prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — I åklagarens skyldighet att sända över beslutet till behörig myndighet i den andra staten ligger också att fylla i och översätta det intyg som finns i bilaga 1 till rambeslutet och som ska bifogas beslutet. Skyldighet att följa ett beslut om övervakningsåtgärder 6 § Den misstänktes skyldighet att följa ett beslut om övervakningsåtgärder och särskilda villkor som meddelats enligt 2 § inträder först när han eller hon har delgetts underrättelse om att behörig myndighet i den andra staten beslutat att erkänna beslutet om övervakningsåtgärder. Åklagaren ska ansvara för att underrättelsen delges den misstänkte. I paragrafen, som utformas enligt Lagrådets förslag, anges när den misstänktes skyldighet att följa beslutet om övervakningsåtgärder och särskilda villkor som beslutet förenats med inträder. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Eftersom ett beslut om övervakningsåtgärder inte ska följas upp i framgår av första stycket att den misstänktes skyldighet att följa beslutade övervakningsåtgärder och villkor inträder först när han eller hon delgetts den underrättelse om att beslutet erkänts, som den andra staten enligt artikel 20.2 e i rambeslutet är skyldig att utan dröjsmål översända till den svenska åklagaren. Enligt andra stycket är det åklagaren som ansvarar för att den misstänkte delges den underrättelse som åklagaren fått från den andra staten. Har domstol meddelat eller fastställt beslutet om övervaknings- åtgärder, ska åklagaren även, utan dröjsmål, underrätta domstolen om när den misstänkte delgavs underrättelsen. Detsamma gäller om åtal har väckts. Den misstänkte bör få information om när skyldigheten att följa beslutade åtgärder inträder genom att det anges i beslutet om övervakningsåtgärder. Tillfälliga undantag från ett beslut om övervakningsåtgärder 7 § Rätten får besluta om tillfälliga undantag från ett beslut om övervaknings- åtgärder eller från de särskilda villkor som har meddelats med stöd av 2 §. Även åklagaren får besluta om tillfälliga undantag, om inte beslutet om övervakningsåtgärder har meddelats eller fastställts av rätten och åtal har väckts. Rätten får dock överlåta till åklagaren att besluta om tillfälliga undantag även i Paragrafen reglerar möjligheten att besluta om tillfälliga undantag från ett beslut om övervakningsåtgärder eller från särskilda villkor som ställts upp i samband med ett sådant beslut. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. I avsnitt 7.5 behandlas och bemöts också Lagrådets synpunkter avseende paragrafen. 2014/15:116 Huvudregeln är att rätten beslutar om tillfälliga undantag, vilket framgår av första stycket. Enligt andra stycket får även åklagaren besluta om undantag om inte beslutet om övervakningsåtgärder har meddelats eller fastställts av rätten och åtal har väckts. I bestämmelsen anges också att rätten får överlåta till åklagaren att besluta om tillfälliga undantag även i de fall endast rätten är behörig att meddela sådana beslut. Regleringen överensstämmer i stort med den som gäller för reseförbud och anmälningsskyldighet (25 kap. 7 § andra stycket ). Under uppföljningen av ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder kommer det att vara åklagaren som har all direktkontakt med myndigheterna i den andra medlemsstaten. För att underlätta hanteringen av ärendena i fråga bör därför rätten, antingen i samband med att den meddelar beslut om övervakningsåtgärder eller senare, överväga möjligheten att delegera beslutanderätten till åklagaren. Ett beslut om ett tillfälligt undantag kan exempelvis bestå i att den misstänkte, inför en resa till för att närvara vid förhör under förundersökningen eller vid huvudförhandlingen i målet, tillfälligt återfår sitt pass som han eller hon enligt ett villkor i beslutet om övervakningsåtgärder har överlämnat till en myndighet i den andra medlemsstaten. Ett tillfälligt undantag kan också tänkas bestå i att den misstänkte tillåts lämna vistelseorten, t.ex. för att utföra sitt arbete, för