prop · H20363 · 2015-03-12 00:00:00 — reglerna för behandlingen i tredjeland. I 34 och 35 §§ föreskrivs undan- tag från förbudet. Enligt 34 § får uppgifter trots förbudet överföras dels om den registrerade har lämnat sitt samtycke till överföringen, dels om överföringen är nödvändig med hänsyn till vissa uppräknade omständigheter. Det är också enligt den paragrafen tillåtet att föra över personuppgifter för användning enbart i en stat som har anslutit sig till dataskyddskonventionen. I 35 § föreskrivs att regeringen, och för vissa fall även den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om undantag från förbudet i 33 §. Det bör understrykas att till följd av regleringen i 1 kap. 3 § gäller särskilda regler för överföring till andra medlemsstater inom Europeiska unionen och till vissa andra stater. I 4 § föreskivs en skyldighet för och att utse personuppgiftsombud. I första stycket 9 görs en hänvisning till 38–40 §§ personuppgiftslagen, där det framgår vilka närmare uppgifter ett personuppgiftsombud har. En hänvisning görs också till 41 § personuppgiftslagen. Enligt den paragrafen kan regeringen föreskriva att vissa särskilt känsliga behandlingar ska anmälas till Datainspektionen för förhandskontroll. Hänvisningen i första stycket 10 till 42 § personuppgiftslagen innebär att den personuppgiftsansvarige ska till var och en som begär det skyndsamt och på lämpligt sätt lämna upplysningar om sådana behandlingar av personuppgifter som inte har anmälts till tillsynsmyndigheten, dvs. Sekretessbelagda uppgifter behöver dock inte lämnas ut. Första stycket 11 hänvisar till 43 och 44 §§, 45 § första stycket och 47 § personuppgiftslagen. Av hänvisningen till 43 § följer att Datainspektionen har rätt att för sin tillsyn på begäran få tillgång till de personuppgifter som behandlas, upplysningar om och dokumentation av behandlingen av personuppgifter och säkerheten vid denna och att få tillträde till sådana lokaler som har anknytning till behandlingen av personuppgifter. Om inspektionen inte har tillräckligt underlag för att konstatera att behandlingen av personuppgifter är laglig, får den med stöd av hänvisningen till 44 § personuppgiftslagen förbjuda behandlingen. Om Datainspektionen konstaterar att personuppgifter behandlas eller kan komma att behandlas på ett olagligt sätt, ska inspektionen genom påpekanden eller liknande förfaranden försöka åstadkomma rättelse. Om det inte går att få till stånd rättelse, eller om saken är brådskande, får Datainspektionen förbjuda behandlingen, vilket följer av hänvisningen till 45 § första stycket personuppgiftslagen. Vidare hänvisas till 47 § personuppgiftslagen där Datainspektionen ges rätt att hos förvaltningsrätten ansöka om att personuppgifter som har behandlats på ett olagligt sätt ska utplånas. Av hänvisningen i första stycket 12 till 48 § personuppgiftslagen följer att den personuppgiftsansvarige ska ersätta den registrerade för sådan skada och kränkning av den personliga integriteten som en behandling av personuppgifter i strid med åklagardatalagen och de bestämmelser i personuppgiftslagen till vilka lagen hänvisar har orsakat. Första stycket 13 hänvisar till 51 § första stycket, 52 § första stycket och 53 § personuppgiftslagen. Av hänvisningen till 51 § första stycket följer att Datainspektionens beslut får överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Som framgår av hänvisningen till 52 § första stycket personuppgiftslagen kan den personuppgiftsansvariga myndighetens beslut om information enligt 26 §, om rättelse och om underrättelse till tredje 2014/15:63 man enligt 28 § och om upplysningar enligt 42 § personuppgiftslagen också överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Av hänvisningen till 53 § personuppgiftslagen följer att andra beslut inte får överklagas. I andra stycket regleras hur gallringsregler i lagen, och i föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen, förhåller sig till hänvisningen i första stycket 2. Bestämmelsen innebär att åklagardatalagen ges företräde framför bestämmelserna i 8 § andra stycket personuppgiftslagen. Förbud enligt 44 eller 45 § personuppgiftslagen får normalt förenas med vite. I tredje stycket föreskrivs dock att förbud som meddelas i samband med tillsyn av personuppgiftsbehandling enligt denna lag inte får förenas med vite. 3 § och är var och en personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som myndigheten utför. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 4 § polisdatalagen (2010:361), innehåller bestämmelser om personuppgiftsansvar. Övervägandena finns i avsnitt 7.5. I paragrafen anges att är personuppgiftsansvarig för den behandling av personuppgifter som den myndigheten utför och är personuppgiftsansvarig för den personuppgiftsbehandling som den myndigheten utför. Den personuppgiftsbehandling som utförs i den polisiära verksamheten vid är ansvarig för (se 2 kap. 4 § polisdatalagen). Den omfattas alltså inte av personuppgiftsansvar. Personuppgiftsansvarig är den som ensam eller tillsammans med andra bestämmer ändamålen med och medlen för behandlingen av personuppgifter (3 § personuppgiftslagen). Flera bestämmelser i personuppgiftslagen, till vilka det hänvisas i 2 §, ålägger den personuppgiftsansvarige särskilda skyldigheter. Så är det t.ex. enligt 9 § första stycket personuppgiftslagen den personuppgiftsansvariges skyldighet att se till att de behandlade personuppgifterna är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen för behandlingen och att inte fler personuppgifter behandlas än som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen för behandlingen. Det ankommer också på den personuppgiftsansvarige att se till att information lämnas till den registrerade och att uppgifter gallras i rätt tid. Huvudregeln är att den myndighet som samlar in och lagrar personuppgifter är personuppgiftsansvarig för den behandlingen. Om en uppgift lämnas ut till en annan myndighet, genom direktåtkomst eller på annat sätt, blir den mottagande myndigheten personuppgiftsansvarig för den fortsatta behandlingen av uppgiften hos den myndigheten. När uppgifter lämnas ut till olika myndigheter kan alltså personuppgiftsansvaret för en och samma uppgift komma att ligga hos flera myndigheter. Var och en av dessa ansvarar för den egna behandlingen. 4 § och ska var och en utse ett eller flera personuppgiftsombud. Den personuppgiftsansvarige ska anmäla till tillsynsmyndigheten enligt personuppgiftslagen (1998:204) när ett personuppgiftsombud utses eller entledigas. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 5 § polisdatalagen Prop. 2014/15:63 (2010:361), innehåller bestämmelser om personuppgiftsombud. gandena finns i avsnitt 7.5. I första stycket föreskrivs att och ska utse ett eller flera personuppgiftsombud. Hänvisningen i 2 § första stycket 9 till 38–40 §§ personuppgiftslagen (1998:204) innebär att personuppgiftslagens bestämmelser om personuppgiftsombudets uppgifter blir tillämpliga vid och . Enligt andra stycket ska den personuppgiftsansvarige anmäla till tillsynsmyndigheten enligt personuppgiftslagen, dvs. Datainspektionen, när ett personuppgiftsombud utses eller entledigas. 5 § Personuppgifter får behandlas i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet om det behövs för att 1.förebygga eller förhindra brottslig verksamhet, 2.utreda eller beivra brott, eller 3.fullgöra de förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Personuppgifter får även behandlas i åklagarväsendets operativa verksamhet om det behövs för att en åklagare ska kunna fullgöra andra uppgifter än de som anges i första stycket 1–3 och som åklagare har enligt bestämmelser i lag eller förordning. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 7 § polisdatalagen, (2010:361) beskriver de primära ändamål för vilka personuppgifter får behandlas i och operativa verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 8.2–8.5. En grundläggande förutsättning för att en personuppgift ska få behandlas med stöd av 5 § är att den behövs för viss särskilt angiven verksamhet. Med detta avses att det ska finnas ett konkret behov av att utföra behandlingen och att detta behov svarar mot ändamålet med denna. Som exempel kan nämnas att det i en förundersökning kan vara nödvändigt att sammanställa uppgifter om vilka personer som har befunnit sig på platsen för brottet för att säkerställa att alla presumtiva vittnen har hörts i saken, att sammanställa en förteckning över alla målsägande och deras ersättningskrav eller att redovisa vilka personer som har haft kontakt med ett offer i tidsmässigt nära samband med brottet. Likaså måste självfallet många personuppgifter om misstänkta behandlas för att åklagaren ska ha ett fullgott underlag för sitt ställningstagande i åtalsfrågan; jfr bestämmelserna i 20 och 21 §§ förundersökningskungörelsen (1947:948) om vad ett förundersökningsprotokoll ska innehålla. I första stycket 1 anges att personuppgifter får behandlas om det behövs för att förebygga eller förhindra brottslig verksamhet (avsnitt 8.2). Exempel på det är strategiska brottsförebyggande arbete och de uppgifter som ankommer på åklagare enligt lagen (2007:979) om åtgärder för att förhindra vissa särskilt allvarliga brott. Även hanteringen av överskottsinformation från hemliga tvångsmedel kan falla under detta ändamål, om syftet är att informationen ska användas för att förhindra brott. Av första stycket 2 framgår att personuppgifter får behandlas för att ut- reda eller beivra brott (avsnitt 8.3). Detta ändamål rör huvuddelen av Med utreda brott avses verksamhet i form av förundersökning enligt All personuppgiftsbehandling inom ramen för en förundersökning faller in under första stycket 2. Med brott avses, till skillnad från i första stycket 1, ett konkret brott. Det saknar betydelse om det är fråga om en begången, pågående eller planerad gärning. typ av utredningar som också faller under denna punkt är de utredningar som bedrivs enligt reglerna i 23 kap. med stöd av be- stämmelser i särskilda författningar, t.ex. enligt 31 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. handling med anledning av sådana utredningar innefattas också i ända- målet utreda brott. Med beivra brott avses en annan huvuduppgift för åklagare, nämligen det arbete som åklagare utför efter en avslutad förundersökning eller annan utredning och som resulterar i beslut om åtal eller annan talan vid domstol, t.ex. särskild förverkandetalan. Även åklagares arbete med att föra det allmännas talan i domstol och att föra den enskildes talan i brottmål om t.ex. skadestånd omfattas av ändamålet utreda eller beivra Åklagares hantering av strafförelägganden hör också hit, liksom upp- gifter i ärenden om ändring eller undanröjande av påföljd. på det sistnämnda kan nämnas talan enligt 38 kap. 2–3 §§ och åklagares uppgifter enligt lagen (2006:45) om omvandling av fäng- else på livstid. Ett annat exempel är åklagares uppgifter vid undanröjande av ordningsbot enligt 59 kap. 10 § och vid andra extra- Åklagares yttranden enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård faller också in under ändamålet. Åklagares arbete med att utreda och beivra brott inkluderar även arbete med att leda utredningar och fatta beslut enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud och lagen (2005:321) om tillträdesförbud vid idrotts- Eftersom syftet med förbuden är att hindra beteenden som är straffbara är ändamålet indirekt även att förebygga och förhindra brott. När åklagare biträder JO eller JK i brottsutredningar är det också fråga om verksamhet som faller under ändamålen utreda eller beivra brott. Första stycket 1 och 2 avser endast verksamhet som bedrivs av svensk åklagare för svensk brottsbekämpning. Av första stycket 3 följer att be- handling av personuppgifter i vissa fall får utföras i syfte