prop · H20380 · 2015-03-17 00:00:00 — Vid en sammantagen bedömning bör det framgå i penningtvättslagen att en verksamhetsutövare får förlita sig på åtgärder för att uppnå kundkännedom som har vidtagits av en utomstående, men att en förutsättning är att verksamhetsutövaren utan dröjsmål får del av de uppgifter om kunden som den utomstående har inhämtat. Det bör också framgå att den dokumentation som ligger till grund för kontrollen av kundens eller den verkliga huvudmannens identitet ska lämnas över utan dröjsmål på begäran av verksamhetsutövaren. Svensk Försäkring efterfrågar ett förtydligande av vad som avses med utan dröjsmål. Kravet på att informationen och dokumentationen ska lämnas över utan dröjsmål innebär att det ska ske skyndsamt och så fort det är möjligt objektivt sett (jfr prop. 2008/09:70 s. 113). Utgångspunkten är således att överlämnandet ska ske , men att det finns utrymme för sådan fördröjning som utifrån omständigheterna är nödvändig. framhåller att kravet på att verksamhetsutövare vid var tid ska ha kunskap om de verkliga huvudmännen skapar problem i den praktiska tillämpningen och att bankerna därför sett sig tvungna att se över möjligheten att tillhandahålla klientmedelskonto. Som framgått förutsätter möjligheten att förlita sig på åtgärder utförda av en utomstående att den som förlitar sig på åtgärderna kan få del av de uppgifter som den utomstående inhämtat, däribland uppgifter om verklig huvudman. Om uppgifterna inte lämnas, saknas förutsättningar för att tillämpa bestämmelsen. Frågan om att lämna uppgifter aktualiseras också när det gäller uppgift om verklig huvudman och klientmedelskonton. I tidigare lagstiftningsärende har regeringen uttalat sig om klientmedelskonton i de fall kunden är advokat (prop. 2008/09:70). När kunden är advokat eller annan oberoende jurist gäller nämligen förenklade krav för kundkännedom i fråga om klientmedelskonton (2 kap. 5 § 9). En förutsättning för att bestämmelsen ska kunna tillämpas är att uppgifter rörande den verkliga huvudmannens identitet kan göras tillgängliga på begäran. Regeringen kan konstatera att det i det tidigare lagstiftningsärendet uttalades att med stöd av denna bestämmelse kan en advokat, utan hinder av sin tystnadsplikt, lämna uppgifter rörande en klient till exempelvis en bank (a. prop. s. 93). När det gäller frågan om klientmedelskonto och den tystnadsplikt som andra aktörer omfattas av, såsom betaltjänstleverantörer och förvaltare av alternativa investeringsfonder, som anger som exempel, bedömer regeringen att det krävs överväganden som inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. 2014/15:80 Inom ramen för detta lagstiftningsärende finns det enligt regeringens mening inte heller utrymme för att hantera den fråga som Kammarrätten i tar upp om lättnader inom samma företagsgrupp. Regeringen gör också bedömningen att förslag om undantag från skyldigheten att genomföra kontroller enligt penningtvättslagen inte bör hanteras inom ramen för detta lagstiftningsärende. 5.3Särskild uppmärksamhet vid nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik Regeringens förslag: Vid bedömningen av om risken för penningtvätt och finansiering av terrorism är hög ska särskild uppmärksamhet riktas även mot de risker som kan uppstå när det gäller nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik. Regeringens bedömning: Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik inom ramen för ett befintligt bemyndigande att meddela föreskrifter. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inget att invända mot dem. , till vilken i allt väsentligt ansluter sig, anser att kravet på skärpta åtgärder avseende distanskunder i 2 kap. 6 § andra stycket 1 bör strykas då detta måste anses omfattas av kravet på särskild uppmärksamhet vid användning av bl.a. ny teknik. anser också att förslaget till reviderat penningtvättsdirektiv bör beaktas, eftersom det där anges att vid riskbedömningen ska vissa potentiellt riskfyllda situationer beaktas. föreslår också att den teknik som används i direktivet tillämpas vid det svenska införlivandet och att regeringen därför bemyndigas att i förordning ange de situationer som potentiellt sett kan anses utgöra en högre risk. anser att genom att lyfta en risk i lagtexten riskerar övriga potentiella riskområden inte få den uppmärksamhet som avses. menar att begreppet ”nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik” är mycket vitt. Om begreppet gavs ett mer begränsat och preciserat omfång baserat på en tydlig och avgränsad risk skulle det, enligt , underlätta lagens tillämpning. anser vidare att om föreskriftsrätten utnyttas för att precisera innebörden av begreppet, kan tillämpningen av bestämmelsen underlättas. Skälen för regeringens förslag: Enligt 2 kap. 6 § första stycket penningtvättslagen ska en verksamhetsutövare alltid vidta skärpta åtgärder för att uppnå kundkännedom om risken för penningtvätt och finansiering av terrorism är hög. Av andra stycket följer att vid bedömningen av om risken är hög ska särskild uppmärksamhet riktas mot de risker som kan uppstå när det gäller produkter eller transaktioner som skulle kunna underlätta anonymitet. Av de internationella standarderna (rekommendation 15) följer att länder och verksamhetsutövare ska identifiera och utvärdera riskerna för penningtvätt och finansiering av terrorism när det gäller utvecklingen av nya produkter och affärsmetoder samt användningen av ny teknik eller teknik under utveckling för såväl nya som befintliga produkter. I rapporten , en nationell riskbedömning anges som en särskild sårbarhet i det svenska systemet för att förhindra penningtvätt att det är svårt att upptäcka penningtvättsaktiviteter kopplade till nya betalningsmetoder. Det konstateras att vissa typer och produkter kan vara förknippade med särskilda svårigheter att förstå och hantera risken för penningtvätt. Det kan gälla för verksamhetsutövare, tillsynsmyndigheter och brottsutredande myndigheter. kan det exempelvis röra sig om alternativa penningöverförare och nya betalningslösningar, som elektroniska valutor eller mobila betallösningar. Enligt rapporten fordras en medvetenhet om och en analys av hur nya produkter och tjänster kan utnyttjas för penningtvätt och vilka åtgärder som är lämpliga att vidta för att möta riskerna (s. 34). Detta område anses därför vara ett sådant där sårbarheten går utöver de generella effektivitetsproblemen och där det inte kan uteslutas att de svarar för en betydande risk för penningtvätt. Mot den bakgrunden lyfts nya betalningsmetoder fram som ett högriskområde i (s. 42 och 43). Också enligt Fatf är nya betalningsmetoder, exempelvis via mobiltelefon eller internet, ny teknik och utgör därmed ett särskilt riskområde (FATF Guidance for a risk-based approach prepaid cards, mobile payments and internet-based payment services 2013 s. 13). I rapporten av terrorism, en nationell riskbedömning lyfts spårbarhetsproblem fram som ett område med särskilt hög risk. Det konstateras att individer som avser att finansiera terrorism söker sig till överföringar och förflyttningar som är svåra att upptäcka och spåra. Överföringar som sker genom alternativ penningöverföring men också genom virtuella betalningsmedel framhålls i det sammanhanget (s. 33 och 36). Även på området för finansiering av terrorism finns det således risker som är kopplade till ny teknik. Mot denna bakgrund bör det anges i penningtvättslagen att vid bedömningen av om risken för penningtvätt eller finansiering är hög, bör särskild uppmärksamhet riktas också mot nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik. När det gäller ny teknik får det anses omfatta även sådant som är nytt för verksamheten utan att för den skull vara ny teknik i bemärkelsen modern teknik. Det kan handla om teknik som finns på marknaden men som verksamhetsutövaren inte har använt. Det ligger i sakens natur att det inom de