prop · H203138 · 2015-07-01 00:00:00 — 2014/15:138 En medlemsstat ska enligt artikel 4.2 i rambeslutet underrätta generalsekretariatet om de typer av alternativa påföljder eller övervakningsåtgärder utöver dem som räknas upp i artikel 4.1 som staten är beredd att övervaka. Som framgår av avsnitt 8.2.2 bör inte göra något sådant övervakningsåtagande. bör underrättas även om detta. Enligt artikel 5.3 och 5.4 i rambeslutet ska en medlemsstat lämna en förklaring till generalsekretariatet om de villkor på vilka statens behöriga myndighet får samtycka till att en dom eller ett övervakningsbeslut översänds för erkännande och verkställighet trots att den dömde inte har sin hemvist i staten. I avsnitt 8.2.1 föreslås att Kriminalvården ska få lämna ett sådant medgivande om den dömdes sociala återanpassning underlättas av att verkställigheten överförs hit och om det i övrigt är lämpligt. En förklaring med en redogörelse för dessa villkor bör lämnas till generalsekretariatet. En medlemsstat har enligt artikel 14.3 i rambeslutet en möjlighet att förklara att den i egenskap av verkställande stat inte kommer att överta ansvaret för att meddela följdbeslut enligt artikel 14.1 b och c, dvs. följdbeslut av mer ingripande slag. En sådan förklaring ska enligt artikel 14.6 meddelas till generalsekretariatet. Som framgår av avsnitt 8.8 bör inte i något fall åta sig ansvaret för att meddela följdbeslut av nämnda slag. En förklaring med denna innebörd bör lämnas till generalsekretariatet. Enligt artikel 21 i rambeslutet ska en medlemsstat avge en förklaring till generalsekretariatet om de språk som godtas för de intyg som bifogas en dom på frivårdspåföljd som översänds hit för erkännande och verkställighet. Som framgår av avsnitt 8.4 bör dessa språk vara svenska, danska, norska och engelska. En förklaring med denna innebörd bör lämnas till generalsekretariatet. En medlemsstat har enligt artikel 10.4 i rambeslutet möjlighet att lämna en förklaring om att staten inte kommer att tillämpa artikel 10.1. En sådan förklaring innebär att staten ställer krav på dubbel straffbarhet för att verkställa en utländsk frivårdspåföljd även om det underliggande brottet är av sådant slag som räknas upp i artikel 10.1. Som framgår av avsnitt 8.3.1 bör inte på så sätt ställa något utökat krav på dubbel straffbarhet. Därmed bör inte heller lämna någon förklaring enligt artikel 10.4. Regeringens bedömning: Ett genomförande av rambeslutet om verkställighet av frivårdspåföljder bör inte innebära några kostnadsökningar för det allmänna. Det kommer initialt att uppstå vissa kostnader för Kriminalvården. Även för domstolsväsendet kommer kostnader att uppstå. Dessa kostnader bör hanteras inom myndigheternas befintliga anslagsramar. Utredningens bedömning: Överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock att rättsväsendet ska få ökade resurser med anledning av förslaget. Remissinstanserna: delar utredningens bedömning men framhåller att det bör ske överföringar mellan olika utgiftsområden, bl.a. till berörda domstolar som genom förslagen får nya och mer omfattande uppgifter. instämmer i utredningens bedömning att rätts- väsendet kommer att behöva ökade resurser för att klara av de mål som rättsväsendet kan väntas få hantera. Verket anför även att de nya reglerna innebär behov av utbildning samt betonar vikten av att reformen följs upp. Även Kriminalvården framhåller att reformen bör utvärderas samt förordar att ingen justering av anslagen till myndigheten görs tills vidare med anledning av utredningens förslag, dock med utgångspunkt att samtliga av utredningens förslag genomförs i ett sammanhang. Skälen för regeringens bedömning: I praktiken förekommer det inte något samarbete, utanför , när det gäller överförande av frivårdspåföljder och övervakning efter villkorlig frigivning. Den nya lagen innebär därför en ny möjlighet för personer som dömts till frivårdspåföljder att få avtjäna påföljden i sitt hemland. Enligt rambeslutet ska de kostnader som uppkommer i den verk- ställande staten efter ett överförande av verkställigheten bäras av den staten. I hur stor utsträckning möjligheten att överföra frivårdspåföljder med stöd av rambeslutet från och till kommer att användas