prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — De när- mare reglerna för motsvarigheter till avstämningsregister i andra länder inom EES än , bestämmer dessa länder själva. Enligt regeringens uppfattning framstår det inte som lämpligt att flytta de aktuella bestäm- melserna i kontoföringslagen, som alltså gäller värdepapperscentraler och förandet av avstämningsregister, till aktiebolagslagen. Till följd av reglerna om emittentens rätt att välja mellan olika värde- papperscentraler inom EES i förordningen, kan aktierna i ett svenskt avstämningsbolag komma att kontoföras hos en värdepapperscentral som är etablerad i ett annat land inom EES än . I vilken mån detta bolags aktieägare har rätt till insyn i värdepapperscentralens motsvarig- het till avstämningsregister regleras alltså i det landet, även om det skulle röra sig om en svensk aktieägare. I ett sådant fall är den offentlighet som följer av svensk rätt begränsad till att aktieboken ska hållas tillgänglig för var och en (se avsnitt 7.4). Det finns således inte förutsättningar för att utvidga tillämpningsområdet för de berörda bestämmelserna i konto- föringslagen. Det innebär att all information om ägarna i ett aktiebolag inte med säkerhet kommer att finnas hos en svensk värdepapperscentral. Som anför kan detta betecknas som en försämring av genomlysning av ägandeförhållandena i svenska aktie- bolag. Detta är dock ytterst en konsekvens av reglerna om emittentens valfrihet i förordningen. Det finns inte heller skäl att ändra bestämmelserna om insyn i konto- föringslagen med tanke på svenska värdepapperscentraler. Skälen för den enskildes rätt till insyn väger tyngre än de kostnader som skyldigheten medför för värdepapperscentralen, och i förlängningen dess kunder. Sammantaget anser regeringen således att bestämmelserna om insyn inte Även allmänheten har en viss rätt till insyn i avstämningsregister. den centrala värdepappersförvararen ska det nämligen för varje avstäm- ningsbolag finnas en sammanställning över aktieägare med mer än 500 förvaltarregistrerade aktier i bolaget (3 kap. 13 § kontoföringslagen). utskrift av sammanställningen ska hållas tillgänglig för var och en hos bolaget och hos den centrala värdepappersförvararen. vara äldre än . Var och en som begär det har vid var tid rätt att mot ersättning för kostnaderna få en aktuell utskrift av samman- ställningen från den centrala värdepappersförvararen. melse innebär således samma gräns för offentlighet, 500 aktier, som bestämmelsen i aktiebolagslagen om aktiebokens offentlighet (5 kap. 19 §, se avsnitt 7.4). En skillnad är dock att bestämmelsen i kontoförings- lagen avser förvaltarregistrerade aktier. Det finns enligt regeringens uppfattning inte heller skäl att ändra denna bestämmelse, även om den kommer att vara begränsad till värdepapperscentraler som är auktorise- En undersökningsledare enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål och, under vissa förutsättningar, en åklagare i ett ärende om rättslig hjälp i ett brottmål, har rätt till information om enskildas för- hållanden från centrala värdepappersförvarare och kontoförande institut (8 kap. 2 a § kontoföringslagen). I ett sådant fall får den som begär upp- gifterna förordna att den centrala värdepappersförvararen samt dess styrelseledamöter och anställda inte får röja för kunden eller någon utom- stående att uppgifterna har lämnats ut m.m. (8 kap. 4 §). delandeförbud är straffsanktionerat (8 kap. 5 §). har rätt till uppgifter som behövs för övervak- ningen av bestämmelserna i lagen (2005:377) om straff för marknads- missbruk vid handel med finansiella instrument och lagen om anmäl- ningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument (8 kap. 3 §). Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, får meddela föreskrifter om dessa uppgiftsskyldigheter. bestämmelser bör enligt regeringens uppfattning ändras till följd av förordningen om värdepapperscentraler, utöver den ändring av terminologin som föreslås i avsnitt 6.2. Auktorisation, tillsyn och rapportering Regeringens förslag: ska vara behörig myndighet enligt förordningen om värdepapperscentraler. Det tas in en bestäm- melse i kontoföringslagen av innebörden att det följer av förordningen att utövar tillsyn över svenska värdepappers- centraler, dvs. värdepapperscentraler som är etablerade i . Det tas också in en bestämmelse i kontoföringslagen av innebörden att det följer av förordningen att utövar tillsyn över värdepapperscentraler som är etablerade i ett annat land inom EES än som tillhandahåller tjänster här i landet i den utsträckning det följer av förordningen. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. Förvaltningsrätten i ifrågasätter behovet av en bestämmelse som anger att Finans- inspektionen utövar tillsyn över utländska värdepapperscentraler i den utsträckning det följer av förordningen. Skälen för regeringens förslag: Enligt förordningen om värdepap- perscentraler ska varje medlemsstat utse den behöriga myndighet som ska ansvara för att utföra de uppgifter som följer av förordningen (artikel 11.1 första stycket). Medlemsstaterna får utse mer än en behörig myndig- het. I sådant fall gäller dock särskilda krav (artikel 11.1 andra stycket). I ansvarar för tillsynen över företagen på finansmarknaden och ska enligt förordningen (2009:93) med instruktion för arbeta bl.a. för ett stabilt och väl fungerande finansiellt system och följa och analysera utvecklingen inom sitt ansvarsområde. Som exempel på finansiella företag och verksamheter som står under inspektionens tillsyn kan nämnas banker, försäkrings- företag, värdepappersbolag och fondbolag. ansvarar också för auktorisationen av och tillsynen över centrala värdepappers- förvarare enligt kontoföringslagen. har kunnig personal med god insyn i finansmarknaden. har också ett internationellt kontaktnät med andra tillsynsmyndigheter. Genom en ändring i 4 § förordningen med instruktion för Finans- inspektionen utsågs inspektionen till behörig myndighet enligt förordningen om värdepapperscentraler. Ändringen trädde i kraft (se SFS 2014:1325). Den ändringen syftade till att reglera frågan om behörig myndighet för tiden fram till dess att de lagändringar som föreslås i denna proposition kan träda i kraft. har även tidigare utsetts till behörig myndighet enligt flera EU-rättsakter på finansmarknadsområdet. Det kan särskilt nämnas att inspektionen är behörig myndighet enligt EU-förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister (1 kap. 2 § lagen [2013:287] med kompletterande bestämmelser till EU:s förordning om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister). Även sådana clearingorganisationer som inte omfattas av EU-förordningen om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister står under tillsyn (se 23 kap. 1 § lagen om värdepappersmark- naden). Mot bakgrund av det anförda anser regeringen att är den lämpligaste myndigheten att ansvara för auktorisation och tillsyn enligt reglerna i förordningen om värdepapperscentraler. Det bör därför tas in en bestämmelse i kontoföringslagen av innebörden att Finans- inspektionen utses till behörig myndighet enligt förordningen. Det är i och för sig tillräckligt att detta förhållande framgår av förordningen med instruktion för men det är tydligare om det anges i den lag som innehåller kompletterande bestämmelser till EU-förord- Det saknas skäl att utse fler än en behörig myndighet och att däri- genom dela ansvaret mellan två eller flera myndigheter. Vilka uppgifter som de behöriga myndigheterna ska ansvara för fram- går av en rad olika regler i förordningen. En övergripande regel i förord- ningen slår fast att de behöriga myndigheterna ska pröva frågor om auktorisation av värdepapperscentraler och att de ska utöva tillsyn över värdepapperscentralerna (artikel 10). Det är den behöriga myndigheten i värdepapperscentralens