angivna områdena ständigt sker en utveckling och utgångspunkten är att verksamhetsutövarens riskbedömning ska ligga till grund för identifieringen av aktuella riskområden. Det är därför enligt regeringens mening inte lämpligt, som efterfrågar, att i lag närmare begränsa och precisera vad som omfattas. Däremot kan det, vilket också framhåller, i vissa fall vara lämpligt att i föreskrifter av lägre valör än lag precisera området. menar att kravet på att skärpta åtgärder ska vidtas beträffande distanskunder bör strykas, eftersom kravet måste anses omfattas av det nya kravet på särskild uppmärksamhet vid användning av bl.a. ny teknik. Regeringen delar inte den uppfattningen. 2 kap. 6 § andra stycket anges sådant som särskilt ska beaktas vid den riskbedömning som ska göras enligt första stycket, följer det av tredje stycket att skärpta åtgärder alltid ska vidtas i de situationer som anges där, om inte omständigheterna i det enskilda fallet visar motsatsen. Situationerna i tredje stycket är till sin natur sådana som innebär hög risk för penningtvätt eller finansiering av terrorism, vilket motiverar att verksamhetsutövaren vidtar skärpta åtgärder för att uppnå kundkänne- dom, dvs. åtgärder utöver de som föreskrivs i 3 § (prop. 2008/09:70 s. Affärsförbindelser eller enstaka transaktioner med någon på distans, s.k. distanskunder (kund som inte är fysiskt närvarande), är en sådan situation där det föreligger en presumtion för att skärpta åtgärder Det är alltså inte fallet med nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik. Dessutom förutsätter inte affärsför- bindelser eller enstaka transaktioner med en distanskund alltid nya produkter, affärsmetoder eller användning av ny teknik. innebär kontakt med kunden via telefon att kunden är en distanskund men inte nödvändigtvis att verksamhetsutövaren använder sig av ny Sammantaget anser regeringen att det inte finns skäl att göra någon ändring på det sätt som föreslår. inte heller att det, vilket också föreslår, inom ramen för detta lagstiftningsärende finns skäl att beakta bestämmelserna om hög risk i det fjärde penningtvättsdirektivet. Skälen för regeringens bedömning: Enligt befintligt bemyndigande i penningtvättslagen (8 kap. 1 § 5) får regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddela föreskrifter om skärpta åtgärder för kundkännedom enligt 2 kap. 6 § samma lag. fattar således bl.a. produkter eller transaktioner som skulle kunna På samma sätt bör bemyndigandet omfatta det föreslagna tillägget avseende nya produkter och affärsmetoder samt användning av ny teknik. Något ytterligare bemyndigande bedöms således inte krävas avseende detta. Regeringens förslag: En verksamhetsutövare ska bevara uppgifter om granskning och analys av transaktioner. från det att transaktionen utfördes eller från det att verksamhets- utövaren avstod från att utföra transaktionen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om bevarande av uppgifter om granskning och analys av transaktioner. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte något att invända mot det. att det inte av promemorian framgår hur den föreslagna bestämmelsen förhåller sig till bestämmelsen i 2 kap. 13 § och att det borde övervägas att ha reglerna i en och samma paragraf. Kammarrätten anser vidare att det bör göras en ändring i 2 kap. 13 § så att det står klart att den även Enligt kammarrätten borde ”åtgärderna” därför bytas ut mot ”transaktionen”. Kammarrätten föreslår också att ett tillägg görs i den föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 1 b § i syfte att täcka även försök att utföra transaktioner. Kammarrätten menar vidare att bestämmelsen i 3 kap. 1 § tredje stycket första meningen penningtvättslagen är felaktigt implementerad. Bestämmelsen borde, enligt kammarrätten, ändras på så sätt att det anges att verksamhetsutövare ska avstå från att utföra misstänkta transaktioner till dess rapportering till har skett. framhåller att