgärder avseende planering och inriktning av verksamhet som ska upprätthållas under höjd beredskap. Försvarsberedningen har konstaterat att förmågan att prioritera och fördela resurser på central nivå bör förbättras. Vidare har Försvarsberedningen påtalat att det bör övervägas om den ansvarsprincip som gäller för berörda myndigheter vid höjd beredskap och då ytterst i krig, behöver kompletteras med ett övergripande, centralt ansvar för att fördela resurser till verksamhet som behöver prioriteras vid höjd beredskap. Hur förmågan att på central nivå prioritera och fördela resurser kan förbättras bereds i . Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har i sitt underlag redovisat förslag om hur planeringen för krisberedskap och civilt försvar bör samordnas. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap anser att myndighetens uppgifter bör förtydligas och utvecklas när det gäller ledning, samordning och planering för det civila försvaret, liksom även uppgiften att företräda det civila försvaret på central nivå. Dessa förslag bereds nu inom . I planeringsarbetet bör det vara möjligt att följa upp och utvärdera förmågan inom respektive beredskapsansvarsområde. För att utveckla och effektivisera berörda aktörers beredskap för fredstida kriser, höjd beredskap och då ytterst i krig bör berörda myndigheter genomföra områdesvisa utvärderingar. Resultaten av dessa beredskapsutvärderingar bör redovisas till regeringen. När det gäller arbetet med samhällets säkerhet krävs en omfattande regional samverkan. länsstyrelser är därmed en viktig samhällssäkerhetsaktör på den regionala nivån. är, enligt förordningen (2007:825) med länsstyrelseinstruktion, den högsta civila totalförsvarsmyndigheten inom respektive län och ska verka för att största möjliga försvareffekt uppnås. Länsstyrelserna har, i flera avseenden, motsvarande funktion inom respektive län som de förutvarande civilbefälhavarna hade enligt 6 § i den upphävda förordningen (1988:1121) med instruktion för civilbefälhavarna inom sina civilområden. Varje civilområde omfattade dock flera län där civilbefälhavarna hade ett större regionalt ansvar. Länsstyrelserna har ett brett verksamhetsområde som bl.a. omfattar skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar. Länsstyrelserna ska upprätta regionala risk- och sårbarhetsanalyser som underlag till egna och andra berörda aktörers beredskapsåtgärder. ska länsstyrelserna rapportera till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap om vilka beredskapsförberedelser som kommuner och landsting gjort och en bedömning av effekten av dessa. Regeringen gör bedömningen att skydd mot olyckor, krisberedskap och Prop. 2014/15:109 civilt försvar är viktiga ansvarsområden för länsstyrelserna. dessa frågor förutom behov av närhet, sträcker sig över flera samhällssektorer och behöver hanteras utifrån ett helhetsperspektiv. Länsstyrelsernas ansvar på den regionala nivån har vissa likheter med regeringens ansvar på den nationella när det gäller det statliga helhetsperspektivet på olika frågor. Länsstyrelserna ska vara den statliga aktör som på regional nivå uppträder enhetligt och överbrygger de nationella myndigheternas mer sektorsinriktade perspektiv. Skydd mot olyckor, krisberedskap och civilt försvar som är uppgifter för länsstyrelserna är nationellt prioriterade områden. Försvarsmakten inrättade fyra regionala staber för att bland annat utveckla sin förmåga att samverka med andra myndigheter. Dessa staber bör utveckla förmågan att samverka med länsstyrelserna. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap har i sitt underlag redovisat förslag om samverkan och samordning på regional nivå. Myndighet anser att länsstyrelsernas krishanteringsförmåga i relation till de krav och uppgifter som ställs vid höjd beredskap och då ytterst i krig ger anledning att lyfta frågan hur civil regional ledning och samordning under höjd beredskap bör lösas. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap pekar bland annat på möjligheten att några länsstyrelser har en förmåga att ta ett större ansvar för flera län. Regeringen anser också att det finns skäl att bl.a. utveckla samverkan på regional nivå mellan länsstyrelserna och Försvarsmakten och ser därför behov av att närmare överväga strukturen för samverkan mellan länsstyrelserna och Försvarsmaktens regionala staber. Regeringens bedömning: Inom ramen för det civila försvaret bör berörda aktörer planera för att under höjd beredskap, inledningsvis , kunna stödja Försvarsmakten. Skälen för regeringens bedömning: Civila myndigheter som har särskilt ansvar inför och vid höjd beredskap