hemmedlemsstat som prövar frågan om auktori- sation och utövar tillsyn. Med hemmedlemsstat avses den stat där värde- papperscentralen är etablerad (artikel 2.1.23). Det framgår av en annan regel i förordningen att varje juridisk person som omfattas av defini- tionen av en värdepapperscentral ska erhålla en auktorisation av den be- höriga myndigheten i den medlemsstat där den är etablerad innan den inleder sin verksamhet (artikel 16.1, se vidare avsnitt 8.3). svarar för frågor om erkännande av och tillsyn över värdepappers- centraler som är etablerade i tredjeland och som får verka inom EES (artikel 25). Termen etablerad definieras inte i förordningen. Med ledning av andra EU-rättsakter finns det dock skäl att anta att avsikten är att det är den juridiska personens stadgeenliga säte som ska vara avgörande (jfr t.ex. artikel 4.1 j ii i och rådets direktiv /61/EU av om förvaltare av alternativa investeringsfonder samt om ändring av direktiv /41/EG och 2009/65/EG och förordningarna [EG] nr 1060/2009 och [EU] nr 1095/2010). Det finns också särskilda regler om auktorisation i förordningen (artiklarna 16–20). De behöriga myndigheterna är skyldiga att underrätta om de beslut som de fattar (artikel 21). Det finns även särskilda regler för tillsynen i vissa avseenden (se t.ex. artikel 22). – minst en gång se över de arrangemang, strategier, processer och mekanismer som har genomförts av en värdepapperscentral för att följa förordningens regler och utvärdera vissa risker, – se till att värdepapperscentralen upprättar en s.k. resolutionsplan, – göra inspektioner på plats hos värdepapperscentralen, – samråda med och informera de s.k. relevanta myndigheterna i vissa fall (se vidare avsnitt 8.2) och – ålägga en värdepapperscentral som inte uppfyller förordningens krav att i ett tidigt skede vidta åtgärder för att hantera situationen. Genom att utses till behörig myndighet får inspek- tionen de befogenheter som den behöriga myndigheten har direkt med stöd av förordningen, t.ex. när det gäller auktorisation av värdepappers- Detta följer av att förordningen är direkt tillämplig i alla Därmed fordras inga lagstiftningsåtgärder från svensk sida i dessa delar. Däremot krävs enligt förordningen att den behöriga myndigheten genom nationella lagstiftningsåtgärder ges bl.a. tillsyns- befogenheter och rätt att besluta om administrativa sanktioner. lagstiftningsåtgärder behandlas i avsnitten 8.4–8.8 och 9. Även om förordningen är direkt tillämplig bör det för tydlighets skull tas in en bestämmelse i kontoföringslagen som upplyser om att Finans- inspektionen enligt förordningen utövar tillsyn över svenska värdepapp- Prop. 2015/16:10 erscentraler och över kreditinstitut som har utsetts av en sådan värde- papperscentral enligt artikel 54 i förordningen. I fråga om värdepappers- centraler som är etablerade i ett annat land inom EES än och som tillhandahåller tjänster här i landet, bör det i lagen upplysas om att det följer av förordningen att utövar tillsyn i viss ut- sträckning. Förvaltningsrätten i ifrågasätter behovet av en bestämmelse som anger att utövar tillsyn över sådana värdepapperscentraler i den utsträckning det följer av förordningen. Enligt artikel 11.3 i förordningen ska de behöriga myndigheterna ha alla de tillsyns- och utredningsbefogenheter som de behöver för att utföra sina arbetsuppgifter. Samtliga de tillsynsbefogenheter som föreslås i kontoföringslagen framgår emellertid inte direkt av förordningen. Det är därför motiverat att ta in en bestämmelse i den lagen med upplysning om de bestämmelser som får tillämpas mot värdepapperscentraler som är etablerade i ett annat land inom EES än och som tillhandahåller tjänster här i landet. Förordningen innehåller regler om värdepappers- centralers möjligheter att tillhandahålla tjänster i en annan medlemsstat. Eftersom förordningen gäller för hela EES är det i realiteten andra länder inom EES som avses. Vid gränsöverskridande