prop · H30357 · 2015-12-01 00:00:00 — Som ett exempel kan nämnas att det i domstolen kan finnas ett ärende som rör ett överklagat beslut av att avslå en invändning mot ett varumärke som det pågår ett mål om intrång och eventuell ogiltighet rörande samma varumärke mellan varumärkesinnehavaren och invändaren. Införandet av en möjlighet att förena ett mål och ett ärende i bl.a. ett sådant fall kan antas medföra betydande tidsvinster och kostnadsbesparingar för parterna. Det sparar också domstolarnas resurser och undanröjer risken för motstridiga avgöranden. Att det ska vara möjligt att kumulera mål och ärenden av det slaget föreslås också av patentprocessutredning (SOU 2001:33 s. 114). Det kan inte uteslutas att det också i övrigt kan finnas behov av att handlägga ett mål och ett ärende i en rättegång. Enligt regeringens mening bör det mot den angivna bakgrunden införas en möjlighet till kumulation av mål och ärenden som handläggs i patent- och marknads- domstolarna i den nya lagen om patent- och marknadsdomstolar. Bestämmelsen bör gälla alla de mål- och ärendetyper som kommer att omfattas av Patent- och exklusiva behörighet och i såväl första som andra instans. Närmare om förutsättningarna för kumulation Som redovisas ovan innebär möjligheten att kumulera mål och ärenden i flera fall vinster för såväl parterna som domstolen. Förening av mål och ärenden är dock inte alltid till fördel för handläggningen. I vissa fall kan det leda till ett mer omfattande och tungrott förfarande i domstolen och till att ett mål eller ärende därigenom inte kan avgöras med den skynd- samhet som är önskvärd. Det kan i en del fall vara mer närliggande att vilandeförklara målet eller ärendet. Regeringen gör därför bedömningen att den föreslagna bestämmelsen om kumulation bör ges en fakultativ utformning. En förutsättning för att gemensam handläggning ska få ske bör vara att det är till fördel för utredningen (jfr 14 kap. 6 § RB och 8 kap. 6 § KL). Det bör också i övrigt vara lämpligt (jfr 2 kap. 1 § LRA). I enlighet med vad som gäller enligt bör det vara möj- ligt att åter skilja målen och ärendena åt, om det finns skäl för det. alternativ till att särskilja målen och ärendena kan i vissa fall vara att 2015/16:57 meddela deldom (jfr 17 kap. 4 § RB). För det fall möjligheten till gemen- sam handläggning av mål och ärenden inte kan utnyttjas innebär refor- men, bl.a. i den fråga om rättskraft som lyfter, inte någon skillnad i förhållande till nuvarande ordning. Att kumu- lativa yrkanden kan prövas i en och samma rättegång i patent- och mark- nadsdomstolarna hindrar inte att de i stället prövas i två på varandra föl- jande rättegångar (se m.fl., Rättegång andra häftet, nionde uppl. s.192 f.). Vilken rättegångsform som förfarandet bör följa vid kumulation av mål och ärenden där olika rättegångsform är tillämplig bör enligt regeringen avgöras med ledning av vad som anses gälla i övriga fall av sådan kumu- lation. Vid kumulation av ett mål och ett ärende bör regler tillämpas (se t.ex. 8 kap. 6 § KL). Ingår ett brottmål bör reglerna för brottmål följas (se NJA II 1943 s. 289 f.). Ingår inte ett brottmål men ett indispositivt tvistemål bör reglerna för indispositiva tvistemål följas (jfr t.ex. 8 kap. 7 § KL och prop. 2007/08:135 s. 99). Att förfarandet ska följa en viss rättegångsform innebär att den rättegångsformen ska tilläm- pas beträffande förfarandets yttre förlopp. Vid kumulation av ett disposi- tivt och ett indispositivt mål blir alltså regler för indis- positiva tvistemål tillämpliga beträffande förfarandets yttre förlopp. regler om dispositiva tvistemål blir dock tillämpliga på det dispositiva målet såvitt avser t.ex. parternas möjlighet att förfoga över tvisteföremålet (jfr NJA II 1943 s. 290 och prop. 2007/08:135 s. 99). Denna fråga bör enligt regeringens bedömning, i enlighet med vad som gäller för flertalet fall av kumulation av mål och ärenden där olika rättegångsform är tillämplig, lämnas oreglerad (se t.ex. 21 kap. 3 § MB, 8 kap. 7 § KL