prop · H30311 · 2015-09-22 00:00:00 — stolen, om det är ett mål som underinstansen (mark- och miljödomstolen) avgjort efter ett överklagande dit. dock tillåta att en dom eller ett beslut i andra mål än mål enligt miljö- balken överklagas till , om det är av vikt för ledning av rättstillämpningen att överklagandet prövas av . finns inga skäl för att undanta överklagandemålen enligt 52 § lagen om allmänna vattentjänster från denna s.k. ventil för överklagande. sådana mål – i likhet med övriga mål enligt lagen om allmänna vatten- tjänster – överklagas till . Övriga mål enligt lagen om allmänna vattentjänster kommer även fortsättningsvis att kunna överkla- I dispositiva tvistemål får en part åberopa ny bevisning i hovrätten endast om parten gör sannolikt att parten inte kunnat åberopa bevis- ningen i tingsrätten eller annars haft giltig ursäkt att inte göra det (50 kap. 25 § tredje stycket ). funnit att utrymmet för att tillåta ny bevisning i överklagade va-mål är större än i en vanlig tvistemålsprocess, eftersom inte be- Prop. 2015/16:11 traktas som en domstol (se MÖD 2003:97). kommer denna generösa praxis för tillåtande av ny bevisning i överinstansen inte att kunna fortsätta. Detta är en naturlig konsekvens av att vamålen framöver ska prövas i mark- och miljödomstolsorganisationen. Någon särskild reglering är inte motiverad. Sammanfattningsvis bör det inte införas några särskilda bestämmelser när det gäller överklagande av va-målen. 6.1Upphävande av lagen om Regeringens förslag: Lagen om ska upphöra att gälla vid utgången av 2015. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat någon synpunkt på förslaget. Skälen för regeringens förslag: I lagen (1976:839) om regleras verksamhet och förfarandet i mål som nämnden prövar, se avsnitt 4.2. En konsekvens av att uppgifter överförs till mark- och miljödomstolarna är att lagen om bör upphävas. 6.2Mål om betalningsföreläggande och om inkassokostnader Regeringens förslag: Hänvisningar till i lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av tas bort. Regeringens bedömning: En särskild reglering är inte nödvändig för att mål om betalningsföreläggande avseende va-avgift ska kunna överlämnas från till mark- och miljödomstolen vid bestridande, ansökan om återvinning eller överklagande av utslag. Någon särskild bestämmelse om mark- och miljödomstolens behörighet att pröva frågor om inkassokostnader eller kostnader hos behövs inte när den bakomliggande fordran, som kostnaderna är hänförliga till, avser va-avgifter. Promemorians förslag överensstämmer i sak med regeringens förslag och bedömning. I promemorian föreslogs dock att hänvisningarna till i lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av ändrades till hänvisningar till mark- och miljödomstolen. Remissinstanserna har inte några synpunkter i denna del. Skälen för regeringens förslag och bedömning Mål om betalningsföreläggande kan överlämnas till mark- och miljödomstolen Om en fastighetsägare eller annan användare inte betalar förfallna bruknings- eller anläggningsavgifter enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, har va-anläggningens huvudman möjlighet att ansöka om betalningsföreläggande hos . Om fastighetsägaren eller användaren bestrider ett sådant betalningsföreläggande i rätt tid, ska huvudmannen underrättas om det. Huvudmannen kan därefter, om huvudmannen vidhåller sitt yrkande, begära att målet överlämnas till . Om har meddelat utslag, kan svaranden ansöka om återvinning. I det fallet ska också överlämna målet till handläggning. Sökanden i ett mål om betalningsföreläggande får överklaga utslag. Rätten att överklaga ett utslag inskränker sig dock till den del av utslaget som avser kostnader i målet (prop. 1989/90:85 s. 58, 89 och 137 f.). Om ett sådant överklagande sker och den fordran som kostnaderna är hänförliga till avser va-avgifter, ska målet överlämnas till (jfr NJA 1994 s. 372). är behörig att pröva