prop · H203122 · 2015-05-28 00:00:00 — Det finns ingen anledning att i PBL definiera termen markanvisning på annat sätt än som görs i markanvisningslagen, förutom den redaktionella skillnaden att ordet överenskommelse bör bytas ut mot avtal. Avtal är det ord som används i övrigt i PBL. Termen markanvisning bör således definieras som ett avtal mellan en kommun och en byggherre som ger byggherren ensamrätt att och under givna villkor förhandla med kommunen om överlåtelse eller upplåtelse av ett visst av kommunen ägt markområde för bebyggande. De materiella kraven för exploateringsavtal bör inte gälla för markanvisningarna När det gäller de materiella kraven för exploateringsavtalen anser regeringen, i likhet med vad som redovisas i promemorian, att läget är annorlunda. Regeringen delar uppfattningen att det finns principiella skillnader mellan ett exploateringsavtal och en markanvisning, förutom 2014/15:122 den grundläggande skillnaden att det ursprungligen är olika ägare till den berörda marken. Ett exploateringsavtal tecknas alltid före tidpunkten för detaljplanens antagande medan en markanvisning kan ingås antingen före eller efter det att en detaljplan antas. En markanvisning kan också tecknas för områden helt oberoende av att det inte finns någon detaljplan eller av att det planeras för en sådan planläggning. En viktig skillnad mellan ett exploateringsavtal och en markanvisning är vidare att exploateringsavtalet i första hand fördelar kostnader mellan kommunen och byggherren eller fastighetsägaren medan ett avtal om markanvisning i stället reglerar värden. Dessa omständigheter innebär att markanvisningarna enligt regeringens uppfattning inte bör omfattas av de begränsningar som följer av 6 kap. 40–42 §§ PBL. Som Lantmäteriet framhåller kan det vara på det viset att situationen inte är renodlad när det gäller markägandet – både kommunen och en eller flera andra fastighetsägare kan äga mark inom planområdet när avtalet ingås. Enligt regeringens mening kan avtalet i sådana fall både utgöra ett exploateringsavtal och en markanvisning i tillämpliga delar. De begränsningar som gäller i fråga om vad ett exploateringsavtal kan och får innehålla kan i ett sådant fall bli tillämpliga enbart i begränsad omfattning. Bestämmelserna finns i 1 kap. 4 §, 4 kap. 33 § och 5 kap. 13 § PBL. Reglerna för att expediera lov och Regeringens förslag: Ett beslut om lov eller förhandsbesked ska inte längre behöva delges sakägare, bostadsrättshavare, hyresgäster, boende och organisationer av hyresgäster som har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda, om det är uppenbart obehöv- I ett sådant fall ska det i stället vara tillräckligt att beslutet skickas Skyldigheten att kungöra beslut om lov och förhandsbesked genom ett meddelande i Post- och ska begränsas till beslut om att ge lov eller positivt förhandsbesked. Bestämmelserna om kommunikation avseende en ansökan om lov eller förhandsbesked ska förtydligas i fråga om åtgärder som ska vidtas i ett område som inte omfattas av en detaljplan och som inte heller är reglerade i områdesbestämmelser. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för- I förhållande till promemorians förslag har de aktuella bestämmel- serna ändrats språkligt. Vidare föreslogs i promemorian även att ett beslut som innebär att ett lov eller positivt förhandsbesked ges inte ska behöva skickas till ägaren eller innehavaren av en särskild rätt till en tomt eller fastighet, som gränsar till den tomt eller fastighet som lovet eller förhandsbeskedet avser, eller som skiljs åt från denna endast av en väg eller gata, om beslutet uppenbarligen inte angår ägaren eller innehavaren. Detsamma skulle även gälla vissa andra kända sakägare. Remissinstanserna: Merparten av de remissinstanser som har yttrat sig över förslaget är positiva eller har inget att invända mot förslaget, bl.a. (Mark- och ), , Kommuner och Landsting, flera kommuner och länsstyrelser, SmåKom och . (riksförbundet) tillstyrker förslaget då