prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — 18.3.17Moderföretagets åtgärder vid bristande uppfyllelse av villkoren för särskild tillsynsordning Regeringens förslag: Moderföretaget för ett dotterföretag som omfattas av särskild tillsynsordning i vissa angivna fall ska ansvara för att förutsättningarna för att omfattas av särskild tillsynsordning är uppfyllda. Om villkoren inte är uppfyllda, ska moderföretaget utan dröjsmål underrätta , om inspektionen är grupptillsynsmyndighet, och den berörda behöriga myndigheten för dotterföretaget. Moderföretaget ska även lägga fram en plan för att åtgärda den bristande uppfyllelsen inom rimlig tid. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- ens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med reger- ingens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: Av artikel 240.1 tredje stycket i Solvens II-direktivet följer att i fall enligt artikel 236 b–d ska moderföre- taget ansvara för att se till att villkoren uppfylls fortlöpande. koren inte efterlevs, ska moderföretaget utan dröjsmål underrätta grupptillsynsmyndigheten och tillsynsmyndigheten för det berörda Moderföretaget ska lägga fram en plan för att återställa efterlevnaden inom rimlig tid. En bestämmelse motsvarande artikel 240.1 tredje stycket bör genomföras i lag. 18.3.18 kontroll av villkoren för särskild tillsynsordning Regeringens förslag: När är grupptillsynsmyn- dighet, ska inspektionen minst en gång kontrollera att vissa villkor som gäller för en särskild tillsynsordning är uppfyllda. Inspektionen ska även kontrollera detta på begäran av en berörd behörig myndighet, om den myndigheten har skäl att befara att något av villkoren inte längre uppfylls. Om vid kontroll finner brister i uppfyllelsen, ska inspektionen kräva att moderföretaget lägger fram en plan för att åtgärda bristen inom rimlig tid. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- ens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar mot det Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med reger- ingens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det Skälen för regeringens förslag: Av artikel 240.1 fjärde och femte styckena i Solvens II-direktivet följer att grupptillsynsmyndigheten utan att det påverkar tillämpningen av tredje stycket i samma artikel minst en gång på eget initiativ ska kontrollera att villkoren i artikel 236 b–d fortfarande efterlevs. ska också genomföra sådan kontroll på begäran av den berörda tillsynsmyndigheten, om denna har betydande skäl att befara att något av villkoren inte längre efterlevs. Om brister påvisas under kontrollen, ska grupptillsynsmyndigheten kräva att moderföretaget lägger fram en plan för att återställa efterlevnaden inom rimlig tid. En bestämmelse motsvarande artikel 240.1 fjärde och femte styckena bör genomföras i lag. Regeringens förslag: Om efter att ha rådfrågat tillsynskollegiet bedömer att en plan som lagts fram av ett moderföretag är otillräcklig eller om en sådan plan inte genomförs i rimlig tid, ska inspektionen betrakta detta som bristande uppfyllelse av villkoren för särskild tillsynsordning och underrätta den berörda behöriga myndigheten. Utredningens förslag överensstämmer i allt väsentligt med regering- Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inga invändningar Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: Av artikel 240.1 sjätte stycket i Solvens II-direktivet följer att om grupptillsynsmyndigheten, efter att ha rådfrågat tillsynskollegiet, bedömer att den plan som avses i artikel 240.1 tredje eller femte stycket är otillräcklig eller senare finner att den inte genomförs inom överenskommen tid, ska den dra slutsatsen att det villkor som avses i artikel 236 b–d inte längre efterlevs och underrätta den berörda tillsynsmyndigheten om detta. En bestämmelse motsvarande artikel 240.1 sjätte stycket bör genom- föras i lag. 18.3.20Ny ansökan för det fall att ett tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning upphört att gälla Regeringens bedömning: Bestämmelsen i artikel 240.2 i Solvens II- direktivet bör inte genomföras särskilt. Bestämmelsen innebär att om ett tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning upphört att gälla för att villkoren för beslutet är uppfyllda, får moderföretaget lämna in en ny ansökan om tillstånd till att dotterföretaget ska omfattas av särskild tillsynsordning. Utredningens förslag: Utredning lämnar inte något lagförslag i denna del. Remissinstanserna berör inte frågan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss avviker från regeringens bedömning, eftersom det innebär en särskild reglering av kravet på ny tillståndsansökan. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 240.2 i Solvens II- direktivet följer att den ordning som föreskrivs i artiklarna 238 och 239 ska tillämpas på nytt om moderföretaget lämnar in en ny ansökan och erhåller ett gynnsamt beslut enligt förfarandet i artikel 237. Lagrådet menar att det som sägs i paragrafen i lagrådsremissen om ny ansökan för det fall att ett tillstånd att omfattas av en särskild tillsynsordning upphört att gälla är självklart. Lagrådet förordar att den utgår. Regeringen delar den bedömningen. 18.3.21 Tillämplig lag vid prövningen av ansökningar Regeringens förslag: När prövar en ansökan om särskild tillsynsordning tillämpas svensk rätt. även tillämpa bestämmelser som enligt författningar i en annan stat inom EES gäller för en sådan ansökan. När ansökan har lämnats in till inspektionen gäller detta dock bara om det är nödvändigt för en effektiv tillsyn över försäkringsföretag eller EES-försäkringsgivare. Utredningen har inte något motsvarande förslag. Remissinstanserna berör inte frågan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer i allt väsentligt med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Skälen för regeringens förslag: Frågan om tillämplig lag är inte reglerad i Solvens II-direktivet. Det bör dock i lag införas en bestämmel- se som reglerar den frågan samt anger i vilken utsträckning utländsk lag Lagrådet anser att behovet av en sådan bestämmelse kan ifrågasättas och förordar att den övervägs ytterligare. I övrigt hänvisar Lagrådet till vad som anförts i yttrandet i anslutning till bestämmelsen om tillämplig lag vid prövningen av en tillståndsansökan (se avsnitt 18.1.10). samma skäl som anges där anser regeringen att bestämmelsen bör Sammanfattningsvis bör det föras in bestämmelser i som innebär När prövar en ansökan om särskild tillsyns- ordning tillämpas svensk rätt. Inspektionen får dock även tillämpa bestämmelser som enligt författningar i en annan stat inom EES gäller för en sådan ansökan. När ansökan har lämnats in till inspektionen gäller detta dock bara om det är nödvändigt för en effektiv tillsyn över försäkringsföretag eller EES-försäkringsgivare. 18.3.22 Beslut av behörig myndighet inom EES eller av tillsynskollegiet Regeringens bedömning: Det bör inte införas någon generell bestämmelse om att ett beslut som fattats av en behörig myndighet inom EES efter en överenskommelse med anledning av en ansökan eller ett förslag inom ramen för den särskilda tillsynsordningen ska gälla i . Utredningen gör inte någon motsvarande bedömning. Remissinstanserna berör inte frågan. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss avviker från regeringens bedömning, eftersom det föreslås en generell bestämmelse om att ett beslut som fattats av en behörig myndighet inom EES efter en överenskommelse med anledning av en ansökan eller ett förslag inom ramen för den särskilda tillsynsordningen ska gälla i . Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot Prop. 2015/16:9 det Skälen för regeringens bedömning: I Solvens II-direktivet finns bestämmelser om vilken verkan ett beslut av en behörig myndighet inom EES eller av tillsynskollegiet ska ha (se artiklarna 237.5, 237.6, 238.5 och 239.4). Lagrådet har anfört att dessa bestämmelser gäller såväl beslut av tillsynskollegiet som beslut som fattats av andra länders tillsynsmyndigheter. När det gäller beslut av andra länders myndigheter omfattas i vissa fall även beslut som fattats utan en föregående överenskommelse i kollegiet. De nämnda direktivbestämmelserna synes enligt Lagrådet inte vara fullt ut genomförda i det lämnade lagförslaget. Regeringen instämmer i Lagrådets uppfattning och anser att det är lämpligare att genomföra återstående delar av artiklarna i de materiella bestämmelserna (se avsnitt 18.3.12 och 18.3.13 samt författningskom- mentaren) i stället för att ha en generell reglering då den riskerar att skapa oklarheter. Allmänt om värdepapperisering på kreditinstitutsområdet Värdepapperisering på kreditinstitutsområdet är ett förfarande som innebär att relativt homogena tillgångar med förutsägbara betalnings- flöden omvandlas till obligationer eller andra lätt omsättningsbara värde- papper. Genom att föra ihop ett stort antal homogena lån är det möjligt att med utgångspunkt i historiska data beräkna det betalningsflöde som lånestocken förväntas generera. Det förväntade betalningsflödet kan därefter prissättas och emitteras som obligationer, för vilka säkerheterna kan utgöras av betalningsflöden, kreditförstärkande åtgärder och pant- rätter. I stort sett alla fordringar går att värdepapperisera, men lån med panträtt i fastigheter är den mest förekommande typen. Med värdepapperisering brukar närmare åsyftas