att resa till av skäl som angetts ovan eller på grund av ett annat för honom eller henne angeläget intresse. Av hänvisningen i 3 § andra stycket till be- stämmelser följer att ett beslut om tillfälligt undantag får överklagas särskilt på samma sätt som gäller för sådana beslut i samband med reseförbud och anmälningsskyldighet. Ändring av ett beslut om övervakningsåtgärder 8 § Ett beslut om övervakningsåtgärder eller de särskilda villkor som har meddelats med stöd av 2 § får ändras av rätten. Även åklagaren får besluta om ändring, om inte beslutet om övervakningsåtgärder har meddelats eller fastställts av rätten och åtal har väckts. För den misstänktes skyldighet att följa ett beslut enligt första stycket tillämpas 6 §. Paragrafen reglerar möjligheten att ändra ett beslut om övervaknings- åtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. I första stycket anges att rätten får ändra ett beslut om övervakningsåtgärder. Även åklagaren får besluta om ändring, om inte beslutet om övervakningsåtgärder har meddelats eller fastställts av rätten och åtal har väckts. Bestämmelsen är tillämplig för samtliga ändringar av beslutet, oavsett om de för den enskilde innebär en skärpning eller en lättnad i förhållande till de tidigare beslutade skyldigheterna. Även de särskilda villkor som ställts upp med stöd av 2 § kan ändras enligt bestämmelsen. Det bör dock noteras att åklagaren endast torde kunna besluta om skärpning av ett beslut om övervakningsåtgärder som meddelats eller fastställts av rätten i de fall nya omständigheter framkommit efter rättens beslut. Av allmänna processrättsliga principer torde vidare följa att rätten före åtal inte utan en framställning från åklagaren kan ändra ett av åklagaren meddelat beslut till den misstänktes Prop. 2014/15:116 nackdel. Exempel på en situation då det kan bli aktuellt att besluta om ändring av ett tidigare meddelat beslut är när ett villkor att på vissa tider anmäla sig hos anvisad myndighet, som har meddelats i förening med ett förbud att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort, inte längre behövs till följd av den misstänktes skötsamhet. Vidare kan bestämmelsen tillämpas om ett villkor att på vissa tider anmäla sig hos anvisad myndighet behöver skärpas och den misstänkte i stället för att anmäla sig t.ex. en gång bör göra det . Ett beslut om ändring kan också innebära att den beslutade övervakningsåtgärden kompletteras med ett nytt villkor enligt 2 §. Med hänsyn till de ingripande rättsverkningarna av en överträdelse ska med stöd av 25 kap. 4 § ändringsbesluten dokumenteras och delges på samma sätt som det ursprungliga beslutet. En ändring som innebär en skärpning av tidigare beslutade åtgärder, t.ex. att ett förbud att lämna anvisad vistelseort kombineras med en anmälningsskyldighet, är närmast att betrakta som ett nytt tvångsmedelsbeslut. Det innebär bland annat att den misstänkte med stöd av 25 kap. 5 § får begära rättens prövning av beslut som meddelats av åklagare och att beslut som meddelats av rätten får överklagas enligt bestämmelserna i 49 kap. . Att bestämmelser blir tillämpliga i dessa avseenden framgår av hänvisningen i 3 § andra stycket. Av andra stycket följer att den misstänktes skyldighet att följa ändringsbeslutet inträder när den misstänkte delgetts underrättelse om att behörig myndighet i den andra staten beslutat att erkänna, eller på annat sätt acceptera, det svenska ändringsbeslutet (6 § första stycket). Av hänvisningen till 6 § följer vidare att åklagaren ansvarar för att underrättelsen delges den misstänkte (6 § andra stycket). Upphävande av ett beslut om övervakningsåtgärder 9 § Ett beslut om övervakningsåtgärder ska upphävas om 1.