prop · H20365 · 2015-03-11 00:00:00 — C-347/14 (UDEUD2014/286) mot Bundeskommunikationssenat Begäran från Verwaltungsgerichtshof, Den nationella domstolens frågor: 1. Ska artikel 1.1 b i och rådets direktiv /13/EU av om samordning av vissa bestämmelser som fastställs i medlemsstaternas lagar och andra författningar om tillhandahållande av audiovisuella medietjänster (AV-direktivet) tolkas så, att det kan förutsättas att den prövade tjänstens form och innehåll är jämförbara med formen och innehållet för tv-sändningar, om sådana tjänster också tillhandahålls i tv- sändningar, som kan anses utgöra massmedier som är avsedda att tas emot av och kan tänkas ha en klar påverkan på en betydande andel av allmänheten? Ska artikel 1.1 a i AV-direktivet tolkas så, att prövningen av det huvudsakliga syftet för en tillhandahållen tjänst vad gäller nätupplagor av tidningar kan utgå från endast en del av nätupplagans webbplats, på vilken huvudsakligen tillhandahålls en samling korta videor, vilka på andra delar av denna nätupplagas webbplats endast används som komplement till artiklarna i online- tidningen? har anfört följande. Enligt den uppfattning bör sådana videor som klaganden tillhandahåller på underdomänen ”Video” anses utgöra program i den mening som avses i 1.1 b i AV- direktivet. Vid bedömningen enligt artikel 1.1 a i AV-direktivet av huruvida sådana program tillhandahålls med det huvudsakliga syftet att informera, underhålla eller utbilda, eller om innehållet endast är en sidoeffekt av tjänsten är det, såvitt regeringen bedömer, nödvändigt att hänsyn kan tas till endast en del av en leverantörs utbud av medietjänster. För detta krävs dock att programmen erbjuds som en särskild tjänst och att de fyller en självständig funktion i förhållande till det totala utbudet av tjänster. Den nationella domstolens frågor ska således besvaras jakande. C-410/14 mot DAK-Gesundheit Begäran från Oberlandesgericht , Den nationella domstolens frågor: 1. Ska det inte längre anses vara fråga om ett offentligt kontrakt i artikel 1.2 a i direktiv /18/EG när upphandlande myndigheter genomför ett anslutningsförfarande vid vilket kontraktet tilldelas en eller flera ekonomiska aktörer utan urvalsprocedur (så kallad ”open-house-modell”)? För det fall att fråga 1 ska besvaras så, att urvalet av en eller flera ekonomiska aktörer är kännetecknande för en offentlig upphandling, uppkommer följande följdfråga: Ska det kännetecknande valet av ekonomiska aktörer, i den mening som avses i artikel 1.2 a i direktiv /18/EG, med hänsyn till artikel 2 i samma direktiv, tolkas på så sätt att upphandlande myndigheter, genom ett anslutningsförfarande, enbart kan avstå från att välja ut en eller flera ekonomiska aktörer: – när inledandet av anslutningsförfarandet offentliggörs i hela , – när det har antagits enhetliga regler avseende ingående av avtal och anslutning, – när avtalsvillkoren i förväg har fastställts på ett sådant sätt att ingen ekonomisk aktör kan påverka avtalsinnehållet, – när ekonomiska aktörer har rätt att när som helst ansluta sig, och – när ingående av avtal har offentliggjorts i hela ? har anfört följande. Syftet med upphandlingsregelverket och särskilt direktiv /18/EG om samordning av förfarandena vid offentlig upphandling av byggentreprenader, varor och tjänster är att reglera tilldelning av kontrakt varigenom det allmänna anskaffar en vara eller en tjänst. I det syftet uppställs bl.a. bestämmelser som anger hur den upphandlande myndigheten ska välja bland flera anbudsgivare. Ett förfarande som innebär att samtliga leverantörer som uppfyller uppställda krav ska godkännas som leverantörer, innehåller emellertid inte någon urvalsprocedur. Ett sådant förfarande resulterar därför inte i en anskaffning på så sätt att leverantören eller leverantörerna väljs ut av den upphandlande myndigheten för att leverera en tjänst eller en vara. Vilken leverantör som ska leverera varan eller tjänsten bestäms i stället i ett senare skede t.ex. av