mål om betalningsföreläggande avseende va-avgifter efter överlämnande från följer av lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av . Av denna lag framgår att lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning är tillämplig vid handläggning. Av 5 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning följer att om en tvist angående en förpliktelse enligt någon särskild föreskrift ska tas upp av en annan myndighet än tingsrätten, kan saken prövas enligt lagen endast om det finns bestämmelser som medger sådan prövning. Lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av innehåller sådana bestämmelser. Som tidigare framgått bör mark- och miljödomstolarna pröva mål om frågor som regleras i lagen om allmänna vattentjänster. Detta gäller även mål som inletts hos genom ansökan om betalningsföreläggande. Mark- och miljödomstolen är en särskild domstol vid en tingsrätt. I organisatoriskt hänseende kommer domstolen att utgöra allmän underrätt (tingsrätt) i mening (se Fitger m.fl. 1:4 f. och t.ex. 2 kap. 2 § och 5 § lagen om betalningsföreläggande och handräckning). I processuellt hänseende är dock mark- och miljödomstolen en särskild domstol i den mening som avses i bl.a. 10 kap. 17 § första stycket 1 och 19 § . Det innebär bl.a. att en tvistemålstalan som borde ha väckts vid mark- och miljödomstolen, men som väckts vid tingsrätten ska avvisas självmant av tingsrätten och att högre domstol självmant ska bevaka behörighetsfrågan. Om en ansökan om betalningsföreläggande i rätt tid bestrids av svaranden eller om svaranden i rätt tid ansöker om återvinning, ska enligt 36 och 54 §§ lagen om betalningsföreläggande och handräckning överlämna målet till en tingsrätt som enligt det som fram- går av handlingarna är behörig att handlägga målet. 2015/16:11 heten ska då i första hand tillämpa 10 kap. . rör en fråga som regleras i lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster, ska alltså överlämna målet till den mark- och miljödomstol inom vars område den allmänna eller allmänförklarade vaanläggningen i huvudsak är belägen eller är avsedd att vara belägen (10 kap. 17 § 1 , 53 § lagen om allmänna vattentjänster och 3 kap. 1 § lagen [2010:921] om mark- och miljödomstolar). Lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av Som framkommit är ingen särskild reglering nödvändig för att mål om betalningsföreläggande avseende va-avgift ska kunna överlämnas från till mark- och miljödomstolen vid bestridande, ansökan om återvinning eller överklagande av utslag. De hänvisningar till som finns i lagen om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av bör därför tas bort. Av NJA 1994 s. 372 framgår att mål som avser inkassokostnader eller kostnader hos följer de behörighets- och forumbestämmelser som gäller för den bakomliggande fordran. Det behöver därför inte införas någon bestämmelse som grundar behörighet för mark- och miljödomstolen att pröva frågor som avser inkassokostnader eller kostnader hos när den bakomliggande fordran avser va-avgifter. Det bör t.ex. utan särskild reglering vara möjligt att väcka talan vid mark- och miljödomstolen enbart avseende inkassokostnad hänförlig till va-avgift. Regeringens förslag: Hänvisningen till i 33 kap. 7 § ska tas bort. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Enligt 33 kap. 7 § är det möjligt för hovrätt att delge en part handlingar genom förenklad delgivning, om parten under handläggningen vid har fått information om att sådan delgivning kan komma att användas i hovrätten om ett avgörande överklagas dit. Samma möjlighet finns även för om informationen har lämnats vid . I samband med att upphör, bör den hänvisning till nämnden som finns i 33 kap. 7 § utgå. Regeringens förslag: De föreslagna bestämmelserna i lagen om allmänna vattentjänster ska under en övergångstid tillämpas för va-an- läggningar som har allmänförklarats enligt äldre lagstiftning. Mark- och miljödomstolen ska pröva mål om allmänförklarade va-anläggningar där bestämmelser i den numera upphävda lagen om vatten- och avloppsanläggningar ska tillämpas. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna har inte lämnat någon synpunkt på förslaget. Skälen för regeringens förslag: Av övergångsbestämmelserna till lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster framgår att va-anläggningar som har förklarats för allmänna enligt äldre lagstiftning, men som inte är att anse som allmänna enligt den nya lagen, får fortsätta att bedrivas som allmänförklarade till utgången av 2016. I övergångsbestämmelserna räknas det upp vilka bestämmelser i den nya och i den upphävda lagen (1970:244) om vatten- och avloppsanläggningar som ska tillämpas på de allmänförklarade anläggningarna . De bestämmelser som föreslås i lagen om allmänna vattentjänster (dvs. bestämmelser om mark- och miljödomstols behörighet, utredningsansvar, vite och rättegångskostnader) bör även gälla i mål om allmänförklarade va-anläggningar . Övergångsbestämmelserna till lagen om allmänna vattentjänster bör därför ändras så att det framgår att mark- och miljödomstolen prövar mål som avser tillämpning av bestämmelser i den upphävda lagen. Regeringens förslag: Lagändringarna ska träda i kraft . De mål som vid upphävandet av lagen om handläggs av nämnden ska lämnas över till den mark- och miljdomstol som skulle ha varit behörig om målet hade inletts efter upphävandet. Den upphävda lagen ska fortfarande gälla för beslut som har meddelat. Den äldre bestämmelsen i 33 kap. 7 § ska fortfarande gälla när under handläggningen har informerat parten om att förenklad delgivning kan komma att användas i hovrätten eller om ett avgörande överklagas dit. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens utom i fråga om tidpunkten för organisationsförändringen. Remissinstanserna har inte lämnat några synpunkter med avseende på Prop. 2015/16:11 vare sig ikraftträdande- eller övergångsbestämmelser. Skälen för regeringens förslag Förslagen i detta lagstiftningsärende innebär att de mål som enligt nuvarande ordning handläggs i överförs till mark- och miljödomstolsorganisationen. En konsekvens av förslagen är att upphör med sin verksamhet och avvecklas. Det är angeläget att förändringarna sker så snabbt som möjligt. Den föreslagna ordningen bör därför träda i kraft . Va-målen bör fördelas mellan de fem mark- och miljödomstolarna (se avsnitt 5.1). för ikraftträdandet kommer det att finnas mål och ärenden hos som inte hunnit avgöras. Att låta kvarstå som myndighet för att avgöra de kvarvarande målen och ärendena innebär att myndigheten behöver avvecklas successivt. En sådan ordning skulle inte vara effektiv. En lämpligare ordning är att verksamheten i upphör som den nya instansordningen träder i kraft och att inneliggande mål och ärenden i då lämnas över. De mål som finns hos när nämnden upphör bör därför lämnas över till den mark- och miljödomstol som hade varit behörig om målet hade inletts efter nämndens upphörande. Vilken mark- och miljödomstol som hade varit behörig framgår av förslaget till forumbestämmelse i 3 kap. 1 § lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar, se avsnitt 5.2. För de beslut som har meddelat före nedläggningen bör den upphävda lagen fortsätta att gälla. Det innebär bl.a. att nämndens beslut kan behålla sin verkan som exekutionstitel (19 §), att det inte kommer att krävas prövningstillstånd för att ska ta upp ett överklagande av ett beslut från nämnden (21 §) och att en va-anläggnings huvudman i vissa typer av mål som utgångspunkt ska svara för rättegångskostnaderna på båda sidor om huvudmannen överklagar (22 §). kan ha lämnat information om förenklad delgivning i mål som pågår i överinstanserna efter att nämnden har lagts ned. Av en övergångsbestämmelse bör det därför följa att den äldre bestämmelsen i 33 kap. 7 § fortfarande gäller i en sådan situation. På så sätt