åtal inte har väckts i rätt tid eller förlängning av tiden inte har begärts, 2.beslutet inte erkänns eller följs upp av den andra staten, eller 3.beslutet av något annat skäl inte längre bör gälla. Ett beslut om övervakningsåtgärder upphävs av rätten. Även åklagaren får upphäva beslutet, om inte beslutet har meddelats eller fastställts av rätten och åtal har väckts. Paragrafen innehåller bestämmelser om upphävande av ett beslut om Övervägandena finns i avsnitt 7.5. I första stycket anges i vilka situationer ett beslut om övervaknings- åtgärder ska upphävas. I första punkten anges den situationen att åtal inte har väckts eller förlängning av tiden inte har begärts. motsvarar 25 kap. 7 § första stycket 1 . föreskrivs att beslutet om övervakningsåtgärder ska upphävas om det inte erkänns eller följs upp av den andra staten. den situationen att den andra staten vid sin initiala prövning i fråga om erkännande beslutar att inte erkänna beslutet som när det under pågående uppföljning uppkommer någon omständighet som medför hinder mot 2014/15:116 fortsatt uppföljning. Situationen kan uppstå av olika orsaker, t.ex. att den behöriga myndigheten i den andra staten åberopar en vägransgrund (artikel 15 i rambeslutet) eller att den misstänkte inte kan påträffas på den andra statens territorium (artikel 20.2 c). Andra exempel är om den längsta tiden för uppföljning i den verkställande staten har löpt ut och myndigheten i den staten inte godtar en förlängning av tiden eller om en ändring av beslutet om övervakningsåtgärder inte accepteras (artikel 11.2). Tredje punkten motsvarar bestämmelsen i 25 kap. 7 § första stycket 2 och avser exempelvis fall där de bakomliggande skälen för tvångsmedelsbeslutet, med beaktande av proportionalitetsprincipen, har förändrats, eller när förundersökningen läggs ned. Vidare kan bestämmelsen tillämpas om prövningen i den andra staten om att erkänna beslutet drar ut och åtal har väckts i . I dessa lägen kan den situationen uppstå att ett beslut om övervakningsåtgärder inte längre fyller någon funktion. Ytterligare exempel på situationer då bestämmelsen kan bli tillämplig är när den verkställande staten beslutat om en anpassning som medför att det inte längre finns förutsättningar för beslutet om övervakningsåtgärder, t.ex. därför att de anpassade åtgärderna inte anses tillräckliga i förhållande till flyktfaran. Även annan information från den andra medlemsstaten kan föranleda överväganden av om det fortfarande finns skäl för beslutet om övervakningsåtgärder. Sådan information kan t.ex. vara att det föreligger hinder mot att vid eventuell framtida misskötsamhet överlämna den misstänkte enligt en europeisk arresteringsorder från den staten eller att den tid som övervakningsåtgärderna kan följas upp är begränsad. Beslutet om övervakningsåtgärder upphör automatiskt att gälla om den misstänkte på grund av överträdelse av beslutet eller av annan anledning anhålls eller häktas. I sådana situationer behöver således inte något särskilt beslut om upphävande meddelas. Om beslutet om övervaknings- åtgärder har upphävts, antingen automatiskt eller genom ett särskilt beslut, ska åklagaren återkalla beslutet om övervaknings- åtgärder hos den andra staten. I andra stycket anges att rätten får upphäva ett beslut om övervakningsåtgärder. Även åklagaren får upphäva beslutet, om det inte har beslutats av rätten och åtal har väckts. Av hänvisningen i 3 § andra stycket följer att det är överklagandebestämmelser som ska tillämpas i fråga om överklagande av ett beslut om upphävande enligt förevarande paragraf. Överträdelse av ett beslut om övervakningsåtgärder 10 § Om den misstänkte överträder ett beslut om övervakningsåtgärder eller inte följer ett särskilt villkor enligt 2 §, ska han eller hon anhållas eller häktas, om det inte är uppenbart att det saknas skäl för detta. Paragrafen behandlar konsekvenserna av att den misstänkte överträder beslutet om övervakningsåtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. Av bestämmelsen framgår att den som bryter mot ett beslut om övervakningsåtgärder eller villkor som har meddelats enligt 2 § ska anhållas eller häktas. Undantag från denna huvudregel ska dock göras om det är uppenbart att det inte finns skäl för en så ingripande åtgärd som ett frihetsberövande. Paragrafen motsvarar 25 kap. Prop. 2014/15:116 9 § . För att en tillämpning av paragrafen ska bli aktuell