prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Av punkten 2 framgår att överföringsuppdrag avseende betalningar eller leveranser av finansiella instrument som har lagts in i ett anmält avvecklings- system inte får omfattas av ett beslut om tillfälligt fullgörelseförbud enligt 2 §. Anmält avvecklingssystem definieras i 2 kap. 1 §. Exempel på sådana avvecklingssystem är betalningssystem (), Bankgiro- centralens betalningssystem, Euroclear Sweden AB:s (tidigare VPC:s) värdepappersavvecklingssystem samt OMX Clearing AB:s system för clearing och avveckling av derivataffärer. Undantaget gäller även för administratörer av sådana system. Av punkten följer att även vissa utländska avvecklingssystem omfattas. Av punkten 3 följer att ett beslut om tillfälligt fullgörelseförbud inte heller får avse betalnings- eller leveransförpliktelser som ska fullgöras mot centrala motparter eller centralbanker. Med centrala motparter avses samma sak som i artikel 2.1 i och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. I punkten 4 anges slutligen att även sådana finansiella instrument och medel som omfattas av lagen om investerarskydd ska undantas. Det rör sig således om sådana tillgångar som ett företag hanterar när det utför s.k. investeringstjänster åt kunder. Med investeringstjänst avses bland annat köp, försäljning eller förvaring av t.ex. överlåtbara värdepapper, penningmarknadsinstrument och derivatinstrument. Övervägandena finns i avsnitt 19.6. Paragrafen saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Den har utformats med 3 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) som förebild. Av paragrafen framgår vilken rättsverkan en fullgörelse i strid med beslut enligt 2 § har. En bedömning måste då göras av om motparten är i ond eller god tro om beslutet. I denna bedömning bör särskild hänsyn tas till att ett sådant beslut ska offentliggöras på särskilt sätt, och att förbudet gäller först fr.o.m. den tidpunkten. har bevisbördan för sitt påstående att företagets medkontrahent var i ond tro om beslutet. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 19.6. Paragrafen genomför delar av artikel 70.1 i krishanteringsdirektivet. I första stycket ges befogenhet att tillfälligt förbjuda en borgenär att ta i anspråk säkerheter i tillgångar som tillhör ett företag i resolution. Ett sådant förbud kan, i likhet med ett beslut om tillfälligt fullgörelseförbud enligt 2 §, vara helt eller partiellt. Det kan t.ex. avse endast en viss typ av säkerhet, eller en viss säkerhet som innehas av en viss borgenär. I andra stycket anges den längsta tiden för ett förbud enligt första stycket och hur ska beräknas. Bankdag definieras i 2 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 19.7. Paragrafen genomför artikel 70.3 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att under vissa omständig- heter ska fatta ett särskilt beslut om förbud att ta i anspråk säkerheter även med avseende på andra företag inom koncernen. Det sakliga innehållet i det beslutet ska motsvara det sakliga innehållet i det beslut som avses i 7 §. Det innebär att om ett beslut enligt 7 § är begränsat till att endast avse t.ex. marginalsäkerheter så ska samma begränsning gälla med avseende på samtliga dessa koncernföretag. Övervägandena finns i avsnitt 19.7. Paragrafen genomför artikel 70.2 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att vissa typer av säkerheter ska undantas från befogenhet att tillfälligt förbjuda en borgenär att ta i anspråk en säkerhet. Undantaget gäller för det första marginalsäkerheter eller andra former av panträtt som har ställts ut i samband med deltagande i ett avvecklingssystem. Detta inkluderar finansiella säkerheter enligt artikel 1.4 a i och rådets direktiv /47/EG av om ställande av finansiell säkerhet. Undantaget gäller även i förhållande till administratörer av sådana system. För det andra undantas marginalsäkerheter eller andra former av panträtt som innehas av centralbanker eller centrala motparter från befogenhet att tillfälligt förbjuda en borgenär att ta i anspråk en säkerhet. Med centrala motparter avses i detta sammanhang samma sak som i artikel 2.1 i och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Övervägandena finns i avsnitt 19.7. Paragrafen saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Den har utformats med 3 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) som förebild. Av paragrafen framgår vilken rättsverkan en rättshandling i strid med beslut enligt 7 eller 8 § har. En bedömning måste då göras av om motparten är i ond eller god tro om beslutet. Denna bedömning ska ske på samma sätt som en bedömning enligt 6 §, se författningskommentaren till den paragrafen. Det innebär att har bevisbördan för att företagets medkontrahent var i ond tro om beslutet. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 19.7. Paragrafen genomför delar av artikel 71.1 i krishanteringsdirektivet. I första stycket ges befogenhet att tillfälligt förbjuda en motpart till ett företag i resolution att utöva vissa rättigheter som följer av ett avtal som motparten ingått med företaget. Beslutet kan avse t.ex. en viss typ av avtal, ett visst bestämt avtal eller vissa specifika I andra stycket anges att en förutsättning för att myndigheten ska få fatta ett sådant beslut är att företaget fortsätter att fullgöra väsentliga avtalsförpliktelser. Se författningskommentaren till 11 kap. 3 § för en redogörelse för vad som avses med väsentliga avtalsförpliktelser. På samma sätt som avseende 11 kap. 3 § och i enlighet med vad anför, ska kravet på fullgörelse inte tillämpas om ett förbud för företaget i resolution att fullgöra betalnings- eller leveransförpliktelser i enlighet med 13 kap. 2 §, har meddelats. Av tredje stycket framgår den längsta tid som ett beslut enligt första stycket får gälla och hur ska beräknas. Bankdag definieras i 2 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen genomför delar av artikel 71.2 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket framgår att under vissa omständigheter också får förbjuda motparter till ett dotterföretag till ett företag i resolution att vidta sådana åtgärder som anges i 11 § första stycket beträffande ett avtal med dotterföretaget. Ett sådant beslut får enligt punkten 1 endast fattas om företaget i resolution har åtagit sig att svara för dotterföretagets förpliktelser. Med detta torde främst avses moderbolagsgarantier men även annat stöd torde kunna komma i fråga. Ytterligare ett krav för att bestämmelsen ska bli tillämplig är enligt punkten 2 att grunden för att vidta åtgärden är obestånd hos företaget i resolution eller dess finansiella ställning i övrigt. Med det sistnämnda avses t.ex. ett avtalsvillkor som ger motparten rätt att säga upp avtalet om den finansiella ställningen i ett företag i resolution är ogynnsam. Av andra stycket följer att den tid som ett förbud enligt första stycket får gälla är densamma som för ett förbud för en motpart till ett företag i resolution att utöva rättigheter som följer av ett avtal som ingåtts med det företaget. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen genomför delar av artikel 71.2 i krishanteringsdirektivet. Om har använt, eller kan komma att använda, något av överföringsverktygen (försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget) för att göra en överföring, får ett beslut om tillfälligt förbud för en motpart att vidta åtgärder enligt 12 § som huvudregel endast fattas om samtliga dotterföretagets tillgångar och förpliktelser som omfattas av avtalet också har överförts eller kan komma att överföras. Om endast en del av dessa tillgångar och förpliktelser överförs kan ändå fatta ett sådant beslut under förutsättning att myndigheten själv ser till att de förpliktelser som följer av avtalet mellan dotterföretaget och motparten säkerställs på ett tillfredsställande sätt. Det kan t.ex. ske genom att lämnar garantier motsvarande de som lämnats av företaget i resolution. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen genomför artikel 71.3 i krishanteringsdirektivet. Av punkten 1 framgår att avtal som är hänförliga till ett anmält avvecklingssystem ska undantas från befogenhet att fatta beslut enligt 11 och 12 §§. Anmält avvecklingssystem definieras i 2 kap. 1 §. För exempel på sådana system, se författningskommentaren till 5 §. Undantaget gäller både i förhållande till deltagare och operatörer av sådana system. Av punkten 2 följer att ett förbud enligt 11 eller 12 § inte heller får avse avtal med centrala motparter eller centralbanker. motparter avses samma sak som i artikel 2.1 i och rådets förordning (EU) nr 648/2012 av om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen genomför artikel 71.4 i krishanteringsdirektivet. I paragrafen ges en motpart till ett företag i resolution eller dess dotterföretag möjlighet att vidta åtgärder enligt 11 § första stycket trots att har fattat ett beslut enligt 11 eller 12 §. En förutsättning för detta är att har bedömt att företaget i fråga kan driva sin verksamhet vidare och att företagets tillgångar och förpliktelser därför inte ska överföras eller dess skulder bli föremål för nedskrivning eller konvertering genom användning av skuldned- skrivningsverktyget. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen genomför artikel 71.5 a i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår under vilka förutsättningar en motpart får vidta åtgärder enligt 11 § första stycket, om de rättigheter och förpliktelser som omfattas av avtalet har överförts genom användning av något överföringsverktyg (försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget). Ett sådant avtal får t.ex. inte sägas upp enbart på grund av ett beslut om resolution, se 11 kap. 3 §. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen saknar motsvarighet i krishanteringsdirektivet. Den har utformats med 3 kap. 2 § konkurslagen (1987:672) som förebild. Av paragrafen framgår vilken rättsverkan en uppsägning i strid med beslut enligt 11 eller 12 § har. En bedömning måste då göras av om motparten är i ond eller god tro om beslutet. Denna bedömning ska ske på samma sätt som en bedömning enligt 6 och 10 §§, se författningskommentarerna till de paragraferna. Det innebär att ska visa att motparten var i ond tro. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 19.8. Paragrafen genomför delar av artikel 64.1 och 64.2 i krishanterings- direktivet. Av paragrafen framgår att en förutsättning för att ska få besluta om sådana åtgärder som anges i 2–4 §§ är att myndigheten gör det i anslutning till ett fattat beslut om resolution eller en annan resolutionsåtgärd. De åtgärder som anges i dessa paragrafer kan således inte vidtas självständigt. En ytterligare förutsättning för att ska få vidta åtgärderna är att det är nödvändigt för att säkerställa verkställigheten av ett beslut om resolution eller en resolutionsåtgärd eller för att uppnå ett eller flera resolutionsändamål. Övervägandena finns i avsnitt 19.10. Paragrafen genomför artikel 64.1 b i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att får förbjuda en innehavare av aktier eller andra äganderättsinstrument som har getts ut av ett företag i resolution att förvärva ytterligare sådana instrument. Med andra äganderättsinstrument avses t.ex. teckningsoptioner, konvertibler och teckningsrätter utgivna enligt aktiebolagslagen (2005:551). Ett sådant beslut kan t.ex. innebära att teckning av nya aktier med utnyttjande av optionsrätt inte kan ske. Övervägandena finns i avsnitt 19.10. Paragrafen genomför artiklarna 53.2 b och 64.1c i krishanterings- direktivet. Av första stycket framgår att får begära att en börs, ett värdepappersinstitut eller fattar vissa beslut med avseende på finansiella instrument som har getts ut av ett företag i resolution. I punkten 1 anges att får begära att en börs ska avslå en begäran om upptagande till handel på en reglerad marknad, eller en handelsplattform, av finansiella instrument som har getts ut av ett företag i resolution eller att ett sådant instrument ska avnoteras. Av punkten 2 följer att får framställa en begäran som i sak motsvarar en begäran enligt punkten 1, till en börs eller ett värdepappersinstitut avseende handel på handelsplattformar. Av punkten 3 framgår att även får begära att beslutar att stoppa handeln med finansiella instrument som har getts ut av ett företag i resolution. I LVM finns bestämmelser som innebär att en börs, ett värde- pappersinstitut och ska efterkomma en sådan begäran (11 kap. 11 a §, 15 kap. 11 § och 22 kap. 2 a §). I andra stycket anges att även får begära att en behörig myndighet inom EES fattar ett beslut som motsvarar något av de beslut som anges i första stycket. Att det finns möjlighet för dessa myndigheter att fatta ett sådant beslut följer av . Övervägandena finns i avsnitt 19.10. Paragrafen genomför delar av artiklarna 63.1 k och 64.1 f i kris- hanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att får besluta att säga upp ett avtal med omedelbar verkan eller ändra villkoren i ett avtal som ett företag i resolution är part i. Rättsverkan inträder genom Riksgälds- kontorets beslut och någon ytterligare åtgärd, t.ex. i form av godkännande av annan myndighet, krävs inte. Ett beslut i enlighet med bestämmelsen är ingripande för motparten och ska föregås av en proportionalitetsbedömning. Det får exempelvis inte leda till att det ekonomiska utfallet för en borgenär blir sämre än om företaget i stället hade avvecklats genom konkurs eller likvidation. torde de problem som uppstår i anslutning till att beslutar om resolution eller vidtar en resolutionsåtgärd kunna hanteras genom användning av någon annan befogenhet. Beslut enligt förevarande paragraf kan därför inte förväntas bli särskilt vanligt förekommande eller användas i förhållande till alla avtalstyper. Övervägandena finns i avsnitt 19.10. Paragrafen genomför artiklarna 35.1 och 51.2 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att får utse en särskild förvaltare för ett företag som är försatt i resolution och att myndigheten ska anmäla uppgiften om att en särskild förvaltare har utsetts för registrering hos . Övervägandena finns i avsnitt 18.4.1. Paragrafen genomför delar av artikel 35 