prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — Undantag från ”post för post”-rapportering får inte medges för försäkringsföretag som ingår i en försäkringsgrupp av det slag som avses i artikel 212.1 c, såvida inte försäkringsföretaget kan visa att en ”post för post”-rapportering är onödig med hänsyn till art, omfattning och komplexitet av riskerna i gruppen varvid hänsyn ska tas till behovet av finansiell stabilitet (se artikel 35.7 andra stycket). Av artikel 35.7 fjärde stycket framgår slutligen att tillsynsmyndig- heterna vid sin prövning av om undantag ska medges ska prioritera de minsta försäkringsföretagen. Prövning ska ske inom ramen för den s.k. tillsynsprocessen I artikel 35.8 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om att tillsyns- myndigheterna inom ramen för den s.k. tillsynsprocessen (SRP) ska bedöma om tillsynsrapporteringen är onödigt betungande i relation till arten, omfattningen och komplexiteten hos riskerna i ett försäkrings- företags verksamhet. Bestämmelsen innehåller även en uppräkning av 23 I praktiken torde bestämmelserna i punkten 7 i första hand omfatta årsrapporteringen, medan bestämmelserna i punkten 6 i första hand omfattar kvartalsrapporteringen. vad tillsynsmyndigheterna minst ska ta hänsyn till vid deras bedöm- Prop. 2015/16:9 ningar. Bland de omständigheter som ska beaktas finns t.ex. verksam- hetens omfattning, risker kopplade till verksamheten, företagets system och processer, tillgänglig kapitalbas och huruvida företaget är ett captiveföretag. Utformningen av den nationella regleringen De nya bestämmelserna om möjligheter till lättnader i tillsyns- rapporteringen har en tydlig koppling till proportionalitetsprincipen. Mot bakgrund av att det nu föreslås att proportionalitetsprincipen ska genomföras genom en – visserligen preciserad till omfattning men ändå – portalparagraf, kan det möjligen hävdas att bestämmelserna i omnibus II- direktivet om möjligheterna till lättnader i tillsynsrapporteringen inte behöver – eller bör – tas in i vare sig lag eller föreskrifter på lägre nivå (se förslag till 4 kap. 5 § FRL), eftersom möjligheterna till lättnader kan sägas vara exempel på den praktiska tillämpningen av proportionalitets- principen. kan det konstateras att möjligheterna till begränsningar och undantag från tillsynsrapporteringen är kringgärdade av mycket detal- jerade förutsättningar och villkor och att det skulle kunna ifrågasättas om har genomfört omnibus II-direktivet på ett korrekt sätt om väljer att helt avstå från att i den nationella rätten ta in några uttryckliga bestämmelser om möjligheten till begränsningar och undantag från tillsynsrapporteringen. Detta talar för att bestämmelserna bör tas in i lag eller föreskrifter på lägre nivå. Mot bakgrund av det förslag till genomförande av artikel 35 som lämnas – dvs. en allmän bestämmelse om försäkringsföretagens skyldig- het att lämna de upplysningar som inspektionen begär i kombination med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vilka upplysningar som ska lämnas samt när och hur de ska lämnas – kräver ändringarna i artikel 35 till följd av omnibus II-direktivet dock inte några ytterligare lagstiftningsåtgärder. I praktiken torde förutsättningarna för begränsningar och undantag från rapporteringskraven kunna tas in som generella undantag i föreskrifter om rapportering, eller ges formen av dispensförfarande i enskilda fall. Den omständlig- heten att det av bestämmelserna i omnibus II-direktivet framgår att prövningen av eventuella undantag från tillsynsrapporteringen ska göras inom ramen för tillsynsprocessen talar för att prövningen ska göras i enskilda fall, dvs. genom ett dispensförfarande. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i om tillsynsmyndighetens granskningsprocess kräver ingen ytterligare reglering i lag. Bestämmelserna i om nödvändiga befogen- heter för tillsynsmyndigheten att kräva att försäkringsföretag åtgärdar svagheter eller brister som påvisats i den samlade tillsynsbedöm- ningen tillgodoses redan av bestämmelser i försäkringsrörelselagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inga invänd- ningar mot den. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skälen för regeringens bedömning: Av artikel 36.1 första stycket i Solvens II-direktivet framgår att tillsynsmyndigheterna ska granska och utvärdera de strategier, processer och rapporteringsrutiner som försäk- ringsföretagen har inrättat för att följa de lagar och andra författningar som antas enligt direktivet. Av artikel 36.1 andra stycket och artikel 36.2 framgår att granskningen och utvärderingen ska omfatta bedömningar av de kvalitativa kraven, risker och företagens förutsättningar att kunna bedöma dessa risker. Tillsynsmyndigheterna ska särskilt granska och utvärdera efterlevnaden av bestämmelserna om företagsstyrningssystem, inklusive egen risk- och solvensbedömning, kapitalbasens kvalitet och kvantitet, och fullständiga och partiella interna modeller. Tillsynsmyndigheterna ska ha inrättat lämpliga kontrollredskap för att kunna påvisa försämringar av den finansiella ställningen för försäk- ringsföretag och följa upp insatserna för att åtgärda sådana försämringar (artikel 36.3). Tillsynsmyndigheterna ska bedöma om försäkringsföretagen har utvecklat tillfredsställande metoder och arbetsrutiner för att påvisa möjliga händelser eller framtida förändringar av de ekonomiska förhållandena som skulle kunna påverka den samlade ekonomiska ställ- ningen negativt i de företag som berörs samt bedöma företagens förmåga att stå emot sådana möjliga händelser eller framtida förändringar av de ekonomiska förhållandena (artikel 36.4). Tillsynsmyndigheterna ska ha nödvändiga befogenheter för att kräva att försäkringsföretag åtgärdar svagheter eller brister som påvisats i den samlade tillsynsbedömningen (artikel 36.5). Enligt artikel 36.6 ska de granskningar, utvärderingar och bedömningar som avses i artikel 36.1, 36.2 och 36.4 genomföras regelbundet. Tillsynsmyndigheterna ska vidare fastställa en minsta frekvens och omfattning för dessa granskningar, utvärderingar och bedömningar med beaktande av arten, omfattningen och komplexiteten av det berörda försäkringsföretagets verksamhet. Bestämmelserna i artikel 36.5 om att tillsynsmyndigheterna ska ha nödvändiga befogenheter motsvaras av bestämmelser i nuvarande 14 och 16 kap. FRL. Något behov av tillkommande befogenheter bedöms inte Prop. 2015/16:9 finnas för att artikel 36.5 ska anses vara genomförd i svensk rätt. Bestämmelserna i nu nämnda artiklar har ingen direkt motsvarighet i de äldre direktiven, men är – med undantag av vad som följer av artikel 36.5 – av sådan art att de bör tas in i föreskrifter på lägre nivå än lag med stöd av den s.k. restkompetensen. En bestämmelse med motsvarande innehåll om vad tillsyn ska omfatta finns i 30 § förordningen (2006:1533) om kapitaltäckning och stora exponeringar. Med beaktande av bl.a. detta torde det vara lämpligt att placera bestäm- melserna i artikel 36.2 i försäkringsrörelseförordningen. Tillsyn över funktioner och verksamhet som Regeringens förslag: får, utöver hos försäkrings- företag, genomföra en undersökning hos ett företag som har fått i uppdrag av ett försäkringsföretag att utföra vissa funktioner eller verksamhet, om det behövs för tillsynen av försäkringsföretaget. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i om tillsynsmyndigheters underrättelser till behöriga myndigheter i det land där en tjänsteleverantör är etablerad innan tillsyn genomförs hos denne och om en tillsynsmyndighets begäran om biträde av tillsyns- myndigheten i det land där tjänsteleverantören är etablerad för genom- förande av en inspektion hos leverantören tillgodoses redan i gällande Utredningens förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår dock inte att det ska framgå av lag att ska få göra platsbesök hos uppdragstagare som försäkringsföretagen har lagt ut sin verksamhet till. Vidare föreslår inte utredningen att tillsynsmyndigheternas faktiska förmåga att kunna utöva sina tillträdesrättigheter hos tjänsteleverantören ska framgå av lag. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget och bedömningen eller har inga invändningar mot dem. anför att utredningen inte har föreslagit att ska få göra platsbesök hos uppdragstagare som försäkringsföretagen har lagt ut sin verksamhet till. Inspektionen konstaterar att en bestämmelse med denna innebörd emellertid finns i artikel 38.2 i Solvens II-direktivet och att den bör genomföras i FRL. Förslaget och bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överens- stämmer med regeringens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker förslaget och bedömningen eller har ingen invändning mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av tivet följer att tillsynsmyndigheterna ska ha befogenhet att göra under- sökningar på plats i försäkringsföretagets lokaler och att detta även ska gälla hos företag som omfattas av uppdragsavtal (artikel 34.5 och 34.7). Artikel 38.2 första stycket i Solvens II-direktivet innehåller bestäm- melser om tillsynsmyndigheters rätt att genomföra inspektioner på plats i en tjänsteleverantörs lokaler, krav på underrättelse från en tillsynsmyn- dighet till de relevanta myndigheterna i en tjänsteleverantörs medlems- stat innan den genomför inspektionen samt en upplysning om att med- lemsstatens tillsynsmyndighet ska anses vara den relevanta myndigheten om tjänsteleverantören inte är föremål för tillsyn. stycket innehåller bestämmelser om möjligheten för en tillsynsmyndighet att delegera utförandet av sådana inspektioner som avses i första stycket till tillsynsmyndigheten i den medlemsstat där tjänsteleverantören är Artikel 38.1 c, som i övrigt behandlas i avsnitt 15 om företagsstyrning, innehåller en bestämmelse om tillsynsmyndigheters faktiska förmåga att kunna utöva sina tillträdesrättigheter hos en tjänsteleverantör. Det kan konstateras att det är mycket vanligt förekommande att försäkringsföretag lägger ut delar av sin verksamhet till uppdragstagare inom eller utom koncernen. Den utlagda verksamheten avser ofta väsentliga delar av rörelsen, såsom kapitalförvaltning, administration, skadereglering eller it-drift. Många uppdragstagare är inte finansiella institut och står därmed inte under tillsyn. framtiden skulle sakna en uttrycklig rätt att göra platsundersökningar hos uppdragstagare på motsvarande sätt som hos försäkringsföretagen, skulle inspektionens tillsyn försvåras avsevärt. Bestämmelserna i artikel 38.2 har ingen motsvarighet i de äldre Utredningen föreslår att bestämmelserna tas in i föreskrifter på lägre nivå. Regeringen anser däremot att det bör framgå av lag att får göra platsbesök hos uppdragstagare som försäkringsföretagen har lagt ut sin verksamhet till. härom ska således införas i anslutning till stadgandet om platsunder- sökning i tillsynskapitlet i FRL. Bestämmelserna i direktivet om tillsynsmyndigheters underrättelser till behöriga myndigheter i det land där en tjänsteleverantör är etablerad innan tillsyn genomförs hos denne och om en tillsynsmyndighets begäran av biträde av tillsynsmyndigheten i det land där tjänsteleverantören är etablerad för genomförande av en inspektion hos leverantören tillgodoses redan i gällande rätt, se 14 kap. 3 § FRL. När det gäller bestämmelsen i artikel 38.1 c – i den del den avser en tillsynsmyndighets möjlighet att kunna utöva de angivna tillträdesrättig- heterna – hanteras den frågan i avsnittet om företagsstyrning. slås att det i lag anges att ett försäkringsföretag som ingår ett uppdrags- avtal ska vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa att uppdrags- tagaren ger tillsynsmyndigheterna faktiskt tillträde till uppdragstagarens 17.3.6 Överlåtelse av försäkringsbestånd Regeringens bedömning: Bestämmelserna om överlåtelse av försäk- ringsbestånd i Solvens II-direktivet tillgodoses redan av bestämmelser i försäkringsrörelselagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har inga invänd- Prop. 2015/16:9 ningar mot den. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skäl för regeringens bedömning: Enligt Solvens II-direktivet ska medlemsstaterna på de villkor som föreskrivs i nationell lag, ge försäk- ringsföretag med huvudkontor inom deras territorier tillstånd att, helt eller delvis, överlåta sådana egna bestånd av försäkringsavtal, som slutits med stöd av etableringsfriheten eller friheten att tillhandahålla tjänster, till ett acceptföretag som är etablerat inom gemenskapen (artikel 39). Tillstånd till sådan överlåtelse får endast ges om tillsynsmyndigheten i acceptföretagets hemmedlemsstat intygar att acceptföretaget har tillräcklig medräkningsbar kapitalbas för att täcka det solvenskapitalkrav som anges i artikel 100 första stycket sedan överlåtelsen beaktats. Artikel 39 innehåller vidare mer detaljerade bestämmelser om tillsynsmyndig- heters hantering av en överlåtelse av försäkringsbestånd. Bestämmelserna är enligt regeringens mening genomförda genom de nuvarande bestämmelserna i 10 kap. FRL. 17.3.7 Samarbete med Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten Regeringens förslag: Den allmänna bestämmelsen i försäkrings- rörelselagen som innebär att i sin tillsynsverk- samhet ska samarbeta och utbyta information med behöriga myndig- heter och Europeiska kommissionen i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen utvidgas till att även omfatta Europeiska försäkrings- och tjänstepensionsmyndigheten. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Förslaget i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med reger- ingens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har ingen invändning mot det. Skälen för regeringens förslag: I artikel 52 i Solvens II-direktivet finns bestämmelser om att tillsynsmyndigheterna till Eiopa ska lämna vissa uppgifter kring användningen av kapitaltillägg. Genom artikel 2.14 i omnibus II-direktivet utvidgas informations- kraven i artikel 52 i Solvens II-direktivet till att även omfatta uppgifter kopplade till eventuella lättnader i tillsynsrapporteringen till Eiopa. Genom artikel 2.17 i omnibus II-direktivet införs en ny artikel 65 a i Solvens II-direktivet som innebär att medlemsstaterna ska se till att tillsynsmyndigheterna samarbetar med Eiopa vid tillämpningen av det direktivet och även ser till att tillsynsmyndigheterna förser Eiopa med uppgifter som den behöver för att utföra sina uppgifter enligt förord- ningen om inrättandet av Eiopa. De nya bestämmelserna i bör medföra en ändring i 14 kap. 3 § FRL (som här föreslås ändra beteckning till 17 kap. 3 §). Enligt gällande lydelse ska i sin tillsynsverksamhet samarbeta och utbyta information med behöriga myndigheter och Europeiska kommissionen i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen. I bestämmelsen bör nu infogas att samarbete och utbyte av information även ska ske med Eiopa i den utsträckning som följer av medlemskap i unionen. Beträffande sekretess vid uppgiftslämnande mellan och Eiopa, se prop. 2011/12:70 s. 76 och 77. 