föreningen bedömer att planprocessen förkortas utan att den demokratiska rättigheten att påverka för den enskilde medborgaren försämras. anser att det är mycket bra att det tydliggörs att endast beslut som innebär bifall till lov eller positiva förhandsbesked behöver kungöras i Post- och . i anför att det är en självklarhet att det enbart är beviljade lov och förhandsbesked som ska kungöras. i framhåller att administrationen kring expediering av lov och förhandsbesked är oerhört tidskrävande och att det därför är högst angeläget att hanteringen ses över. är tveksamt till att ändra reglerna för expediering av lov och förhandsbesked, då detta skulle kunna innebära en försämring för den enskilde ur ett rättssäkerhetsperspektiv och att förslaget inte torde bidra till en förenkling på området. Två remissinstanser hyser farhågor kring förslaget att ett beslut om lov eller förhandsbesked inte ska behöva delges de sakägare och bostadsrättshavare, hyresgäster och boende samt den som har lämnat synpunkter i ärendet som inte blivit tillgodosedda om det är uppenbart obehövligt (jfr förslaget till 9 kap. 41 § [2010:900], förkortad PBL). kommun befarar att den föreslagna lydelsen kommer att leda till förvirring då bestämmelsen skulle kunna tolkas som att man i vissa fall kan underlåta att delge sakägare m.fl. som har lämnat synpunkter i ärendet. Kommunen anser att bestämmelsen bör omarbetas för att det tydligt ska framgå att de fall då det är uppenbart obehövligt att delge den som lämnat synpunkter i ärendet endast är de fall då lov eller förhandsbesked nekats. i har inget att erinra mot förslaget, men vill ändå framhålla vikten av att möjligheten att avstå från delgivning inte bör användas annat än i uppenbara fall eftersom det annars är möjligt för dem som egentligen skulle ha delgivits att överklaga ett beslut långt efter att det meddelats. har svårt att se något behov av möjligheten eftersom de flesta beslut behöver delges denna kategori av sakägare. tillstyrker förslaget då det kommer underlätta tillämpningen, men påpekar att förslaget inte löser problemet med att avgöra när ett lovbeslut vinner laga kraft. Några remissinstanser avstyrker förslaget att ett meddelande om ett beslut om lov m.m. inte ska behöva skickas till bl.a. ägaren av en fastighet som gränsar till den tomt eller fastighet som lovet avser, om det är uppenbart att beslutet inte angår denne (jfr förslaget till 9 kap. 41 b § PBL). ombudsmän () framhåller att enligt förslaget ska byggnadsnämnderna i varje enskilt fall ta ställning till om det är uppenbart att ett beslut inte angår den potentielle mottagaren, vilket ibland kan vara en besvärlig avvägning. JO anser att det vore olyckligt om ändringar i PBL som syftar till att förenkla i praktiken kan leda till att byggnadsnämndernas hantering försvåras. Dessutom är det angeläget att beslut i 2014/15:122 ett ärende om lov eller förhandsbesked kan vinna laga kraft på ett rättssäkert sätt. Även avstyrker detta förslag eftersom det innebär bedömningssvårigheter i tillämpningen. Om kommunen gör en felaktig bedömning finns det risk för att beslutet kan ifrågasättas efter att beslutet har vunnit laga kraft (jfr Högsta domstolens avgörande NJA 2014 s. 267). Några remissinstanser ställer sig frågande till påståendet i promemorian att PBL kräver att ägarna till grannfastigheterna ska underrättas om beslut om lov m.m., även i de fall där grannarna inte har rätt att klaga på dessa beslut enligt förvaltningslagen (1986:223). Bland annat (Mark- och ) anser att denna beskrivning av rättsläget är felaktig eftersom det finns en etablerad praxis avseende ”rågrannar”, som innebär att dessa fastighetsägare anses vara berörda och har rätt att klaga. i menar att förslaget kan komma att leda till att byggnadsnämnderna missar att skicka beslutet till någon som är taleberättigad. Det finns därmed en risk att beslut om lov och förhandsbesked inte vinner laga kraft utan att klagoberättigade grannar, som inte fått meddelandet skickat till sig, kan