prop · H20357 · 2015-02-03 00:00:00 — om sammanställd redovisning (2) eller Eu ropaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av om tillämpning av internationella redovisningsstandarder (3), beroende på vilken av dessa rättsakter som reglerar institutens redovis ning enligt nationell lagstiftning. (40)För att lämplig solvens ska kunna säkerställas är det viktigt att fastställa kapitalkrav där tillgångar och poster utanför balansräkningen vägs efter graden av risk. (41)antog för banktillsyn ett ramavtal om internationell konvergens avseende ka pitalmätning och kapitalstandarder (). De bestämmelser i direktiv /48/EG och direktiv /49/EG som införlivas i denna förordning motsvarar bestämmelserna i . I och med att de kompletterande delarna i också inför livas, kommer denna förordning att motsvara bestämmel serna i II- och III-regelverken. (1) EGT L 372, 31.12.1986, s. 1. (2) EGT L 193, , s. 1. (3) EGT L 243, , s. 1. L 176/6 Europeiska unionens officiella tidning (42)Det är nödvändigt att ta hänsyn till de skillnader som finns mellan institut i unionen genom att erbjuda alter metoder för beräkning av kapitalkrav för kredit risker med olika nivåer av riskkänslighet och varierande komplexitetsgrad. Användningen av extern kreditvär dering och av institutens egna estimat av enskilda kredit riskparametrar ökar väsentligt kreditriskbestämmelsernas riskkänslighet och sundhet i stabilitetsavseende. Institut bör uppmuntras till att övergå till mer riskkänsliga me toder. I samband med upprättande av de estimat som behövs för att tillämpa kreditriskmetoderna i denna för ordning bör instituten förstärka sina metoder för mät ning och hantering av kreditrisker för att göra sådana metoder tillgängliga för fastställande av föreskrivna ka pitalbaskrav som återspeglar arten och omfattningen av enskilda instituts metoder samt deras komplexitet. Data behandling i samband med tillkomst och hantering av exponeringar mot kunder bör i detta sammanhang anses omfatta utveckling och validering av system för hantering och mätning av kreditrisker. Detta ligger inte bara i in stitutens legitima intressen utan avspeglar också syftet med denna förordning, nämligen att utnyttja bättre me toder för mätning och hantering av kreditrisker och också utnyttja dem för föreskrivna kapitalbaskrav. ovan sagda kräver mer riskkänsliga metoder avsevärd sakkunskap och betydande resurser samt statistik av god kvalitet och tillräcklig omfattning. Instituten bör där för uppfylla höga normer innan de tillämpar sådana me toder för föreskrivna kapitalbaskrav. Mot bakgrund av det pågående arbetet med att säkerställa lämpliga säkerhets mekanismer i interna modeller, bör kommissionen ut arbeta en rapport om möjligheten att utvidga I- golvet och, om så krävs, tillsammans med ett lagstift ningsförslag. (43)Kapitalkraven bör stå i proportion till de risker som ska täckas. Särskilt bör den minskning av risknivåer som beror på innehav av ett stort antal exponeringar som var för sig är relativt små återspeglas i kapitalkraven. (44)Små och medelstora företag utgör en av pelarna i unio nens ekonomi sett till deras grundläggande betydelse när det gäller att skapa ekonomisk tillväxt och erbjuda sys selsättning. Återhämtningen och den framtida tillväxten i unionens ekonomi beror i stor utsträckning på tillgäng ligheten till kapital och finansiering för små och medels tora företag som är etablerade inom unionen för att dessa ska kunna genomföra nödvändiga investeringar för att tillägna sig ny teknik och utrustning som kan stärka deras konkurrenskraft. Den begränsade mängden alternativa finansieringskällor har gjort små och medels tora företag som är etablerade inom unionen än mer känsliga för bankkrisens effekter. Därför är det viktigt att fylla det existerande likviditetsgapet för små och me delstora företag och säkerställa ett tillräckligt flöde av bankkrediter till dessa företag under nuvarande förhållan den. Kapitalkraven för exponering mot små och medels tora företag bör minskas genom