och 22 kap. 1 § RB). Vissa begränsningar i möjligheten till kumulation En särskild fråga är vad som ska gälla i fråga om förening av mål och ärenden där det krävs olika sakkunskap, dvs. vad som ska gälla i fråga om kumulation av ett patenträttsligt mål eller ärende där det finns behov av teknisk sakkunskap med ett marknadsföringsrättsligt eller konkurrens- rättsligt mål eller ärende där det finns behov av ekonomisk sakkunskap. och anför att kumulation borde vara möjlig även i dessa fall. Enligt regeringens bedömning förefaller behovet av att kumulera ett patentmål med t.ex. ett konkurrensrättsligt mål mycket litet. Visserligen kan det förekomma att det i ett mål rörande tvångslicens görs gällande att patentet innebär missbruk av dominerande ställning, men i sådant fall finns det regelmässigt inte behov av teknisk sakkunskap. Därtill kommer svårigheter att reglera rättens sammansättning i dessa fall. Att inom ramen för de i avsnitt 10 föreslagna sammansättningsreglerna använda både tekniska ledamöter och ekonomiska experter i en rättegång skulle innebära en kvantitativ försämring av den särskilda kompetensen. Dess- utom skulle det innebära att rätten kommer att bestå av ledamöter som saknar kunskap om delar av målet eller ärendet. Att för de ytterst få mål det kan komma att bli fråga om ha en ordning med utökad samman- sättning skulle visserligen innebära en kompetenssäkring för de kumule- rade målen och ärendena men det skulle alltjämt leda till att de enskilda ledamöternas kompetens inte motsvarar alla de rättsförhållanden som ska Prop. 2015/16:57 prövas. Sammantaget bedömer regeringen att den eventuella vinst som kan uppnås genom att möjliggöra kumulation av sådana mål och ärenden inte uppväger de nackdelar som är förenade med en sådan möjlighet. Kumulation bör därför inte vara möjlig i dessa fall. Detta hindrar dock inte att sådana mål och ärenden kan handläggas i domstolen enligt respektive rättegångsform (jfr SvJT 1999 s. 688). 12.3Utvidgad tillämpning av preklusionsreglerna Regeringens förslag: De preklusionsregler i allmän domstol som gäller för dispositiva tvistemål ska tillämpas även i indispositiva tvistemål och ärenden som handläggs av patent- och marknads- domstolarna. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regeringens (Ds 2014:2 s. 298–303). Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några invändningar mot det. Patentbesvärsrätten framhåller att det framför allt i patentärenden är vanligt förekommande att det åberopas nya omständigheter eller ny bevisning i ett sent skede. har en synpunkt av lagteknisk karaktär. har i och för sig ingen invändning mot att det i bl.a. konkurrensrättsliga mål och ärenden införs en begränsning av parternas möjligheter att i högre rätt åberopa nya omständigheter, men menar att reglerna om preklusion i Patent- och marknadsöverdomstolen måste utformas så att domstolen ges ett handlingsutrymme att beakta det enskilda målets art, inklusive det allmänintresse som grundar målets indispositiva karaktär. Skälen för regeringens förslag Det är inte ovanligt att parterna i de måltyper som kommer att handläg- gas i patent- och marknadsdomstolarna först i ett sent skede av processen kommer in med nytt material. Detta leder inte sällan till att förhandlingar måste ställas in och att förberedelsen måste återupptas. Det kan även medföra att motparten i sin tur ser sig tvungen att åberopa t.ex. ny bevis- ning. En sådan ordning är enligt regeringen inte försvarbar ur ett process- ekonomiskt perspektiv. Rätten bör genom en väl strukturerad förbere- delse och en aktiv processledning verka för att undvika detta. Även par- terna har ett ansvar för att driva processen framåt mot ett avgörande. Preklusionsregler kan ge parterna ett incitament att medverka mer aktivt tidigt under domstolsförfarandet. Detta bör kunna påskynda handlägg- ningen och bespara parterna och domstolen både arbete och pengar. innehåller bestämmelser om preklusion, som begrän- sar parternas möjligheter att efter