få rätt att överklaga bygglov efter det att byggnaden uppfördes. För den som sökt och beviljats bygglov är detta inte en rättssäker hantering av expedieringen av lov och förhandsbesked. i har lagtekniska synpunkter på förslaget till 9 kap. 25 § PBL. kommun ser förslaget som ett första steg i en större översyn med syftet att ytterligare förenkla arbetet med att expediera de beslut som avses. i anser att frågan i övrigt bör utredas ytterligare, bl.a. utifrån de resonemang som förs i SOU 2013:34 och SOU 2014:14. menar att kommunicerings- och expedieringsbestämmelserna i är avhängiga av varandra. Bestämmelserna för båda dessa skyldigheter bör ses över i ett enda sammanhang och i möjligaste mån efterlikna den hanteringsordning som gäller för detaljplaner när det gäller kommunicering och underrättelse av beslut. anser att administration av bygglovsärenden även efter den föreslagna förenklingen kommer att vara alltför omfattande och ser fram emot resultatet av den pågående översynen av kommunallagen avseende bl.a. reglerna för tillkännagivande av kommunala beslut. framhåller att vad gäller tillämpningen av de föreslagna reglerna så finns det en stor potential att ytterligare bidra till förenklingar genom att nyttja e-tjänster. En elektronisk hantering av exempelvis bygglov kan bidra till att förenkla processen, göra den mer rättssäker och korta handläggningstiderna. Skälen för regeringens förslag Bakgrund och gällande bestämmelser ansåg i betänkandet En effektivare plan- och bygglovsprocess (SOU 2013:34) att bestämmelserna i om hur bygglov ska kommuniceras och vinna laga kraft bör reformeras. ningen föreslog flera förändringar i dessa avseenden. utredningen att ansökningar om bygglov skulle kungöras på den avsedda platsen och på kommunens webbplats . hade framfört invändningar, som inte hade tillgodosetts Prop. 2014/15:122 inför beslutet om lov, skulle få överklaga beslutet. propositionen En enklare planprocess bedömningen att utredningens förslag i dessa avseenden behöver beredas ytterligare och att detta bör övervägas först efter det att resultaten från några pågående utredningar föreligger (prop. 2013/14:126 s. 53). Som exempel nämnde regeringen utredningen om en kommunallag för framtiden (dir. 2012:105) som skulle vara klar . Enligt nu gällande bestämmelser ska i vissa fall underrätta berörda hyresgästorganisationer samt de sakägare och de bostadsrättshavare, hyresgäster och boende som berörs och ge dem tillfälle att yttra sig över en ansökning om bygglov, innan nämnden fattar beslut. Det gäller i de fall när ansökningen avser en åtgärd som innebär en avvikelse från en detaljplan eller områdesbestämmelser eller ska utföras i ett område som inte omfattas av en detaljplan eller områdesbestämmelser och åtgärden inte endast avser vissa yttre ändringar av en byggnad eller att ett en- eller tvåbostadshus kompletteras med en komplementbyggnad eller en liten tillbyggnad (9 kap. 25 § PBL). När har fattat ett beslut om lov eller förhandsbesked ska beslutet, tillsammans med en uppgift om vad den som vill överklaga beslutet måste göra, delges bl.a. sökanden och annan part om det inte är uppenbart obehövligt. Detsamma gäller för de grannar m.fl. som har underrättats om ansökningen om dessa har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda (9 kap. 41 § PBL). Ett beslut om lov eller förhandsbesked ska kungöras genom ett meddelande i Post- och , förkortad PoIT. I meddelandet ska beslutets huvudsakliga innehåll och var beslutet hålls tillgängligt anges (9 kap. 41 a § PBL). Det meddelande som kungörs i PoIT ska senast den dag då kungörandet sker skickas till bl.a. ägaren eller innehavaren av en särskild rätt till en tomt eller fastighet, som gränsar till den tomt eller fastighet som lovet eller förhandsbeskedet avser, eller som skiljs åt från denna endast av en väg eller gata (9 kap. 41 b § PBL). Enligt promemorian anses de nu nämnda bestämmelserna medföra vissa tillämpningsproblem, inte minst genom att de medför en omfattande