tillämpning av en stöd faktor motsvarande 0,7619 för att kreditinstituten ska kunna öka utlåningen till små och medelstora företag. För att uppnå detta mål bör kreditinstituten faktiskt utnyttja den kapitallättnad som följer av stödfaktorns till lämpning uteslutande för att kunna tillhandahålla ett till räckligt kreditflöde till små och mellanstora företag som är etablerade inom unionen. Behöriga myndigheter bör regelbundet övervaka kreditinstitutens totala antal expo neringar mot små och medelstora företag och den totala mängden kapitalavdrag. (45)I linje med för banktillsyns beslut och med stöd av GHOS , ska samtliga primärkapitaltillskott och supplementärkapitaltillskott i ett institut kunna skrivas ner fullständigt och permanent eller helt omvandlas till kärnprimärkapital vid den tid punkt då institutet är livskraftigt. Lagstiftning som är nödvändig för att säkerställa att kapitalbasinstru ment omfattas av mekanismen för absorbering av ytter ligare förluster bör införlivas i unionsrätten som en del av de krav som avser återhämtning och rekonstruktion av institut. Om den unionsrätt som styr kravet på att kapitalinstrument fullständigt och permanent bör kunna skrivas ner till noll eller omvandlas till kärnprimärkapital tillskott om ett institut inte längre anses livskraftigt ännu inte har antagits bör kommis sionen se över och rapportera om frågan huruvida en sådan bestämmelse bör införas i denna förordning och, mot bakgrund av den översynen, lägga fram lämpliga lagstiftningsförslag. (46)Bestämmelserna i denna förordning står i överensstäm melse med proportionalitetsprincipen och tar särskilt hänsyn till mångfalden av olika institut när det gäller verksamhetens storlek och omfattning samt verksamhets område. Överensstämmelsen med proportionalitetsprinci pen innebär också att enklast möjliga kreditvärderings förfarande, även inom ramen för intern riskklassificering ("internmetoden"), erkänns för exponeringar mot hushåll. Medlemsstaterna bör se till att kraven i denna förordning tillämpas på ett sätt som står i proportion till arten och omfattningen av de risker som är förenade med ett in stituts affärsmodell och verksamhet samt komplexiteten i dessa risker. Kommissionen bör se till att delegerade ak ter och genomförandeakter, tekniska standarder för till syn och tekniska standarder för genomförande är för enliga med proportionalitetsprincipen, för att garantera att förordningen tillämpas på ett proportionerligt sätt. bör därför se till att alla tekniska standarder för tillsyn och genomförande utformas på ett sådant sätt att proportionalitetsprincipen beaktas och upprätthålls. (47)De behöriga myndigheterna bör i tillräcklig grad upp märksamma fall där de misstänker att information be traktats som företagsintern eller konfidentiell i syfte att undvika offentliggörande av sådan information. Trots att ett institut får välja att inte offentliggöra information eftersom informationen betraktas som företagsintern eller konfidentiell innebär det faktum att informationen be traktas som företagsintern eller konfidentiell inte att an svarsskyldigheten bör upphöra om det skulle visa sig att det uteblivna offentliggörandet har haft en betydande inverkan. Europeiska unionens officiella tidning L 176/7 (48)Denna förordnings "utvecklingsbara karaktär" gör det möjligt för institut att välja mellan tre metoder för kredit risker med varierande komplexitet. För att i synnerhet små institut ska kunna välja den riskkänsligare internme toden bör de relevanta bestämmelserna tolkas så att ex poneringsklasserna innefattar alla exponeringar som di rekt eller indirekt likställs med dem i denna förordning. Som allmän regel gäller att de behöriga myndigheterna inte bör göra någon åtskillnad mellan de tre metoderna när det gäller tillsynsprocessen, dvs. institut som utnyttjar schablonmetoden ska inte bli föremål för strängare tillsyn enbart av den anledningen. (49)Tekniker för kreditriskreducering bör erkännas i ökad utsträckning och omfattas av ett regelverk