prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — ansvarar för registret och kan tillhandahålla idrottsorganisationer information ur det i syfte att förebygga, förhindra eller upptäcka överträdelser av ett tillträdesförbud. får enligt 3 § lagen om belastningsregister endast innehålla uppgifter om den som har förklarats skyldig till ett brott, meddelats åtalsunderlåtelse eller har ålagts ett straffsanktionerat förbud. Regeringen delar bedömningen i promemorian att uppföljningsför- klaringar avseende övervakningsåtgärder som motsvarar svenska kontaktförbud och tillträdesförbud inte kan anses utgöra straff- sanktionerade förbud i den mening som avses i lagen om belastnings- register. Uppgifter om sådana uppföljningsförklaringar bör därför inte föras in i belastningsregistret. En uppföljning av ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder avseende åtgärder som motsvarar ett svenskt kontaktförbud eller tillträdesförbud innebär att åklagaren ska kunna rapportera eventuella överträdelser av sådana förbud. För att ska kunna rapportera in en överträdelse till åklagaren behöver myndigheten ha tillgång till uppgifter om uppföljningsförklaringen. Det är därför lämpligt att har ansvaret för att registrera uppgifter om meddelade uppföljningsförklaringar avseende övervakningsåtgärder som motsvarar svenska kontaktförbud och tillträdesförbud. För att uppgifter om uppföljningsförklaringar ska kunna fylla sin funktion krävs att från berörda myndigheter får relevant information om bland annat meddelade, ändrade och upphävda uppföljningsförklaringar. De närmare förutsättningarna för detta kan regleras i förordning. I promemorian föreslås att dessa uppföljningsförklaringar ska registreras i efterlysningsregistret som regleras i efterlysningskungörelsen, men med hänsyn till att motsvarande registrering av svenska kontaktförbud och tillträdesförbud inte längre sker i efterlysningsregistret är en annan lösning att föredra. får enligt polisdatalagen (2010:361) behandla personuppgifter om det behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet, utreda eller beivra brott eller fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Som konstateras i avsnitt 6.5 anser regeringen att svenska myndigheters hantering av ärenden om erkännande och uppföljning av beslut om övervaknings- åtgärder utgör brottsbekämpande verksamhet. Regeringen anser att den personuppgiftsbehandling som är nödvändig för att registrera uppgifter om meddelade uppföljningsförklaringar som avser övervakningsåtgärder motsvarande svenska kontaktförbud inte behöver särregleras utan kan ske med stöd av polisdatalagen på sätt finner lämpligt. Denna registreringsskyldighet kan regleras i förordning. Regeringen anser att samma sak bör gälla för uppföljningsförklaringar avseende åtgärder som motsvarar svenska tillträdesförbud. Uppgifter om sådana förklaringar bör således inte föras in i det nya register över tillträdesförbud vid idrottsarrangemang som nämnts ovan. Detta främst mot bakgrund av att utländska beslut om övervakningsåtgärder är av en annan art än svenska, straffsanktionerade, tillträdesförbud. Med hänsyn till att enskilda idrottsorganisationer ska kunna få del av uppgifterna i registret för att upprätthålla gällande beslut om tillträdesförbud och att befogenheterna att t.ex. hindra en person tillträde till ett arrangemang skiljer sig åt beroende på om det är ett svenskt eller ett utländskt beslut, bedömer regeringen att det inte är 2014/15:116 lämpligt att föra in uppgifter om två olika typer av beslut i samma register. Regeringens förslag: Åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska få överklagas till tingsrätten av den misstänkte. Överklagandet ska vara skriftligt och ges in till åklagaren. överklagande av åklagarens beslut ska ha kommit in till åklagaren från den dag då den misstänkte fick del av beslutet. Åklagaren prövar om överklagandet har kommit in i rätt tid. överklagandet inte avvisas, ska åklagaren översända