prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — Om fråga om reseförbud eller anmälningsskyldighet väcks vid rätten, ska förhandling äga rum . För förhandlingen gäller samma regler som för häktningsförhandling. Rätten får också, om det är fara i dröjsmål, meddela reseförbud eller anmälnings- skyldighet till dess annorlunda förordnas (interimistiskt beslut) (25 kap. 3 § tredje stycket). Samma regler bör gälla när fråga om beslut om övervakningsåtgärder väcks vid rätten. Det torde dock vara ytterst sällsynt att det uppstår behov av att meddela ett interimistiskt beslut, eftersom den misstänktes skyldigheter att följa beslutade åtgärder blir aktuellt först när den andra staten har erkänt beslutet (se avsnitt 7.4). Beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet ska innehålla uppgift om det brott misstanken avser, den ort där den misstänkte ska uppehålla sig och vad den misstänkte i övrigt har att iaktta. En erinran om vilken påföljd som kan följa på en överträdelse av beslutet och på underlåtenhet att fullgöra därmed förenat villkor ska också framgå av beslutet. Vidare ska beslutet delges den misstänkte (25 kap. 4 §). Även ett beslut om övervakningsåtgärder bör innehålla de angivna uppgifterna och delges den misstänkte. Om ett beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet har meddelats av åklagare, får den misstänkte begära rättens prövning av förbudet. För rättens prövning gäller vissa skyndsamhetskrav (25 kap. 5 §). Den misstänkte bör ha samma rätt att begära rättens prövning av ett beslut om övervakningsåtgärder. Vidare bör samma förfarande som vid rättens prövning av åklagarens beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet gälla. Om det är rätten som beslutar om reseförbud eller anmälnings- skyldighet, ska rätten också utsätta den tid inom vilken åtal ska väckas. Tiden får inte bestämmas längre än vad som oundgängligen behövs för att slutföra förundersökningen. Om det är åklagaren som meddelar beslutet, ska åtal väckas inom en månad. Rätten får dock besluta om förlängning av utsatt tid för väckande av åtal (25 kap. 6 §). Utgångspunkten är att samma regler om tid för väckande av åtal och förlängning av ska gälla för ett beslut om övervakningsåtgärder. Det finns dock skäl att införa en något annorlunda reglering i detta avseende än den som gäller vid beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet. I avsnitt 7.4 föreslås att den misstänktes skyldighet att följa de åtgärder som anges i beslutet om övervakningsåtgärder inträder först när han eller hon delgetts den andra statens underrättelse om att det svenska beslutet om övervaknings- åtgärder har erkänts (se artiklarna 11.1 och 20.2 e i rambeslutet om när behörigheten att följa upp ett beslut övergår till den verkställande staten och om skyldigheten att underrätta utfärdande stat angående beslutet om erkännande). Fram till den tidpunkten kommer den misstänkte inte att vara föremål för några faktiska tvångsåtgärder i anledning av beslutet. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte heller bör löpa någon tid för väckande av åtal förrän den misstänktes skyldighet att följa beslutade åtgärder inträtt. Tidsfristen, som bör vara en månad oavsett om det är åklagaren eller rätten som har meddelat beslutet om övervakningsåtgärder, bör i stället löpa först från den tidpunkt då den misstänktes skyldigheter att följa beslutade åtgärder inträder. Rätten bör kunna förlänga , om det behövs för att åklagaren ska slutföra förundersökningen. Om det i avvaktan på den andra statens underrättelse fattas beslut om tvångsmedel enligt 24 eller 25 kap. , ska dock de regler om tid för väckande av åtal som anges där tillämpas. anser att det bör råda en stark presumtion för att den misstänkte ska häktas i avvaktan på den andra statens beslut. Visserligen kan det i många fall finnas skäl att hålla den misstänkte frihetsberövad i avvaktan på att hans eller hennes skyldighet att följa beslutade övervakningsåtgärder inträder. Regeringen anser dock inte att 2014/15:116 det bör råda en presumtion för häktning i dessa fall. Domstolen har genom sitt beslut om övervakningsåtgärder kommit fram till att det finns ett alternativ till häktning. Att då, för tiden från det beslutet meddelas fram till dess den andra staten underrättat åklagaren om att beslutet erkänts, införa en presumtion för häktning blir motsägelsefullt. Vidare kan ett frihetsberövande inte bli aktuellt om ett beslut om övervakningsåtgärder meddelats som ett självständigt beslut och inte som ett alternativ till häktning. Det kan inte heller uteslutas att den misstänkte även i andra fall kan vara på fri fot i väntan på besked från den andra medlemsstaten, antingen helt utan tvångsåtgärder eller med reseförbud eller anmälningsskyldighet i . Frågan om huruvida det föreligger behov av tvångsmedel från beslutstidpunkten till dess att frågan om erkännande och uppföljning har prövats bör i stället bedömas utifrån omständigheterna i varje enskilt fall enligt bestämmelserna i 24 och 25 kap. . Fråga om reseförbud och anmälningsskyldighet kan väckas även i mål som fullföljts till högre rätt. Rätten får då besluta i frågan utan krav på att särskild förhandling hålls (25 kap. 8 §). Samma regler bör gälla för ett beslut om övervakningsåtgärder, även om det torde vara sällsynt att detta aktualiseras. Som påtalas av Kriminalvården ska, liksom vid reseförbud och anmälningsskyldighet, vid fällande dom ingen avräkning ske av den tid som den misstänkte varit föremål för ett beslut om övervakningsåtgärder. Vidare bör de bestämmelser i som gäller vid handläggningen av mål där den tilltalade är ålagd reseförbud gälla även i mål där den tilltalade är föremål för ett beslut om övervakningsåtgärder (t.ex. 45 kap. 14 § fjärde stycket och 47 kap. 9 § första stycket). Samma sak bör gälla vid överklagande av rättens beslut. Även andra generella bestämmelser i som gäller i samband med prövning av och beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet bör vara tillämpliga vid prövningen av beslut om övervakningsåtgärder, t.ex. rättens sammansättning (1 kap.), regler om offentlighet och ordning vid domstol (5 kap.) och de mer generella bestämmelserna om rättens beslut (30 kap.). För att bestämmelser ska bli tillämpliga dels vid prövningen av om ett beslut om övervakningsåtgärder ska meddelas eller inte, dels efter det att ett sådant beslut har meddelats bör en hänvisning göras till vad som föreskrivs i om reseförbud. Med hänsyn till att ett beslut om övervakningsåtgärder ändå i vissa avseenden skiljer sig från ett beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet, främst med hänsyn till att uppföljningen ska ske i en annan stat, bör, utöver vad som föreslagits om tid för väckande av åtal, vissa särskilda bestämmelser om bland annat ändring och upphävande av ett beslut om övervakningsåtgärder tas in i den nya lagen. Dessa bestämmelser ska gälla i stället för regler. Översändande av ett beslut om övervaknings- Regeringens förslag: Beslutet om övervakningsåtgärder ska sändas över av åklagare direkt till en behörig myndighet i den medlemsstat i EU där beslutet ska erkännas och följas upp. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en bestämmelse om att beslutet om övervakningsåtgärder ska sändas över till den medlemsstat där den misstänkte är bosatt, eller till en annan medlemsstat enligt de villkor som den medlemsstaten har uppställt. Remissinstanserna godtar förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: I avsnitt 6.4 föreslås att ansvaret för att sända över ett beslut om övervakningsåtgärder och därmed sammanhängande uppgifter bör anförtros åklagare oavsett om det är åklagare eller domstol som har meddelat beslutet. Av artikel 9 i rambeslutet följer att ett beslut om övervakningsåtgärder ska sändas över till en behörig myndighet i den medlemsstat där beslutet ska erkännas och följas upp. Behörig mottagande myndighet kan vara antingen en myndighet som utsetts till behörig enligt rambeslutet (artikel 6) eller en central myndighet (artikel 7). Det bör i lagen införas en bestämmelse om att beslutet ska sändas över av åklagare direkt till behörig myndighet i den medlemsstat där beslutet ska erkännas och följas upp. Rambeslutet innehåller regler om hur översändandet ska gå till samt vissa underrättelse- och samrådsskyldigheter i samband med översändandet (artiklarna 10 och 22). Bestämmelser om åklagarens uppgifter i samband med översändandet kan meddelas i förordning. Frågan om kostnader för den misstänktes resor mellan den utfärdande och den verkställande staten i samband med uppföljning av övervakningsåtgärder regleras inte av rambeslutet (skäl 14). Regeringen delar promemorians bedömning att den misstänkte själv bör ombesörja resan till den andra staten. 7.4Beslutets verkställbarhet och den misstänktes skyldighet att följa beslutade övervaknings- åtgärder Regeringens förslag: Den misstänktes skyldighet att följa beslutet om övervakningsåtgärder och särskilda villkor som beslutet är förenat med ska inträda först när han eller hon har delgetts underrättelse om att behörig myndighet i den andra staten beslutat att erkänna beslutet om övervakningsåtgärder. Åklagaren ska ansvara för att underrättelsen delges den misstänkte. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. I promemorian föreslås en uttrycklig regel om att beslutet om övervakningsåtgärder ska gälla . 2014/15:116 promemorian inte någon bestämmelse om att underrättelsen från behörig myndighet i den andra medlemsstaten om beslutet att erkänna det svenska beslutet ska delges den misstänkte. Remissinstanserna godtar förslaget eller invänder inte mot det. Skälen för regeringens förslag: Rambeslutet definierar ett beslut om övervakningsåtgärder som ett verkställbart beslut (artikel 4 a). som ska bifogas beslutet ska också anges vilket datum beslutet blev Den verkställande staten tar över ansvaret för uppföljningen när den staten erkänt beslutet och underrättat den utfärdande staten om detta (artikel 11). Av artikel 20.2 e följer att behörig myndighet i den verkställande staten är skyldig att utan dröjsmål underrätta åklagaren om det slutliga beslutet att erkänna det svenska Rambeslutet utgår från att den utfärdande staten ska kunna följa upp ett beslut om övervakningsåtgärder fram till tidpunkten för denna Med hänsyn till att de bestämmelser i som gäller för meddelade beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet föreslås gälla för ett beslut om övervakningsåtgärder, se avsnitt 7.3.1, får regeln i 30 kap. 12 § första stycket 3 om att beslut angående åtgärd som avses i 25 kap. går i omedelbar verkställighet anses gälla även ett beslut om Mot denna bakgrund kan åklagaren i intyget ange vad som efterfrågas. Däremot kan ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder endast följas upp i en annan medlemsstat. Av lagen bör det därför särskilt framgå när den misstänktes skyldigheter att följa övervakningsåtgärderna inträder. Lagrådet påtalar vikten av att regleringen i detta avseende utformas så att den misstänktes befogade krav på rättssäkerhet kan tillgodoses. pekar särskilt på att den enskildes skyldighet att följa ett beslut kan inträda tidigast när han eller hon får kännedom om beslutet och att den misstänkte måste ha en faktisk möjlighet att följa beslutade Den ordning som föreslås i lagrådsremissen har sin utgångspunkt i rambeslutets bestämmelser om överförandet av behörigheten att följa upp ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder. Av rambeslutet följer att behörigheten att följa upp det svenska beslutet övergår till den verkställande staten så snart den staten underrättat svensk åklagare om att dess behöriga myndighet meddelat slutligt beslut att erkänna det svenska beslutet (artikel 11.1). Med hänsyn till Lagrådets synpunkter, vilka regeringen instämmer i, och vikten av att klargöra att överträdelser av ett beslut om övervakningsåtgärder inte kan medföra några konsekvenser för den misstänkte innan han eller hon underrättats om den andra statens beslut, anser regeringen att regleringen bör ha en i viss mån annan utformning än den som föreslås i lagrådsremissen. att behörigheten att följa upp det svenska beslutet enligt rambeslutet övergår till den andra medlemsstaten så snart åklagaren underrättats om att beslutet om övervakningsåtgärder erkänts i den andra staten bör den misstänktes skyldighet att följa beslutade åtgärder inträda först när han eller hon fått vetskap om den andra statens beslut. För att det i lagtexten klart ska framgå att så är fallet anser regeringen att det av lagen bör framgå att den misstänktes skyldighet att följa beslutet om övervakningsåtgärder inträder först när han eller hon delgetts den andra statens underrättelse om att det svenska beslutet erkänts. även framgå att det är åklagaren som ansvarar för att den misstänkte Prop. 2014/15:116 delges underrättelsen. Har beslutet om övervakningsåtgärder meddelats eller fastställts av domstol, bör åklagaren utan dröjsmål också underrätta domstolen om den andra statens beslut om erkännande och om tidpunkten för delgivning med den misstänkte av den statens underrättelse. Detsamma gäller om åtal väckts. Regler om åklagarens underrättelseskyldighet i detta avseende kan införas i förordning. Information om när skyldigheten att följa åtgärderna inträder bör den misstänkte få genom att det anges i beslutet om övervakningsåtgärder (se 25 kap. 4 § ). Regeringens förslag: Rätten ska få besluta om ändring av eller tillfälliga undantag från ett beslut om övervakningsåtgärder eller särskilda villkor som ett sådant beslut förenats med. ska under vissa förutsättningar få besluta om detta. överlåta till åklagaren att besluta om tillfälliga undantag. Om den misstänkte döms för det aktuella brottet, ska rätten pröva om beslutet om övervakningsåtgärder ska fortsätta att gälla till dess domen får laga kraft. Rätten eller, under samma förutsättningar som gäller för ett beslut om ändring av ett beslut om övervakningsåtgärder, åklagaren ska upphäva ett beslut om övervakningsåtgärder, om – åtal inte väcks i rätt tid eller förlängning av tiden inte har begärts, – beslutet inte erkänns eller följs upp av den andra staten, eller – det av något annat skäl inte längre bör gälla. Om den misstänkte överträder beslutet om övervakningsåtgärder, ska han eller hon anhållas eller häktas, om det inte är uppenbart att det saknas skäl för detta. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna godtar förslagen eller invänder inte mot dem. anför att åklagaren bör ha en fortsatt ovillkorlig rätt att häva ett beslut om övervakningsåtgärder även när en domstol har meddelat beslutet och oavsett om åtal väckts Skälen för regeringens förslag Behörighet att meddela följdbeslut Ett beslut om övervakningsåtgärder är en tillfällig åtgärd. återspeglas i artikel 18 i vilken det finns bestämmelser om s.k. följdbeslut, t.ex. förlängning, ändring och upphävande av beslutet. utfärdande av en arresteringsorder på grund av t.ex. överträdelse av beslutet om övervakningsåtgärder är ett följdbeslut. Det är endast den utfärdande staten som har behörighet att fatta sådana beslut. svenskt beslut om övervakningsåtgärder följs upp i en annan medlemsstat kommer det i flera fall bli aktuellt att fatta olika typer av följdbeslut. behovet av att meddela följdbeslut kan uppkomma när 2014/15:116 åklagaren underrättats om en överträdelse (artikel 19.3), men kan också aktualiseras efter en uppmaning från behörig myndighet i den andra staten (artiklarna 19.1 och 23.1). Den andra statens behöriga myndigheter ska underrättas om alla beslut (artikel 19.5), vilket kan regleras i förordning. Förlängning av beslutet om övervakningsåtgärder I avsnitt 7.3.1 föreslås att i huvudsak samma regler om tid för väckande av åtal som gäller vid reseförbud och anmälningsskyldighet ska gälla beträffande ett beslut om övervakningsåtgärder. Tidsfristen för väckande av åtal föreslås dock vara en månad oavsett om beslutet meddelats av åklagare eller av rätten och börja löpa först när den