som säkerstäl ler att solvensen inte undergrävs av att åtgärder felaktigt erkänns som riskreducerande. I möjligaste mån bör sä kerheter som normalt används av banker i de olika med lemsstaterna för att minska kreditrisken erkännas enligt schablonmetoden och även enligt de andra metoderna. (50)För att säkerställa att kapitalkraven för institut i tillräcklig utsträckning beaktar risker och riskreducering i samband med institutens verksamheter och investeringar inom vär depapperisering är det nödvändigt att införa bestämmel ser om en riskkänslig och stabilitetsmässigt sund behand ling av sådana verksamheter och investeringar. I detta syfte krävs det en tydlig och övergripande definition av värdepapperisering som omfattar varje transaktion eller program varigenom den kreditrisk som är förenad med en exponering eller en grupp exponeringar delas upp i trancher. En exponering som skapar en direkt betalnings skyldighet för en transaktion eller ett program som an vänds för att finansiera eller förvalta materiella tillgångar bör inte betraktas som en exponering mot en värdepap perisering, även om transaktionen eller programmet har betalningsskyldigheter av varierande senioritet. (51)Utöver tillsyn för att garantera finansiell stabilitet behövs mekanismer för att stärka och utveckla en effektiv tillsyn och förebygga potentiella bubblor för att säkra en opti mal kapitalallokering mot bakgrund av de makroekono miska utmaningarna och målen, i synnerhet med tanke på långsiktiga investeringar i den reella ekonomin. (52)Operativa risker är en betydande kategori av risker som institut ställs inför och som måste täckas av kapitalbasen. Det är nödvändigt att ta hänsyn till de skillnader som finns mellan olika institut i unionen genom att erbjuda alternativa metoder för beräkning av kapitalkrav för ope rativa risker med olika nivåer av riskkänslighet och va rierande komplexitetsgrad. Institut bör ges lämpliga inci tament för att övergå till mer riskkänsliga metoder. Mot bakgrund av att teknikerna för mätning och hantering av operativa risker är under utveckling bör bestämmelserna fortlöpande ses över och uppdateras när så är lämpligt, inbegripet i fråga om kraven på olika affärsområden och godkännande av tekniker för riskreducering. I detta sam manhang bör särskild uppmärksamhet ägnas möjligheten att beakta försäkring inom ramen för de enkla metoderna för att beräkna kapitalkrav för operativa risker. (53)Övervakning och kontroll av ett instituts exponeringar bör ingå som en integrerad del av tillsynen över institu tet. Därför kan en alltför stor koncentration av expone ringar mot en enskild kund eller grupp av kunder med inbördes anknytning medföra en oacceptabelt hög för lustrisk. Denna situation kan anses äventyra ett instituts solvens. (54)När man fastställer förekomsten av en grupp av kunder med inbördes anknytning och därmed exponeringar som utgör en gemensam risk, är det även viktigt att ta hänsyn till risker som uppkommer genom en gemensam källa till viktig finansiering som tillhandahålls av institutet självt, dess finansiella grupp eller parter med inbördes anknyt ningar. (55)Även om det är önskvärt att basera beräkningen av ex poneringsbeloppet på det värde som anges för att be stämma kapitalbaskraven, är det lämpligt att anta regler för övervakning av stora exponeringar utan att tillämpa riskvikter eller risknivåer. De metoder för kreditriskredu cering som tillämpas i solvenssystemet har dessutom ut formats utifrån antagandet att kreditrisken är väl diversi fierad. När det gäller stora exponeringar i samband med koncentration till ett enda namn är kreditrisken inte väl diversifierad. Effekterna av sådana tekniker bör därför omfattas av tillsynsregler. Det är därför nödvändigt att se till att man får en effektiv återvinning av kreditrisk skyddet vid stora exponeringar. (56)Eftersom en förlust som uppkommer på grund av en exponering mot ett institut kan vara lika allvarlig som en förlust på grund av någon annan exponering, bör sådana