en mer specialiserad verksamhet där ett företag (originatorn) säljer en lånestock till en juridisk person (specialföretaget) som ger ut värdepapper för att finansiera sitt förvärv. Specialföretaget har enbart till syfte att äga dessa fordringar samt förmedla betalningsflödena från kredittagarna till de som investerat i värdepapperen och företaget överlåter ofta sin administration till ett annat företag (serviceföretaget). Det är oftast originatorn som tar på sig denna uppgift, eftersom det möjliggör en bibehållen kundkontakt med kredittagarna. Investerarna kräver ofta att specialföretagets kreditvär- dighet förstärks genom någon form av kreditförstärkande åtgärd, t.ex. att ett försäkringsbolag garanterar specialföretagets kreditvärdighet. Vanligen är ett ratinginstitut involverat i en värdepapperiseringstrans- aktion för att bedöma specialföretagets kreditvärdighet och de legala förutsättningarna för transaktionen. De obligationer som specialföretaget ger ut kan därmed åsättas en rating. Något förenklat möjliggjorde de regler om kapitaltäckning som gällde före rörande värdepapperisering att en originator – som i samband med värdepapperiseringen har överfört en betydande kredit- risk till tredje part – från beräkningen av sina riskvägda exponerings- belopp kunde undanta de exponeringar som har värdepapperiserats. finansiella kris som uppstod visade på brister i denna Vid traditionell kreditgivning finns det ett uppenbart incita- ment för kreditgivaren att kontrollera och övervaka sina lämnade krediter, eftersom kreditgivaren behåller den risk som uppstår vid När krediter värdepapperiseras riskerar detta incitament att försvagas, eftersom kreditrisken i dessa fall kan överföras till en tredje part – den som investerar i värdepapperiseringen. av kreditgivarens incitament att kontrollera riskerna i sin kreditgivning riskerar att i förlängningen leda till en försämrad kreditkvalitet. utom visade erfarenheterna från finanskrisen att investeringar i värdepap- periseringar har skett utan att det har funnits tillräcklig kunskap om de risker som varit förknippade med investeringen. Från gällde i kapitaltäckningshänseende översiktligt Ett kreditinstitut får exponera sig mot en värdepapperisering bara om originatorn, det medverkande institutet eller den ursprunglige långivaren meddelat kreditinstitutet att ett ekonomiskt intresse kommer att behållas i värdepapperiseringen. Beräkning av det ekonomiska intresset får i vissa fall göras på gruppnivå. Ett kreditinstitut ska innan det investerar i en värdepapperisering noggrant undersöka värdepapperi- seringen och dess underliggande exponeringar. tutet fortlöpande övervaka utvecklingen av värdepapperiseringsposi- och kreditinstitut som är originator ska tillämpa samma kriterier för kreditgivning på exponeringar som ska värdepapperiseras som de tillämpar på exponeringar som utgör egna Investerare och framtida investerare ska ges tillgång till all relevant information om en värdepapperisering (se prop. 2010/11:110). Dessa regler har sedan ändrats genom genomförandet av kapitaltäck- ningsdirektivet26 och beslutet om tillsynsförordningen27. tillsynsförordningen sägs att för att säkerställa att kapitalkravet för institut i tillräcklig utsträckning beaktar risker och riskreducering i samband med institutens verksamheter och investeringar inom värdepapperisering är det nödvändigt att införa bestämmelser om en riskkänslig och stabilitetsmässigt sund behandling av sådana verksamheter och investeringar (se även i övrigt skäl 50 och exempelvis bestämmelserna i artikel 32 i förordningen). De lagändringar som syftar till att genomföra kapitaltäckningsdirektivet och som bedömts 26 och rådets direktiv /36/EU av om behörighet att utöva verksamhet i kreditinstitut och om särskild tillsyn av kreditinstitut och värdepappersföretag, om ändring av direktiv /87/EG och om upphävande av direktiv /48/EG och 2006/49/EG. 27 och rådets förordning (EU) nr 575/2013 av om tillsynskrav för kreditinstitut och värdepappersföretag och om ändring av förordning (EU) nr 648/2012. nödvändiga med anledning av tillsynsförordningen trädde i kraft . Allmänt om värdepapperisering på försäkringsområdet Anledningen till att Solvens II-direktivet innehåller en särskild reglering för specialföretag på försäkringsområdet är att dessa företag bedriver en liknande, men ändå till viss del annan verksamhet än traditionella återförsäkringsföretag. Specialföretagens verksamhet är betydelsefull för försäkringsföretagen som ett alternativ till återförsäkring, eftersom den tillför ytterligare kapacitet när återförsäkring genom mer traditionella kanaler är begränsad. Dessa företag spelar således en väsentlig roll när