en viss tidpunkt åberopa nya omstän- digheter eller nytt bevis. Bestämmelserna, som huvudsakligen syftar till att få till stånd en snabbare handläggning och motverka illojalt beteende, bidrar till att begränsa parternas och samhällets kostnader för förfarandet och möjliggör avgöranden inom rimlig tid. Reglerna lägger vidare ett 2015/16:57 ansvar på parterna för att processmaterialet blir fullständigt på ett så tidigt stadium som möjligt. är preklusion en ingripande åtgärd. Genom att parternas möj- ligheter att åberopa nya omständigheter och ny bevisning begränsas kan risken öka för materiellt felaktiga avgöranden. Det finns också en risk för att en svagare part inte fullt ut kan tillvarata sin rätt i domstolsprocessen. Det är därför regeringens uppfattning att det är viktigt att preklusions- regler utformas med omsorg och att det vid tillämpningen av dem kan tas hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. Reglerna måste också vara tydliga för att de ska ha en god preventiv effekt. Enligt nuvarande ordning finns regler om preklusion i mål i rättegångs- balken, medan regler om preklusion i domstolsärenden i princip saknas (se dock 10 § tredje stycket lagen [1976:206] om felparkeringsavgift). I dispositiva tvistemål kan tingsrätten under förberedelsen antingen genom att förelägga en part att slutligen bestämma sin talan och uppge de bevis han eller hon åberopar eller genom att meddela att förbe- redelsen är avslutad begränsa en parts eller parternas möjligheter att efter den angivna tidpunkten åberopa nytt material i processen (42 kap. 15 och 15 a §§ RB). Det är således rätten som avgör dels om någon preklusionsverkan behövs, dels när preklusionstidpunkten ska inträda. I hovrätten får en part i ett dispositivt tvistemål till stöd för sin talan åberopa en omständighet eller ett bevis som inte har lagts fram tidigare endast om parten gör sannolikt att han eller hon inte har kunnat åberopa omständigheten eller beviset vid tingsrätten eller parten annars haft giltig ursäkt att inte göra det (50 kap. 25 § tredje stycket RB). Bestämmelsen överlämnar till skillnad från reglerna för tingsrätt inte till rätten att avgöra när preklusionstidpunkten ska inträda, men däremot att bedöma om sannolika skäl respektive giltig ursäkt föreligger. Rätte- gångsbalken innehåller även bestämmelser som begränsar möjligheterna att under huvudförhandlingen i tvistemål i tingsrätt eller hovrätt ändra eller göra tillägg till tidigare lämnade uppgifter eller åberopa omständig- heter eller bevis som han eller hon inte uppgett innan huvudförhand- lingens början (43 kap. 10 § och 50 kap. 17 § RB). Även i Högsta dom- stolen är möjligheterna att åberopa nya omständigheter eller nytt bevis begränsade (55 kap. 13 § RB). När det gäller de dispositiva tvistemål som kommer att handläggas i patent- och marknadsdomstolarna, t.ex. skadeståndsmål, kommer rätte- gångsbalkens regler om preklusion under såväl förberedelsen som huvudförhandlingen att vara tillämpliga (se avsnitt 9.1 och 3 kap. 1 § den nya lagen om patent- och marknadsdomstolar). Tillsammans med rätte- gångsbalkens övriga verktyg för en effektiv handläggning kan preklu- sionsreglerna, om de kommer till användning i praktiken, bidra till att de dispositiva tvistemålen på immaterialrättens, marknadsföringsrättens och konkurrensrättens områden kan avgöras i rimlig tid. I patent- och marknadsdomstolarna kommer därutöver ett antal imma- terialrättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga måltyper att handläggas som indispositiva tvistemål eller mål med indispositiva I indispositiva mål har domstolen generellt sett en långtgående utredningsskyldighet och också ett större ansvar för att avgörandet blir materiellt riktigt. De nu aktuella målen skiljer sig dock i några väsentliga avseenden från flertalet övriga indispositiva tvistemål, t.ex. familjemål. I de mål som kommer att handläggas i patent- och marknadsdomstolarna är parterna, ofta juridiska personer, förhållandevis resursstarka och