det och övriga handlingar i ärendet till tingsrätten. Behörig tingsrätt ska vara den tingsrätt inom vars domkrets det överklagade beslutet har fattats. Rättens handläggning ska ske med skyndsamhet. motpart till den misstänkte sedan handlingarna i ärendet har överlämnats till tingsrätten. Om rätten överväger att upphäva en uppföljningsförklaring, ska åklagaren ges tillfälle att yttra sig. slutliga beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska delges den I övrigt ska lagen om domstolsärenden gälla vid rättens Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: En majoritet av remissinstanserna godtar förslagen eller invänder inte mot dem. att det kan ifrågasättas om rätten att överklaga ska vara inskränkt på det sätt som föreslås i promemorian. Skälen för regeringens förslag Överklagande av åklagarens beslut Rambeslutet innehåller inga uttryckliga föreskrifter om att medlems- staterna ska införa möjligheter till att överklaga ett beslut om erkännande Om ett rättsmedel har anlitats, tillåts dock att tidsfristen för slutligt beslut förlängs (artikel 12.2). skyldighet att underrätta den utfärdande staten om beslutet överklagas (artikel 20.2 d). Regeringen instämmer i promemorians förslag, vilket inte ifrågasätts av någon remissinstans, att den misstänkte bör ha rätt att överklaga åklagarens beslut, oavsett om det är ett bifall eller ett avslag. regeringen bedömningen i promemorian att det inte finns skäl att införa en möjlighet för myndigheten i den andra staten att överklaga sådana I promemorian föreslås att åklagarens beslut ska kunna överklagas till tingsrätt skriftligen från den dag då den enskilde fick del Överklagandet ska enligt förslaget i promemorian sändas till åklagaren, som prövar om överklagandet har getts in i rätt tid. ifrågasätter om ett överklagande ska vara inskränkt i tiden mot bakgrund av att ett beslut enligt 25 kap. om att ålägga en misstänkt person reseförbud eller anmälningsskyldighet kan överklagas utan begränsning i tiden (52 kap. 1 § tredje stycket ). Regeringen har en viss förståelse för tingsrättens synpunkter. Vidare kan konstateras att svenska åklagares beslut normalt inte är överklagbara och att de inte får laga kraft. Trots detta anser regeringen att det för de nu aktuella besluten bör finnas en överklagandefrist. För åklagarens beslut att inte erkänna och följa upp det utländska beslutet om övervaknings- åtgärder är det rimligt att en frist gäller. Den andra staten ska få ett besked enligt artikel i rambeslutet om ett sådant beslut. Då måste det också finnas en frist inom vilken den misstänkte kan överklaga åklagarens beslut. I det omvända fallet, dvs. när åklagaren meddelar en uppföljningsförklaring, torde det ofta vara i linje med vad den misstänkte vill. Det kan emellertid finnas situationer då den misstänkte inte är nöjd med beslutet och vill få det prövat i domstol, t.ex. vid en anpassning. Visserligen innebär en uppföljningsförklaring att den misstänkte kommer att vara föremål för övervakningsåtgärder i . Det är emellertid den andra staten som har meddelat det underliggande tvångsmedelsbeslutet och som enligt artikel 18 fattar alla följdbeslut under uppföljningen i . Dessa tvångsmedelsbeslut får överklagas i enlighet med den statens lagstiftning. har endast att följa upp ett beslut som meddelats i en annan stat. En ordning som innebär att uppföljning påbörjas i och långt därefter kan upphävas torde motverka syftet med rambeslutet, eftersom den andra statens myndigheter då inte kan veta om beslutet står kvar eller inte. Regeringen anser därför att en överklagandefrist bör gälla. Som konstateras i promemorian behöver det införas en särskild regel om vilken domstol som ska vara behörig att pröva ett överklagande av åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning. I lagrådsremissen föreslås att en forumregel motsvarande den som gäller vid överklagande av åklagarens beslut i fråga om kontaktförbud ska införas i den nya lagen. Lagrådet påpekar