prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — Som exempel på optioner nämns i direktivtexten möjlighet för försäk- ringstagaren att välja att premiebetalningar ska upphöra och möjlighet för en försäkringstagare att få en försäkring återköpt av försäkringsföretaget. Ett ytterligare exempel är möjligheten för försäkringstagare att ändra mottagare av en efterlevandeförmån. Med begreppet garanti avses bl.a. avtalsvillkor om garanterad avkastning på försäkringens värde. I artikel 79 i Solvens II-direktivet uppställs ett krav på att värdet av en option ska bestämmas med utgångspunkt i antaganden om sannolikheten för att en option ska utnyttjas och hur denna sannolikhet kan förändras från tid till annan. Det följer av principen om aktsam beräkning att dessa antaganden ska vara realistiska och grundas på aktuell och trovärdig information. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 79 andra stycket i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.12. 5 kap. 15 § Paragrafen genomför artikel 80 i Solvens II-direktivet. I paragrafen ställs krav på att ett försäkringsföretag ska dela upp sina försäkringsåtaganden vid beräkningen av de försäkringstekniska avsätt- ningarna. Enligt den engelska språkversionen av artikeln ska uppdelningen göras i ”homogeneous risk groups”, vilket i den svenska versionen har över- satts med uttrycket homogena riskgrupper. Vidare ska uppdelningen enligt den engelska versionen göras åtminstone mellan olika ”lines of business” vilket har översatts till ”klasser” i den svenska språkversionen. Ändamålet med direktivbestämmelsen får anses vara att befästa den rådande ordningen som innebär att de försäkringstekniska avsättningarna ska beräknas separat för olika slags försäkringsrisker. För att bestäm- melsen ska uppfylla sitt ändamål används uttrycket ”försäkringsrisker av likartat slag”. Vidare kan anmärkas att begreppet klasser inte används, eftersom det kan sammanblandas med bestämmelserna om försäkringsklasser (se 2 kap. 11 och 12 §§). I stället används begreppet affärsgrenar (line of business). Kommissionen har enligt artikel 86 i Solvens II-direktivet, genom EU- förordning på nivå 2 meddelat föreskrifter om uppdelningen av försäkringsriskerna vid beräkning av försäkringstekniska avsättningar. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 80 i Solvens II- direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.13. 5 kap. 16 § Paragrafen motsvarar nuvarande 5 kap. 2 §. I 18 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkrings- tekniska avsättningarnas innehåll och beräkning enligt bl.a. förevarande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.1. 5 kap. 17 § Paragrafen motsvarar delvis nuvarande 5 kap. 12 och 13 §§ FRL. I paragrafen anges hur för livförsäkringar och vissa skadeför- säkringar som kan meddelas av livförsäkringsföretag ska bestämmas. Ändringen innebär att premierna för all livförsäkring ska bestämmas på antaganden om dödlighet och andra riskmått, räntesats och driftskost- nader som var för sig är ansvarsfulla, tillförlitliga och objektiva, om inte en avvikelse är försvarlig med hänsyn till försäkringsföretagets ekono- miska situation. Enligt nuvarande bestämmelser ska premierna för livför- säkringar och vissa skadeförsäkringar bestämmas på grundval av betryg- gande antaganden, för tjänstepensionsförsäkringar dock i stället på ett aktsamt sätt. Övervägandena finns i avsnitt 10.2.1. 