enligt förordningen (2006:942) om krisberedskap och höjd beredskap bör stödja och samverka med Försvarsmakten i försvaret av och främjandet av Denna samverkans- och stödförmåga bör fortsätta att utvecklas och planeras i samverkan mellan myndigheterna på såväl nationell som regional nivå. För att klara en situation som leder till höjd beredskap krävs förberedelser och planering med inriktning på skyddet av befolkningen, skyddet av samhällsviktiga funktioner och stöd till Försvarsmakten. Avseende de två första uppgifterna stärks förmågan både för krisberedskapen och för det civila försvaret till betydande del av samma För samverkan med och bidrag till Försvarsmaktens förmåga vid ett väpnat angrepp aktualiseras mer specifika åtgärder. Det militära försvaret är beroende av att samhället i övrigt fungerar och kan stödja Försvarsmakten och att verksamheten civilt försvar bidrar till 2014/15:109 Försvarsmaktens operativa förmåga. Flera viktiga samhällsfunktioner måste fungera för att kraven på tillgänglighet och förmåga avseende det militära försvaret ska kunna tillgodoses inom tillgängliga ekonomiska ramar. Det är viktigt att det civila försvaret bidrar till Försvarsmaktens operativa förmåga vid höjd beredskap och då ytterst i krig. Planeringen för det civila försvarets stöd till Försvarsmakten vid höjd beredskap bör ta sin utgångspunkt i Försvarsmaktens behov. Exempelvis kommer transport och logistik, försörjning av livsmedel, drivmedel, elektricitet och telekommunikation samt tillgång till sjukvårdsresurser utgöra särskilda behov för det militära försvaret. Stöd till Försvarsmakten kan innebära svåra avvägningar, såväl akuta som mer långsiktiga, om hur resurser bör prioriteras med hänsyn tagen till samhällets generella behov och Försvarsmaktens behov under höjd beredskap. Sådana avvägningar kan även aktualiseras då det inte råder höjd beredskap. Kritiska resurser som är gränssättande för det militära och civila försvarets förmågor och för den samlade försvarseffekten vid höjd beredskap behöver hållas samman nationellt. Fördelning av sådana kritiska resurser kan inte utgå från en enskild aktörs behovsbild, utan måste ses i ett större sammanhang. Förutsättningarna för att tillgodose det militära försvarets behov av stöd vid höjd beredskap och då ytterst i krig bör analyseras vidare. Frågan om hur privata resurser ska kunna bli tillgängliga för att värna befolkningen, säkerställa de viktigaste samhällsfunktionerna och bidra till försvarsmaktens förmåga vid höjd beredskap bör särskilt beaktas. Det civila försvaret bör inledningsvis planera för att kunna lösa uppgifter under krig i 5–. Planeringen för övriga uppgifter inom det civila försvaret avseende skyddet av befolkningen och upprätthållandet av samhällsviktig verksamhet bör dock kunna utföras under en betydligt . Regeringens bedömning: Det försämrade omvärldsläget aktualiserar behovet av ett psykologiskt försvar anpassat efter dagens förhållanden. Skälen för regeringens bedömning: Försvarsberedningen konstaterar att möjligheten att påverka beslutsfattare och opinioner utgör en central komponent inte bara i konflikter utan också i samband med fredstida kriser. Enligt Försvarsberedningen ställer detta krav på att , enskilt och tillsammans med andra, utvecklar strategiska och moderna psykologiska försvarsförmågor. Vid höjd beredskap och ytterst i krig, anser Försvarsberedningen att detta ska ske inom ramen för det civila försvaret. Regeringen delar Försvarsberedningens bedömning. har samordningen av och planeringen för utvecklingen av förmågan till psykologiskt försvar fokuserat på att säkerställa att information och kommunikation ska kunna upprätthållas. Vid höjd beredskap skulle det psykologiska försvaret särskilt verka för en fri nyhetsförmedling, motverka psykologisk krigföring samt vid behov föreslå regeringen åtgärder som kunde minska angriparens psykologiska motståndskraft. Delar av Styrelsen för psykologiskt försvars verksamhet fördes 2008 över till Myndigheten för samhällsskydd och beredskap. Det gäller bl.a. uppgifterna att informera om totalförsvar och säkerhetspolitik, att stödja medieföretagens beredskapsplanering och att fördela medel för att säkerställa distribution av etermedier vid fredstida krissituationer och höjd beredskap. Dagens verksamhet består bl.a. i att fördela medel till studier och forskning, förmedla information, genomföra opinionsstudier och informera om krisberedskap och totalförsvaret till landets totalförsvarspliktiga 18-åringar. Myndigheten för samhällsskydd och beredskap upprätthåller dialog och samverkan med medieföretagen i forumet Mediernas beredskapsråd.