en enskild som ska bruka tjänsten eller varan. Vid ett sådant förfarande kan det inte anses vara fråga om anskaffning genom ett offentligt kontrakt i direktivets mening. Det utgör därmed inte en offentlig upphandling. Inte desto mindre måste ett sådant förfarande, om det finns ett bestämt gränsöverskridande intresse, respektera de grundläggande unionsrättsliga principerna om likabehandling, icke- diskriminering och öppenhet. Bilaga 2 avslutade och pågående överträdelseärenden I det följande redovisas de ärenden som varit föremål för formellt överträdelseförfarande mot . Redovisningen sker departementsvis och upptar under separata rubriker de ärenden som har avslutats , mål vid , de i vilka motiverat yttrande utfärdats och slutligen de ärenden i vilka enbart en formell underrättelse har utfärdats. vägran att utfärda ett uppehållskort (ärendenummer /4081) Kommissionen skrev av ärendet . Direktiv /38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (ärendenummer /2060) Kommissionen anförde i formell underrättelse att inte har genomfört direktiv /38/EG på rätt sätt och att genomförandet brister på 16 punkter. besvarade den formella underrättelsen . I en kompletterande formell underrättelse anförde kommissionen att tolv frågor rörande genomförandet ännu inte är åtgärdade. Den kompletterande formella underrättelsen besvarades och informerade då om pågående arbete som berör direktivet. Kommissionen inkom med ett motiverat yttrande som I svaret anförde att samtliga författningsändringar beräknas vara i kraft . kompletterande svar överlämnats till kommissionen, senaste tillfället var redogjorde då för författningsändringar som trädde i kraft . Direktiv /51/EU om ändring av direktiv /109/EG i syfte att utöka dess räckvidd till att omfatta även personer som beviljats internationellt skydd (ärendenummer /0286) Kommissionen anförde i formell underrättelse att inte anmält direktiv /51 som genomfört. anförde i svar att direktivet kommer att genomföras genom författningsändringar. Avsikten är att relevanta lag- och förordningsändringar ska träda i kraft . Ett kompletterande svar på den formella underrättelsen överlämnades till kommissionen tillsammans med regeringens proposition 2013/14:83 . Ytterligare ett kompletterande svar överlämnades till kommissionen , i vilket meddelades att hade genomfört direktivet genom författningsändringar som trädde i kraft . och rådets förordning (EU) nr 181/2011 av om passagerares rättigheter vid busstransport och om ändring av förordning (EG) nr 2006/2004 (ärendenummer /2062) Kommissionen överlämnade en formell underrättelse i ärendet . Kommissionen anförde att har underlåtit att fullgöra sina skyldigheter enligt artiklarna 12 och 31 i förordning (EU) nr 181/2011, dels genom otillräckliga sanktioner i svensk lagstiftning för överträdelse av förordningens bestämmelser, dels i fråga om att utse bussterminaler där personer med funktionsnedsättning eller nedsatt rörlighet kan få den assistans som anges i del a i bilaga I till förordningen. medgav i svar på den formella underrättelsen sammanfattningsvis att kommissionens kritik var befogad. De påtalade bristerna i lagstiftningen har åtgärdats bl.a. genom lagen (2013:1344) med kompletterande bestämmelser till EU:s tåg-, fartygs- och busspassagerarförordningar som träder i kraft . Direktiv /29/EG av om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden (ärendenummer /2132) Kommissionen överlämnade en formell underrättelse i ärendet. Kommissionen anförde sammanfattningsvis att direktiv /29/EG föreskriver en fullständig harmonisering av medlemsstaternas lagar på området. Kommissionen efterfrågar därför större överensstämmelse mellan direktivets text och den svenska lagtexten. Mot den bakgrunden ansåg kommissionen att underlåtit att på ett korrekt sätt införliva direktivets bestämmelser i fem huvudsakliga avseenden. Den formella underrättelsen besvarades . angav därvid att direktivets bestämmelser genomförts genom marknadsföringslagen (2008:486). De brister i genomförandet som kommissionen gjort gällande rör framför allt att den svenska lagstiftaren använt sig av förarbeten för att ge exemplifieringar till de förbud som finns intagna i lagen, i stället för att, såsom i direktivet, låta exemplen framgå direkt av författningstexten. påpekade att detta var ett vedertaget sätt att lagstifta i och att det också godtagits av EU- domstolen. I ett avseende – förbud mot aggressiv marknadsföring – medgav dock att den svenska lagtexten kunde vinna på förtydliganden och lovade påbörja ett arbete för att få till stånd en författningsändring. Direktiv /18/EU om ändring av och rådets direktiv /43/EG vad gäller förteckningen över försvarsrelaterade produkter (ärendenummer /0371) Kommissionen skrev av ärendet . Bilaterala investeringsskyddsavtal (ärendenummer /2055, mål C- 249/06) Kommissionen yrkade att domstolen skulle fastställa att , genom att inte vidta alla lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter med dåvarande artiklarna 57.2, 59 och 60.1 EG i form av bestämmelsen om fria transfereringar av kapital relaterade till investeringar inom ramen för bilaterala investeringsskyddsavtal med , liksom i sexton ytterligare investeringsskyddsavtal (, , , , , , , , , , , , , , Yemen och ), har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt dåvarande artikel 307 andra stycket EG. artikel 5 i investeringsskyddsavtalet med , som gäller rätt till fri transferering av kapital relaterat till investeringar som omfattas av avtalet, innebära att är förhindrat att i förhållande till genomföra eventuella restriktiva åtgärder avseende kapital och betalningar som kan komma att beslutas av unionen enligt artiklarna 57.2 EG (generella undantag från förbudet mot restriktioner för kapital och betalningar i förhållande till tredjeland), 59 EG (restriktiva åtgärder till skydd för EMU:s funktion) och 60.1 EG (ekonomiska sanktioner grundade på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt beslutad enligt bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och Detsamma skulle gälla också i förhållande till övriga nämnda länder med hänsyn till motsvarande bestämmelse om fri transferering i respektive avtal. Enligt kommissionens uppfattning kan bestämmelsen om fri transferering i investeringsskyddsavtalen inte inskränkas eftersom det inte finns någon uttrycklig bestämmelse i avtalen om undantag från transfereringsrätten. bestred talan och anförde följande. Det finns inte något exempel på att transfereringsbestämmelsen i investeringsskyddsavtalen har förhindrat från att genomföra åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG eller 60.1 EG. Det ankommer på kommissionen att visa att avtalen verkligen ger upphov till en folkrättslig förpliktelse i förhållande till aktuella tredjeländer som är av det slaget att skulle vara förhindrat att genomföra eventuella restriktiva åtgärder enligt artiklarna 57.2 EG, 59 EG och 60.1 EG som kan komma att beslutas . Regeringen bestrider att så är fallet. När det gäller beslut om restriktiva åtgärder enligt artikel 60.1 EG, dvs. åtgärder som grundar sig på en gemensam åtgärd eller gemensam ståndpunkt som beslutats med stöd av bestämmelserna om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, kan ett åtagande om rätt till fri transferering i ett investeringsskyddsavtal inte utgöra hinder för att genomföra denna typ av åtgärd. I de fall de unionsrättsliga åtgärderna grundas på en resolution av , följer det direkt av artikel 103 i att säkerhetsrådsbeslut enligt kapitel sju i utgör lex superior i förhållande till förpliktelser i traktat- och sedvanerätt. I ett sådant fall föreligger det inte bara en rätt för utan också en folkrättslig skyldighet att genomföra resolutionen framför ett åtagande om fri transferering i ett bilateralt investeringsskyddsavtal. Regeringen bestrider under alla omständigheter att investeringsskyddsavtalen innefattar en undantagslös transfereringsrätt. Den fastställde