att en sådan forumregel i praktiken inte synes ha funktionen att klart peka ut behörig domstol. Mot bakgrund av Lagrådets synpunkter, i vilka regeringen instämmer, är det nödvändigt att i den nya lagen tydligare peka ut behörig tingsrätt. Regeringen anser att en lämplig lösning är att i lagen ange att behörig tingsrätt är den tingsrätt inom vars domkrets det överklagade beslutet har fattats. En motsvarande bestämmelse finns i 20 § lagen (2011:111) om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser. På samma sätt som gäller vid åklagarens prövning i fråga om en uppföljningsförklaring ska meddelas eller inte ska rätten vid ett överklagande av åklagarens beslut inte göra någon materiell prövning av de omständigheter eller överväganden som ligger bakom det utländska beslutet om övervakningsåtgärder. De frågor som rätten, beroende på vad åklagaren har beslutat om och den misstänktes yrkanden, har att pröva är således endast om det finns förutsättningar för att erkänna beslutet i 2014/15:116 eller inte samt om – och i så fall hur – en anpassning bör ske. Som föreslås i promemorian bör lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen), med undantag för vissa särbestämmelser, tillämpas vid domstolens handläggning av de aktuella ärendena. processordning gäller vid rättens prövning av verkställbarhets- förklaringar om förverkande och bötesstraff som meddelats av Även vid överklagande av verkställbarhets- förklaringar avseende frihetsberövande påföljder ska rätten tillämpa ärendelagen (4 kap. 3 § i lagen om verkställighet av frihetsberövande Tillämpningen av ärendelagen innebär bland annat att rätten normalt är domför med en lagfaren domare (3 §), att förfarandet som huvudregel är skriftligt (13 §), att ärendet normalt inte får avgöras utan att den som är part har fått tillfälle att yttra sig över en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten (22 §), att de skäl som bestämt utgången normalt ska framgå av rättens beslut (28 §) samt att domstolens beslut får överklagas (36 §). Vad gäller frågan om behovet av att införa särbestämmelser för rättens prövning gör regeringen följande överväganden. Med hänsyn till vad som gäller för åklagare vid domstolsprövningar bör det särskilt anges att åklagare är motpart och inte (jfr 11 § ärendelagen). I avsnitt 8.5.2 föreslår regeringen, med hänsyn till den frist om 20 arbetsdagar som ställs upp i artikel 12.1 i rambeslutet, att det införs en tidsfrist för åklagarens handläggning. Enligt punkten 2 i samma artikel förlängs tidsfristen med om beslutet i fråga om Den misstänkte kommer i många fall att vara frihetsberövad – eller riskera att bli frihetsberövad – i den utfärdande staten åklagaren och rätten handlägger ärendet om erkännande och uppföljning. prövning av mål och ärenden ska användas med stor restriktivitet. hänsyn till de tidsfrister som ställs upp i rambeslutet och som har en skyldighet att rätta sig efter samt framför allt den omständigheten att ärendena i fråga rör erkännande och uppföljning av ett straffprocessuellt tvångsmedel mot enskild, finns det enligt regeringens mening behov av att uttryckligen föreskriva en skyndsamhet för denna ärendetyp. Regeringen anser därför att det, som föreslås i promemorian, bör införas ett skyndsamhetskrav för rättens prövning. Det bör dock inte uppställas någon särskild tidsfrist för när rätten ska meddela beslut. skyldighet att informera myndigheten i den utfärdande staten om överklagande kan regleras i förordning. Som redogörs för i avsnitt 8.5.2 ska myndigheterna i de olika staterna samråda med varandra i olika situationer, bland annat om den verkställande staten överväger att vägra erkänna beslutet om Denna samrådsskyldighet bör för del fullgöras av åklagaren och omfatta samtliga fall då det kan bli aktuellt att Liknande föreskrifter om samrådsskyldighet med den utfärdande myndigheten finns i andra rambeslut (bland annat artikel 7.3 i rambeslutet om verkställighet av bötestraff). föreskriver