är oklart. Vid en jämförelse med överförande av verkställighet av fängelsestraff kan dock konstateras att det är vanligare att personer som döms i får sin verkställighet överflyttad till en annan stat än att en utomlands dömd person får sin verkställighet överflyttad till . Det kan antas att motsvarande förhållanden kommer att gälla beträffande överförande av verkställighet av frivårdspåföljder och övervakning efter villkorlig frigivning. En konsekvens av den nya lagen kan antas bli att svenska domstolar i större utsträckning än kommer att döma utomlands bosatta personer till en frivårdspåföljd i stället för ett kortare fängelsestraff. Vissa ytterligare handläggningsåtgärder kan därmed behövas i domstolarna. Domstolarna kan redan under beredningen behöva ta ställning till om en möjlighet till överförande kan vara aktuell och i så fall att beakta detta vid inhämtande av personutredning. Samråd kan också behöva ske mellan Kriminalvården, samt domstolen. Dessa utökade handläggningsåtgärder bedöms endast ha marginella kostnadseffekter. Vissa omställningskostnader för utbildning kan dock uppstå. Resultatet kan antas bli att färre korta fängelsestraff behöver verkställas i med en viss besparing i verkställighetskostnader till följd. Regeringen delar därför utredningens bedömning att mycket talar för att det nya samarbetet kan innebära besparingar för . I avsnitt 6.5 föreslås att Kriminalvården ska vara behörig myndighet vid handläggningen av samtliga ärenden enligt den nya lagen. Genom- förandet av rambeslutet kommer alltså medföra en viss ökning av ärendemängden för Kriminalvården. Detta kan komma att kräva en viss omställning av Kriminalvårdens arbete. Det handlar bl.a. om organisationsfrågor, kompetens, personalförsörjning och utbildning. Eftersom antalet överföranden från är och väntas vara större än 2014/15:138 antalet överföranden till innebär detta en ökad kostnad. Precis som utredningen bedömer emellertid regeringen att dessa kostnadsökningar kompenseras av minskade verkställighetskostnader. Som framgår av avsnitt 9.2 innebär vidare den föreslagna lagen att överklagande av ärenden om överförande av verkställighet inom EU kommer att handläggas av allmän domstol. Utredningen uppskattar att antalet överklagade ärenden totalt för de i betänkandet föreslagna tre lagarna kommer att ligga runt 50–100 ärenden . Regeringen har ingen anledning att frångå denna bedömning. Det är emellertid svårt att förutse hur många av dessa ärenden som kommer att avse verkställighet av frivårdspåföljder. Enligt den nya lagen kommer ärenden i första hand spridas ut på samtliga domstolar i landet men kommer att vara reservforum. Härigenom åläggs domstolarna nya uppgifter. Den nya målgruppen ska handläggas enligt lagen (1996:242) om domstolsärenden, vilket innebär ett enklare förfaringssätt. Vidare innebär den nya lagen att offentligt biträde ska kunna utses om det finns behov av det. Detta innebär sammantaget med att antalet ärenden förutses öka, en något ökad kostnad för offentliga biträden. Sammanfattningsvis beräknas antalet ärenden inte bli fler än att kostnaden för dessa ärenden bör kunna hanteras inom befintliga anslagsramar. Som utredningen konstaterar finns det dock en viss osäkerhet i kostnadsbedömningen. Frågan kan därför, som Kriminalvården och påpekar, behöva följas upp efter lagens ikraftträdande. Regeringens förslag: Den nya lagen om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen ska, liksom ändringen i lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet, träda i kraft . Lagen ska inte tillämpas i fråga om ett ärende enligt lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet som har inletts före ikraftträdandet eller före det att den andra medlemsstat som ärendet rör har tillträtt rambeslutet. Utredningens förslag: Utredningen föreslår ett ikraftträdande och att den nya lagen ska tillämpas enbart i förhållande till medlemsstater som har genomfört rambeslutet (se s. 695 f. i betänkandet). Remissinstanserna: Kriminalvården bedömer att i vart fall behövs för myndighetens förberedelser inför ikraftträdandet. Övriga remissinstanser godtar eller invänder inte mot utredningens förslag. Skälen för regeringens förslag: Rambeslutet skulle ha varit genomfört (artikel 25). lagstiftningen bör därför träda i kraft . 