blir det möjligt för överinstanserna att använda sig av förenklad delgivning i målen. Ett genomförande av förslagen kommer att få konsekvenser av skilda I det följande beskrivs några av de konsekvenser som ett genom- förande kan medföra. Statsfinansiella och förvaltningspolitiska konsekvenser Förslagen gäller en ny ordning för prövning av mål och ärenden enligt lagen (2006:412) om allmänna vattentjänster. Det föreslås inte några nya uppgifter för den samlade myndighets- och domstolsorganisationen. Förslagen innebär att mål och ärenden fortsättningsvis ska beredas och avgöras vid de fem mark- och miljödomstolar som etablerades 2011. De nya domstolarna har försetts med tekniska råd som har teknisk eller naturvetenskaplig utbildning och erfarenhet av sådana frågor som domstolen prövar. Till domstolarna har också knutits särskilda ledamöter som har erfarenheter av sådana sakfrågor som faller inom , Havs- och vattenmyndighetens, eller Lantmäteriets verksamhetsområden eller av frågor som avser industriell, eller areell verksamhet. Ändringen i fråga om de särskilda ledamöterna – och som innebär att mark- och miljödomstolarna ska ha tillgång till särskilda ledamöter med erfarenhet inom va-området – syftar till att i viss mån komplettera den sakkunskap som finns vid . beslut överklagas till . Målet prövas av hovrätten i dess sammansättning som mark- och miljööverdomstol. Någon skillnad i sak kommer inte att ske till följd av att mark- och miljödomstolens domar överklagas till Mark- och . Som en konsekvens av den ändrade instansordningen avvecklas . Genom avvecklingen friställs personella och lokalmässiga resurser. Ett genomförande av reformen kommer att medföra omställningskostnader. En konsekvens av förslaget är att antalet mål vid mark- och miljödomstolarna förväntas bli något mindre än antalet ärenden vid , eftersom va-målen inte bör undantas från kravet på ansökningsavgift. Till följd av den geografiska decentraliseringen av målhanteringen jämfört med kan kostnader för resor och syn framöver komma att minska. Mark- och miljödomstolarna uppfyller också kravet i direktiven att utgöra en organisation som inte är så känslig i fråga om längre tids sjukdom eller barnledigheter bland personalen. En reform i enlighet med förslaget ligger i linje med de förvaltningspolitiska ställningstaganden som regeringen gett uttryck för i propositionen Offentlig förvaltning för demokrati, delaktighet och tillväxt (prop. 2009/10:175). Genom att inte, så som föreslagit, med utgångspunkt i olika målkategorier dela upp uppgifter på landets länsstyrelser och Mark- och miljödomstolen vid , utan att hålla samman alla måltyper blir det en enhetlig, tydlig och sammanhållen ordning för de mål som har anknytning till tillämpningen av lagen om allmänna vattentjänster. En domstolsprövning som är samordnad med fastighetsmål, mål enligt och mål enligt bör innebära en mer effektiv användning av resurser och kompetens. Förslaget innebär att avvecklas och upphör som myndighet . Nämndens uppgifter kommer att överföras till mark- och miljödomstolarna. De ärenden som för nämn- dens upphörande inte är avgjorda ska överföras till den mark- och miljödomstol inom vars geografiska område den aktuella va-frågan hör hemma. Avvecklingen av kan medföra kostnader av tillfällig karaktär. För mark- och miljödomstolarna innebär reformen att antalet mål kommer att öka. Det genomsnittliga antalet mål vid –2013 har uppgått till i storleksordningen drygt 200 mål (se avsnitt 4.6). har antalet inkomna mål till nämnden ökat . Med hänsyn till hur utvecklingen har sett ut kan en fortsatt målökning förväntas. Enligt beräkningar är det mer troligt att antalet mål kommer att uppgå till omkring 300 . Dock bedöms antalet inkomna mål komma att minska till följd av att en ansökningsavgift tas ut för prövningen av målen i mark- och miljödomstol. För Mark- och bör reformen inte medföra någon större förändring jämfört