krävs dels att beslutet om övervakningsåtgärder har delgetts den misstänkte, dels att den misstänktes skyldighet att följa övervaknings- åtgärderna har inträtt (se 6 §). Även om det kan sägas råda en presumtion för anhållande eller häktning, ska det göras en bedömning i varje enskilt fall av om det krävs ett frihetsberövande. Om den misstänkte endast överträtt ett villkor för beslutet om övervakningsåtgärder och överträdelsen inte framstår som särskilt allvarlig, kan anhållande och häktning vara uppenbart onödigt, t.ex. om den misstänkte anmält sig ett antal timmar försent hos anvisad myndighet i den andra staten. Upprepade försummelser av det slaget kan dock motivera att frågan om frihetsberövande prövas. Vid prövningen av om den misstänkte gjort sig skyldig till en överträdelse som kan föranleda frihetsberövande måste också beaktas om beslutet är otydligt i något hänseende. Ett beslut att frihetsberöva den misstänkte medför att det inte längre finns anledning att följa upp beslutet om övervakningsåtgärder. Åklagaren ska därför informera den andra medlemsstaten om beslutet och återkalla beslutet om övervakningsåtgärder. Om det finns skäl för häktning och den misstänkte befinner sig i en annan medlemsstat, kan det finnas grund för att utfärda en europeisk eller nordisk arresteringsorder. Beslut i samband med dom 11 § Om den som har meddelats ett beslut om övervakningsåtgärder döms för brottet, ska rätten pröva om beslutet ska gälla till dess domen fått laga kraft. Paragrafen reglerar beslut om övervakningsåtgärder i samband med dom. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. I paragrafen anges att det åligger rätten att i samband med en fällande dom pröva om beslutet om övervakningsåtgärder ska gälla till dess domen får laga kraft. En bestämmelse med motsvarande innebörd finns i 25 kap. 7 § tredje stycket . Prövningen ska ske enligt de grunder som anges i 1 §. Den kommer i viss mån att kräva andra avvägningar än vid beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet eftersom ett beslut om att beslutet om övervakningsåtgärder ska bestå innebär att den misstänkte, som i normalfallet har rest till för att närvara vid huvudförhandlingen, återigen kommer att lämna landet. En sådan prövning som föreskrivs i paragrafen är nödvändig eftersom ett beslut om övervakningsåtgärder annars inte gäller längre än till dess rätten meddelar dom i målet. På motsvarande sätt som gäller för beslut om häktning, reseförbud eller anmälningsskyldighet kan ett beslut om övervakningsåtgärder aldrig gälla efter att domen fått laga kraft. 2014/15:116 3 kap. Ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder som ska erkännas och följas upp i Skyldighet att erkänna och följa upp ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder 1 § Ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder som sänds över från en annan medlemsstat ska erkännas och följas upp i om förutsättningarna i 2 och 3 §§ är uppfyllda och inte annat följer av denna lag. I paragrafen anges att ett beslut om övervakningsåtgärder som sänds över till och uppfyller de krav som uppställs i 2 och 3 §§ ska erkännas och följas upp i om inte annat följer av denna lag. Paragrafen har sin grund i artikel 12.1 i rambeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. En allmän förutsättning för att det utländska beslutet ska erkännas och följas upp här är att det rör sig om ett beslut som omfattas av definitionen i 1 kap. 4 §. Av 4 § följer att beslutet inte ska erkännas och följas upp om en vägransgrund är tillämplig och det enligt 5 § saknas skäl att göra avsteg från vägransgrunden. Även brister i intyget kan föranleda att beslutet inte ska erkännas och följas upp (7 §). Allmänna förutsättningar för erkännande och uppföljning 2 § För att ett beslut om övervakningsåtgärder ska få erkännas och följas upp enligt 1 § krävs att den misstänkte 1.