2014/15:138 Genomförandet innebär att Kriminalvården får nya arbetsuppgifter. Visserligen handlägger myndigheten ärenden av likartat slag, men den nya lagen kommer att medföra helt nya arbetsuppgifter för myndigheten. Regeringen anser dock, främst med hänsyn till den försening som kan konstateras, att det är av stor vikt att lagen träder i kraft så snabbt som möjligt. Ikraftträdandet bör därför bestämmas till . Som framgår av avsnitt 6.2 ska den nya lagen gälla framför lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet. Det är tänkbart att det vid ikraftträdandet handläggs ärenden enligt den lagen som därefter skulle träffas av den nya regleringen. Lagarna utgör delvis oliklydande regelverk, varför det inte är görligt att utan vidare tillämpa den nya lagstiftningen på ett redan inlett ärende. Vidare får det regelmässigt antas vara till den dömdes fördel att en redan inledd process får fortlöpa utan avbrott. Regeringen anser därför att den nya lagen inte bör tillämpas på pågående ärenden vid ikraftträdandet. Det finns däremot inte något som hindrar att en framställning som har gjorts före ikraftträdandet återkallas och att ett nytt ärende därefter påbörjas enligt den nya lagen. Den nya lagen bör tillämpas enbart i förhållande till medlemsstater som har genomfört rambeslutet. Med hög sannolikhet kommer flera medlemsstater att restera med sina genomföranden vid ikraftträdandet av den svenska lagen. Det är tänkbart att en fråga om överförande av verkställighet efter ikraftträdandet uppkommer i förhållande till en sådan medlemsstat. I så fall får lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet tillämpas, om förutsättningarna enligt den lagen är uppfyllda. Genomför den andra medlemsstaten rambeslutet medan handläggningen av ett ärende enligt den lagen pågår, bör handläggningen – på de skäl som anförs ovan – få fortsätta. Den nya lagen bör alltså inte tillämpas på ett sådant ärende. 12.1Förslaget till lag om erkännande och verk- ställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen Lagen är ny. Den genomför rådets rambeslut /947/RIF om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på brottmålsdomar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder inom Europeiska unionen (rambeslutet om verkställighet av frivårdspåföljder). Vidare genomför lagen artikel 6 i rådets rambeslut /299/RIF om ändring av rambesluten /584/RIF, 2005/214/RIF, 2006/783/RIF, 2008/909/RIF och 2008/947/RIF om stärkande av medborgarnas processuella rättigheter och främjande av tillämpningen av principen om ömsesidigt erkännande på ett avgörande när den berörda personen inte var personligen 2014/15:138 närvarande vid förhandlingen (rambeslutet om verkställighet av utevarodomar). De allmänna övervägandena om behovet av en ny lag finns i avsnitt 6.1. 1 kap. Allmänna bestämmelser Lagens innehåll och tillämplighet 1 § Genom denna lag genomförs rådets rambeslut /947/RIF av om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder. I paragrafen anges att genom denna lag genomförs rambeslutet om verk- ställighet av frivårdspåföljder, vilket inkluderar de ändringar som skett av artikel 11 och intyget i detta rambeslut genom artikel 6 i rambeslutet om verkställighet av utevarodomar. Härigenom tydliggörs att lagens bestämmelser ska tolkas mot bakgrund av rambeslutens skäl och artiklar. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. 2 § Denna lag gäller inte i förhållande till och om lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. är tillämplig. I paragrafen anges att lagen endast ska tillämpas i förhållande till och i de fall lagen om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. (nordiska verkställighetslagen) inte är tillämplig. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Rambeslutet omfattar för svenskt vidkommande fängelse sedan den dömde villkorligt frigetts, villkorlig dom och skyddstillsyn (se 4 §). Den nordiska verkställighetslagen omfattar också skyddstillsyn och villkorlig frigivning, men däremot inte villkorlig dom och inte heller skyddstillsyn förenad med samhällstjänst. Det innebär att den nya lagen ska tillämpas gentemot och vad avser överförande av dessa två sist nämnda påföljder medan den nordiska verkställighetslagen ska tillämpas i vissa fall när det gäller skyddstillsyn och när det gäller villkorlig frigivning. 