17.3.8 Information om tillstånd m.m. Regeringens bedömning: Ändringar i bestämmelserna om tillsynsmyndighetens informationsgivning i samband med att tillstånd ges till dotterföretag vars moderföretag har huvudkontor utanför EES enligt Solvens II-direktivet omfattas av den allmänna samarbetsbestämmelsen i försäkringsrörelselagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 176 i Solvens II- direktivet finns bestämmelser om att medlemsländernas tillsynsmyndig- heter ska lämna information till kommissionen och till andra länders tillsynsmyndigheter om de tillstånd som har lämnats till företag vars moderbolag är hemmahörande i ett land utanför EES. Regler av denna art bestämmelser om samarbete och utbyte av information mellan behöriga myndigheter samt mellan dessa myndigheter och kommissionen –omfattas av nuvarande 14 kap. 3 § FRL (jfr avsnitt 17.3.7). Genom artikel 2.43 i omnibus II-direktivet ändras artikel 176 endast på det sättet att även Eiopa ska underrättas. I och med att den allmänna samarbetsbestämmelsen utvidgas till att även omfatta Eiopa genomförs ändringen i artikel 176 i Solvens II-direktivet (se föregående avsnitt). 17.3.9Information om behandling av svenska försäkringsföretag som bedriver verksamhet utanför EES Regeringens bedömning: Ändringarna i bestämmelserna om den information som ska lämnas till EU-institutioner rörande behandlingen av försäkringsföretag som bedriver verksamhet utanför EES kräver inga ytterligare lagstiftningsåtgärder. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning Prop. 2015/16:9 mot den. Skälen för regeringens bedömning: I artikel 177.1 i Solvens II- direktivet finns bestämmelser om att medlemsländerna ska underrätta kommissionen om alla svårigheter av allmän natur som deras försäk- ringsföretag mött vid etablering och utövande av verksamhet i ett tredjeland eller vid pågående verksamhet i ett tredjeland. Genom artikel 2.44 i omnibus II-direktivet ändras artikel 177.1 i Solvens II-direktivet på det sättet att medlemländerna – förutom att underrätta kommissionen om eventuella svårigheter i tredjeland – även ska underrätta Eiopa. Ändringen kräver inga ytterligare lagstiftnings- åtgärder (se avsnitt 17.3.7 och 17.3.8). 17.3.10 Konfidentiell information och informationsutbyte Regeringens bedömning: Bestämmelserna om konfidentiell informa- tion och informationsutbyte i Solvens II-direktivet tillgodoses redan av bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna har inga invändningar mot bedömningen. Bedömningen i utkastet till lagrådsremiss överensstämmer med regeringens bedömning. Remissinstanserna tillstyrker bedömningen eller har ingen invändning mot den. Skälen för regeringens bedömning Bestämmelser om att konfidentiell information endast får användas i tjänsten eller för vissa särskilt angivna ändamål Enligt Solvens II-direktivet får tillsynsmyndigheter som erhåller konfidentiell information av visst slag endast använda informationen i tjänsten eller för vissa särskilt angivna ändamål (artikel 67). Bestämmelsen har stora likheter med artikel 16.4 i konsoliderade livdirektivet, 16.4 i tredje skadedirektivet och artikel 27 i återförsäkrings- direktivet. Dessa artiklar är genomförda i svensk rätt genom bestämmel- ser i sekretesslagstiftningen, numera 7–10 kap. offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL), se prop. 1994/95:184 s. 230. I samman- hanget bör även uppmärksammas bestämmelserna i 15 kap. 1 a § och 30 kap. 7 § OSL, som rör sekretess i det internationella samarbetet. Efter- som det inte är fråga om sakliga skillnader får bestämmelserna i artikel 67 anses vara genomförda genom gällande sekretesslagstiftning. Enligt artikel 68.1 i Solvens II-direktivet får de nationella bestämmel- serna om konfidentiell information inte utgöra hinder för vissa former av Vad som avses är bl.a. informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheterna i de olika medlemsstaterna, informationsutbyte mellan tillsynsmyndigheterna på försäkringsområdet och tillsynsmyndig- heterna för andra aktörer på det finansiella området samt aktörer med uppgifter på konkurs-, likvidations- eller redovisningsområdet eller informationsgivning till organ som administrerar tvångslikvidations- förfaranden eller garantifonder. De nationella bestämmelserna får inte heller hindra vissa former av informationsutbyte mellan medlems- staterna. Av artikeln framgår även att den information som tas emot ska omfattas av tystnadsplikt. Bestämmelsen i artikel 68.1 har stora likheter med artikel 16.5 i konsoliderade livdirektivet, 16.4 och 16.5 i tredje skadedirektivet och artikel 28.1 i återförsäkringsdirektivet. Dessa artiklar har ansetts vara förenliga med bestämmelserna i sekretesslagstiftningen, numera offentlighets- och sekretesslagen (se prop. 1994/95:184 s. 230). Eftersom det inte är fråga om sakliga skillnader får bestämmelserna i artikel 68.1 anses vara genomförda genom gällande sekretesslagstiftning. Informationsutbyte med vissa andra myndigheter m.m. Enligt artikel 68.2 första stycket i Solvens II-direktivet ska de nationella bestämmelserna om konfidentiell information inte utgöra hinder för vissa andra former av informationsutbyte. Vad som här avses är informations- utbyte mellan tillsynsmyndigheterna och myndigheter med tillsynsansvar på områdena för t.ex. likvidation och konkurs, myndigheter med tillsyns- ansvar på revisionsområdet samt oberoende aktuarier som utövar lagstad- gad tillsyn eller organ som övervakar dessa aktuarier. Medlemsstaterna ska ställa upp ett antal särskilda villkor kring informationsutbytet, bl.a. när det gäller tystnadsplikt (artikel 68.2 andra stycket). Bestämmelserna i artikel 68.2 första och andra styckena har stora likheter med artikel 16.6 i konsoliderade livdirektivet, 16.5 a i tredje skadedirektivet och artikel 28.2 i återförsäkringsdirektivet. Även när det gäller bestämmelserna i artikel 68.2 första och andra styckena gör reger- ingen den bedömningen att några lagändringar inte är nödvändiga, efter- som bestämmelserna i allt väsentligt överensstämmer med den äldre EU- regleringen som tidigare bedömts vara förenlig med den svenska regleringen. Bestämmelser som avser nu aktuellt informationsutbyte finns i offentlighets- och sekretesslagen, se särskilt 7, 8 och 11 kap. i den lagen. Av artikel 68.2 tredje stycket följer att ska meddela kommis- sionen och andra medlemsstater vilka myndigheter, personer och organ som har tillåtelse att ta emot sådan information som avses i första stycket. Bestämmelsen är enligt regeringen inte av sådan art att den bör tas in i svensk lag utan bör genomföras genom föreskrifter på lägre nivå med stöd av den s.k. restkompetensen. Bestämmelsen i artikel 68.3 har ingen direkt motsvarighet i den äldre regleringen. Enligt bestämmelsen ska bestämmelserna om konfidentiell information inte hindra medlemsstaterna från att tillåta informations- utbyte mellan tillsynsmyndigheterna och organ som är ansvariga för att upptäcka och utreda överträdelser av bolagsrättslig lagstiftning. Med- lemsstater som utnyttjar denna möjlighet måste enligt direktivet ställa upp ett antal särskilda villkor kring informationsutbytet, bl.a. när det gäller tystnadsplikt. Regeringen gör bedömningen att de nuvarande sekretessreglerna i och för sig medger informationsutbyte som har klara likheter med vad som anges i artikel 68.3, men menar att den Prop. 2015/16:9 nuvarande svenska regleringen och fördelningen av uppgifter mellan myndigheter inte medför att kan anses tillämpa den möjlighet som anges i första stycket i artikel 68.3. Regeringen föreslår följaktligen inte någon ändring av den nuvarande ordningen. Det bör avslutningsvis särskilt noteras att enligt artikel 68.4 ska meddela kommissionen och de andra medlemsstaterna vilka myndig- heter, personer och organ som har tillåtelse att ta emot information avsedd att användas för att upptäcka och utreda överträdelser av bolagsrättslig lagstiftning. Bestämmelsen är inte av sådan art att den bör tas in i svensk lag. 17.3.11 Enhetlighet i tillsynen