5 kap. 18 § I paragrafens punkt 1 bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de försäkringstekniska avsättningarnas innehåll och beräkning. Bemyndigandet motsvarar nuva- rande 5 kap. 17 § och ger utrymme för genomförande av artiklarna 76.3, 76.4, 77.2–77.5 och 79–83 i Solvens II-direktivet. Paragrafen innehåller även bemyndigande att meddela föreskrifter om vilka krav som ska vara uppfyllda för att ett försäkringsföretag ska få tillstånd att använda matchningsjustering enligt 7 § (punkten 2) och hur en volatilitetsjustering enligt 9 § ska beräknas (punkten 3). Bestäm- melserna ger utrymme för att genomföra artiklarna 77 a och 77 d i Solvens II-direktivet. Dessutom innehåller paragrafen bemyndigande att meddela föreskrifter om villkor för att få använda en tillfälligt justerad riskfri räntestruktur vid beräkningen av den bästa skattningen (punkten 4) och om villkoren för att få använda ett tillfälligt avdrag vid beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna (punkten 5). Bestämmelserna ger utrymme för att genomföra artikel 308 c i Solvens II-direktivet (i dess lydelse enligt artikel 2.80 i omnibus II-direktivet) samt artikel 308b.1– 308b.4 i Solvens II-direktivet (i dess lydelse enligt artikel 2.80 i omnibus II-direktivet) Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Kapitlet innehåller bestämmelser om ett försäkringsföretags invester- ingar, krav på registerföring av de tillgångar som används för att täcka de försäkringstekniska avsättningarna samt försäkringstagares och andra ersättningsberättigades särskilda förmånsrätt i dessa tillgångar som följer med deras försäkringsfordringar. Bestämmelserna om investeringar utgår från den s.k. aktsamhetsprin- cipen. För tillgångar där försäkringstagaren bär investeringsrisken gäller särskilda investeringsregler. Det ställs särskilda krav för tillgångar som svarar mot försäkrings- tekniska avsättningar. 6 kap. 1 § Paragrafen genomför artikel 132.1 och 132.2 fjärde stycket i Solvens II- I paragrafen genomförs aktsamhetsprincipen. menas, enligt första stycket, att försäkringsföretagets tillgångar ska investeras på ett aktsamt sätt. I praktiken innebär det att investeringarna ska göras med omsorg och skicklighet av en person med god kunskap om den specifika verksamheten (se prop. 2004/05:165 s. 101–103). hetsprincipen får sitt innehåll genom ett antal kvalitativa investerings- regler i 2–10 §§. I andra stycket läggs den grundläggande utgångspunkten fast att vid intressekonflikter mellan försäkringsföretaget och försäkringstagarna ska tillgångarna investeras på det sätt som bäst gagnar försäkringstagarnas och andra ersättningsberättigades intressen. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. 6 kap. 2 § Paragrafen genomför artikel 132.2 första stycket i Solvens II-direktivet. Paragrafen innehåller de grundläggande krav som ställs i fråga om riskkontroll i ett försäkringsföretags tillgångsportfölj. Investeringar får ske i finansiella instrument – däribland derivatinstrument – och i andra tillgångar om risktagandet kan identifieras, mätas, övervakas, hanteras, kontrolleras och rapporteras. Vidare krävs att riskerna på lämpligt sätt kan beaktas i försäkringsföretagets egna risk- och solvensbedömning enligt 10 kap. 11 § andra stycket 1. I förhållande till direktivets lydelse har begreppet ”instrument” ersatts med ”finansiella instrument” i den svenska lagbestämmelsen. Termen finansiella instrument definieras i 1 kap. 4 § lagen (2007:528) om värdepappersmarknaden och har samma innebörd här. I enlighet med artikel 135.1 i Solvens II-direktivet har kommissionen genom EU-förordningen på nivå 2 specificerat dels de kvalitativa kraven för investeringar i allmänhet och beträffande specifika risker i samband med derivatinstrument, dels de krav som måste vara uppfylla i samband med investeringar i värdepapper och andra finansiella instrument avseende värdepapperisering. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. 