att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 307.2 EG genom att inte vidta lämpliga åtgärder för att undanröja oförenligheter i de bestämmelser om överföring av kapital som finns i de aktuella bilaterala avtalen. upplyste kommissionen om att arbetet med att ändra de 17 investeringsskyddsavtal som berörs av domen kommer att ta tid. I syfte att ändra avtalen i enlighet med domen utformade regeringen ett tillägg till artikeln om kapitalöverföring i avtalen. kontaktade vissa tredje länder i anledning av domen. Avsikten var att kommunicera med alla de 17 stater som är motparter i de avtal som berörs och anpassa avtalen med den nya bestämmelsen. trädde emellertid Lissabonfördraget i kraft vilket medförde att EU enligt artikel 3.1.e FEU erhöll exklusiv kompetens vad gäller utländska direktinvesteringar som utgör en del av den gemensamma handelspolitiken enligt artikel 207.1 FEU. Av artikel 3.2 FEU följer att endast EU får ingå internationella avtal på detta område. Kommissionen har lagt fram ett förslag om en ny EU-förordning om en övergångsordning för bilaterala investeringsskyddsavtal mellan medlemsstater och tredjeland. Förordningen antogs av rådet och Restaurangkoncessioner (ärendenummer /4153) Kommissionen skickade en formell underrättelse till i vilken den anförde följande. lagstiftning strider mot såväl artiklarna 49 och 56 EUF-fördraget som artikel 19 (1) andra meningen och artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. Bakgrunden till den formella underrättelsen är följande. läns landsting tilldelade ett koncessionskontrakt för restaurangtjänster till ett företag vars anbud – enligt kommissionen – på flera punkter avvek från de offentliggjorda kraven och som därför borde ha avvisats av den upphandlande myndigheten. En konkurrent till företaget överklagade tilldelningsbeslutet till förvaltningsrätten i som emellertid genom beslut daterat avvisade talan med motiveringen att det inte finns något rättsmedel mot en tjänstekoncession i den svenska lagen om offentlig upphandling. Förvaltningsdomstolen fann även att varken principer eller andra allmänna rättsprinciper gav den klagande rätt att överklaga tilldelningsbeslutet med stöd av förvaltningslagen. Förvaltningsrättens avvisningsbeslut fastställdes av Kammarrätten i genom beslut daterat . beslutade att inte meddela prövningstillstånd. Mot bakgrund av detta påstår kommissionen i den formella underrättelsen att det förefaller som att det svenska systemet inte är förenligt med etableringsrätten som garanteras av artikel 49 EUF- fördraget eller med friheten att tillhandahålla tjänster som garanteras av artikel 56 EUF-fördraget. På samma sätt tycks det svenska systemet strida mot artikel 19 (1) andra meningen i samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. svarade sammanfattningsvis följande. Det följer av fast rättspraxis att det ankommer på varje medlemsstats interna rättsordning att fastställa de rättsmedel som syftar till att säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten. Dessa rättsmedel får vidare varken vara mindre förmånliga än liknande rättsmedel som grundas på nationell rätt (likvärdighetsprincipen) eller göra det i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva dessa rättigheter (effektivitetsprincipen). har också i sin praxis förtydligat vilken typ av rättsmedel som kan anses säkerställa skyddet för enskildas rättigheter enligt unionsrätten. I detta sammanhang kan också nämnas att har konstaterat att en möjlighet att föra en skadeståndstalan kan anses utgöra ett rättsligt förfarande som ger ett effektivt skydd av den enskildes rättigheter enligt unionsrätten. På upphandlingsområdet, som är av särskilt intresse i detta fall, har EU- domstolen vidare fastslagit att principerna om likabehandling och icke- diskriminering inte innebär att de offentliga myndigheterna måste säga upp ett avtal eller att de nationella domstolarna måste utfärda ett föreläggande varje gång det görs gällande att denna