är stadigvarande bosatt i , eller 2.har annan stark anknytning till och det i övrigt framstår som lämpligt. Paragrafen innehåller bestämmelser om vissa allmänna förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett beslut om övervakningsåtgärder ska erkännas och följas upp här. Övervägandena finns i avsnitt 8.2.1. I paragrafen anges att det, för att ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder ska kunna erkännas och följas upp i , krävs att den misstänkte har viss anknytning till . I första punkten anges att den misstänkte ska vara stadigvarande bosatt Med stadigvarande bosatt avses att den misstänkte mera varaktigt har sin bosättning i . Utgångspunkten bör vara att en person som är folkbokförd i ska anses som stadigvarande bosatt här i landet. I andra punkten anges att beslutet om övervakningsåtgärder även får avse en misstänkt person som har annan stark anknytning till . Exempel på situationer då en person kan anses ha annan stark anknytning till är när han eller hon, utan att vara folkbokförd i , arbetar eller studerar här. Med annan stark anknytning avses även situationer när den misstänkte inte har sin stadigvarande bosättning i men avser att bosätta sig här, t.ex. för att förenas med en nära anhörig eller för att arbeta eller studera. För att kravet på stark anknytning ska vara uppfyllt krävs att den misstänkte tillbringar eller kommer att tillbringa tid i på ett sätt som kan ligga till grund för att bli folkbokförd här. För tillämpning av andra punkten krävs att det framstår som lämpligt att beslutet om övervakningsåtgärder följs upp i . helhetsbedömning bör göras utifrån bland annat omfattningen av arbetet Prop. 2014/15:116 eller studierna i och varaktigheten av beslutet om övervakningsåtgärder. Vidare bör, i de fall den misstänkte avser att flytta till , tidpunkten för den planerade flytten beaktas. Eftersom ett beslut om övervakningsåtgärder ska följas upp så snart det har erkänts krävs i sistnämnda fall att den planerade flytten till förväntas ske relativt omgående. 3 § För att ett beslut om övervakningsåtgärder ska få erkännas och följas upp enligt 1 § krävs det även att beslutet gäller för och innebär en skyldighet för den misstänkte 1.att anmäla byte av bosättning till en myndighet i , 2.att inte besöka vissa ställen, orter eller fastställda områden i eller i den medlemsstat där beslutet om övervakningsåtgärder har meddelats, 3.att stanna kvar på anvisad ort, i tillämpliga fall under angivna tider, 4.att följa beslutade begränsningar av möjligheten att lämna svenskt territorium, 5.att anmäla sig hos en viss myndighet, eller 6.att undvika kontakt med vissa särskilt angivna personer som har anknytning till det påstådda brottet. Paragrafen innehåller en uttömmande uppräkning av de åtgärder som kan erkännas och följas upp i . Övervägandena finns i avsnitt 8.2.2. Åtgärderna i punkterna 1–6 motsvarar de som anges i artikel 8.1 i rambeslutet och innebär en skyldighet för den misstänkte att anmäla vissa förhållanden till en behörig myndighet (punkten 1) eller att rätta sig efter vissa förhållningsregler (punkterna 2–6). Vid prövningen av om det utländska beslutet ska erkännas i ska en prövning göras av om övervakningsåtgärderna i beslutet kan hänföras till någon av de skyldigheter som anges i bestämmelsen. Den andra statens myndigheter ska i intyget (punkten g. 3), som bifogas beslutet ange vilken åtgärd som ska följas upp i . Den närmare beskrivningen av åtgärden, vilken också ska framgå av intyget, kan leda till bedömningen att åtgärden anses falla utanför de åtgärder som åtagit sig att erkänna och följa upp. Vid tveksamhet bör åklagaren samråda med den andra statens myndigheter. Om åklagaren efter samråd anser att åtgärden får anses falla utanför den uppräkning som finns i bestämmelsen, ska det utländska beslutet om övervakningsåtgärder inte erkännas. I förhållande till den uppräkning av åtgärder som finns i förevarande paragraf ska däremot inte göras någon prövning av om övervaknings- åtgärderna har någon motsvarighet i svensk rätt eller av skälen bakom beslutet om övervakningsåtgärder. En annan sak är att en åtgärd kan bli föremål för anpassning enligt 12 §. I paragrafen föreskrivs också