administration för del. Enligt promemorian bör större förändringar i PBL i dessa avseenden samordnas med kommande förändringar i kommunallagen (1991:900), men mot bakgrund av de nuvarande tillämpningsproblemen föreslogs i promemorian vissa mindre justeringar av expedieringsbestämmelserna m.m. En kungörelse i Post- och bör endast göras när lov eller positivt förhandsbesked ges I promemorian konstateras att de nuvarande bestämmelserna om expediering av beslut om lov och förhandsbesked även omfattar de fall då beslutar att inte medge lov eller förhandsbesked eller beslutar att avvisa ansökningen som ofullständig m.m. Regeringen delar uppfattningen att det inte är ändamålsenligt att även ett nekat beslut om lov eller förhandsbesked ska kungöras i PoIT samt att det meddelande som kungörs i PoIT i dessa fall dessutom ska skickas till ägarna av angränsande fastigheter och andra kända sakägare m.fl. 2014/15:122 ringens uppfattning får mottagarnas intresse av ett sådant beslut vanligt- vis anses vara begränsat. I viss mån kan det naturligtvis vara av intresse för en granne, som har getts tillfälle att yttra sig över en ansökning, att få reda på vad som sker i ärendet. Regeringen konstaterar emellertid att reglerna ofta medför att ett stort antal grannar ska underrättas om att nämnden har beslutat att inte ge lov eller förhandsbesked, även i de fall där mottagaren inte har informerats om att handlägger ett sådant ärende. Kostnaden för denna ytterligare admini- stration påverkar alla som ansöker om lov eller förhandsbesked i kom- munen genom att den genomsnittliga avgiften behöver höjas för att täcka En sådan ordning är enligt regeringens mening inte De remissinstanser som har yttrat sig över förslaget delar denna Med hänsyn till syftet med bestämmelserna, och vid en avvägning mellan nyttan för mottagaren och den kostnad som hanteringen medför för samhället, är det enligt regeringens mening lämpligt att begränsa kravet på kungörelse i PoIT till sådana beslut om lov och förhandsbesked som innebär att lov eller förhandsbesked ges för en åtgärd. det ett beaktansvärt intresse för omgivningen av att få kännedom om Bestämmelsen i 9 kap. 41 a § PBL bör således ange att ett beslut om att ge lov eller positivt förhandsbesked ska kungöras genom ett meddelande i PoIT. Enligt regeringens uppfattning spelar det i detta sammanhang ingen roll om den sökta åtgärden endast medges till viss del – för omgivningen kan varje lov eller förhandsbesked som innebär att en åtgärd medges tänkas vara av intresse. Om bestämmelsen ändras på detta sätt, begränsas även kravet på med- delanden till ägarna av angränsande fastigheter och andra kända sakägare m.fl. genom att detta krav är kopplat till att en kungörelse sker. igenom krävs ingen särskild ändring av bestämmelserna i 9 kap. 41 b § PBL i detta avseende. Även om kravet på kungörelse begränsas till beslut om lov eller förhandsbesked som innebär att en åtgärd medges anser regeringen att det finns skäl att behålla kravet på att sökanden och annan part ska delges beslutet, om det inte är uppenbart obehövligt. I de fall där byggnads- nämnden beslutar att inte ge bygglov eller positivt förhandsbesked kom- mer sökanden att vilja överklaga beslutet. ger då nämnden möjlighet att bedöma om överklagandet har inkommit i rätt tid (jfr 23 § förvaltningslagen). I sådana fall där den sökta åtgärden är av okomplicerad natur och ingen har motsatt sig åtgärden är det vanligt- vis tillräckligt att sökanden underrättas genom ett vanligt brev. fall där beslutet innebär att ett ärende avskrivs från vidare handläggning, till följd av att ansökningen har återtagits, finns naturligtvis ingen anled- ning att delge beslutet i förhållande till sökanden. Kravet på att beslutet ska delges, när det är fråga om sådana grannar m.fl. som har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodo- sedda, är enligt regeringens uppfattning vanligtvis befogat för att säker- ställa att beslutet kan vinna laga kraft. Även här finns