att en myndighet som är motpart inte har rätt att yttra sig före rättens avgörande, om det bedöms onödigt, (22 § tredje stycket) har det vid genomförandet av dessa rambeslut införts en bestämmelse om att Prop. 2014/15:116 ska ha getts tillfälle att yttra sig innan rätten upphäver en verkställbarhetsförklaring (3 kap. 14 § lagen om verkställighet av bötesstraff). För att åklagaren ska kunna fullgöra sin samrådsskyldighet med myndigheten i den utfärdande staten bör det därför införas en motsvarande skyldighet för rätten att ge åklagaren tillfälle att yttra sig innan rätten upphäver en uppföljningsförklaring. I avsnitt 8.5.2 föreslår regeringen att åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska delges den misstänkte. Som Lagrådet påpekar bör även rättens slutliga beslut delges den misstänkte. Att delgivning av de aktuella besluten alltid ska ske följer inte av ärendelagens bestämmelser. Det bör därför, som föreslås av Lagrådet, införas en särskild delgivningsbestämmelse i den nya lagen. I övrigt bedömer regeringen att det inte finns något behov av särbestämmelser för rättens prövning av ärenden om erkännande och uppföljning av ett beslut om övervakningsåtgärder. Förlängning av tiden för uppföljning Regeringens förslag: Om myndigheten i den andra medlemsstaten begär det, ska tiden för uppföljningen i förlängas. meddelar beslut i fråga om förlängning. Beslutet ska delges den Om tiden för uppföljningen är på väg att löpa ut, ska åklagaren begära besked från den behöriga myndigheten i den andra staten om huruvida uppföljningen ska fortsätta. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås ingen bestämmelse om att åklagaren ska begära besked om huruvida uppföljningen ska fortsätta. Remissinstanserna godtar förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Av uppföljningsförklaringen ska framgå uppföljningen ska fortgå (se avsnitt 8.5.1). andra medlemsstaten är enligt artikel 10.5 skyldig att i intyget som ska bifogas beslutet om övervakningsåtgärder ange hur länge åtgärderna kommer att behöva följas upp. Den tid som angetts i uppföljnings- förklaringen kan dock av skäl som är hänförliga till den andra staten behöva förlängas och det är behörig myndighet i den staten som beslutar om en sådan förlängning (artikel 18.1). Enligt artikel 19.5 ska åklagaren underrättas om ett sådant beslut. Regeringen delar bedömningen i promemorian att någon ny upp- följningsförklaring inte behöver meddelas i de fall då den andra staten har förlängt den tid övervakningsåtgärderna ska följas upp. anser att det bör vara tillräckligt att åklagaren meddelar ett beslut om att förlänga uppföljningen i för att den andra statens beslut ska ges Ett sådant beslut kan exempelvis antecknas på uppföljnings- Beslutet bör inte kunna överklagas. I stället får möjlig- heterna att överklaga beslutet om att förlänga tiden för uppföljning hanteras inom ramen för den andra statens förfarande. behörig myndighet i den andra staten tillse att den misstänkte underrättas 2014/15:116 om förlängningen av beslutet om övervakningsåtgärder. För att tillförsäkra att han eller hon verkligen blir medveten om att tiden förlängts bör åklagarens beslut om förlängning ändå delges den misstänkte. Behörig myndighet i en verkställande stat kan enligt artikel 19.2 begära en bekräftelse från den utfärdande statens myndigheter på att uppföljningen ska fortgå efter det att den tid som angetts i artikel 10.5 löpt ut. Mot bakgrund av att beslutet om övervakningsåtgärder är ett utländskt tvångsmedel som följs upp i bör det införas en bestämmelse i lagen om att åklagaren ska inhämta besked från den andra staten i fråga om huruvida uppföljningen ska fortsätta eller inte. Utgångspunkten är förstås att den utfärdande staten på egen hand ska begära en förlängning eller i vart fall utan dröjsmål besvara en sådan begäran om besked från den svenska åklagaren. Om den tid som angivits i uppföljningsförklaringen löper ut utan att den andra staten begärt någon