att gagna ut- ländsk brottsbekämpande verksamhet (avsnitt 8.4). vis åtaganden enligt ett flertal konventioner där åklagare har vissa upp- I den utsträckning ett internationellt åtagande innebär att svensk åklagare är skyldig att fullgöra vissa förpliktelser och den konkreta arbetsuppgiften kräver att åklagaren behandlar personuppgifter, är be- handlingen tillåten enligt denna punkt. Det gäller oavsett om den brotts- lighet som den utländska brottsbekämpande verksamheten avser är ett brott enligt svensk lag eller faller under svensk jurisdiktion. Till de lagar som innehåller förpliktelser av detta slag hör bl.a. lagen (1957:668) om utlämning för brott, lagen (2000:562) om internationell rättslig hjälp i brottmål, lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder, lagen (2003:1174) om vissa former av internationellt samarbete i brottsutredningar och lagen Prop. 2014/15:63 (2005:500) om erkännande och verkställighet inom Europeiska unionen Det är enbart sådan brottsutredning som görs eller sådana tvångsmedelsåtgärder som utförs för en annan stats räkning antingen inom ramen för rättslig hjälp i brottmål eller med stöd av andra regler som faller in under första stycket 3. Som exempel kan nämnas att åklagare får en ansökan om rättslig hjälp med t.ex. kvarstad eller beslag från en annan stat. Om däremot en svensk åklagare begär rättslig hjälp av en annan stat som ett led i en svensk utredning eller beivrande av svensk brottslighet behandlas personuppgifterna med stöd av ändamålen i första stycket 2. Frågor om uppgiftslämnande till utlandet behandlas även i avsnitt 12.3. Andra stycket reglerar personuppgiftsbehandling för att fullgöra andra åklagaruppgifter än de som anges i första stycket 1–3. Det rör sig om särskilda uppgifter som åklagare har ålagts i lag eller förordning och som ligger vid sidan av åklagares huvuduppgifter. Det rör sig bl.a. om talan om tvångsförsäljning enligt 3 § lagen (1985:277) om vissa bulvanförhållanden, talan om äktenskapskillnad enligt 5 kap. 5 § , talan om hävande av registrering av vissa immateriella rättigheter och uppgiften att företräda staten inför domstol vid talan om vissa offentligrättsliga avgifter. Hit hör också åklagares beslut enligt lagen (2011:111) om förstörande av vissa hälsofarliga missbrukssubstanser och beslut enligt 2 § lagen (1988:1473) om undersökning beträffande vissa smittsamma sjukdomar i brottmål. Uppgifterna beskrivs närmare i avsnitt 8.5. Personuppgifter som behandlas med stöd av nu aktuell paragraf får också behandlas för ett antal ytterligare ändamål. Behandlingen för dessa sekundära ändamål regleras i 6 §. Av 7 § framgår att personuppgifter dessutom får behandlas för diarieföring och inom ramen för viss ärendehantering. Vidare får personuppgifter behandlas för ett annat sekundärt ändamål än de i lagen angivna, om det nya ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. Ramarna för sådan vidarebehandling sätts således av den s.k. finalitetsprincipen. Som framgår av hänvisningen i 2 § första stycket 2 till 8 § personuppgiftslagen (1998:204) får behandling också ske i den utsträckning som den är nödvändig för att och ska kunna fullgöra sina skyldigheter enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Tillsammans avgränsar de nu nämnda bestämmelserna för vilka ändamål behandling av personuppgifter är tillåten i åklagarverksamheten. ändamålsreglering behandlas i avsnitt 8. Personuppgifter får också behandlas för planering, uppföljning och utvärdering av åklagarverksamhet. Sådan behandling anses utgöra en del av själva verksamheten och behöver inte regleras särskilt (se Lagrådets yttrande i prop. 2004/05:164 s. 179 samt prop. 2009/10:85 s. 317). I begreppen uppföljning och utvärdering ingår sådan behandling av personuppgifter i åklagarväsendets tillsynsverksamhet som inte utgör en överprövning av en lägre åklagares beslut i en rättslig fråga eller utredning om huruvida en åklagare gjort sig skyldig till brott i sin tjänsteutövning. Sistnämnda uppgifter faller under något av de primära ändamålen, främst uppgiften att utreda och beivra brott. 