exponeringar behandlas och rapporteras på samma sätt som vilka andra exponeringar som helst. En alternativ kvantitativ begränsning har införts för att mildra den oproportionerliga inverkan som ett sådant förfaringssätt har på mindre institut. Dessutom undantas mycket kortfristiga exponeringar avseende penningöver föring, inbegripet utförande av betalningstjänster, clea ring, avveckling och förvaringstjänster för kunder, så att finansmarknaderna och deras infrastruktur ska kunna fungera smidigare. Dessa tjänster omfattar till exempel clearing och avveckling av kontanttransaktioner samt an nan verksamhet för att underlätta avveckling. De relate rade exponeringarna inbegriper exponeringar som ett kreditinstitut eventuellt inte kan förutse och därför inte till fullo kontrollera, bland annat saldon på interbank konton till följd av kundbetalningar, inbegripet kredite rade och debiterade avgifter och räntor, och andra betal ningar för kundservice, samt ställda eller erhållna säker heter. L 176/8 Europeiska unionens officiella tidning (57)Det är viktigt att intressena hos de företag som omfor mar lån till överlåtbara värdepapper och andra finansiella instrument (originatorer eller medverkande institut) och de företag som investerar i dessa värdepapper eller in strument (investerare) sammanfaller. För att uppnå detta bör originatorn eller det medverkande institutet behålla en väsentlig intresseandel i de underliggande tillgångarna. Det är därför viktigt för originatorerna eller de medver kande instituten att bibehålla en exponering mot risken för lånen i fråga. Mer generellt bör värdepapperiserings transaktioner inte struktureras så att en tillämpning av bibehållandekraven undviks, särskilt genom avgifter eller eller båda. Ett sådant bibehållande av riskexpo neringen bör tillämpas i alla situationer där den ekono miska substansen i en värdepapperisering kan tillämpas, oavsett vilka rättsliga strukturer eller instrument som an vänds för att uppnå denna ekonomiska substans. Särskilt i de fall kreditrisken överförs genom värdepapperisering bör investerare fatta sina beslut först efter att ha gjort en noggrann genomgång, för vilken de behöver adekvat in formation om värdepapperiseringarna. (58)I denna förordning föreskrivs också att behållningskravet inte ska tillämpas mer än en gång. För en given vär depapperisering räcker det att antingen originatorn, det medverkande institutet eller den ursprunglige långivaren omfattas av kravet. Om värdepapperiseringstransaktioner inbegriper andra värdepapperiseringar som underliggande exponeringar, bör på motsvarande sätt behållningskravet endast tillämpas på den värdepapperisering som omfattas av investeringen. Förvärvade fordringar bör inte omfattas av behållningskravet, om de hänför sig till företagsverk samhet där de överlåts eller säljs till diskonterat värde för att finansiera sådan verksamhet. De behöriga myndighe terna bör tillämpa riskvikten avseende bristande efterlev nad av kraven på tillbörlig aktsamhet och riskhanterings skyldigheter i samband med värdepapperiseringar vid större överträdelser av riktlinjer och förfaranden som är relevanta för analysen av de underliggande riskerna. Kommissionen bör också studera huruvida undvikandet av en upprepad tillämpning av behållningskravet skulle kunna leda till praxis för att undgå detta krav och huru vida värdepapperiseringsregler tillämpas på ett effektivt sätt av de behöriga myndigheterna. (59)Tillbörlig aktsamhet bör tillämpas för korrekt bedömning av de risker som hänför sig till värdepapperiseringsexpo neringar både inom och utanför handelslagret. Dessutom bör kraven på tillbörlig aktsamhet vara proportionerliga. Förfaranden för tillbörlig aktsamhet bör bidra till att bygga upp ett större förtroende mellan originatorer, med verkande institut och investerare. Det är därför önskvärt att relevanta uppgifter om förfaranden för tillbörlig akt samhet redovisas korrekt. (60)När ett institut exponerar sig mot sitt moderföretag eller mot andra dotterföretag