verksamhet är det som utgångspunkt den behöriga myndigheten i hemlandet som ansvarar för tillsynen. Det är alltså den s.k. principen om hemlandstillsyn som gäller (artikel 10). Denna princip är den dominerande beträffande verksamheter på finansmarknadsområdet. Principen utesluter dock inte att myndig- heterna i värdlandet, dvs. där värdepapperscentralen tillhandahåller tjänsterna, har vissa möjligheter att utföra tillsynsinsatser och agera vid regelöverträdelser. Dessa frågor behandlas närmare i avsnitt 8.4. Enligt förordningen har den behöriga myndigheten i värdlandet ett ansvar för att ytterst se till att en värdepapperscentral följer förordningens regler, om inte den behöriga myndigheten i hemlandet har sett till att göra detta (artikel 24.5). I fråga om filialer som etableras i värdlandet har den behöriga myndigheten i det landet ett mer omfattande tillsynsansvar (artikel 24.1). Regeringens bedömning: är en sådan centralbank som avses i artikel 12.1 i förordningen om värdepapperscentraler. Någon ändring i lagen om riksbank bör inte göras med anledning av det. Promemorians bedömning överensstämmer i huvudsak med reger- ingens bedömning. Promemorians bedömning avviker från regeringens bedömning genom att det i promemorians bedömning hänvisas endast till artikel 12.1 c. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians bedömning eller har inget att invända mot den. påpekar att i den svenska språkversionen av förordningen har artikel 12.1 a blivit felaktig genom att den hänvisar till de behöriga myndigheternas tillsyn, snarare än till centralbankernas övervakning. anser att den är en relevant myndighet enligt alla de kriterier som anges i artikel 12.1. Skälen för regeringens bedömning: Av förordningen om värdepap- perscentraler följer att vissa andra myndigheter än de behöriga myndig- heterna ska delta i auktorisationen av och tillsynen över värdepappers- centraler (artikel 12). Dessa myndigheter benämns i förordningen rele- Genom olika regler i förordningen anges i vilken utsträckning de relevanta myndigheterna ska delta. Det gäller framför allt att de ska beredas tillfälle att yttra sig över en ansökan om auktorisation som värdepapperscentral (artikel 17.4). De relevanta myndigheterna har också en möjlighet att begära att den behöriga myndigheten undersöker om en viss värdepapperscentral uppfyller villkoren för auktorisationen (artikel 57.3). Relevanta myndigheter enligt den svenska språkversionen av förord- ningen kan vara: a) den myndighet som ansvarar för tillsynen över det avvecklingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentralen i den med- lemsstat vars rättsordning är tillämplig på avvecklingssystemet (artikel 12.1 a), de centralbanker inom EU som ger ut de mest relevanta valutorna i vilka avveckling sker (artikel 12.1 b), eller den centralbank inom EU på vars konton kontantdelen i ett avveck- lingssystem för värdepapper som drivs av värdepapperscentralen avvecklas (artikel 12.1 c). bedömer att den är relevant myndighet enligt samtliga Enligt är den svenska språk- versionen av förordningen felaktig eftersom det i artikel 12.1 a anges den myndighet som svarar för tillsynen över avvecklingssystemet. indikerar att det är den behöriga myndigheten (i Finansinspek- tionen) som avses, se led a ovan. Av den engelska språkversionen framgår det emellertid att det är den myndighet som ansvarar för över- vakningen av avvecklingssystemet som avses (på engelska oversight), vilket indikerar att det i stället rör sig om övervakning. Detta är också konsistent med termen relevanta myndigheter som tydligt avviker från termen behöriga myndigheter som används i andra fall när det är fråga om auktorisation och tillsyn (jfr artiklarna 17.4 och 57.3). Enligt regeringens uppfattning bör således anses vara en sådan relevant myndighet som avses i artikel 12.1 a i förordningen. Som påpekar ska bedömningen av vilka valutor som är mest relevanta