revisorer ska bevara sin dokumentation från utgången av det kalenderår då granskningen avslutades och föreslår att verksamhetsutövare ska bevara uppgifterna för att inte olika bevarandetider ska gälla. Datainspektionen anser att det bör ske en författningsreglering av bevarande och gallring av uppgifter om åtgärder som vidtagits för granskningsändamål enligt 3 kap. 1 § första stycket penningtvättslagen även i de fall den generella granskningen av transaktioner inte leder till någon särskild granskning. Ett alternativ vore, enligt Datainspektionen, att utvidga möjligheten till bemyndigande enligt 8 kap. 1 § 12 till att även omfatta bevarande av uppgifter om åtgärder som vidtagits vid den generella granskningen av transaktioner. , till vilken i allt väsentligt ansluter sig, noterar att bestämmelsen endast omfattar sådana transaktioner där misstanke kvarstår efter närmare analys. framhåller att verksamhetsutövare även ska granska kunder och transaktioner mot de s.k. sanktionslistorna. anser därför att verksamhetsutövarna bör ges möjlighet att bevara uppgifter vid sanktionsscreening på samma sätt som vid kontroll enligt penningtvättslagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt de internationella standarderna (rekommendation 11) ska verksamhetsutövare bl.a. åläggas att spara information om de åtgärder som har vidtagits vid granskning av transaktioner. Uppgifterna ska bevaras . Syftet med att bevara uppgifterna är att skapa goda förutsättningar för att på ett effektivt sätt kunna förebygga, förhindra eller upptäcka penningtvätt och finansiering av terrorism. Verksamhetsutövare måste bl.a. kunna besvara förfrågningar vid en utredning om penningtvätt eller finansiering av terrorism. I 3 kap. 1 § penningtvättslagen finns bestämmelser som ålägger verksamhetsutövare en skyldighet att granska transaktioner för att upptäcka sådana som den misstänker eller har skälig grund att misstänka utgör ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism. Om misstanke efter närmare analys kvarstår, ska uppgifter om alla omständigheter som kan tyda på penningtvätt eller finansiering av terrorism utan dröjsmål lämnas till . En verksamhetsutövare ska avstå från att utföra transaktioner som den misstänker eller har skälig grund att misstänka utgör ett led i penningtvätt eller finansiering av terrorism. Under vissa förutsättningar får en transaktion ändå genomföras. De uppgifter som lämnas till enligt penningtvättslagen behandlas i ett särskilt penningtvättsregister, som regleras i polisdatalagen (2010:361). Kammarrätten i föreslår ett tillägg i 3 kap. 1 § tredje stycket med innebörd att en verksamhetsutövare ska avstå från att utföra misstänkta transaktioner till dess rapportering till har skett. Som framgår av lagtexten är huvudregeln i svensk rätt att en verksam- hetsutövare ska avstå från att utföra en transaktion om denne misstänker penningtvätt eller finansiering av terrorism. Något skäl för att ändra den ordningen finns inte enligt regeringens mening. Enligt polisdatalagen ska personuppgifter i ett penningtvättsregister gallras senast efter utgången av det kalenderår då den senaste registreringen avseende personen gjordes. Denna tidsfrist skiljer sig från den som följer av penningtvättslagen. Enligt penningtvättslagen får verk- samhetsutövare föra register för att kunna uppfylla sin gransknings- och Uppgifterna i ett sådant register ska, enligt 4 kap. 6 § penningtvättslagen, gallras senast efter att uppgifter har lämnats till , om det inte av något skäl som anges i den aktuella bestämmelsen har funnits anledning att gallra uppgifterna Penningtvätt och finansiering av terrorism utgör ofta ett led i omfattande brottslighet som kan pågå . att den brottsbekämpande verksamheten inte begränsas av de gallrings- frister som gäller hos verksamhetsutövarna. En reglering som innebär att verksamhetsutövare bevarar uppgifter om transaktioner under en kortare tid än vad som följer av