före- träds vanligen av erfarna juridiska ombud. Därtill kommer att styrkeför- hållandet mellan dessa parter och deras motpart, inte sällan en förvalt- ningsmyndighet, normalt är förhållandevis jämnt. Mot den bakgrunden bör det indispositiva inslaget i målen inte utesluta användningen av preklusionsregler. Det kan dessutom konstateras att möjligheten till preklusion under huvudförhandlingen i tingsrätt även omfattar indispositiva mål (se propositionen 1986/87:89 om ett reformerat tingsrättsförfarande, s. 222). Det bör därför enligt regeringens mening vara möjligt att i dessa tvistemål, som är av kommersiell natur, lägga ett större ansvar på parterna för utredningen av målet. Detta har i tidigare sammanhang efterfrågats av (prop. 2007/08:115 s. 124) och överensstämmer med vad som gäller i vissa mål enligt lagen om elektronisk kommunikation (8 kap. 24 § LEK). I förarbetena till denna bestämmelse anförde regeringen bl.a. att styrkeförhållandena i mål mellan kommersiella operatörer och inte motive- rar nästan obegränsade möjligheter för en enskild part att åberopa ny bevisning och nya omständigheter, utan att det mot bakgrund av det privaträttsliga intresset i processen fanns anledning att låta parterna i högre grad sörja för utredningen (se propositionen En effektivare lag om elektronisk kommunikation, prop. 2006/07:119, s. 33 f). Vad som skulle kunna tala emot att införa regler om preklusion under förberedelsen i de immaterialrättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga målen är risken för att domstolens avgörande blir materiellt felaktigt. Risken för att regler om preklusion leder till materiellt felaktiga avgöranden kan dock minska om det överlämnas till rätten att i varje enskilt fall avgöra dels om någon preklusionsverkan behövs, dels när preklusionstidpunkten ska inträda. Detta bör gälla i första domstolsinstans. En sådan ordning gör det möjligt att beakta det enskilda målets art, inklusive det allmänintresse som grundar målets indispositiva karaktär, och partsställningen i det enskilda fallet. På så sätt möjliggörs enligt regeringen en balanserad avvägning mellan intresset av skyndsamhet och intresset av ett materiellt riktigt avgörande. Reglerna för Patent- och bör alltså i första hand vara fakultativa och det bör överlämnas till rätten att beakta det enskilda målets art i sin bedömning av när utredningen i målet kan anses fullständig och det därmed är lämpligt att utfärda ett preklusionsföre- läggande. Enligt regeringens bedömning svarar regler om preklusion under förberedelsen i tingsrätt (42 kap. 15 och 15 a §§ RB) väl upp såväl mot nämnda kriterier som mot de behov som finns i de indispositiva tvistemål som kommer att handläggas i Patent- och . Det bör därför införas en möjlighet för Patent- och att tillämpa dessa regler. Bestämmelserna om preklusion i hovrätt är däremot, till skillnad från de regler som gäller för tingsrätt, till sin utformning tvingande i det av- seendet att rätten inte själv har att avgöra när preklusionstidpunkten ska inträda. Det är dock rätten som avgör om den part som i hovrätten åbero- 2015/16:57 par nya omständigheter eller ny bevisning antingen har gjort sannolikt att omständigheten eller beviset inte kunde åberopas vid tingsrätten eller att han eller hon annars har haft giltig ursäkt att inte göra det. För flertalet av de indispositva mål som kommer att handläggas i patent- och marknads- domstolarna innebär möjligheten till domstolsprövning i två instanser en utvidgad rätt till domstolsprövning i förhållande till nuvarande ordning. Till detta kommer vad som ovan anförs om att styrkeförhållandena mellan parterna i de mål som kommer att handläggas i patent- och mark- nadsdomstolarna som huvudregel kommer att vara förhållandevis jämnt. Med hänsyn härtill anser regeringen, till skillnad från , att det inte är påkallat att ta särskild hänsyn till det enskilda målets art också i andra instans. Däremot bör Patent- och marknadsöverdomstolen, i såväl dispositiva som indispositiva mål, vid bedömningen av om giltig ursäkt föreligger ta hänsyn till att parterna har haft möjlighet att åberopa omständigheten eller beviset i endast en instans (se bl.a. NJA II 1989 Sammanfattningsvis är det regeringens uppfattning att de regler om preklusion i som avser dispositiva mål väl motsvarar de behov som finns också i de indispositiva mål som kommer att handläggas i patent- och marknadsdomstolarna. Dessa regler bör därför göras tillämpliga i dessa mål. Som Patentbesvärsrätten framhåller är det vanligt förekommande att parterna i mål om exempelvis beviljande av patent åberopar nya omständigheter eller ny bevisning i ett sent skede, t.ex. efter det att muntlig förhandling har hållits i målet. Dessa mål kommer i patent- och marknadsdomstolarna att handläggas enligt ärendelagen. För dessa ärenden, liksom övriga ärenden som kommer att handläggas i patent- och marknadsdomstolarna, gör sig samma överväganden gällande som för de indispositiva målen när det gäller behovet av preklusionsregler. Enligt regeringen bör därför regler om preklusion på motsvarande sätt som för tvistemål göras tillämpliga också i de ärenden som kommer att handläggas i patent- och marknadsdomstolarna. Det innebär att de regler som gäller för tingsrätt ska tillämpas i Patent- och oavsett om ärendet inleds där eller överklagas dit och att de regler som gäller för hovrätt ska tillämpas i Patent- och marknadsöverdomstolen. I brottmål har domstolen en långtgående utredningsskyldighet. Domsto- len har också, mot bakgrund av lagstiftningens bakomliggande syften, ett större ansvar för att avgörandet blir materiellt riktigt. Straffprocess- utredningen har i sitt betänkande Brottmålsprocessen (SOU 2013:17) lämnat förslag som syftar till att öka parternas inflytande och medverkan i processen. Betänkandet bereds i . Mot den bakgrunden finns det inte anledning att nu föreslå regler om preklusion för de immaterialrättsliga brottmålen. 12.4Möjligheten att ändra patentkraven Regeringens förslag: I ärenden om beviljande av patent ska det inte vara möjligt att ändra patentkraven i Patent- och marknadsöver- domstolen eller . Departementspromemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I departementspromemorian föreslås att det i ett ärende om registrering av patent inte ska vara möjligt att ändra patentkraven i (Ds 2014:2 s. 303–304). Remissinstanserna: Endast Patentbesvärsrätten yttrar sig i denna fråga och anser att förbudet att ändra patentkraven i ärenden om bevil- jande av patent ska gälla redan vid överklagande till Patent- och marknadsöverdomstolen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (promemo- rian s. 97–98). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har ingen invändning mot förslaget. pekar på att det föreslagna förbudet inte hindrar att en invändande part åberopar nytt material i Patent- och marknadsöverdomstolen och att ett behov i sådant fall kan uppstå för patenthavaren att ändra patentkraven. Skälen för regeringens förslag: Enligt 27 § andra stycket andra meningen PL får ett överklagande till av ett slutligt beslut av Patentbesvärsrätten i ett patentmål inte avse andra patentkrav än sådana som har prövats genom det överklagade beslutet. Denna bestämmelse infördes i patentlagen i samband med att krav på prövningstillstånd infördes. Det ansågs naturligt att prejudikatinstansen inte skulle behöva ställas inför frågor som inte har bedömts av tidigare instans. Det påpekades att detta skulle gälla också en inskränkning av patentkraven. I den frågan anfördes att en inskränkning av detta slag inte kan anses jämförlig med en sådan inskränkning av talan som medges enligt 13 kap. 3 § RB. En sådan inskränkning av patentkraven innebär nämligen i många fall att målet måste prövas från helt nya utgångs- punkter i fråga om patenterbarheten (prop. 1985/86:86 s. 36). Också i ett tidigare lagstiftningsärende påpekas att en ändring av patentkraven inte är att jämställa med en ändring av talan (prop. 1976/77:96 s. 44). I den nya