emellertid undan- Huruvida det är befogat att delge dem som har underrättats om ansökningen, och som har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda, beror på synpunkternas inriktning och på utgången i ären- I de fall någon granne har framfört invändningar mot åtgärden i ett visst avseende, men inte motsatt sig åtgärden i dess helhet, leder bestämmelsens nuvarande utformning till att ett beslut att neka hela åtgärden måste ses som att grannen har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda. Följaktligen ska grannen delges beslutet, trots att beslutet rimligtvis inte kan anses ha gått emot grannens intressen. I sådana fall anser regeringen att kravet på delgivning framstår som onödigt. Det bör då i stället vara tillräckligt att beslutet skickas med vanligt brev. För att förenkla och effektivisera byggnadsnämndernas handläggning anser regeringen att möjligheten att kunna avstå från delgivning om det är uppenbart obehövligt följaktligen även bör kunna gälla sådana grannar, eller rättare sagt dem som avses i 9 kap. 25 § PBL, som inte har fått sina intressen tillgodosedda. Att det ska vara uppenbart obehövligt att delge beslutet för att delgivning inte ska behöva ske innebär enligt regeringens mening att det ska vara ställt utom allt rimligt tvivel att grannarna inte kan tänkas ha något att invända mot beslutet. Nödvändigheten av att begränsa möjligheten till uppenbara fall påtalas bl.a. av i – om delgivning inte sker kan det annars bli möjligt för dem som annars skulle ha delgivits beslutet att överklaga detta långt efter det att beslutet har meddelats. Det finns dock anledning att understryka att möjligheten att underlåta kravet på delgivning är just en möjlighet – nämnden kan naturligtvis alltid välja att delge beslutet ändå. Det bör även understrykas att möjligheten att undvara delgivningen är förenat med en skyldighet att i sådant fall skicka beslutet med vanligt brev. För att detta tydligare ska framgå av lagtexten anser regeringen att bestämmelsen delvis bör ges en annan språklig utformning än vad som föreslogs i promemorian. Att möjligheten att undvara delgivning är förenat med en skyldighet att i sådant fall skicka beslutet med vanligt brev innebär att den avsedda mottagaren normalt ändå kommer att få kännedom om beslutet. Enligt regeringens mening kan en sådan ordning inte anses vara olämplig från rättssäkerhetssynpunkt. Det finns i detta sammanhang anledning att framhålla att det ligger i sakens natur att det i det enskilda fallet kan finnas anledning att göra olika bedömningar när det gäller parterna. I samma ärende kan det således finnas skäl att delge några parter som kravet på delgivning kan anses vara uppenbart obehövligt i förhållande till en annan part. kommun anser att bestämmelsen bör omarbetas så att det framgår att de fall då det är uppenbart obehövligt att delge den som lämnat synpunkter i ärendet endast är de fall då lov eller förhandsbesked nekats. Regeringen anser emellertid att en sådan ändring inte vore lämplig, eftersom en sådan ändring skulle leda till att även beslut om att t.ex. avvisa eller avskriva ärendet skulle behöva delges den som har lämnat synpunkter i ärendet som inte har blivit tillgodosedda. Av denna anledning föredrar regeringen en skrivning som ger möjlighet till en friare bedömning av i vilka fall som det kan anses vara uppenbart obehövligt att delge beslutet och i stället skicka detta med vanligt brev. I promemorian övervägdes även om det är nödvändigt att kungöra alla beslut som innebär att lov medges till en sökt åtgärd, bl.a. när det gäller rivningsloven. Bakgrunden till detta är att grannar i praxis har ansetts sakna rätt att överklaga ett beslut att ge rivningslov som är förenligt med gällande detaljplan (Högsta förvaltningsdomstolens avgörande RÅ 1993 ref. 14). Bestämmelsernas nuvarande utformning leder följaktligen till att även sådana rivningslov där ingen har rätt att överklaga beslutet ska kungöras i PoIT. Detta skulle enligt promemorian kunna