förlängning av tiden för uppföljning, bör uppföljningen avbrytas. Något särskilt beslut om upphävande av förklaringen behöver inte meddelas (se avsnitt 8.10). I artikel 23.3 föreskrivs att en förutsättning för att uppföljningen ska få avslutas på denna grund är att myndigheten i den utfärdande staten trots en påminnelse inte besvarar en begäran om besked om huruvida uppföljningen ska fortsätta eller inte. Närmare om åklagarens skyldigheter i detta avseende kan regleras i förordning. Regeringens förslag: Har den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten ändrat på beslutet om övervakningsåtgärder, ska uppföljningsförklaringen ändras i enlighet med den andra statens beslut, under förutsättning att åtgärderna är sådana som har åtagit sig att följa upp. Vid ett beslut om ändring av uppföljningsförklaringen ska anpassning av övervakningsåtgärderna De regler om tidsfrister, delgivning och uppföljning som gäller för beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska gälla även för beslut angående ändring av uppföljningsförklaringen. Åklagaren ska pröva frågor om ändring av uppföljningsförklaringen. Åklagarens beslut ska få överklagas av den misstänkte. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. promemorian föreslås att en meddelad uppföljningsförklaring ska upphävas om den andra staten beslutar om ändring av beslutet om övervakningsåtgärder och att en ny – begränsad – prövning i fråga om erkännande och uppföljning ska göras. Remissinstanserna godtar förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: En ändring av beslutet om övervakningsåtgärder meddelas enligt artikel 18.1 i rambeslutet av myndigheten i den andra staten. Ett ändringsbeslut kan exempelvis vara föranlett av att åklagaren rapporterat om en överträdelse av den Av artikel 19.5 följer att den andra staten är skyldig att underrätta åklagaren om dessa beslut. promemorian bör det inte uppställas något krav på att myndigheten i den andra staten utfärdar ett nytt intyg. Det måste dock stå klart för åklagaren vad myndigheten i den utfärdande staten har beslutat. Vid oklarheter får åklagaren samråda med den andra statens myndigheter. I promemorian föreslås att den ursprungliga uppföljningsförklaringen ska upphävas och en ny förklaring meddelas när myndigheten i den utfärdande staten har ändrat innehållet i beslutet om övervaknings- åtgärder. Regeringen anser emellertid att hanteringen av ett beslut om ändring som meddelats av den andra staten bör vara så enkel och smidig som möjligt. Att införa en ordning som innebär att en meddelad uppföljningsförklaring undanröjs vid varje eventuell ändring av det underliggande beslutet riskerar att komplicera hanteringen mer än nödvändigt. För att den misstänkte ska kunna ställas till svars för en överträdelse av en övervakningsåtgärd bör denne ha delgetts förklaringen. Om den ursprungliga förklaringen upphävs, kommer det att uppstå en lucka fram till dess den misstänkte delgetts den nya förklaringen. Den andra staten torde dock utgå från att dess beslut om övervakningsåtgärder har effekt . En mer lämplig lösning är enligt regeringens mening att ändringen resulterar i ett beslut om ändring av den gällande uppföljnings- förklaringen. Mot bakgrund av de krav som ställs upp i artikel 18.3 och 18.4 ska en sådan prövning, vilket också föreslås i promemorian, vara begränsad till att kontrollera att den nya åtgärden omfattas av de åtgärder som räknas upp i artikel 8.1 (se avsnitt 8.2.2) och att bedöma om en anpassning är nödvändig (se avsnitt 8.5.3). Någon prövning av vägransgrunderna ska inte ske. Ett beslut om att ändra uppföljnings- förklaringen bör innehålla uppgift om den ändring som gjorts och, i förekommande fall, om den ändrade åtgärden har anpassats. Beslutet i fråga om ändring bör vidare innehålla de skäl som bestämt utgången och delges den enskilde. Vidare bör samma tidsfrister som gäller för meddelande av beslut i fråga om erkännande och uppföljning gälla även för beslut i