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket framgår vad den särskilda förvaltaren ska ha för uppgift, dvs. vidta de åtgärder som krävs för att uppnå resolutions- ändamålen och att genomföra resolutionsåtgärder beslutade av . Förvaltaren ska vara underställd och följa de instruktioner som myndigheten utfärdar för denne. Av det följer att förvaltaren har samma formella behörighet att överta bolagsorganens befogenheter som , men det är upp till myndigheten att i varje enskilt fall besluta om den vill begränsa förvaltarens befogenheter. kan t.ex. ställa krav på att förvaltaren ska inhämta myndighetens medgivande före han eller hon vidtar vissa åtgärder. Förvaltarens befogenheter fastställs närmare genom avtal som upprättas mellan och förvaltaren. får ge förvaltaren i uppdrag att utföra uppgifter som normalt ska utföras av stämman och styrelsen. Uppgifter som hänför sig till resolutionen ska vara överordnade alla andra ledningsuppgifter i enlighet med bolagsordningen och nationell rätt, i den mån de är oförenliga. De åtgärderna kan inbegripa kapitalökning, en omorganisation av institutets ägarstruktur eller att andra finansiellt och organisatoriskt sunda institut tar över institutet i enlighet med ett resolutionsverktyg. I andra stycket anges att rättshandlingar som vidtas utan den särskilde förvaltarens samtycke inte av detta skäl blir ogiltiga. Motsvarande bestämmelser i fråga om rättshandlingar som vidtas utan samtycke från en tillfällig förvaltare finns i 15 a kap. 2 § LBF och 25 a kap. 2 § LVM. Övervägandena finns i avsnitt 18.4.2. Paragrafen genomför artikel 35.1 i krishanteringsdirektivet. Av första stycket följer de krav som ska ställas på en särskild förvaltare. Vad som ska krävas i form av insikt och erfarenhet får anpassas utifrån varje enskilt förvaltningsuppdrag. Av andra och tredje styckena framgår att den särskilda förvaltaren inte får stå i ett jävsförhållande till någon ägare eller borgenär eller någon annan som gör att förtroendet för den särskilda förvaltaren rubbas. Om så är fallet ska förvaltaren underrätta resolutionsmyndigheten om detta. Det är viktigt att det finns förtroende för att tar de hänsyn till olika intressen som följer av denna lag och inte agerar på ett sätt som utan grund i lagens ändamål gynnar någon enskild aktör. Av detta följer att om utser en särskild förvaltare att utföra uppgifter på dess uppdrag får det inte heller föreligga risk att förvaltaren står i ett förhållande som kan rubba förtroendet för opartiskhet. Av fjärde stycket framgår att om förvaltaren visar skäl för att avsäga sig uppdraget ska entlediga den särskilda förvaltaren. Övervägandena finns i avsnitt 18.4. Paragrafen genomför artikel 35.5 i krishanteringsdirektivet. Den särskilda förvaltaren är skyldig att upprätta en skriftlig rapport i början och slutet av sitt uppdrag. Den skriftliga rapporten ska innehålla förvaltarens bedömning av företagets ekonomiska och finansiella situation och, i förekommande fall, de åtgärder som förvaltaren har vidtagit. För att hinna skaffa sig en god uppfattning av företagets ekonomiska ställning är det rimligt att förvaltaren får på sig efter att denne tillträtt uppdraget för att lämna in den första skriftliga rapporten. får bestämma att den särskilda förvaltaren ska lämna en skriftlig rapport även vid andra tillfällen under uppdragets gång. Övervägandena finns i avsnitt 18.4.5. Paragrafen genomför artikel 35.4 och 35.6 i krishanteringsdirektivet. I första stycket anges att en särskild förvaltare får utses som längst för en period av . Uppdraget kan dock förlängas om grunderna för att tillsätta den särskilda förvaltaren alltjämt föreligger. I andra stycket framgår att när som helst under uppdragets gång och med omedelbar verkan kan skilja en särskild förvaltare från sitt uppdrag, utan att behöva motivera detta. Denna möjlighet ska finnas oavsett vad som har avtalats mellan Riksgälds- kontoret och den särskilde förvaltaren. Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 18.4.1. Paragrafen genomför artikel 37.2, delar av artiklarna 47.1 och 60 samt artikel 63.1 h i krishanteringsdirektivet. Paragrafen, som är tillämplig på aktiebolag, anger att Riksgälds- kontoret ska besluta om att aktiekapitalet i ett företag i resolution ska minskas i proportion till företagets förluster enligt en värdering enligt 7 kap. I aktiekapitalet inkluderas preferensaktier och följaktligen omfattas de av denna åtgärd trots att de inte räknas till kärnprimär- kapitalet. Syftet med bestämmelsen är att säkerställa att prioritetsordningen upprätthålls (principen framgår av 1 kap. 7 §). Övervägandena finns i avsnitt 20.1. Paragrafen genomför artikel 47.1 b i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen följer att om företaget i resolution, enligt en värdering enligt 7 kap., har ett positivt eget kapital får minska (späda ut) de befintliga ägarnas andel i företaget. Det sker genom att beslutar att innehavare av skuldförbindelser som företaget ingått ska byta sina fordringar mot aktier eller andra andelar i företaget (konvertering). Av 21 kap. 2 § jämförd med 2 kap. 1 och 2 §§ framgår vilka typer av skulder som kan komma i fråga för konvertering. Konverteringen ska ske till en omräkningskurs som leder till en väsentlig minskning (utspädning) av ägarnas andel i företaget. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 20.2. Paragrafen genomför artikel 47.1 a i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att får kombinera ett beslut enligt 1 § med ett beslut om indragning av aktier eller en överföring av aktier till borgenärer som har fått sin fordran helt eller delvis nedskriven. kan besluta om att vidta bägge åtgärderna. Åtgärderna i bestämmelsen ska vidtas även beträffande sådana personer som har tilldelats, eller för vars räkning det har getts ut, aktier till följd av en utlösande händelse som inträffat före eller som företaget försattes i resolution. Sannolikt torde en minskning av aktiekapitalet i kombination med indragning i första hand vara aktuell när bolagets förluster förbrukat . Om behovet av förlustabsorbering inte förbrukar , följer det av artikel 48.2 i krishanteringsdirektivet att ska fördela förlusterna jämnt mellan aktieägarna. Om aktiekapitalet minskas och dras in med ett större belopp än vad som är nödvändigt för att absorbera förluster, bör ersättning utgå till aktieägarna. Situationen liknar den vid en överföring då aktierna säljs direkt till ett privat företag med hjälp av försäljningsverktyget eller förs över till ett Ersättningen kan utgå både i pengar och i form av nya aktier i samband med en utspädning. som besluten inte bör innebära att någon aktieägare eller borgenär får ett sämre ekonomiskt utfall än vid konkurs eller likvidation bör de inte heller leda till en värdeöverföring från borgenärerna till aktieägarna (eller tvärtom) eller att möjligheten används för att kringgå reglerna om hur resolutionsreserven får användas. Som en utgångspunkt bör de ursprungliga ägarna anses ha rätt till det värde som fanns i företaget vid resolutionsbeslutet. Om det verkligen är lämpligt att dra in när ett företag har ett positivt substansvärde får dock bedömas från fall till fall. kommer att utfärda riktlinjer om de omständigheter som ska föreligga då åtgärder enligt denna paragraf kan vara lämpliga. Även om beslut att dra in aktier inte fattas med stöd av associationsrätten kan det i övrigt jämställas med minskning av aktiekapitalet genom indragning av aktier som kan ske enligt 20 kap. aktiebolagslagen (2005:551). Vilken ersättning som utgår till aktieägarna vid överföring av aktier till borgenärer beror på om bolaget har positivt substansvärde eller inte. I denna del gäller samma princip som vid indragning (se ovan). Beträffande den ersättning som borgenären får betala hänvisas till vad som sägs om konverteringskurser i avsnitt 22.30. När denna åtgärd är lämpligare än en indragning torde bero på omständigheterna i det enskilda fallet. Om ett företag har gett ut aktier med olika röstvärde eller andra skillnader mellan aktieslagen, kan det exempelvis finnas anledning att överväga om indragning är ett lämpligare alternativ än en överföring. Å andra sidan kan en överföring vara lämpligare om aktierna handlas på exempelvis en börs. Åtgärderna gentemot aktieägare, vilka förutom indragning och överföring även inkluderar utspädning, kan kombineras. Övervägandena finns i avsnitt 20.4. Paragrafen genomför artikel 37.2 och delar av artiklarna 47.1 och 60 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att ska kunna vidta motsvarande åtgärder som i 1 och 2 §§ om företaget i resolution är en ekonomisk förening – inklusive en kreditmarknadsförening – eller en medlemsbank. Övervägandena finns i avsnitt 20.3. Paragrafen genomför artiklarna 53.1 och 63.2 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen har samma materiella innehåll som 21 kap. 21 §. författningskommentaren till den paragrafen. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 20.5. Paragrafen genomför artikel 2.1.58 i krishanteringsdirektivet. I paragrafen definieras försäljningsverktyget. Genom hänvisningen till 2 § framgår att det ska vara fråga om en överföring av tillgångar eller förpliktelser från ett företag i resolution eller av äganderättsinstrument som har getts ut av ett sådant företag men innehas av annan än företaget. Överföringen kan omfatta samtliga eller vissa av tillgångarna eller förpliktelserna. Detsamma gäller om det är äganderättsinstrument som överförs.