6 kap. 3 § Paragrafen genomför artikel 132.2 andra stycket första meningen i Solvens II-direktivet. Paragrafens första stycke innehåller ett allmänt krav på lämplig riskspridning. Det innebär att investeringarna ska göras på ett sätt som tillförsäkrar säkerhet och kvalitet för de samlade tillgångarna. I begreppet lämplig riskspridning inbegrips att tillgångarna ska investeras så att risken för valutaförluster begränsas. Någon särskild bestämmelse om valutamatchning är således inte nödvändig (jfr nuvarande 6 kap. 19 §). I andra stycket anges att samtliga tillgångar ska investeras så att företagets betalningsberedskap är tillfredsställande och den förväntade avkastningen tillräcklig. Investeringen ska göras med beaktande av försäkringsföretagets försäkringsåtaganden och förändringar i tillgångar- nas framtida värde och avkastning. Dessa krav på likviditet och lönsamhet i de samlade tillgångarna har stora likheter med två av grundsatserna i nuvarande 6 kap. 2 §. Jämfört med nuvarande lydelse utvidgas kraven till att omfatta försäkrings- företagets samtliga tillgångar, dvs. inte bara de tillgångar vars samlade värde motsvarar värdet av de försäkringstekniska avsättningarna. I 14 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vad som avses med lämplig riskspridning enligt förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 132.2 andra stycket första meningen i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. 6 kap. 4 § Paragrafen genomför artikel 132.2 andra stycket andra meningen i Solvens II-direktivet. I nämnda artikel anges att tillgångarna ska förvaras så att de är åtkomliga för försäkringsföretaget. Innebörden är att tillgångarna ska vara geografiskt lokaliserade så att de är tillgängliga men även förvarade på så sätt att det inte finns några andra legala hinder för deras tillgäng- lighet. Denna regel ersätter nuvarande krav på att skuldtäckningstill- gångar ska vara lokaliserade inom EES om företagets verksamhet utövas inom detta område, se nuvarande 6 kap. 18 §. I 14 § 2 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förvaring av tillgångar enligt förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 132.2 andra stycket andra meningen i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 11.2. 6 kap. 5 § Paragrafen genomför artikel 132.4 andra stycket i Solvens II-direktivet. Paragrafen anger hur derivatinstrument får användas i ett försäkrings- företags förvaltning av dess tillgångar och skulder. Den motsvarar i sak nuvarande 6 kap. 32 §. Lydelsen är dock justerad för att närmare ansluta till direktivtexten. I 14 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om användning av derivatinstrument enligt förevarande paragraf. Genom sådana föreskrifter avses artikel 132.4 andra stycket i Solvens II-direktivet att genomföras. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. 6 kap. 6 § Paragrafen genomför artikel 132.4 tredje stycket i Solvens II-direktivet. I paragrafen anges att investeringar i finansiella instrument och andra tillgångar som inte är upptagna till handel på en reglerad marknad ska hållas på aktsamma nivåer. Vad som avses med reglerad marknad framgår av artikel 13.22 i Solvens II-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. 6 kap. 7 § Paragrafen genomför artikel 132.2 tredje stycket i Solvens II-direktivet. Paragrafen innehåller särskilda investeringsregler för tillgångar som innehas för att täcka försäkringstekniska avsättningar. Med försäkrings- tekniska avsättningar avses de försäkringstekniska avsättningarna inklu- sive mottagen återförsäkring med avdrag för avgiven återförsäkring (försäkringstekniska avsättningar för egen räkning). Dessa tillgångar ska, utöver det som följer av 1–6 §§, investeras på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till åtagandenas art och löptid. För dessa tillgångar gäller även krav på registerföring, se 11 §. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. 