till moderföretaget, är särskild försiktighet påkallad. Sådana exponeringar för institut bör handhas på ett helt självständigt sätt i enlighet med principerna om sund förvaltning, utan hänsyn till några andra omständigheter. Detta är särskilt viktigt vid stora exponeringar och i fall som inte enbart rör administra tion eller vanliga transaktioner inom gruppen. De behö riga myndigheterna bör fästa särskild uppmärksamhet vid sådana exponeringar inom en grupp. Sådana standarder behöver dock inte tillämpas, om moderföretaget är ett finansiellt holdingföretag eller ett kreditinstitut eller om övriga dotterföretag är antingen kreditinstitut eller finan siella institut eller anknutna företag, under förutsättning att samtliga dessa företag omfattas av tillsynen av kredit institutet på gruppnivå. (61)Med tanke på att bestämmelserna om kapitalkrav är risk känsliga, är det önskvärt att fortlöpande kontrollera om de har väsentliga effekter på konjunkturcykeln. Kommis sionen bör med beaktande av Europeiska () synpunkter rapportera om dessa aspekter till Eu ropaparlamentet och rådet. (62)Kapitalkraven för råvaruhandlare, inbegripet handlare som är undantagna från kraven i Europaparlamen tets och rådets direktiv /39/EG av om marknader för finansiella instrument (1), bör ses över. (63)Liberaliseringen av marknaderna för gas och elektricitet är ett i både ekonomiskt och politiskt avseende viktigt mål för unionen. Med tanke på detta bör de kapitalkrav och andra tillsynsregler som tillämpas på företag som är verksamma på dessa marknader vara proportionerliga och inte i onödan göra det svårare att uppnå liberalise ring. Detta mål bör man särskilt ha i åtanke vid över syner av denna förordning. (64)Institut som placerar i återvärdepapperiseringar bör utöva tillbörlig aktsamhet även beträffande underliggande vär depapperiseringar och exponeringar som inte är vär depapperiseringar vilka är underliggande instrument för de förra. Institut bör bedöma om exponeringar i sam band med program för tillgångsbaserade certifikat utgör återvärdepapperiseringsexponeringar, inbegripet expone ringar i samband med program genom vilka man för värvar högt rangordnade trancher av separata grupper av hela lån, där inget av dessa lån, är en värdepapperise ringsexponering eller återvärdepapperiseringsexponering och där förstaförlustskyddet för varje investering tillhan dahålls av säljaren av lånen. I den sistnämnda situationen (1) EUT L 145, 30.4.2004, s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 176/9 bör i allmänhet en gruppspecifik likviditetsfacilitet inte betraktas som en återvärdepapperiseringsexponering, ef tersom den utgör en tranch i en enskild tillgångsgrupp (dvs. den tillämpliga gruppen av hela lån) som inte in nehåller några värdepapperiseringsexponeringar. Däremot skulle en kreditförstärkning för hela programmet som endast täcker en del av förlusterna utöver det av säljaren tillhandahållna skyddet i de olika grupperna i allmänhet utgöra en uppdelning på trancher av risken när det gäller en grupp av flera tillgångar som innehåller minst en värdepapperiseringsexponering och skulle därför vara en återvärdepapperiseringsexponering. Om ett sådant pro gram emellertid helt finansierar sig självt med en enda kategori företagscertifikat och om antingen kreditförs tärkningen för hela programmet inte är en återvärdepap perisering eller företagscertifikatet till fullo stöds av det medverkande institutet, vilket gör att investeraren i före tagscertifikatet blir reellt exponerad för det medverkande företagets fallissemangsrisk i stället för de underliggande grupperna eller de underliggande tillgångarna, bör emel lertid detta företagscertifikat i allmänhet inte betraktas som en återvärdepapperiseringsexponering. (65)Bestämmelserna om försiktig värdering av handelslagret bör tillämpas på alla instrument som tas upp till verkligt värde, såväl i handelslagret som i övrig verksamhet, för institut. Det bör klargöras att skillnaden i absolut värde bör dras från av