fråga om ändring. Tidpunkten för när uppföljningen av ett ändringsbeslut påbörjas bör bestämmas på samma sätt som gäller för den ursprungliga uppföljningsförklaringen (se avsnitt 8.6). Ett beslut i fråga om ändring av uppföljningsförklaringen bör också på samma sätt som gäller beträffande det ursprungliga beslutet i fråga om erkännande och uppföljning kunna överklagas (se avsnitt 8.7). I promemorian föreslås att ändring av uppföljningsförklaringen prövas och beslutas av åklagare. Om åklagarens ursprungliga uppföljnings- förklaring har överklagats och är föremål för rättens prövning när en ändring av beslutet om övervakningsåtgärder kommer åklagaren till handa, föreslås dock i promemorian att rätten ska pröva frågan i samband med prövningen av det överklagade beslutet. Regeringen ser visserligen fördelen med ett sådant förslag men anser ändå att åklagaren bör pröva ändringen i samtliga fall, bland annat mot bakgrund av att den ändring som skett kan röra en åtgärd som inte varit föremål för åklagarens prövning, t.ex. beträffande anpassning. Däremot bör åklagaren informera rätten om att en ändring av beslutet om övervakningsåtgärder kommit in. Detta kan regleras i förordning. Upphävande av en uppföljningsförklaring Regeringens förslag: Uppföljningsförklaringen ska upphävas, om framkommer omständigheter som medför att beslutet om övervakningsåtgärder inte får följas upp i , – beslutet om övervakningsåtgärder och intyget återkallas, – den misstänkte inte kan påträffas i , – åklagaren till den andra medlemsstatens behöriga myndighet vid flera tillfällen har rapporterat om överträdelser av beslutet om övervakningsåtgärder och den myndigheten, trots begäran om detta, inte fattar något beslut eller vidtar någon annan åtgärd med anledning av rapporteringen, eller – det inte längre finns förutsättningar att följa upp ett beslut om övervakningsåtgärder till följd av att det i ett straffrättsligt eller något annat förfarande har vidtagits tvångsåtgärder mot den misstänkte, eller att den misstänkte har påbörjat verkställigheten av Beslut om upphävande av en uppföljningsförklaring meddelas av åklagaren och ska delges den misstänkte. Ett beslut om upphävande som grundas på att beslutet om övervakningsåtgärder inte får erkännas i får överklagas av den misstänkte. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Promemorian innehåller inte något förslag om att straffverkställighet och tvångsåtgärder i förfaranden som inte är straffrättsliga ska kunna utgöra grund för upphävande av en uppföljningsförklaring. Remissinstanserna godtar förslagen eller invänder inte mot dem. Skälen för regeringens förslag I rambeslutet finns inga uttryckliga föreskrifter om när ett beslut om erkännande kan upphävas. Däremot finns bestämmelser om att upp- följningen kan återgå till den utfärdande staten i vissa fall (artikel 11.2) och att intyget kan återkallas av den utfärdande staten (artikel 19.6) samt bestämmelser som reglerar situationer då någon uppföljning inte är genomförbar (artiklarna 18.5 och 20.2 c). En tillämpning av dessa bestämmelser resulterar i att uppföljningen i den verkställande staten ska Mot denna bakgrund bör det, som föreslås i promemorian, införas bestämmelser om att den uppföljningsförklaring som har meddelats i vissa fall ska upphävas. Uppföljningsförklaringen bör upphävas om det framkommer nya omständigheter som medför att beslutet om övervakningsåtgärder inte kan följas upp i . Det huvudsakliga tillämpningsområdet för en sådan bestämmelse torde vara, såsom promemorian pekar på, att det efter att uppföljningsförklaringen meddelats framkommer omständigheter som skulle utgöra skäl för att vägra att erkänna och följa upp beslutet om övervakningsåtgärder, dvs. att en vägransgrund hade kunnat tillämpas (se Det bör dock påpekas att den föreslagna undantagsregeln till vägransgrunderna kan tillämpas även i dessa fall. Ett särskilt skäl till att inte använda sig av en vägransgrund kan vara att uppföljningen redan har