6 kap. 8 § Paragrafen genomför artikel 132.3 i Solvens II-direktivet. Paragrafen behandlar försäkringsföretagets tillgångar som innehas med avseende på villkor i livförsäkringsavtal enligt vilka försäkringstagaren står för den finansiella risken i investeringarna. Tillgångarna kan avse fondförsäkringstillgångar och tillgångar för vill- korad återbäring som ska investeras på ett sätt som är lämpligt med hän- syn till åtagandets karaktär, bl.a. art och löptid. Genom ytterligare hän- visningar i paragrafens första stycke framgår också att tillgångarna ska investeras på ett sätt som gagnar de ersättningsberättigades intressen och också i övrigt på ett aktsamt sätt. Utöver de grundläggande investerings- regler som paragrafen hänvisar till i 1–4 §§ (med undantag av 3 § första stycket), ska gälla vissa särregler enligt 9 och 10 §§. I andra stycket regleras den situationen när förmånerna innefattar en garanterad avkastning på investeringar eller någon annan garanterad förmån. I ett sådant fall gäller de allmänna investeringsreglerna i 1–6 §§ för de tillgångar som motsvarar ytterligare avsättningar för den garan- terade förmånen. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. 6 kap. 9 § Paragrafen genomför artikel 132.3 i Solvens II-direktivet. Paragrafen överensstämmer i sak med nuvarande 6 kap. 33 §. Enligt paragrafen ska för fondförsäkring investeras så att de så nära som möjligt motsvarar andelar i sådana fonder som är knutna till försäkringen och som försäkringstagaren eller den försäkrade från tid till annan bestämmer. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. 6 kap. 10 § Paragrafen genomför artikel 132.3 tredje stycket i Solvens II- direktivet. Av paragrafen framgår – vilket får anses vara i överensstämmelse med gällande rätt – att för försäkringsförmåner som är knutna till ett aktieindex eller till något annat referensvärde än de som avser fondförsäkringstillgångar, ska investeras så att de så nära som möjligt motsvarar de förmåner som referensvärdet baseras på för sådana avtal. Övervägandena finns i avsnitt 11.4. 6 kap. 11 § Paragrafens första stycke motsvaras i huvudsak av nuvarande 6 kap. 30 § första stycket. Det innehåller krav på ett register som ska föras över de tillgångar som ska omfattas av den särskilda förmånsrätt som upptas i 4 a § förmånsrättslagen (1970:979). För tydlighets skull har lagts till att värderingen av dessa tillgångar ska göras till verkligt värde. Vad som avses med verkligt värde framgår av 5 kap. 2 §. I andra stycket anges att om en tillgång som har antecknats i registret har upplåtits med sådan rätt att dess fulla värde inte kan utnyttjas för att täcka försäkringstekniska avsättningar, ska detta antecknas i registret. I 14 § 4 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förande av förmånsregister enligt förevarande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 11.7. 6 kap. 12 § Paragrafen anger vilka tillgångar som inte kan omfattas av försäkrings- tagares och andra ersättningsberättigades särskilda förmånsrätt och därmed inte antecknas i registret. Det är fråga fordringar på någon annan än försäkringstagare när gäldenären har en motfordran på ett högre belopp (punkten 1) och försäkringsaktiebolags egna aktier (punkten 2). Paragrafen har utformats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Överväganden finns i avsnitt 11.7. 6 kap. 13 § Paragrafen innehåller bestämmelser angående förmånsrätt för försäk- ringsfodringar. Paragrafen överensstämmer med nuvarande 6 kap. 31 § angående förmånsrätt enligt förmånsrättslagen. I andra stycket anges att förmånsrätten omfattar de tillgångar som finns upptagna i förmånsrättsregistret när företaget försätts i konkurs eller utmätning äger rum. Det innebär att de tillgångar som avses i 12 § inte omfattas av förmånsrätt. Övervägandena finns i avsnitt 11.7. 