det gäller att främja olika riskhanteringslösningar för försäkringsföretag, men även för återförsäkringsföretag. De risker som är förknippade med att använda ett specialföretags verksamhet för ett försäkringsföretag innebär dock att det behövs relevanta rörelse- och tillsynsregler för att skydda försäkringstagarna, men även för att undvika systemrisker. På försäkringsområdet har värdepapperiseringslösningar i huvudsak använts för att omvandla försäkringsportföljer som innehåller katastrof- risker till värdepapper – oftast obligationer – vilka säljs till den traditio- nella kapitalmarknaden. Även andra finansieringsmekanismer förekom- mer dock. För investerarna på denna marknad har katastrofobligationen den fördelen att det inte föreligger något samband mellan naturkata- strofer (försäkringsrisk) och händelser på finansmarknaden (kreditrisk). Tillvägagångssättet för hanteringen av dessa katastrofrisker är oftast att ett försäkringsföretag bildar ett specialföretag som i sin tur upprättar ett i huvudsak konventionellt återförsäkringskontrakt mellan specialföretaget och försäkringsföretaget. Avtalet innebär således att specialföretaget övertar försäkringsrisker från försäkringsföretaget. Specialföretaget får i enlighet med avtalet en premie av försäkringsföretaget och emitterar en högriskobligation på kapitalmarknaden (eller använder någon annan finansieringsmekanism). Investerare är i dessa fall normalt stora institutionella köpare. Katastrofobligationerna löper normalt . Inkomsterna från emissionen placeras av specialföretaget i säkra kortfristiga värdepapper och avkastningen på denna placering – tillsammans med premien som försäkringsföretaget ursprungligen har betalat – används för att betala räntan till obligationsinnehavarna. Avkastningen på obligationerna är normalt hög. Den slutliga betalningen till investeraren är normalt beroende av om en specificerad händelse inträffar eller hur värdet utvecklas på ett index av naturkatastrofrisker. Om ingen händelse inträffar som utlöser ett försäkringsfall, löser specialföretaget in obligationen till fullt värde tillsammans med den sista räntebetalningen. Om försäkringsfall inträffar, betalar specialföretaget till försäkringsföretaget i enlighet med återför- säkringsavtalet. Resterande belopp betalas till investeraren. Sammanfattningsvis kan sägas att för ett försäkringsföretag ligger en stor fördel i att företaget – i motsats till vad som gäller vid traditionell återförsäkring – inte löper någon kreditrisk eftersom hela ”skadan”, dvs. beloppet från obligationsköparna betalas ut i förskott. Om försäkringsfall inträffar, minskar obligationens värde i motsvarande grad. sidan någon skada inte uppstår, har investeraren normalt haft en överav- kastning motsvarande premien för det ursprungliga skyddet. Nuvarande reglering av specialföretag på försäkringsområdet I samband med genomförandet av återförsäkringsdirektivet – som inne- höll en option för medlemsstaterna att tillåta specialföretag att etablera sig på deras territorium – gjordes bedömningen att det inte då borde införas några särbestämmelser för specialföretag (se prop. 2007/08:40 s. 122). Skälet till detta var att det inte bedömdes föreligga något starkt behov av sådana företag i , eftersom sådan verksamhet som är typisk för specialföretag kan bedrivas av ett återförsäkringsbolag inom ramen för gällande och då föreslagna regler i FRL. Det uteslöts dock inte att frågan kunde komma att omprövas i ett senare sammanhang. För att genomföra återförsäkringsdirektivets bestämmelser om användning av utestående belopp från specialföretag för skuldtäckning infördes dock en definition av specialföretag (se 1 kap. 12 § 4 samt 6 kap. 3 § 14 och 34 § 3 FRL). Av framgår att ett specialföretag är ett företag som, utan att vara ett befintligt försäkrings- eller återförsäkringsföretag, och oavsett om det är ett eget bolag eller ej, övertar risker från försäkrings- eller återförsäkringsföretag och till fullo finansierar sin exponering för sådana risker genom inkomster från emissioner av skuldebrev eller någon annan finansieringsmekanism där återbetalningsrättigheterna för dem som tillhandahåller sådana lån eller en sådan finansieringsmekanism är efterställd ett sådant företags återförsäkringsskyldigheter (artikel 13.26). Ett specialföretag behöver således inte vara en juridisk person. Enligt artikel 211.1 i Solvens II-direktivet ska medlemsstaterna tillåta specialföretag att etablera sig inom deras territorier, förutsatt att tillsyns- myndigheterna ger sitt förhandsgodkännande (tillstånd). Kommissionen ska, i syfte att säkerställa en harmoniserad behandling av specialföretag, anta genomförandeåtgärder för att fastställa