gallringsreglerna i penning- tvättsregister riskerar att negativt påverka effektiviteten i systemet mot penningtvätt och finansiering av terrorism. också bevara uppgifterna inom ramen för sin granskning. har vidtagits vid tidigare granskning är ofta av betydelse vid granskning av kundens senare transaktioner. Sammantaget görs bedömningen att verksamhetsutövare bör åläggas att bevara uppgifter om granskning av transaktioner. det, som framhåller, av andra skäl kan finnas behov av att bevara uppgifterna , bedömer regeringen att en än inte kan anses nödvändig med hänsyn till ändamålet med behandlingen. Kammarrätten i anser att det inte framgår hur den föreslagna bestämmelsen förhåller sig till 2 kap. 13 § penningtvättslagen. 13 § följer en skyldighet för verksamhetsutövare att bevara handlingar och uppgifter om åtgärder som har vidtagits för att uppnå kundkänne- Medan den bestämmelsen tar sikte på handlingar och uppgifter som har använts vid identitetskontroll, för att kontrollera den verkliga huvud- mannen och för att utreda affärsförbindelsens syfte och art (prop. 2008/09:70 s. 196), reglerar den föreslagna bestämmelsen i 3 kap. 1 b § granskning av transaktioner. En sammanslagning av de två bestämmel- serna, vilket kammarrätten föreslår, kräver överväganden som inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. också en ändring i 2 kap. 13 § på det sättet att ”åtgärderna” ändras till ”transaktionen”. Tiden för att bevara handlingar och uppgifter ska räknas från det att identitetskontrollen utfördes eller, i de fall då en affärsför- bindelse har etablerats, affärsförbindelsen upphörde (a. prop. det gäller en transaktion torde identitetskontrollen i de allra flesta fall tidsmässigt sammanfalla med denna. Regeringen ser inte skäl att nu göra någon ändring i detta avseende. Granskningsskyldigheten enligt 3 kap. 1 § penningtvättslagen innebär dels, enligt första stycket, en skyldighet för verksamhetsutövare att göra en generell granskning för att upptäcka misstänkta transaktioner. enligt andra stycket, en skyldighet att göra en närmare analys eller granskning efter att verksamhetsutövarens riskrutiner fångat upp en misstänkt transaktion. Andra stycket innebär vidare att om misstanke efter närmare analys kvarstår, ska uppgifter om alla omständigheter som kan tyda på penningtvätt eller finansiering av terrorism utan dröjsmål lämnas till . Det är uppgifter om den granskning och analys av transaktioner, inbegripet de åtgärder som därvid vidtas, som bör bevaras . Det är dock inte endast uppgifter om de transaktioner som rapporteras till som bör bevaras. Även i de fall den närmare analysen leder till att misstanke inte kvarstår, ska uppgifter bevaras. Sådana transaktioner är också av betydelse för en effektiv hantering av granskningsförfarandet, bl.a. eftersom de kan utgöra del av underlaget för analysen av kundens senare transaktioner. I lagrådsremissen föreslogs att bestämmelsen i 3 kap. 1 b § skulle utformas på så sätt att det är uppgifter om åtgärder som vidtagits vid granskning och analys av transaktioner enligt 1 § andra stycket första meningen som ska bevaras. Lagrådet anser emellertid att bestämmelsen bör omformuleras så att det tydligare framgår att det är uppgifter om den granskning och analys av transaktioner som gjorts enligt nämnda lagrum som avses. Regeringen delar Lagrådets synpunkter i denna del och föreslår en bestämmelse som utformats i enlighet med dessa synpunkter. Till skillnad mot vad Datainspektionen menar, anser regeringen att det inte bör ske en författningsreglering av bevarande och gallring av uppgifter om åtgärder som vidtagits vid den rutinmässiga generella granskningen enligt 3 kap. 1 § första stycket. Uppgifter om sådana åtgärder bedöms i allmänhet inte ha sådan relevans för den vidare utredningen av misstänkt penningtvätt eller finansiering av terrorism att ett bevarandekrav kan anses motiverat. I den mån vidtagna åtgärder innebär behandling av