6 § Personuppgifter som behandlas enligt 5 § får även behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos 1.Åklagarmyndigheten, , , , , och , eller 2.en utländsk myndighet, ett EU-organ eller en mellanfolklig organisation. Personuppgifter som behandlas enligt 5 § får även behandlas om det är nöd- vändigt för att tillhandahålla information till och regeringen och, i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning, till andra. I ett enskilt fall får personuppgifter som behandlas enligt 5 § även behandlas för att tillhandahålla information för något annat ändamål än de som anges i första och andra styckena, under förutsättning att ändamålet inte är oförenligt med det ändamål som uppgifterna samlades in för. I paragrafen, som är utformad efter mönster av 2 kap. 8 § polisdatalagen, (2010:361) anges de sekundära ändamål för vilka personuppgifter får behandlas i åklagarväsendets verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 8.7. Behandling av personuppgifter enligt denna paragraf förutsätter att uppgifterna redan är föremål för behandling enligt 5 §. Det är alltså inte tillåtet att samla in personuppgifter enbart i syfte att behandla dem enligt denna paragraf. Utgångspunkten är att de angivna sekundära ändamålen i allt väsentligt ska täcka in det tillhandahållande av information som kan komma i fråga. För att behandling för andra ändamål än de i paragrafen uppräknade ska vara tillåten krävs att den inte kan anses oförenlig med insamlingsändamålet (finalitetsprincipen). Det kravet gäller inte behandling för utlämnande enligt första eller andra stycket. Det förhållandet att uppgifter i vissa fall får behandlas för utlämnande av information påverkar inte de bestämmelser som gäller om sekretess. Bestämmelserna i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) om sekretess mellan och inom myndigheter liksom bestämmelser i andra författningar som bryter sekretess ska således beaktas på vanligt sätt. I kommentaren till 12–14 §§ redovisas de sekretessbrytande bestämmelserna i denna lag. I sammanhanget bör också framhållas att och kan lämna ut personuppgifter med stöd av 5 §, om åtgärden är ett led i den egna verksamheten. Som exempel kan nämnas att en åklagare i en svensk förundersökning kan begära rättslig hjälp av t.ex. en utländsk myndighet och i samband med det tillhandahålla nödvändig information med stöd av 5 § första stycket 2. Av första stycket 1 framgår att personuppgifter som behandlas med stöd av 5 § även får behandlas för att tillhandahålla information som behövs i brottsbekämpande verksamhet hos , , , , , och . Första stycket 2 ger möjlighet att behandla personuppgifter som behandlas enligt 5 § för att tillhandahålla en utländsk myndighet, ett EU- organ eller en mellanfolklig organisation den information som behövs i dess brottsbekämpande verksamhet. Denna bestämmelse ger stöd för själva behandlingen av uppgifterna. Hur stort utrymmet är för utlämnande av uppgifter bestäms av reglerna om sekretess, se kommentaren till 13 §. De utländska myndigheter som avses i första stycket 2 är främst I den utsträckning som brottsbekämpande verksamhet bedrivs av någon annan myndighet ger dock denna punkt utrymme för att tillhandahålla personuppgifter även till den myndigheten. Möjligheten att behandla uppgifterna genom att lämna ut dem kan också begränsas av reglerna i 33–35 §§ personuppgiftslagen (1998:204), som inskränker möjligheten att överföra uppgifter till tredjeland (jfr kommentaren till 2 § första stycket 8). Ytterligare begränsningar i möjligheten att behandla uppgifterna kan följa av reglerna i lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen (se kommentaren till 3 §). I andra stycket anges att personuppgifter får behandlas om det är nöd- vändigt för att tillhandahålla