domstolsorganisationen kommer Patent- och marknadsöver- domstolen att vara andra domstolsinstans. Det kommer att krävas pröv- ningstillstånd redan vid överklagande dit. Det kommer dessutom – för- utom krav på prövningstillstånd – att krävas tillstånd från Patent- och marknadsöverdomstolen för att ett ärende över huvud taget ska få överklagas till (se avsnitt 6.6). Tyngdpunkten i domstolsprocessen kommer alltså att ligga i Patent- och marknadsdom- stolen och Patent- och marknadsöverdomstolen kommer att få det huvud- sakliga ansvaret för prejudikatbildningen på patenträttens område. Ett förbud att ändra patentkraven i Patent- och marknadsöverdomstolen skulle därmed innebära ett i princip oförändrat läge i förhållande till vad som gäller. Med en sådan ordning tydliggörs Patent- och marknads- överdomstolens roll som överprövningsinstans som risken minimeras för att Patent- och marknadsöverdomstolen med hänsyn till instansordningsprincipen ser sig tvungen att återförvisa ärendet till 2015/16:57 Patent- och . Det skulle därmed bidra till att säker- ställa en effektiv domstolsprövning där tyngdpunkten ligger i första instans. Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att det bör vara förbjudet att i ett ärende om beviljande av patent ändra patentkraven i såväl Patent- och marknadsöverdomstolen som i i de fall ett överklagande dit tillåts. 13Mål om namn och utgivningsbevis för en periodisk skrift 13.1Prövningen enligt nuvarande ordning Målen om namn och utgivningsbevis för en periodisk skrift handläggs i Patentbesvärsrätten efter överklagande av Patent- och registrerings- verkets beslut. Namnmålen handlar om byte av personnamn, främst efternamn. Målen om utgivningsbevis för en periodisk skrift rör ansökningar om att få ett sådant bevis, vilket krävs av den som vill ge ut en periodisk skrift, samt återkallande av sådana bevis. 13.2Överklagande till allmän förvaltningsdomstol Regeringens förslag: Mål om namn och utgivningsbevis för en periodisk skrift ska överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Behörig domstol för namnmål ska vara den domstol där sökanden var folkbokförd för Patent- och registreringsverkets beslut. Förvaltningsrätten i ska vara reservforum. Behörig domstol för mål om utgivningsbevis ska vara den domstol inom vars domkrets ärendet först prövats. Prövningstillstånd ska krävas vid överklagande till kammarrätten. Departementspromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I departementspromemorian föreslås dock att möjlig- heten i 42 § namnlagen att pröva ett ärende trots att invändaren har återkallat sin talan skulle upphävas (Ds 2014:2 s. 59 och 305–307). Remissinstanserna: De remissinstanser som uttalar sig särskilt i frågan, Förvaltningsrätten i och SFIR, tillstyrker förslaget. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 5.3.3 gör regeringen bedömningen att mål om namn och utgivningsbevis för periodisk skrift inte har ett sådant samband med övriga aktuella måltyper att de bör ingå i den samlade domstolsprövning som föreslås. Mot bakgrund av att alla övriga mål som handläggs i Patentbesvärsrätten föreslås bli samlade och målen därför inte kan behålla sin nuvarande prövnings- ordning behöver en förändring ändå ske. Frågor om namn och utgivningsbevis för periodisk skrift prövas av . Som utgångspunkt ska beslut av förvalt- ningsmyndighet överklagas till allmän förvaltningsdomstol. målen är av förvaltningsrättslig karaktär. Till detta kommer att namn- frågor som handläggs av redan enligt nuvarande ordning överklagas till förvaltningsrätt. Det bedöms sammantaget som naturligt att även de nu aktuella frågorna handläggs av förvaltningsdomstolarna. Beslut av rörande namn och utgivnings- bevis för periodisk skrift bör alltså överklagas till allmän förvaltnings- Detta överensstämmer med bedömningen av patent- processutredning (SOU 2001:33 s. 80). Frågan är då vilken eller vilka förvaltningsrätter som ska vara behöriga att pröva dessa mål. En uttalad målsättning vid utformningen av forum-