bedömas för varje avvecklingssystem taget för sig. rierna för att ange vilka valutor som är mest relevanta kommer att fast- ställas i tekniska standarder som ska antas av kommissionen. den exakta definitionen av relevanta valutor ännu inte har fastställts kon- staterar att svenska kronan kommer att vara den mest rele- vanta valutan när det gäller det avvecklingssystem för värdepapper som Det innebär i så fall att ska anses som relevant myndighet även enligt artikel 12.1 b i förordningen. I fråga om VPC-systemet avvecklas betalningsledet eller, med ett annat ord, kontantdelen i en värdepapperstransaktion antingen genom betalning med s.k. centralbankspengar eller med s.k. affärsbankspengar (Allmänna villkor, Euroclear , avsnitt C 3, 3.3.1). ling som sker i avvecklingssystemet mellan likvidbanker avser dock Prop. 2015/16:10 endast centralbankspengar. Termen centralbankspengar förklaras i avsnitt Vid avveckling hos används antingen svenska kronor eller euro. För avveckling i svenska kronor sker över- föring av pengar mellan särskilda riksbankskonton (ovan angivna villkor, avsnitt C 4, 4.3.1). Om avveckling av kontantdelen i stället sker i euro, används den finländska , . Regeringen anser med hänsyn till det anförda att även bör anses som en sådan relevant myndighet som avses i artikel 12.1 c i förordningen. Av lagen (1988:1385) om riksbank (kallad riksbankslagen) följer att får driva system för avveckling av betalningar (se avsnitten 4.2.3 och 6.2) och att den ska främja ett säkert och effektivt betalningsväsende (1 kap. 2 § tredje stycket samt 6 kap. 7 §). De företag som står under tillsyn av är i vissa avseenden skyldiga att lämna uppgifter till (6 kap. 9 § samma lag). I praktiken deltar även tillsammans med i utvärderingar av avvecklingssystem för betalningar och av verksamheten hos en central motpart (se och , Utvärdering av Bankgirocentralen BGC AB:s betalningssystem 2010, dnr 10-6463, samt och , Utvärdering av OMX Derivatives Markets som central motpart, 2010, dnr 2010-617-AFS och Finans- inspektionens dnr 10-7724). Förordningens regler är, som framgår ovan, direkt tillämpliga. Efter- som det klart följer av reglerna i förordningen att har vissa uppgifter i fråga om värdepapperscentraler, saknas det skäl att ta in någon bestämmelse om det i riksbankslagen. Regeringens förslag: Bestämmelserna i kontoföringslagen om aukto- risation av centrala värdepappersförvarare och om allmänna och vissa organisatoriska krav på sådana förvarare upphävs. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om handläggningen av ärenden om auktorisation av värdepapperscentraler. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. anser att under- rättelseskyldigheter till i samband med auktorisation av värdepapperscentraler och förändringar i sådana bör regleras för att aktie- bolagsregistret så långt möjligt ska innehålla aktuell och korrekt informa- tion i dessa avseenden. , med instämm- ande av , lyfter fram behoven av transparens och förutsebarhet när det gäller de nya reglernas tillämplighet. anser att det bör övervägas om inte 2 kap. 5 a § konto- föringslagen alltjämt bör gälla. Skälen för regeringens förslag: I kontoföringslagen finns det bestäm- melser om vilka slag av juridiska personer som kan få auktorisation som central värdepappersförvarare (1 kap. 2 §). Det finns också bestämmelser om de krav som gäller för att ska få meddela auktori- sation till svenska företag (2 kap. 2–5 §§) respektive utländska företag (2 kap. 6 §). Det kan särskilt nämnas att krav på bl.a. kapital finns i 2 kap. 4 §. Kontoföringslagen innehåller dessutom allmänna krav på centrala värdepappersförvarares verksamhet (2 kap. 1 §). Slutligen finns det sär- skilda bestämmelser om dels i vilken utsträckning en central värdepap- persförvarare får driva annan verksamhet än den som omfattas av den lagen, dels krav på tillstånd när en sådan värdepappersförvarare förvärvar vissa andelar eller