skyldighet har åsidosatts vid tilldelning av tjänstekoncessioner. Den vill därutöver framhålla att det s.k. rättsmedelsdirektivet (89/665/EEG) inte kan ge en leverantör som med stöd av direktivet ansöker om rättelse på grund av överträdelse av upphandlingsdirektivet rätt att inträda i det av leverantören angripna upphandlingskontraktet. Ansökan om rättelse kan enbart avse lagligheten av ett tilldelningsbeslut där det slås fast att annan viss leverantör felaktigt tilldelats kontraktet. Såvitt regeringen förstår har klaganden varit oförhindrad att föra talan om skadestånd mot läns landsting på den grunden att åsidosatt unionsrätten i form av principerna om öppenhet, icke-diskriminering och likabehandling vid tilldelningen av tjänstekoncessionen. En talan om skadeståndsskyldighet enligt ovan är inte mindre förmånlig än liknande rättsmedel som grundas på nationell rätt. Rättsmedlet gör det inte heller i praktiken omöjligt eller orimligt svårt att utöva dessa rättigheter. Den svenska rättsordningen innehåller inte någon nationell frist för talans väckande när det gäller unionsrättsligt skadestånd. Sedvanlig 10-årig fordringspreskription enligt preskriptions-lagen tillämpas på samma sätt som för skadestånd enligt 3 kap. 2 § skadeståndslagen (klagandens talan är således inte preskriberad när detta skrivs). Inte heller gäller särskilda presumtionsregler eller förbud mot att åberopa viss typ av bevisning. Det är regler om bevisning i allmänhet som tillämpas. De processuella bestämmelser som reglerar villkoren för en skadeståndstalan i uppfyller det unionsrättsliga kravet på att tillhandahålla ett effektivt rättsmedel. Den vill också erinra om att kommissionens invändningar mot den svenska lagstiftningen kommer att tas om hand i och med att regeringen genomför det kommande koncessionsdirektivet. Kommissionen överlämnade ett motiverat yttrande varvid den anförde i huvudsak följande. har slagit fast att överklagandeorgan måste ha möjlighet att återställa insyn när principen om insyn har åsidosatts vid tilldelning av en tjänstekoncession. rättssystem uppfyller inte detta krav. Genomförande av det nya koncessionsdirektivet utgör ingen snabb och effektiv lösning på problemet. Det motiverade yttrandet besvarades enligt följande. vidhöll att en talan om fastställelse av skadeståndsskyldighet kan utgöra ett effektivt rättsmedel för den som vill angripa tilldelningen av en tjänstekoncession. Vidare ställde sig frågande till vad kommissionen åsyftar med sitt påstående om återställande av insyn i nu aktuellt ärende. Klagandens yrkanden i det nationella målet har bestått i att förvaltningsrätten ska förordna att en ny tilldelning ska ske utan att det vinnande anbudet ska beaktas. Fråga är således inte om återställande av insyn i förfarandet, utan om ny utvärdering/anbudsprövning varvid klaganden gör gällande att det vinnande anbudet inte ska anses ha uppfyllt kraven. Slutligen framhöll att ett avtal om tjänstekoncession på unionsrättens nuvarande stadium inte omfattas av tillämpningsområdet för något av de direktiv genom vilka unionens lagstiftare har reglerat området för offentlig upphandling. således inte någon på unionsrätten grundad skyldighet för att redan nu införa motsvarande bestämmelser som gäller för byggkoncessioner för samtliga förfaranden av koncessionstilldelning. Kommissionens genomförandedirektiv /25/EU om informationsförfarandena för utbyte mellan medlemsstater av mänskliga organ avsedda för transplantation (ärendenummer /0295). Kommissionen överlämnade en formell underrättelse i vilken den anförde att inte anmält rubricerat direktiv som genomfört. Den formella underrättelsen besvarades enligt följande. Lag (2014:358) om ändring i lagen (2012:263) om kvalitets- och säkerhetsnormer vid hantering av mänskliga organ och förordning (2014:373) om ändring i förordningen (2012:364) om kvalitets- och säkerhetsnormer vid hantering av mänskliga organ har trätt i kraft . avser att meddela ytterligare föreskrifter