6 kap. 14 § I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela ytterligare föreskrifter om investeringar. Bemyndigandet i punkten 1 gör det möjligt att meddela föreskrifter om vad som anses med att tillgångarna är investerade med en lämplig riskspridning. Genom sådana föreskrifter kan artikel 132.4 i Solvens II- direktivet genomföras i sin helhet. I punkten 2 finns ett bemyndigande som gör det möjligt att meddela förskrifter om förvaring av tillgångarna för att garantera tillgänglighet. På detta sätt kan artikel 132.2 andra stycket sista meningen genomföras. Bemyndigandet i punkten 3 gör det möjligt att meddela förskrifter om hur derivatinstrument får användas i förvaltningen. På detta sätt kan artikel 132.4 andra stycket genomföras. I punkten 4 finns ett bemyndigande som gör det möjligt att meddela förskrifter om förandet av register enligt 11 § (s.k. förmånsrättsregister). Lagrådet har efterfrågat ett bemyndigande att meddela föreskrifter om tillgångar som enligt 12 § inte ska åsättas något värde vid registerföringen. Ett sådant bemyndigande är inte aktuellt efter den av Lagrådet efterlysta justeringen av nämnd paragraf, dvs. att dessa tillgångar inte ska antecknas i registret. Kapitlet innehåller bestämmelser om nödvändigt buffertkapital, s.k. kapitalbas. Bestämmelserna behandlar kapitalbasens sammansättning och indelning. Posterna i kapitalbasen delas in i tre nivåer beroende på bl.a. förlusttäckningsförmåga och efterställdhet. Efter denna kvalitetsindel- ning ska kapitalbasen minst uppgå till solvenskapitalkravet (8 kap.). Vidare finns särskilda begränsningar beträffande vilka poster i kapital- basen som får användas för att täcka solvenskapitalkravet respektive minimikapitalkravet. Detta för att säkerställa att företaget har ett buffert- kapital av tillräckligt god kvalitet. Bestämmelserna i detta kapitel ersätter bestämmelserna om tillräcklig kapitalbas i nuvarande 7 kap. 7 kap. 1 § Paragrafen genomför artikel 100 första stycket och 129.1 d i Solvens II- direktivet. I första stycket anges att ett försäkringsföretag ska ha en kapitalbas som minst uppgår till solvenskapitalkravet beräknat enligt 8 kap. 1 § eller 17 kap. 26 §. Bestämmelserna om solvenskapitalkrav ersätter gällande bestämmelser om solvensmarginal i 7 kap. I vissa fall kan besluta om ett tillägg till solvens- kapitalkravet, s.k. kapitaltillägg. I ett sådant fall ska kapitalbasen, uppgå till summan av kapitaltillägget och solvenskapitalkravet beräknat enligt standardformeln eller enligt en intern modell. Av andra stycket framgår att kapitalbasen inte får vara mindre än mini- mikapitalkravet beräknat enligt 8 kap. 13–15 och 17–21 §§. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 12.1. 7 kap. 2 § Paragrafen genomför artikel 87 i Solvens II-direktivet. Paragrafen innehåller inledande bestämmelser om kapitalbasens sam- mansättning. I paragrafen anges att kapitalbasen består av primärkapital och sådant tilläggskapital som har godkänt. Vad som avses med primärkapital och tilläggskapital framgår av 3–5 §§. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. 7 kap. 3 § Paragrafen genomför artikel 88 i Solvens II-direktivet. I första stycket 1 anges att primärkapitalet ska beräknas som den posi- tiva skillnaden mellan försäkringsföretagets tillgångar och skulder, inklu- sive de försäkringstekniska avsättningarna. Genom första stycket 2 åter- läggs dock efterställda skulder, eftersom dessa skulder ska återbetalas först efter att försäkringstagarnas åtaganden har infriats. Primärkapitalposterna kan vara desamma som posterna i eget kapital i årsredovisningen. Posterna kan dock inte vara övriga poster i årsredovisningen som olika typer av tillgångar och skulder. I andra stycket anges att bestämmelser om värderingen av tillgångarna och skulderna, inklusive de försäkringstekniska avsättningarna, ska göras enligt bestämmelserna i 5 kap. 1–7 och 9–16 §§. I tredje stycket anges att värdet av egna aktier ska räknas av från den positiva skillnaden mellan tillgångar och skulder enligt första stycket 1. En motsvarande bestämmelse om avräkning för egna aktier finns i nuvarande 7 kap. 4 §. Överväganden finns i avsnitt 12.2. 