personuppgifter, blir i stället reglerna om gallring i personuppgiftslagen tillämpliga, vilket innebär att uppgifterna inte får behandlas längre än vad som kan anses vara nödvändigt med hänsyn till ändamålet. Kammarrätten i föreslår att tiden för bevarande ska räknas även från det att någon har försökt att utföra en transaktion. Verksamhetsutövare ska avstå från att utföra misstänka transaktioner. En transaktion som avbryts med anledning av verksamhetsutövarens misstanke omfattas således av förslaget. Införandet av en bestämmelse som tar sikte på samtliga situationer när ett försök att genomföra en transaktion har gjorts, kräver dock överväganden som inte ryms inom ramen för detta lagstiftningsärende. En bestämmelse om att uppgifter om granskning av transaktioner ska bevaras innebär att det inte finns skäl för att ha en gallringsregel. Inte heller finns det andra skäl för en sådan regel. Bestämmelsen i 4 kap. 6 § penningtvättslagen bör därför tas bort. Frågor som rör behandling av personuppgifter behandlas ytterligare i avsnitt 5.5. anser att det bör införas en möjlighet för verksamhetsutövare att bevara uppgifter vid s.k. sanktionsscreening på samma sätt som vid kontroll enligt penningtvättslagen. Regleringen i penningtvättslagen är begränsad till bekämpning av penningtvätt och finansiering av terrorism. Den granskning som sker mot de s.k. sanktionslistorna går utöver det område som täcks av penningtvättslagen. 2014/15:80 Frågan om särskilda bevaranderegler när det gäller åtgärder som vidtagits vid sådan granskning är således inte en fråga som bör behandlas i detta lagstiftningsärende. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer bör få meddela föreskrifter om bevarandet av uppgifter om granskning av transaktioner. Detta inbegriper såväl hur uppgifterna ska bevaras som vilka uppgifter som ska bevaras. Bestämmelsen har justerats i förhållande till förslaget i lagrådsremissen med anledning av Lagrådets synpunkter på formuleringen i 3 kap. 1 b §. De nuvarande bestämmelserna om register i 4 kap. penningtvättslagen har utformats med lagen (1999:163) om penningtvättsregister (penningtvättsregisterlagen) och lagen (2004:444) om straff för finansiering av särskilt allvarlig brottslighet i vissa fall (finansieringslagen) som förebilder (prop. 2008/09:70 s. 199). Penningtvättsregisterlagen och bestämmelserna om registerfrågor i finansieringslagen upphörde att gälla i samband med att penningtvättslagen trädde i kraft. Penningtvättsregisterlagen tillkom när det enligt den då gällande datalagen (1973:289) krävdes licens eller tillstånd från Datainspektionen för att få föra personregister med hjälp av automatisk databehandling. Med hänsyn till det starka samhälleliga intresset av att bekämpa penningtvätt ansåg regeringen att de företag som omfattades av en skyldighet att rapportera misstänkt penningtvätt till dåvarande borde ges en lagstadgad möjlighet att med hjälp av automatisk databehandling föra register över uppgifter som de lämnat med stöd av penningtvättslagen (prop. 1998/99:19 s. 56). Datalagen har ersatts av personuppgiftslagen (1998:204). Personuppgiftslagen omfattar all automatiserad behandling av personuppgifter, utan hänsyn till registerbegreppet, som ansågs föråldrat (a. prop. s. 39). Mot denna bakgrund finns det skäl att se över utformningen av de bestämmelser i penningtvättslagen som avser behandling av personuppgifter. Ett nytt kapitel införs Regeringens förslag: Ett nytt kapitel med bestämmelser om behand- ling av personuppgifter införs i penningtvättslagen. kapitlet om registerfrågor. Personuppgiftslagen är tillämplig om inte annat följer av kapitlet. Kapitlet omfattar såväl helt och delvis auto- matiserad behandling av personuppgifter som strukturerad Känsliga personuppgifter får behandlas endast om det är nödvändigt för att bedöma om kunden är en person i politiskt utsatt ställning eller familjemedlem eller känd medarbetare till en sådan person, bevara