med . En skillnad är dock att det kommer att krävas prövningstillstånd i Mark- och . Förslaget kommer att innebära merkostnader för domstolar i form av både permanenta kostnadsökningar och omställningskostnader. De permanenta kostnadsökningarna beräknas uppgå till . Dessa kostnader kommer att finansieras genom att Domstolar tillförs anslag som upphör. Omställningskostnaderna beräknas uppgå till och kommer att tillföras anslaget Domstolar som ett engångsbelopp. Förslaget innebär att mark- och miljödomstolarna ska ha tillgång till särskilda ledamöter med erfarenhet av vatten- och avloppsfrågor. Det blir därför en tillkommande uppgift för att utse sådana ledamöter. Reformen innebär även att kommer behöva rekrytera fler ordinarie domare. Antalet ärenden hos nämnden kommer således att öka. För ett litet kansli som kan det medföra vissa arbetsinsatser. Kostnaderna bedöms dock kunna finansieras inom ram. Vid förändringen, som berör nio personer vid , ska 6 b § lagen (1982:80) om anställningsskydd beaktas. Det är svårt att överblicka reformens konsekvenser för personalen. Som anser i sitt remissyttrande är det angeläget att nödvändiga beslut fattas inom den tänkta tidsramen för omorganisationen i syfte att säkerställa att olika skyldigheter enligt lag och avtal följs. Detta uppmärksammas i den process som leder fram till nämndens avveckling. Till följd av reformen kommer va-målen fortsättningsvis att avgöras av någon av de fem regionalt lokaliserade mark- och miljödomstolarna och 2015/16:11 inte av en centralt belägen myndighet. Det innebär att det kommer att finnas förutsättningar för att på ett enklare och snabbare sätt än få till stånd syn på platsen och att hålla förhandling på en plats som är välbelägen för parterna. Målen kan därigenom även komma att avgöras fortare än vad som är fallet. De avgifter som uppkommer vid prövning av en fråga vid mark- och miljödomstolen kommer inte att medföra någon betydande börda för de kommuner och va-huvudmän som påkallar prövningen. När mark- och miljödomstolarna övertar uppgifter kommer avståndet mellan den plats där problem inom va-området finns och den plats där va-problemet får sin lösning att förkortas. Resvägar förkortas, möjligheterna att med relativt kort varsel få till stånd syn och förhandlingar på plats kan förbättras liksom förutsättningarna för att få ett mål avgjort utan onödigt dröjsmål. Dessa förhållanden medför självfallet också att kostnaderna för enskilda och för företag i vissa avseenden kan komma att bli lägre. Nackdelarna med ett förfarande som inleds i domstol rör främst situationen för de enskilda fastighetsägarna. I mål enligt lagen om allmänna vattentjänster är parterna vanligtvis fastighetsägare på ena sidan och en kommun eller huvudman för allmän va-anläggning på den andra. Styrkeförhållandet mellan den enskilde fastighetsägaren och kommunen är ofta ojämnt. I allmän domstol ligger normalt ett större ansvar på parterna att bidra till utredningen och att åberopa relevanta fakta än vad som är fallet vid . Ett förfarande enligt processreglerna i kan av enskilda fastighetsägare framstå som komplicerat och formellt och kan därför medföra att en del fastighetsägare kommer att avstå från att på eget initiativ få sin sak prövad. Med anledning av den kritik som riktats mot promemorians förslag i denna fråga föreslår regeringen att det av lagen uttryckligen ska framgå att domstolen ska se till att utredningen i mål enligt lagen om allmänna vattentjänster får den inriktning och omfattning som krävs. Därutöver kan kostnaderna komma att öka för de enskilda och för företag till följd av att det införs en avgift för prövning av mål vid mark- och miljödomstolen. Regeringen återkommer i förordningsform i fråga om avgiftens storlek. Ett antal av de mål som initieras av enskilda bör även fortsättningsvis kunna komma till rättslig prövning utan att det medför några avgifter för de enskilda. Detta kan