ett tillstånds omfattning, obligatoriska villkor som ska ingå i alla ingångna avtal, lämplighetskrav för ägare och ledning, krav på sunda rutiner för administration och redovisning, adekvata rutiner för intern kontroll, krav för riskhante- ringen, informationskrav beträffande redovisning, uppgifter för stabili- tetstillsyn och statistik samt solvenskrav (artikel 211.2). Enligt artikel 211.3 ska specialföretag som har fått tillstånd före omfattas av lagen i den medlemsstat som gett tillståndet. All ny verksam- het som ett specialföretag startar efter det datumet ska emellertid omfat- tas av artikel 211.1 och 211.2. Genomförandeåtgärderna har antagits i form av kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35. Vidare har kommissionen beslutat om bindande tekniska standarder beträffande specialföretag i form av en EU-förordning på nivå 2,528. 28 Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/462 av om fastställande av tekniska standarder för genomförande avseende förfarandena för tillsynsmyndighetens godkännande av etablering av specialföretag, för samarbete och Utgångspunkter för reglering av specialföretag . Regeringens bedömning: Specialföretag regleras i försäkringsrörel- selagen. Solvens II-direktivet innehåller endast ett fåtal bestämmelser om specialföretag. Resterande bestämmelser om specialföretag finns i EU-förordningarna som är direkt tillämpliga i . I fråga om bestämmelserna i förordningarna som rör tillstånd, tillsyn och ingripande bör kompletterande nationella bestämmelser införas i försäkringsrörelselagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skälen för regeringens bedömning: Som nämnts tidigare bedriver specialföretag en liknande verksamhet som traditionella återförsäkrings- bolag, som per definition räknas som försäkringsföretag och därmed omfattas av regleringen i FRL. Med hänsyn härtill bör specialföretag regleras i den lagen. Direktivet innehåller endast en artikel (artikel 211.1), som behöver genomföras i svensk rätt, nämligen att medlemsstaterna ska tillåta specialföretag att etablera sig inom deras territorier, förutsatt att tillsyns- myndigheterna ger sitt godkännande. Resterande bindande bestämmelser om specialföretag finns i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35, se artikel 211.2, och i kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/462. Som Lagrådet har efterlyst bör en analys av bestämmelserna i dessa två EU-förordningar presenteras. Detta för att kunna bedöma vilka kompletterande bestämmelser i som är nödvändiga. Förutsättningarna för tillstånd att bedriva verksamhet som special- företag framgår av kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35. I artikel 318 i den delegerade förordningen preciseras vilka villkor som ska vara uppfyllda för att ett specialföretag ska kunna få auktorisation. Där preciseras krav på avgränsning av företagets verksamhet (a), att likvidationsförfaranden i försäkringsföretag från vilka specialföretaget övertar risker inte får påverka sistnämnt företags solvens negativt (b), att de avtalsarrangemang som gäller överföring av risker från ett försäkringsföretag till specialföretaget och specialföretagets investeringar i tillgångar uppfyller vissa villkor, preciserade i artikel 319–321 i förordningen (c), att ledningen uppfyller kraven enligt artikel 322 i förordningen (d), att ägarna uppfyller kraven enligt artikel 323 i informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheter när det gäller specialföretag samt för att fastställa format och mallar för de uppgifter som specialföretagen ska rapportera i enlighet med och rådets direktiv /138/EG. förordningen (e), att det finns ett effektivt system för företagsstyrning enligt artikel 324 i förordningen (f), att specialföretaget är i stånd att uppfylla kravet på tillsynsrapportering enligt artikel 325 i förordningen och att specialföretaget uppfyller solvenskraven i artikel 326 i För att EU-förordningarna ska kunna tillämpas och få genomslag i svensk rätt behövs det emellertid kompletterande bestämmelser i när det gäller prövning av bolagsordning och Det bör även förtydligas att krav ställs på att den planerade verksamheten kan antas komma att uppfylla kraven enligt bestämmelserna försäkringsrörelselagen och andra författningar som reglerar specialföretagets verksamhet. I sammanhanget bör nämnas att kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/462 innehåller vilket förfarande som ska följa vid beviljande av tillsynsmyndighetens godkännande av etablering av specialföretag (se artikel 1–5 i Frågor om tillsyn regleras endast i en artikel i kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/35. I artikel 325.1 anges att