att beslutet, för att kunna erkännas, ska gälla för . Denna tid ska myndigheten i den utfärdande staten ange i intyget (punkten g. Angående förlängning av tiden, se 16 §. Hinder mot erkännande och uppföljning 4 § Ett beslut om övervakningsåtgärder får inte erkännas och följas upp i 2014/15:116 1. den gärning som beslutet avser inte motsvarar brott enligt svensk lag och det inte är fråga om en sådan gärning som finns angiven i bilagan till denna lag och för vilken det i den andra statens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd , 2.det för samma gärning som beslutet avser har meddelats en dom i eller i en annan stat och domen fått laga kraft och påföljden vid en fällande dom har avtjänats, är under verkställighet eller kan verkställas enligt lagen iden stat som meddelat domen, 3.det skulle strida mot bestämmelser om immunitet och privilegier, eller 4.den gärning som beslutet avser har ägt rum innan den misstänkte fyllt . Paragrafen innehåller ett antal särskilda vägransgrunder, dvs. heter som utgör skäl för att inte erkänna det utländska beslutet. Vägransgrunderna behandlas i avsnitt 8.3 och återfinns i artikel 15.1 i Vägransgrunderna är som huvudregel obligatoriska. I 5 § finns dock en bestämmelse som medger undantag från denna huvudregel. beskrivs också vissa andra omständigheter som alltid ska leda till att erkännande och uppföljning ska vägras, t.ex. om erkännande och uppföljning skulle strida mot en bestämmelse i grundlag eller mot de grundläggande rättsprinciper som läggs fast i och Av första punkten framgår att det finns ett krav på dubbel straffbarhet i Bestämmelsen motsvarar den vägransgrund som anges i artikel 15.1 d i rambeslutet. Kravet på dubbel straffbarhet gäller inte en gärning som upptas på den lista som anges i en bilaga till lagen och för vilken det enligt den utfärdande statens lagstiftning är föreskrivet en Kravet innebär inte att den gärning som avses i beslutet ska motsvara en brottsrubricering enligt Det är tillräckligt att den aktuella gärningen är kriminaliserad i , vilket är innebörden av att gärningen ”motsvarar brott” enligt Förbudet mot dubbelbestraffning (ne bis in idem) regleras i andra Bestämmelsen har sin grund i artikel 15.1 c i rambeslutet. det avseende samma gärning som det utländska beslutet avser finns en dom, svensk eller utländsk, ska uppföljning av beslutet inte ske i förutsatt att verkställigheten av eventuell utdömd påföljd påbörjats, avslutats eller kan verkställas i den stat som meddelat domen. Exempel på situationer då en påföljd kan verkställas är när det meddelats beslut om nåd eller amnesti. Med dom avses även godkänt strafföreläggande eller godkänt föreläggande om ordningsbot (se 48 kap. 3 § ), däremot inte en åtalsunderlåtelse. svarande beslut som meddelats enligt utländsk rättsordning kan falla in inom begreppet dom. Hinder mot erkännande föreligger endast om domen eller beslutet meddelats mot den person som beslutet om praxis angående artikel 54 i utgör vägledning om vad som omfattas av principen om ne bis in idem. I tredje punkten föreskrivs att beslutet om övervakningsåtgärder inte får erkännas och följas upp om det skulle strida mot bestämmelser om immunitet eller privilegier. Detta gäller t.ex. i förhållande till utländska diplomater (lagen [1976:661] om immunitet och privilegier i vissa fall). Även svenska medborgare kan i varierande utsträckning omfattas av Prop. 2014/15:116 immunitet, t.ex. statschefen, ledamöter och statsråden. Bestämmelsen motsvaras av artikel 15.1 f i rambeslutet. Enligt fjärde punkten finns det hinder mot erkännande och uppföljning i om den misstänkte vid tiden för det brott som beslutet avser inte fyllt . Bestämmelsen motsvaras av artikel i rambeslutet. 5 § Om det med hänsyn till den misstänktes personliga förhållanden och omständigheterna i övrigt finns särskilda skäl, får ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder, trots hinder enligt 4 §, erkännas och följas upp i . Av paragrafen följer att avsteg kan göras från de vägransgrunder som anges i 4 §.