information till eller regeringen och, i den utsträckning skyldighet att lämna uppgifter följer av lag eller förordning, till annan. Med annan avses såväl myndighet som enskild. Exempel på uppgiftsskyldighet gentemot annan myndighet finns i 26 § häktesförordningen som föreskriver att åklagaren ska hålla häktet underrättat om förhållanden som har betydelse från säkerhetssynpunkt för behandlingen av den som är intagen på grund av misstanke om brott. Som exempel på uppgiftsskyldighet gentemot enskild kan nämnas skyldigheten enligt 5 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare att informera vårdnadshavaren om brottsmisstanke mot den som är . Andra exempel på uppgiftsskyldighet som kan omfatta även och finns i 13 kap. 6 § regeringsformen och 6 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet m.m. där det föreskrivs skyldighet att lämna ombudsmän respektive begärda upplysningar. Vidare omfattas en myndighets skyldighet enligt 6 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen att på begäran av en annan myndighet lämna ut uppgift som den förfogar över, i den utsträckning hinder inte möter på grund av bestämmelser om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. I tredje stycket tydliggörs att de sekundära ändamålen inte är uttömmande. För att en uppgift ska få vidarebehandlas för något annat ändamål än de som anges i första och andra styckena måste det emellertid i det enskilda fallet göras en bedömning att det nya ändamålet inte är oförenligt med det ändamål för vilket uppgifterna samlades in. 7 § Personuppgifter får behandlas om 1.det är nödvändigt för diarieföring, eller 2.uppgifterna har lämnats till åklagarväsendet i en anmälan eller liknande och behandlingen är nödvändig för handläggningen. Paragrafen, som motsvarar 2 kap. 9 § polisdatalagen (2010:361), reglerar behandling av personuppgifter i två särskilt angivna fall och gäller oavsett om förutsättningarna för behandling enligt 5 och 6 §§ är för handen. Övervägandena finns i avsnitt 8.6. Enligt punkten 1 får personuppgifter alltid behandlas om behandlingen är nödvändig för diarieföring. Vilka uppgifter som måste noteras i samband med diarieföring av en handling framgår av 5 kap. 2 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Vid diarieföring av inkomna handlingar får således alltid anges vem handlingen har kommit från och i korthet vad handlingen rör. Någon annan behandling än sådan som är nödvändig för diarieföringen får emellertid inte utföras med stöd av första punkten. Den fortsatta behandlingen ska således – utom i fall där andra punkten i denna paragraf blir tillämplig – alltid ha stöd i bestämmelserna i 5 §. Som exempel kan nämnas att den fortsatta behandlingen ska utföras med stöd av 5 § första stycket 2, om det är fråga om personuppgifter som hör till en förundersökning. Vidare får, enligt punkten 2, personuppgifter alltid behandlas om de har lämnats till eller i en anmälan eller liknande och behandlingen är nödvändig för handläggningen. Uttrycket ”anmälan eller liknande” innefattar alla slag av framställningar till myndigheterna. ryms framställningar av detta slag inom de i 5 § angivna ändamålen och ska då behandlas med stöd av den paragrafen, men i vissa fall kan innehållet i en framställan vara sådant att behovsrekvisitet i 5 § inte är uppfyllt. Eftersom en framställan vanligtvis kräver något slag av handläggning hos myndigheten, har det införts en särskild bestämmelse för personuppgiftsbehandling i dessa fall. Behandlingen måste vara ”nödvändig för handläggningen”. Det kan i ett enskilt fall innebära att personuppgifter i ett e-postmeddelande inte får behandlas på annat sätt än att uppgifterna tas emot och därefter arkiveras eller gallras. I ett annat fall kan bestämmelsen innebära att personuppgifterna också får behandlas i samband med att framställan besvaras. Behandling av känsliga personuppgifter 8 § Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv.