prop · H20364 · 2015-03-11 00:00:00 — (19)Medlemsstaterna bör se till att den behöriga myndigheten har laglig befogenhet och tillräckliga resurser för att kunna vidta effektiva, proportionella och transparenta verkställighetsåtgärder, som i tillämpliga fall inbegriper att stoppa verksamheter om verksamhetsutövarens och ägarens prestation avseende säkerhet och miljöskydd är otillfredsställande. (20)Den behöriga myndighetens oberoende och objektivitet bör säkerställas. I detta avseende visar erfarenheterna från allvarliga olyckor tydligt att man genom organisation av administrativa befogenheter i en medlemsstat kan före bygga intressekonflikter, om det görs en tydlig gränsdrag ning mellan tillsynsfunktionerna och därtill hörande be slut om säkerhet och miljö till havs och tillsynsfunktio nerna för ekonomisk utveckling av naturresurser till havs, inbegripet licensiering och hantering av intäkter. Det bästa sättet att förebygga sådana intressekonflikter är att totalt separera den behöriga myndigheten från de funktioner som rör den ekonomiska utvecklingen av na turresurser till havs. (21)Att fullständigt separera den behöriga myndigheten från ekonomisk utveckling av naturresurser till havs kan dock vara en oproportionell åtgärd i medlemsstater där olje- och gasverksamheten till havs är liten. Den berörda med lemsstaten förväntas i sådana fall tillämpa bästa möjliga alternativa arrangemang för att säkerställa den behöriga myndighetens oberoende och objektivitet. (22)Särskild lagstiftning är nödvändig för att hantera de all varliga farorna knutna till gas- och oljeindustrin till havs, isynnerhet i fråga om processäkerhet, säker inneslutning av kolväten, strukturell integritet, förebyggande av brand och explosioner, evakuering, utrymning och räddning och att begränsa miljökonsekvenser efter en allvarlig olycka. (23)Detta direktiv bör inte påverka krav som ställs enligt andra unionsrättsakter, särskilt inom området arbetstaga res säkerhet och hälsa i arbetet, i synnerhet rådets direk tiv 89/391/EEG av om åtgärder för att främja förbättringar av arbetstagarnas säkerhet och hälsa iarbetet (6) och direktiv /91/EEG. (6) EGT L 183, 29.6.1989, s. 1. Europeiska unionens officiella tidning L 178/69 (24)En ordning för verksamheter till havs måste gälla verk samheter som utförs såväl på fasta som på rörliga anlägg ningar samt gälla under livscykeln för prospekterings- och produktionsverksamheter, från utformning till av veckling och slutlig nedläggning. (25)Den bästa praxis som finns tillgänglig för förebyg gande av allvarliga olyckor inom olje- och gasverksamhet till havs grundar sig på en strategi med fastställda mål och uppnående av önskvärda resultat via en grundlig riskvärdering och tillförlitliga ledningssystem. (26)Enligt bästa praxis inom unionen uppmuntras verksam hetsutövare och ägare att upprätta effektiva företagspoli cyer för säkerhet och miljö och ge dem verkan i ett övergripande säkerhets- och miljöförvaltningssystem och en insatsplan. För att inrätta lämpliga arrangemang för förebyggande av allvarliga olyckor bör verksamhets utövare och ägare uttömmande och systematiskt kart lägga alla scenarier i fråga om allvarliga olyckor med koppling till samtliga riskfyllda verksamheter som kan bedrivas på anläggningen, inbegripet allvarliga olyckors inverkan på miljön. Denna bästa praxis kräver även en bedömning av sannolikheten för och konsekvenserna av och därmed risken för allvarliga olyckor och de åtgärder som är nödvändiga för att förebygga dem samt de åtgär der som är nödvändiga för räddningsinsatser om en all varlig olycka ändå skulle inträffa. Riskbedömningar och arrangemang för förebyggande av allvarliga olyckor bör tydligt beskrivas och sammanställas i rapporten om all varliga faror. Rapporten om allvarliga faror bör komplet tera det dokument avseende säkerhet och hälsa som avses i direktiv /91/EEG. Arbetstagarna bör rådfrågas under de relevanta stadierna av utformningen av rapporten om allvarliga faror. Rapporten om allvarliga faror bör grund ligt utvärderas och godkännas av den behöriga myndig heten. (27)För att bibehålla en effektiv kontroll över allvarliga faror i medlemsstaternas havsområden bör rapporten om allvar liga faror upprättas och vid behov ändras avseende alla väsentliga aspekter under en produktionsanläggnings livs cykel, inbegripet utformning, drift, verksamhet i kom bination med andra anläggningar, förflyttning av en så dan anläggning inom den berörda medlemsstatens havs områden, större förändringar och slutlig nedläggning. Rapporten om allvarliga faror bör även utarbetas för icke producerande anläggningar och vid behov ändras för att beakta väsentliga ändringar av anläggningen. Ingen anläggning bör drivas i medlemsstaternas havs områden om inte den behöriga myndigheten har godkänt rapporten om allvarliga faror som lämnats in av verk samhetsutövaren eller ägaren. Den behöriga myndighe tens godkännande av rapporten om allvarliga faror bör inte innebära att ansvar för kontrollen av allvarliga faror överförs från verksamhetsutövaren eller ägaren till den behöriga myndigheten. (28)Brunnsverksamhet bör endast utföras av en anläggning som har den tekniska förmågan att hantera alla förutse bara faror vid brunnsläget och för vars del en rapport om allvarliga faror har godkänts. (29)Utöver användning av en lämplig anläggning bör verk samhetsutövaren utarbeta en detaljerad utformningsplan och en verksamhetsplan som är relevant för de aktuella omständigheterna och farorna med varje brunnsverksam het. I enlighet med bästa praxis inom unionen bör verk samhetsutövaren möjliggöra en oberoende expertgransk ning av brunnens utformning. Verksamhetsutövaren bör sända en underrättelse om brunnsplaner till den behöriga myndigheten i tillräckligt god tid för att den behöriga myndigheten ska kunna vidta eventuella nödvändiga åt gärder avseende den planerade brunnsverksamheten. In nan någon borrning inleds får medlemsstaterna införa striktare nationella krav i detta avseende. (30)För att säkerställa en säker utformning och kontinuerligt säker verksamhet måste branschen följa bästa praxis en ligt gällande normer och riktlinjer. Dessa normer och riktlinjer bör uppdateras på grundval av ny kunskap och innovation för att säkerställa kontinuerlig förbättring. Verksamhetsutövare, ägare och behöriga myndigheter bör samarbeta för att fastställa prioriteringar för införande av nya eller förbättrade normer och riktlinjer med ledning av erfarenheten från Deepwater och an dra allvarliga olyckor. Med beaktande av fastställda prio riteringar bör utarbetande av nya eller förbättrade normer och riktlinjer beställas utan dröjsmål. (31)Med hänsyn till komplexiteten i olje- och gasverksamhet till havs kräver verksamhetsutövarnas och ägarnas ge nomförande av bästa praxis en ordning för oberoende verifiering av avgörande säkerhets- och miljökomponen ter under anläggningens hela livscykel, och i fråga om produktionsanläggningar även under utformningsstadiet. (32)I den mån som mobila offshoreborrplattformar förflyttas och ska anses vara fartyg, omfattas de av internationella sjöfartskonventioner, särskilt Solas, Marpol eller motsva rande normer i tillämplig version av Code for the con struction and equipment of mobile offshore drilling units (MODU Code). Sådana mobila offshoreborrplattformar omfattas när de förflyttas i havsområden av unionsrätten om hamnstatskontroll och bör överensstämma med flaggstatskraven. Detta direktiv är tillämpligt på sådana enheter när de placeras till havs för borrning, produktion eller annan verksamhet med anknytning till olje- och gasverksamhet till havs. L 178/70 Europeiska unionens officiella tidning (33)Rapporten om allvarliga faror bör bland annat ta hänsyn till riskerna för miljön, inbegripet konsekvenser som kli matförhållanden och klimatförändringar har på anlägg ningarnas motståndskraft på lång sikt. Med tanke på att olje- och gasverksamhet till havs i en medlemsstat kan ha betydande skadliga effekter på miljön i en annan med lemsstat är det nödvändigt att fastställa och tillämpa sär skilda bestämmelser i enlighet med FN/ECE- konventio nen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöver skridande sammanhang, utfärdad i Esbo () . Medlemsstater med havsområden men där olje- och gasverksamhet till havs inte bedrivs bör utse kontaktpunkter för att underlätta ett effektivt samarbete i detta hänseende. (34)Verksamhetsutövarna bör utan dröjsmål meddela med lemsstaterna om att en allvarlig olycka har inträffat, eller kan vara på väg att inträffa, så att en berörd medlemsstat kan börja vidta lämpliga åtgärder. Därför bör verksam hetsutövarna i meddelandet ta med lämpliga och tillräck liga uppgifter om platsen för den inträffade eller nära förestående allvarliga olyckan samt om olyckans omfatt ning och karaktär, deras egna avhjälpande åtgärder och värsta tänkbara spridningsscenario, inbegripet risken för spridning över gränser. (35)För att säkerställa en effektiv respons på nödsituationer bör verksamhetsutövare ta fram interna insatsplaner som är platsspecifika och baserade på risker och faroscenarier som konstaterats i rapporten om allvarliga faror, lämna in dessa till de behöriga myndigheterna och upprätthålla sådana resurser som krävs för utförande av dessa planer när så behövs. När det gäller mobila off shoreborrplattformar bör verksamhetsutövare se till att ägarnas interna insatsplaner för anläggningen vid behov ändras för att kunna tillämpas på den specifika platsen och farorna med brunnsverksamheten. Dessa ändringar bör ingå i anmälan om brunnsverksamhet. Huruvida räddningsresurserna är tillräckligt tillgängliga bör bedö mas med avseende på förmågan att sätta in dem på en olyckplats. Verksamhetsutövarna bör säkerställa och re gelbundet prova att räddningsresurserna är förberedda och effektiva. Om det är skäligen motiverat kan rädd ningsarrangemangen bygga på snabb transport av rädd ningsutrustningen, till exempel topptätningsanordningar, och andra resurser från avlägsna platser (36)Enligt bästa praxis världen över måste licensinnehavare, verksamhetsutövare och ägare ha det huvudsakliga ansva ret för kontroll av de risker som de genom sin verk samhet ger upphov till, inbegripet verksamhet som utförs av uppdragstagare på deras vägnar, och måste därför inom sin företagsstrategi för förebyggande av allvarliga olyckor ha mekanismer och ansvarighet på högsta nivå inom företaget för konsekvent tillämpning av denna stra teg inom hela organisationen i och utanför unionen. (37)Ansvariga verksamhetsutövare och ägare bör förväntas utföra sin verksamhet världen över i enlighet med bästa praxis och standarder. En konsekvent tillämpning av denna bästa praxis och dessa standarder bör bli obligato risk inom unionen och verksamhetsutövare och ägare som är registrerade i en medlemsstat bör tillämpa före tagsstrategin för förebyggande av allvarliga olyckor när de bedriver verksamhet utanför medlemsstaternas havs områden så långt detta är möjligt enligt det tillämpliga nationella regelverket. (38)Även om verkställighet av företagsstrategin för förebyg gande av allvarliga olyckor eventuellt inte är möjlig utan för unionen, bör medlemsstaterna säkerställa att verk samhetsutövare och ägare i sina dokument om företags strategin för förebyggande av allvarliga olyckor tar med sin olje- och gasverksamhet till havs utanför unionen. (39)Information om allvarliga olyckor vid olje- och gasverk samhet till havs utanför unionen kan bidra till att öka kunskaperna om möjliga orsaker samt till viktiga lärdo mar och en utveckling av regelverket. Därför bör alla medlemsstater, inbegripet medlemsstater som är inlands stater och de medlemsstater med havsområden som inte har olje- och gasverksamhet till havs eller licensverksam het i detta avseende, begära rapporter om allvarliga olyc kor inträffar utanför unionen vilka inbegriper företag som är registrerade inom deras territorium och förmedla denna information på unionsnivå. Kravet på rapportering bör inte påverka räddningsinsatserna eller de rättsliga förfarandena gällande en olycka. I stället bör de inriktas på olyckans betydelse, så att säkerheten vid olje- och gasverksamhet till havs i unionen kan förbättras. (40)Medlemsstater bör förutsätta att verksamhetsutövare och ägare, när de tillämpar bästa praxis, upprättar effektivt samarbete med den behöriga myndigheten och stöder bästa tillsynspraxis från den behöriga myndighetens sida och proaktivt säkerställer högsta säkerhetsnivåer, inbegri pet, när så krävs, upphör med verksamheten utan att den behöriga myndigheten måste ingripa. (41)För att säkerställa att inga relevanta säkerhetsproblem förbises eller lämnas utan beaktande är det viktigt att fastställa och uppmuntra till effektiva system för kon fidentiell rapportering av sådana problem samt skydd för anmälare. Även om medlemsstaterna inte kan verk ställa regler utanför unionen bör dessa system möjliggöra rapportering av problem som påpekats av personer som deltar i olje- och gasverksamhet till havs utanför unionen. (42)Utbyte av jämförbar information mellan medlemsstater försvåras och blir otillförlitlig på grund av avsaknaden av ett gemensamt format för rapportering av information Europeiska unionens officiella tidning L 178/71 i alla medlemsstater. Ett gemensamt format för verksam hetsutövarnas och ägarnas rapportering av information till medlemsstaten skulle ge insyn i verksamhetsutövarnas och ägarnas prestation avseende säkerhet och miljöskydd och skulle ge allmänheten tillgång till relevant och unionsövergripande jämförbar information om säkerhe ten inom olje- och gasverksamhet till havs och bidra till att sprida vunna lärdomar från allvarliga olyckor och händelser som skulle kunna ha lett till olyckor. (43)För att säkerställa enhetliga villkor för informationsutbyte och uppmuntra till transparens inom olje- och gassek torn till havs bör kommissionen tilldelas genomförande befogenheter gällande formatet för och uppgifterna i den information som ska utbytas och göras tillgänglig för allmänheten. Dessa befogenheter bör utövas i enlighet med och rådets förordning (EU) nr 182/2011 av om fastställande av allmänna regler och principer för medlemsstaternas kontroll av kommissionens utövande av sina genom förandebefogenheter (1). (44)Det rådgivande förfarandet bör användas för antagandet av relevanta genomförandeakter eftersom dessa akter en dast är av praktisk natur. Således är tillämpningen av granskningsförfarandet inte motiverat. (45)För att underlätta allmänhetens förtroende för anseendet och integriteten för olje- och gasverksamhet till havs i unionen bör medlemsstaterna utfärda regelbundna rap porter om verksamhet och tillbud till kommissionen. Kommissionen bör regelbundet offentliggöra rapporter om verksamhetsnivåerna i unionen och trenderna inom säkerhets- och miljöprestandan för olje- och gassektorn till havs. Medlemsstaterna bör utan dröjsmål underrätta kommissionen och alla andra medlemsstater vars territo rium eller havsområden påverkas, samt den berörda all mänheten, om en allvarlig olycka. (46)Erfarenheterna visar att man måste sörja för konfidentia litet beträffande känslig information för att främja en öppen dialog mellan den behöriga myndigheten och verksamhetsutövare och ägare. För det ändamålet bör dialogen mellan verksamhetsutövarna och ägarna, å ena sidan, och samtliga medlemsstater, å andra sidan, baseras på relevanta befintliga internationella rättsinstrument och unionsrätt om tillgång till miljörelevant information un der iakttagande av övergripande krav på säkerhet och miljöskydd. (47)Värdet av samarbete mellan myndigheter med behörighet i fråga om verksamhet till havs har tydligt fastställts av verksamheterna inom Fo rum (forumet för ) och . (1) EUT L 55, 28.2.2011, s. 13. inrättats över hela unionen inom expertgruppen Europe iska unionens grupp av myndigheter för olje- och gas verksamhet till havs (EUOAG) (2), vars uppgift är att främja ett effektivt samarbete mellan nationella företrä dare och kommissionen, däribland spridning av bästa praxis och operativa underrättelser och fastställande av prioriteringar för höjda normer samt för att bistå kom missionen med råd om reformer av regelverket. (48)Räddningsresurser och -planering för allvarliga olyckor bör effektiviseras genom ett systematiskt och planerat samarbete mellan medlemsstaterna och mellan medlems staterna och olje- och gasbranschen samt genom att man tillsammans delar kompatibla räddningsresurser, inbegri pet expertis. Där så är lämpligt bör dessa resurser och denna planering även inbegripa de befintliga resurserna och det bistånd som finns tillgängligt inom unionen, i synnerhet genom Europeiska sjösäkerhetsbyrån (nedan kallad byrån) inrättad genom (EG) nr 1406/2002 (3) och unionens civilskyddsmekanism, inrättad genom rådets be slut /779/EG, Euratom (4). Medlemsstaterna bör också kunna begära ytterligare bistånd från byrån genom unionens civilskyddsmekanism. (49)Enligt förordning (EG) nr 1406/2002 har byrån inrättats för att skapa en hög, enhetlig och effektiv sjösäkerhets nivå och en hög nivå när det gäller att förhindra förore ning från fartyg inom unionen samt för att säkerställa insatser vid föroreningar av havet orsakade av olje- och gasanläggningar. (50)Vid fullgörandet av skyldigheterna enligt detta direktiv bör det beaktas att vatten som omfattas av med lemsstaternas suveränitet eller suveräna rättigheter och jurisdiktion anses utgöra en integrerad del av de fyra regioner som anges i artikel 4.1 i direktiv /56/EG, nämligen , nordöstra , och . Av detta skäl bör unionen som en prioritering stärka samordningen med tredjelän der som har suveränitet eller suveräna rättigheter och jurisdiktion över vatten i dessa regioner. Lämpliga samarbetsramar inbegriper regionala sjöfarts konventioner, i enlighet med definitionen i artikel 3.10 i direktiv /56/EG. (51)Vad gäller vidtogs i förbindelse med detta direktiv de nödvändiga åtgärderna för unionens anslut ning till protokollet om skydd av mot föro rening orsakad av prospektering och utvinning på (2) Kommissionens beslut av om inrättandet av Europeiska unionens grupp av myndigheter för olje- och gasverk samhet till havs (EUT C 18, 21.1.2012, s. 8). och rådets förordning (EG) nr 1406/2002 av om inrättande av en europeisk sjösäkerhetsbyrå (EGT L 208, , s. 1). EUT L 314, 1.12.2007, s. 9. L 178/72 Europeiska unionens officiella tidning kontinentalsockeln och i områden på eller under havs botten (1) (”offshore-protokollet”) till konventionen om skydd av miljö och kustregion (”Bar celonakonventionen”), vilken ingicks genom rådets beslut 77/585/EEG (2). (52)De arktiska vattnen är en intilliggande marin miljö av unik och alldeles särskild betydelse för unionen och spe lar en viktig roll när det gäller att begränsa klimatför ändring. De allvarliga miljöaspekterna avseende de ark tiska vattnen kräver särskild uppmärksamhet för att sä kerställa miljöskyddet för avseende all olje- och gasverksamhet till havs, inklusive prospektering, med tanke på risken för allvarliga olyckor och behovet av effektiva insatser. De medlemsstater som är medlemmar av uppmanas att aktivt främja högsta mil jösäkerhet i detta sårbara och unika ekosystem, till ex empel genom att internationella instrument skapas för förebyggande av, beredskap för och insatser vid oljeföroreningar i och till exempel genom att bygga vidare på arbetet i den arbetsgrupp som inrättat och Arktiska rådets gällande riktlinjer för gas och olja till havs. (53)Nationella externa krisplaner bör baseras på riskbedöm ning, med beaktande av rapporterna om allvarliga faror för anläggningar som är belägna i de berörda havsområ dena. I relaterade platsspecifika insatsplaner för begräns ning av allvarliga olyckor bör medlemsstaterna beakta de senaste riskanalys- och kartläggningsriktlinjerna för kata strofhantering som utarbetats av kommissionen. (54)För effektiva insatser i nödsituationer krävs omedelbara åtgärder från verksamhetsutövarens och ägarens sida och ett nära samarbete med medlemsstaternas organ för rädd ningsinsatser, som samordnar insättandet av ytterligare räddningsresurser allt eftersom situationen utvecklar sig. Dessa insatser bör även inbegripa en grundlig undersök ning av nödsituationen, vilken bör påbörjas utan dröjs mål i syfte att sörja för minimal förlust av relevant infor mation och bevisning. Efter en nödsituation bör med lemsstaterna dra vederbörliga slutsatser och vidta alla nödvändiga åtgärder. (55)Det är av avgörande vikt att all relevant information, även tekniska uppgifter och parametrar, finns tillgänglig för senare utredning. Medlemsstaterna bör se till att re levanta uppgifter samlas in under olje- och gasverksam het till havs och i händelse av en allvarlig olycka att (1) Rådets beslut av om Europeiska unionens anslutning till protokollet om skydd av mot förorening orsakad av prospektering och utvinning på kontinentalsockeln och i områden på eller under havsbotten (EUT L 4, , s. 13). (2) EGT L 240, , s. 1. relevanta uppgifter säkras och att insamlingen av upp gifter i vederbörlig ordning intensifieras. Medlemsstaterna bör uppmuntra till användning av lämpliga tekniska hjälpmedel för att främja de relevanta uppgifternas till förlitlighet och registrering samt förhindra eventuell ma nipulation av dessa. (56)För att säkerställa ett effektivt genomförande av kraven i detta direktiv bör effektiva, proportionella och avskräc kande sanktioner för överträdelser införas. (57)För att anpassa vissa bilagor för att inkludera ytterligare information som kan bli nödvändig mot bakgrund av teknisk utveckling bör befogenheten att anta akter i en lighet med artikel 290 i fördraget om Europeiska unio nens funktionssätt delegeras till kommissionen med av seende på ändringar av kraven i vissa bilagor till detta direktiv. Det är av särskild betydelse att kommissionen genomför lämpliga samråd under sitt förberedande arbe te, inklusive på expertnivå. När kommissionen förbereder och utarbetar delegerade akter, bör den se till att rele vanta dokument översänds till Europaparla mentet och rådet och att detta sker så snabbt som möj ligt och på lämpligt sätt. (58)Definitionen av skador på vatten i direktiv /35/EG bör ändras för att säkerställa att licensinnehavares ansvar enligt det direktivet gäller medlemsstaternas vat ten i enlighet med definitionen i direktiv /56/EG. (59)Många bestämmelser i detta direktiv är inte relevanta för medlemsstater som är inlandsstater, nämligen Lux emburg, , , och . Det är emellertid önskvärt att dessa medlemsstater i sina bi laterala kontakter med tredjeländer och relevanta interna organisationer verkar för de principer och höga standarder som finns i unionsrätten vad gäller säkerheten för olje- och gasverksamhet till havs. (60)Alla medlemsstater med havsområden tillåter inte olje- och gasverksamhet till havs inom sin jurisdiktion. Dessa medlemsstater deltar inte i licensgivningen för och före byggandet av allvarliga olyckor vid sådana verksamheter. Därför vore det en oproportionell och onödig skyldighet för dessa medlemsstater att införliva och genomföra samtliga bestämmelser i detta direktiv. Emellertid kan olyckor vid verksamheter till havs påverka deras kuster. Därför bör dessa medlemsstater bland annat vara beredda att agera och företa utredningar av allvarliga olyckor och bör samarbeta genom kontaktpunkter med andra berörda medlemsstater och relevanta tredjeländer. Europeiska unionens officiella tidning L 178/73 (61)På grund av sitt geografiska läge ägnar sig inte medlems stater som är inlandsstater åt licensgivning av, och före byggande av allvarliga olyckor vid, olje- och gasverksam het till havs och de påverkas inte heller potentiellt av sådana olyckor i andra medlemsstaters havsområden. Därför bör de inte vara tvungna att införliva flertalet av bestämmelserna i detta direktiv.