aktier (2 kap. 7 respektive 8 §). melse med krav på centrala värdepappersförvarares organisation när det gäller hantering av ersättningskrav finns i 7 kap. 6 §. Förordningen om värdepapperscentraler innehåller ett krav på att värdepapperscentraler ska vara auktoriserade (artikel 10). anses innebära att sådan verksamhet som uppfyller rekvisiten i defini- tionen av en värdepapperscentral enligt förordningen får drivas endast av en auktoriserad värdepapperscentral. Detta förhållande framgår tydligare av ett annat krav, som gäller att varje juridisk person som omfattas av definitionen av en värdepapperscentral ska erhålla en auktorisation av den behöriga myndigheten innan den inleder sin verksamhet (artikel Motsatsvis får sådan verksamhet inte drivas utan tillstånd. I förordningen anges vilken myndighet som ska pröva en fråga om auktorisation av en värdepapperscentral (artikel 16.1). Där anges att det är den behöriga myndigheten i den medlemsstat i vilken den juridiska personen i fråga är etablerad som prövar ansökan om auktorisation. Bestämmelsen i kontoföringslagen om att prövar frågor om auktorisation av centrala värdepappersförvarare överlappar således regeln i förordningen (1 kap. 1 § andra stycket andra meningen). Förordningen innehåller en mängd krav som ska vara uppfyllda för att en värdepapperscentral ska få auktoriseras (se bl.a. artiklarna 26–29). Dessa krav motsvaras i svensk rätt av 2 kap. 1–5 §§ kontoföringslagen. Förfarandet för att bevilja auktorisation regleras också i förordningen (artikel 17). ska dock utarbeta förslag till tekniska standarder som ska antas av kommissionen i form av delegerade akter eller genom- förandeakter beträffande vilken information som sökanden ska lämna till den behöriga myndigheten respektive hur standardformulär, mallar och förfaranden beträffande ansökningsförfarandet ska utformas (artikel 17.9 Även med sådana tekniska standarder kan det kvarstå vissa frågor om handläggningen av ärenden om auktorisation som lämpligen bör regleras i förordning eller myndighetsföreskrifter. den myndighet som regeringen bestämmer bör därför få meddela före- skrifter på detta område. Förutsättningarna för en värdepapperscentral i en medlemsstat, i reali- teten ett land inom EES, att driva verksamhet i ett annat sådant land regleras i förordningen (artikel 23). Principen om frihet att tillhandahålla tjänster i ett annat land inom EES gäller, dvs. som är auktoriserad i ett land inom EES har rätt att tillhandhålla sina tjänster även i ett annat sådant land. Även den s.k. principen om hem- landstillsyn är tillämplig. Det innebär att det i ett sådant fall är den be- höriga myndigheten i värdepapperscentralens hemland som prövar en an- mälan om att tillhandahålla verksamhet i ett annat land inom EES (se avsnitt 8.1). Även en värdepapperscentral från ett tredjeland får tillhandahålla sina tjänster inom EES (artikel 25). Det finns en särskild definition av en sådan värdepapperscentral (artikel 2.1.2). Frågor om erkännande av en värdepapperscentral från tredjeland prövas av . I förordningen finns det slutligen en regel av innebörden att en värde- papperscentral ska ha överblickbara regler för hantering av klagomål (artikel 32.2). Förordningen är direkt tillämplig och reglerar värdepapperscentraler och värdepappersavveckling på ett i huvudsak uttömmande sätt. Förord- ningen ska kompletteras med ytterligare regler i form av tekniska standarder. Medlemsstaterna har rätt att och är skyldiga att införa kompletterande, nationella, bestämmelser på vissa särskilt angivna områden. Utanför dessa områden får några nationella bestämmelser som överlappar förordningens regler inte införas eller kvarstå. Det innebär att det inte är möjligt att ställa upp ytterligare krav för auktorisation av värdepapperscentraler utöver dem som anges i förordningen. Det är inte heller möjligt att ställa upp rörelseregler i övrigt som kommer i konflikt med förordningens krav.