7 kap. 4 § Paragrafen genomför artikel 89.1 i Solvens II-direktivet. I paragrafen anges övergripande att tilläggskapital är en post som inte ingår i primärkapitalet men som kan krävas in för att täcka förluster. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. 7 kap. 5 § Paragrafen genomför artiklarna 89.2, 89.3, 90.2 och 90.4 i Solvens II- direktivet. I paragrafens första stycke anges vilka poster som får ingå som tilläggskapital i kapitalbasen. Tilläggskapitalet utgörs av vissa poster utanför företagets solvensbalansräkning, men som kan krävas in och täcka förluster. Posterna utgör tilläggskapital till dess att dessa har betalats in eller infordrats. I andra stycket preciseras förutsättningarna för att godkänna en post som tilläggskapital och hur denna ska värderas. I 13 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de krav som ska gälla för godkännande av poster som tilläggskapital och grunder för vär- dering av poster i tilläggskapitalet enligt förevarande paragraf. I enlighet med artikel 92.1 a i Solvens II-direktivet har kommissionen genom EU-förordning på nivå 2 närmare angett kriterierna för tillsyns- myndigheternas godkännande enligt artikel 90. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. 7 kap. 6 § Paragrafen genomför artikel 90.1 och 90.3 i Solvens II-direktivet. Paragrafen behandlar godkännande av de poster som kan räknas in i tilläggskapitalet. I första stycket anges att antingen ska fastställa det belopp som en post kan tas upp till eller godkänna en beräkningsmetod som ska användas för att fastställa beloppet. I andra stycket anges att beslut att använda en metod ska vara tidsbegränsat. Övervägandena finns i avsnitt 12.2. 7 kap. 7 och 8 §§ Paragraferna genomför artikel 93 i Solvens II-direktivet. I 7 § första stycke anges att posterna i kapitalbasen ska delas in i tre nivåer (1–3) beroende på om posterna är primärkapital eller tilläggs- kapital. Primärkapital kan delas in i nivå 1–3 medan tilläggskapital endast kan delas in i nivå 2 eller 3. Nivåindelningen avgörs av i vilken grad tillgångarna har full förlust- täckningsförmåga och skulderna är fullt efterställda. Kapitalbasposter som ska delas in som nivå 1 är primärkapital som kan täcka förluster helt och är fullt efterställd. Nivå 2 kan utgöras av primär- kapital som är fullt efterställd eller tilläggskapital som kan täcka förluster helt och är fullt efterställd. Övriga poster som inte har klassificerats som nivå 1 eller 2 utgör nivå 3. I 7 § andra och tredje styckena definieras vad som avses med full förlusttäckningsförmåga respektive full efterställdhet. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets synpunkter. I 8 § anges vad som ska beaktas vid bedömningen av om en post ska anses ha full förlusttäckningsförmåga eller full efterställdhet. I 13 § 2 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka egenskaper och kriterier som ska beaktas vid indelning i nivåer enligt 7 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. 7 kap. 9 § Paragrafen genomför artikel 94 i Solvens II-direktivet. I paragrafen anges att en post ska klassificeras som nivå 1 eller 2 om den i väsentlig grad uppfyller förutsättningarna för en sådan klassifi- cering enligt 7 och 8 §§. Där sägs även att om en post inte utgör nivå 1 eller 2, ska den klassificeras som nivå 3. Övervägandena finns i avsnitt 12.3. 7 kap. 10 § Paragrafen genomför artiklarna 91 och 96 i Solvens II-direktivet. Paragrafens första stycke anger att ackumulerade vinster som inte har gjorts tillgängliga för utdelning till försäkringstagare får klassificeras som nivå 1, om posterna uppfyller förutsättningarna för en sådan klassi- ficering enligt 7 och 8 §§. Ackumulerade vinster som inte har använts för återbäring till försäkringstagarna avsätts i en konsolideringsfond som får användas för förlusttäckning i företaget.