kapitalbasen, om en försiktig värdering skulle leda till redovisning av ett lägre värde än vad som faktiskt bokförts. (66)Institut bör kunna välja att antingen tillämpa ett kapital krav på eller att från kärnprimärkapital dra av sådana värdepapperiseringspositioner som enligt denna förord ning ges en riskvikt på 1 , oberoende av om po sitionerna ligger i eller utanför handelslagret. (67)Originatorer eller medverkande institut bör inte kunna kringgå förbudet mot implicit stöd genom att utnyttja sina handelslager för sådant stöd. (68)Utan att det påverkar de offentliggöranden som uttryck ligen krävs genom denna förordning bör syftet med in formationskraven vara att ge marknadsaktörerna korrekt och fullständig information om de enskilda institutens riskprofiler. Det bör därför kunna krävas att institut of fentliggör ytterligare information som inte uttryckligen nämns i denna förordning, om ett sådant offentliggö rande behövs för att uppfylla nämnda syfte. De behöriga myndigheterna bör i tillräcklig grad uppmärk samma fall där de misstänker att information betraktas som företagsintern eller konfidentiell av ett institut i syfte att undvika offentliggörande av sådan information (69)Om det i en extern kreditvärdering av en värdepapperi seringsposition tas hänsyn till effekten av ett kreditskydd som det investerande institutet självt tillhandahåller, bör institutet inte få utnyttja den lägre riskvikt som följer av detta skydd. Värdepapperiseringspositionen bör inte dras av från kapitalet, om det finns andra sätt att fastställa en riskvikt som överensstämmer med den faktiska risk som är förenad med positionen utan att det kreditskyddet beaktas. (70)Med tanke på de dåliga resultat som interna modeller uppvisat vad gäller beräkning av kapitalkrav för marknadsrisker, bör standarderna skärpas. Framför allt bör förmågan att fånga upp risk kompletteras i fråga om kreditrisker i handelslagret. Dessutom bör det i be räkningen av kapitalkraven även ingå en komponent som täcker stressituationer för att skärpa kapitalkraven med tanke på försämrade marknadsförhållanden och för att minska risken för konjunkturförstärkande effekter. Insti tut bör också genomföra omvända stresstester för att utröna vilka scenarier som skulle kunna hota deras livs kraft, såvida de inte kan visa att ett sådant test är onö digt. Mot bakgrund av de särskilda svårigheter som nyli gen framkommit när det gäller att behandla värdepappe riseringspositioner med metoder som bygger på interna modeller, bör erkännandet av institutens modeller för värdepapperiseringsrisker för att beräkna kapitalkrav i handelslagret begränsas och ett standardiserat kapitalkrav gälla för dessa värdepapperiseringar, om inte annat före skrivs. (71)I denna förordning fastställs begränsade undantag för viss korrelationshandel där ett institut av sin tillsynsmyndig het kan tillåtas beräkna ett samlat riskkapitalkrav med beaktande av strikta krav. I sådana fall bör institutet åläggas att för denna handel åsätta ett kapitalkrav som är lika med det högre av det kapitalkrav som beräknats enligt denna internt utvecklade metod och av ka pitalkravet för den specifika risken enligt schablonmeto den. Institutet bör inte ha skyldighet att låta dessa expo neringar omfattas av kapitalkravet vid ytterligare risk men de bör tas med i både VaR-värden (value-at-risk) och stressjusterade VaR-värden. (72)Med tanke på arten och omfattningen av de oväntade förluster som drabbade institut under den finansiella och ekonomiska krisen, är det nödvändigt att ytterligare förbättra kvalitet och harmonisering av den kapitalbas som krävs av institut. Detta bör innefatta införande av en ny definition av de viktigaste delarna av det kapital som finns tillgängligt för täckning av oväntade förluster när dessa inträffar, utveckling av definitionen av hybrid kapital och enhetliga försiktighetsjusteringar av kapitalba sen. Det är också nödvändigt att höja nivån på kapital basen betydligt, med nya kapitalrelationer inriktade på de L 176/10