ske genom att i stället för att på eget initiativ väcka talan om en va-avgift hos mark- och miljödomstol låta va-huvudmannen vara den som tar initiativet till en rättslig process genom att inte att betala avgiften. Av redovisningen i avsnitt 5.7 framgår också att den olägenhet som kan uppkomma för den enskilde till följd av att en ansökningsavgift införs delvis elimineras till följd av förslaget att i det fall den sökande vid prövningen får helt eller delvis rätt så får sökanden hela eller delar av ansökningsavgiften betald av sin motpart vid domstolen. Sammanfattningsvis kommer förslaget att medföra såväl fördelar som vissa nackdelar för enskilda och företag. 9.1Förslaget till lag om ändring i 33 kap. 7 § Ändringen i paragrafen innebär att tas bort från uppräkningen över underinstanser som kan ge information om att förenklad delgivning kan komma att användas. Förslaget behandlas i avsnitt 6.3. I paragrafen behandlas möjligheten för hovrätten och att delge en part handlingar genom förenklad delgivning när en underinstans under handläggningen har informerat parten om att förenklad delgivning kan komma att användas i hovrätten eller efter ett överklagande dit. Mark- och miljödomstol och Mark- och är tingsrätt respektive hovrätt i särskild sammansättning. Av paragrafens hänvisning till tingsrätt och hovrätt följer därför att mark- och miljödomstolarna och Mark- och kan lämna den information som avses. Lagen träder i kraft . Av övergångsbestämmelsen följer att hovrätten och fortfarande kan använda sig av förenklad delgivning om under handläggningen har informerat en part om möjligheten till förenklad delgivning i överinstanserna. Förslaget behandlas i avsnitt 7. 9.2Förslaget till lag om upphävande av lagen (1976:839) om Förslaget innebär att lagen om ska upphöra att gälla. Förslaget behandlas i avsnitt 6.1. Lagen träder i kraft . lerar vad som ska gälla för de mål som vid upphävandet handläggs av och de beslut nämnden meddelat. Förslaget behandlas i av- Enligt punkten 2 ska de mål som vid upphävandet handläggs av Va- nämnden lämnas över till den mark- och miljödomstol som skulle ha varit behörig om målet hade inletts efter upphävandet. miljödomstol som skulle ha varit behörig framgår av 3 kap. 1 § femte och sjätte styckena lagen (2010:921) om mark- och miljödomstolar (se författningskommentaren i avsnitt 9.5) och förordningen (2010:984) om mark- och miljödomstolars domsområden. Av punkten 3 framgår att den upphävda lagen (t.ex. bestämmelserna om överklagande i 19–22 §§) ska fortsätta att gälla för de beslut som Va- 2015/16:11 nämnden har meddelat. Genom övergångsbestämmelsen behåller nämndens beslut sin verkan som exekutionstitel (jfr 19 § tredje stycket). 9.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1991:852) om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister och fordringar som skall prövas av Lagens rubrik ändras till lag om betalningsföreläggande för fordringar i arbetstvister. Paragrafen upphör att gälla. Förslaget behandlas i avsnitt 6.2. I paragrafen reglerades att en ansökan om betalningsföreläggande fick göras hos i fråga om en fordran på avgift till huvudmannen för en allmän vatten- och avloppsanläggning i sådana fall där en tvist om anspråket skulle prövas av . Genom en hänvisning till 2 § andra stycket följde att om inte fann sig vara behörig att handlägga målet, skulle nämnden överlämna målet till en tingsrätt som enligt det som framgick av handlingarna var behörig. Detta gällde dock inte om det var som överlämnat målet till . Regleringen var nödvändig med hänsyn till 5 § lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och handräckning. Bestämmelsen anger att om en tvist angående en förpliktelse enligt någon särskild föreskrift ska tas upp av en annan myndighet än tingsrätt, kan saken prövas enligt lagen om betalningsföreläggande och handräckning endast om det finns bestämmelser som medger en sådan prövning.