anses tala för att kravet på kungörelse inte ska omfatta beslut om rivningslov. Enligt promemorian kan det å andra sidan inte uteslutas att grannarna skulle kunna ges rätt att överklaga ett beslut om rivningslov om beslutet innebär en avvikelse i förhållande till vad som har bestämts i detaljplanen. Av denna anledning framstår det enligt promemorian som lämpligt att en kungörelse sker av samtliga rivningslov för att trygga att besluten vinner laga kraft. Regeringen delar denna uppfattning. Bestämmelserna finns i 9 kap. 41 och 41 a §§ PBL. Inom områden med områdesbestämmelser kan en underrättelse enbart undvaras i de fall där åtgärden är reglerad i bestämmelserna I promemorian konstateras att den krets som ska underrättas om en ansökning inom ett område med områdesbestämmelser har blivit alltför begränsad i förhållande till vad som är lämpligt och i förhållande till vad som gällde enligt den äldre (1987:10), förkortad ÄPBL. Grannar m.fl. ska underrättas om en ansökning om lov i de fall där ansökningen avser en åtgärd som innebär en avvikelse från en detaljplan eller områdesbestämmelser eller ska utföras i ett område som inte omfattas av en detaljplan eller områdesbestämmelser och åtgärden inte endast avser vissa yttre ändringar av en byggnad eller att ett en- eller tvåbostadshus kompletteras med en komplementbyggnad eller en liten tillbyggnad (9 kap. 25 § PBL). I ÄPBL var regeln att grannen m.fl. skulle underrättas dels om åtgärden innebär en avvikelse från detaljplan eller områdesbestämmelser, dels om åtgärden skulle utföras i ett område som inte omfattas av detaljplan och åtgärden inte är en kompletteringsåtgärd och inte heller är reglerad i områdesbestämmelser (8 kap. 22 § ÄPBL). Skillnaden mellan ÄPBL och PBL är således att åtgärden enligt den numera upphävda lagen skulle vara reglerad i områdesbestämmelser, för att en underrättelse inte skulle behöva ske, medan det enligt PBL är tillräckligt att åtgärden ska utföras i ett område som omfattas av områdesbestämmelser för att en underrättelse inte ska behöva ske. Enligt författningskommentaren till PBL överensstämmer bestämmelsen i huvudsak med bestämmelsen i ÄPBL med språkliga ändringar (prop. 2013/14:170 s. 472). En detaljplan och områdesbestämmelser liknar varandra på flera sätt men skiljer sig åt i flera andra avseenden. Bland skillnaderna märks bl.a. att detaljplanen utgör ett i princip uttömmande ställningstagande till den markanvändning som kan tillåtas på platsen, medan områdesbestämmelserna vanligtvis enbart reglerar någon eller några frågor. Att ställningstagandet i princip är uttömmande när det gäller detaljplaner innebär att de frågor som har att pröva, i fråga om en ansökning för en åtgärd inom ett område med detaljplan, är väsentligt färre än vad som annars är fallet (9 kap. 30 § första stycket 4 jämförd med 9 kap. 31 § 3 punkten PBL). Detta hänger samman med att merparten av de frågor som berör andra intressen, bl.a. grannarnas intressen, redan är prövade genom Det är också motivet till att grannarna inte behöver under- Prop. 2014/15:122 rättas om en ansökning som är förenlig med en detaljplan – grannarna måste vara beredda på att tåla varje åtgärd som är förenlig med detaljplanen. Inom ett område med områdesbestämmelser förhåller det sig annorlunda. Områdesbestämmelserna reglerar bara någon eller några frågor och således kan grannarna endast förutse sådana beslut som är direkt reglerade i bestämmelserna (jfr prop. 1985/86:1 s. 732). Däremot är det enligt regeringens mening lämpligt om grannarna får komma till tals om ansökningen avser en åtgärd som över huvud taget inte regleras i områdesbestämmelserna. I promemorian nämns som exempel när någon ansöker om bygglov för ett bostadshus inom ett område där områdesbestämmelserna enbart anger att det krävs bygglov för att sätta upp skyltar. Grannarnas intresse av att få kännedom om det sökta bostadshuset blir naturligtvis inte mindre inom ett sådant område än vad som annars är fallet utanför planlagt område.