misstänktes skyldighet att följa beslutade åtgärder inträtt. Rätten ska, på samma sätt som gäller för reseförbud och anmälningsskyldighet, få medge förlängning av tiden för väckande av åtal. Ett beslut om reseförbud eller anmälningsskyldighet gäller inte längre än till dess rätten meddelar dom i målet. Rätten måste därför, i samband med fällande dom, pröva om åtgärden ska bestå (25 kap. 7 § tredje stycket ). När det är fråga om ett beslut om övervakningsåtgärder är förhållandena visserligen något annorlunda. Den dömde har i normalfallet återvänt från en annan medlemsstat för att inställa sig till huvudförhandling i och en förlängning av beslutet innebär att han eller hon återigen ska lämna landet. Möjligheten att förordna om att beslutet ska bestå även efter dom bör dock inte uteslutas, varför en regel motsvarande den som gäller i fråga om reseförbud och anmälningsskyldighet bör införas. I båda dessa situationer är det fråga om att förlänga beslutet om övervakningsåtgärder. Rättens beslut utgör följdbeslut enligt artikel 18.1 i rambeslutet, som den behöriga myndigheten i den andra staten ska underrättas om (artikel 19.5). Vidare kan det bli aktuellt för åklagaren att på uppmaning av den andra statens myndigheter begära eller bekräfta att uppföljningen av övervakningsåtgärderna ska fortsätta (artiklarna 17 och 23.3). Detta kan regleras i förordning. Tillfälliga undantag från beslut om övervakningsåtgärder Enligt 25 kap 7 § andra stycket är det möjligt att besluta om tillfälliga undantag från ett beslut om reseförbud eller anmälnings- skyldighet och från de särskilda villkor som ställts upp. Om åtal har väckts och reseförbudet eller anmälningsskyldigheten har beslutats eller fastställts av rätten är rätten ensam behörig att fatta sådana beslut. I övriga fall kan även åklagaren meddela sådana undantag. Rätten har dessutom en möjlighet att delegera till åklagaren att besluta om tillfälliga undantag även i de fall åtal har väckts och beslutet meddelats av rätten. Regeringen delar bedömningen i promemorian att det bör införas en motsvarande möjlighet att besluta om tillfälliga undantag från ett beslut om övervakningsåtgärder eller från de särskilda villkor som meddelats i samband med detta. Regeringen anser vidare att samma behörighetsregler bör gälla vid beslut om sådana undantag som vid undantag från reseförbud och anmälningsskyldiget. Domstolens möjlighet att delegera rätten att fatta beslut till åklagaren är av särskild vikt, eftersom uppföljningen sker i en annan stat och åklagaren sköter all kontakt med den andra statens behöriga myndighet. Lagrådet föreslår att reglerna om tillfälliga undantag utformas på ett sådant sätt att undantag ska meddelas till dess den misstänkte befinner sig på den plats där beslutet ska följas upp. Regeringen anser emellertid inte att det är nödvändigt att särskilt reglera detta. Enligt den reglering som regeringen föreslår har åklagaren eller rätten möjlighet att vid behov meddela tillfälliga undantag. Denna möjlighet är inte begränsad i tiden. torde dock ett formellt beslut om tillfälligt undantag kunna undvikas genom att åklagaren samråder med behöriga myndigheter i den andra staten (om tidpunkten för när den misstänkte kommer att infinna sig i den andra staten etc.). Ändring av beslut om övervakningsåtgärder Det kan även uppkomma behov av att ändra innehållet i ett beslut om övervakningsåtgärder på andra sätt än genom att meddela tillfälliga undantag. Det som avses är således mer bestående ändringar som är tänkta att gälla fram till dess att beslutet ändras på nytt eller upphävs. För reseförbud och anmälningsskyldighet finns inga uttryckliga bestäm- melser om ändring av beslut. Rambeslutet bygger på att ett beslut om övervakningsåtgärder ska kunna ändras under pågående uppföljning. Den omständigheten att det är en annan stats myndigheter som ansvarar för uppföljningen av beslutet och det krav på tydlighet som det medför talar för att det i den nya lagen, som föreslås i promemorian, bör införas särskilda bestämmelser om förfarandet vid ändring av ett beslut om övervakningsåtgärder. Detta särskilt mot bakgrund av att det utan sådan reglering inte kan uteslutas att det beslutas om förändringar av den misstänktes skyldigheter genom att det gamla beslutet upphävs och ersätts med ett nytt. Ett sådant förfarande bör undvikas eftersom det med hänsyn till regleringen i rambeslutet skulle innebära en mer komplicerad handläggning än nödvändigt. Det tidigare beslutet skulle behöva återkallas och uppföljningen i den andra staten avbrytas (artikel 19.6). Vidare skulle ett nytt intyg behöva fyllas i, översättas och sändas över till den andra medlemsstaten, varvid en ny prövning i fråga om erkännande skulle behöva ske där. Om det däremot görs en ändring av beslutet om övervakningsåtgärder, behöver den utfärdande myndigheten endast informera myndigheten i den andra medlemsstaten om förändringen (artikel 19.5). Den ändrade åtgärden ska därefter, under förutsättning av den fortfarande utgör en sådan åtgärd som den andra staten är skyldig att erkänna, följas upp i den verkställande staten, eventuellt efter en anpassning (artikel 18.3–4). Vad gäller tidpunkten för när den misstänktes skyldighet att följa den ändrade åtgärden inträder, bör samma regler som gäller för det ursprungliga beslutet tillämpas. Det innebär att skyldigheten inträder först när den misstänkte delgetts underrättelse om att den andra staten har erkänt det svenska beslutet. Regeringen instämmer i promemorians förslag att både åklagare och rätten ska vara behöriga att ändra ett beslut om övervakningsåtgärder, men att en åklagare inte ska kunna ändra ett beslut om det har meddelats eller fastställts av rätten och åtal har väckts. Upphävande av beslut om övervakningsåtgärder Reseförbud och anmälningsskyldighet ska upphävas om det inte har väckts åtal och någon framställning om förlängning av tiden inte har inkommit till rätten (25 kap. 7 § första stycket 1 ). En frist för väckande av åtal kommer även att gälla för ett beslut om övervakningsåtgärder (se avsnitt 7.3.1). På samma sätt som gäller för reseförbud och anmälningsskyldighet bör ett beslut om övervakningsåtgärder upphävas om åtal inte väcks eller om förlängning av tiden inte begärts. Myndigheten i den andra staten är inte alltid skyldig att erkänna och följa upp ett beslut om övervakningsåtgärder. Det gäller t.ex. om det föreligger en vägransgrund enligt rambeslutet eller om fortsatt uppföljning i praktiken är omöjlig på grund av att den berörda personen inte kan påträffas på den statens territorium eller om den misstänkte har bosatt sig i tredje stat. I promemorian föreslås därför att det bör införas en särskild grund för upphävande av ett beslut om övervakningsåtgärder för de situationer då beslutet inte erkänns eller följs upp i den verkställande staten. Regeringen föreslår samma ordning. Det kan bli aktuellt att upphäva ett beslut om övervakningsåtgärder även av andra skäl. Regeringen instämmer därför i promemorians förslag att en bestämmelse motsvarande den som finns i 25 kap. 7 § första stycket 2 ska införas i den nya lagen. Det innebär att ett beslut om övervakningsåtgärder ska upphävas om beslutet, av något annat skäl än de som angetts ovan, inte längre bör gälla, t.ex. om beslutet av någon anledning är förenligt med proportionalitets- principen eller om förundersökningen mot den misstänkte läggs ned. För beslut om övervakningsåtgärder finns även vissa specifika situationer som kan utgöra sådant annat skäl som avses i den föreslagna bestämmelsen. Myndigheten i den andra staten kan t.ex. under vissa förutsättningar anpassa ett beslut om övervakningsåtgärder till åtgärder som tillämpas enligt den statens lagstiftning för likvärdiga brott (artikel 13.1). Om åklagaren efter att ha blivit informerad om anpassningen bedömer att det saknas förutsättningar för att följa upp beslutet om övervakningsåtgärder i den andra staten, bör beslutet upphävas. Även annan information från den andra staten kan föranleda sådana överväganden.