gällande genomförandet av artiklarna 4 och 7 i direktivet. Regeringen kommer att meddela kommissionen om genomförandandet i denna del. Regeringen har anmält de lagar och förordningar som utfärdats för att genomföra direktivet i svensk rätt. Direktiv /24/EU om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård (ärendenummer /2153) Kommissionen skickade en formell underrättelse till i vilken anfördes att inte uppfyllt sina skyldigheter enligt direktivet. hade enligt kommissionen inte vidtagit åtgärder för att genomföra artikel 3 d, , 3 k, 4.2 b, 5 c, 9.1, 9.2 och 9.3 a och b samt 9.5 i direktiv /24/EU om tillämpningen av patienträttigheter vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård, alternativt att inte underrättat kommissionen om sådana åtgärder. Enligt kommissionen rör det sig om ett försent genomförande av direktivet varför det finns förutsättningar att yrka ekonomiska sanktioner. svarade i huvudsak följande. definitionerna i artikel 3 d, och 3 k tillgodoses de syften som eftersträvas i direktivet av befintlig reglering. Direktivets krav i artikel 4.2 b på information avseende behandlingsalternativ och tillgänglighet är uppfyllda genom bestämmelserna i 2 a, 2 b och 3 §§ hälso- och sjukvårdslagen (HSL), 6 kap. 6 § patientsäkerhetslagen (PSL) och 4 § förvaltningslagen (FL). Vidare tillgodoses kraven avseende kvalitet och säkerhet genom bestämmelserna i och föreskrifter Det finns ingenting som tyder på att patienter inte får del av relevant information om vårdgivares registerstatus och Enligt regeringen kan dock ett förtydligande om att vårdgivare ska ge patienter sådan information göras i svensk rätt. med att ta fram ett förslag har påbörjats. Detsamma gäller för direktivets krav om tydliga fakturor. Bestämmelsen i artikel 5 c om behov av medicinsk uppföljning vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård är säkerställd genom 3 § HSL och 5 § tandvårdslagen. Kraven på objektiv och opartisk behandling av ansökningar om t.ex. ersättning vid gränsöverskridande hälso- och sjukvård följer av 2 kap. 2 § kommunallagen, bestämmelser i och förvaltningsprocesslagen. ombudsmän () utövar tillsyn över domstolar och myndigheter. Lagar, förordningar och myndighetsföreskrifter publiceras och finns lätt tillgängliga bl.a. på internet. På hemsida finns även utförlig vägledning. Kraven i artikel 9.2 är därmed uppfyllda. Enligt regeringen finns utrymme att förtydliga vad som enligt artikel 9.3 ska beaktas vid behandling av ansökningar om gränsöverskridande vård. Arbete med att ta fram ett förslag till förtydligande har påbörjats. Den svenska ersättningslagen är enligt regeringens bedömning utformad så att ersättning lämnas utan onödiga dröjsmål i enlighet med kraven i artikel 9.5. Ärendet avser inte ett försent genomförande av direktivet. Förutsättningar att yrka ekonomiska sanktioner saknas därmed. Ett kompletterande svar på den formella underrättelsen gavs in till kommissionen . Regeringen lämnade information om det pågående lagstiftningsarbetet vad gäller förtydliganden av vissa bestämmelser i artikel 4.2 b och 9.3 enligt följande. Beslut om en proposition bör kunna fattas vilket innebär att förväntas kunna behandla denna senast . Avsikten är att ändringarna i svensk rätt ska kunna träda i kraft . Vidare lämnades ytterligare information om innehållet i 15 § ersättningslagen. Ytterligare ett kompletterande svar på den formella underrättelsen lämnades in . I svaret förtydligades att ersättning enligt ersättningslagen betalas ut så snart ett beslut har vunnit laga kraft. Föräldrapenning (ärendenummer /4101) Kommissionen överlämnade en formell underrättelse och anförde att den anser att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 3.1 j, jämförd med artikel 1 z samt enligt artikel 4 och artikel 11.1 och 11.3 i förordning (EG) nr 883/2004 om samordning av de sociala trygghetssystemen. Enligt kommissionen utgör föräldrapenning en familjeförmån enligt kapitel 8 i förordning 883/2004.