3 § Om Europeiska unionen genom ett särskilt beslut har avbrutit tillämpningen av rådets rambeslut /947/RIF i förhållande till en medlemsstat, eller om en medlemsstat har upphört att tillämpa rambeslutet eller den nationella lagstiftning som genomför rambeslutet, gäller inte denna lag i förhållande till den staten. I paragrafen tydliggörs att lagen inte ska tillämpas gentemot en medlemsstat om Europeiska unionen genom ett särskilt beslut har avbrutit tillämpningen av rambeslutet i förhållande till den staten. ska inte heller tillämpas om en medlemsstat har upphört att tillämpa rambeslutet eller den nationella lagstiftning som genomför rambeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Om en stats tillämpning av rambeslutet eller den nationella lagstiftning som genomför rambeslutet avbryts, får i stället lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet tillämpas i förhållande till den staten. Situationen kan uppstå när en medlemsstats genomförande av rambeslutet underkänns av den statens nationella domstol eller . Det kan även vara fråga om att en stat på annan grund beslutar att inte tillämpa vissa rättsakter. Vidare finns det i anslutningsfördragen skyddsklausuler som kan innebära att en tillämpning av rättsakter om straffrättsligt samarbete tillfälligt upphävs gentemot en ny medlemsstat (se t.ex. artikel 39 i anslut- ningsfördrag). Den nya lagens tillämpning i förhållande till de medlemsstater som ännu inte genomfört rambeslutet när lagen träder i kraft regleras genom en övergångsregel. Definition av en svensk dom på frivårdspåföljd 4 § Med en svensk dom på frivårdspåföljd avses i denna lag en dom 1.som har meddelats av en svensk domstol, 2.som avser fängelse i de fall den dömde villkorligt frigetts, villkorlig dom eller skyddstillsyn, och 3.som har fått laga kraft. Med en svensk dom på frivårdspåföljd avses i denna lag även ett 1.beslut om villkorlig frigivning, eller 2.beslut som har meddelats med stöd av i samband med verkställigheten av en påföljd som avses i första stycket 2 och som inte innebär att en villkorlig dom eller skyddstillsyn undanröjts eller att villkorligt medgiven frihet förklarats förverkad. Paragrafen innehåller en definition av vad som avses med en svensk dom på frivårdspåföljd, dvs. vilka svenska påföljder eller andra beslut som omfattas av lagens tillämpningsområde och som kan bli föremål för verkställighet i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen. Övervägandena finns i avsnitt 6.4.2. I första stycket anges vilka domar som omfattas av definitionen. Första punkten innebär att påföljden ska ha utdömts av svensk Det innebär att en villkorlig dom som föreläggs genom ett strafföreläggande inte omfattas av definitionen. Enligt andra punkten framgår att de påföljder som omfattas av definitionen är fängelse efter det att den dömde villkorligt frigetts, villkorlig dom och skyddstillsyn. Bestämmelser om villkorlig frigivning finns i 26 kap. . Huvudregeln om tidpunkten för villkorlig frigivning följer av 26 kap. 6 § första stycket . Kriminalvården fattar beslut om strafftid enligt lagen (1974:202) om beräkning av strafftid m.m. med utgångspunkt i nämnda bestämmelse i . Villkorlig frigivning är förenad med ett allmänt skötsamhetskrav. Den frigivne kan också åläggas föreskrifter om vad han eller hon ska iaktta samt ställas under övervakning. Definitionen omfattar alla former av villkorlig frigivning, dvs. även när endast ett allmänt skötsamhetskrav gäller . Vid den prövning som ska ske enligt 2 kap. 1 § får ställning tas till om det är aktuellt med ett överförande i dessa fall, särskilt om ett överförande av verkställigheten underlättar den dömdes sociala återanpassning. 2014/15:138 I 27 kap. finns bestämmelser om villkorlig dom. Villkorlig dom är också förenad med ett allmänt skötsamhetskrav. Villkorlig dom kan vidare förenas med en föreskrift om att utföra samhällstjänst, att fullgöra skadeståndsskyldighet eller att biträda den skadelidande med visst arbete för att avhjälpa eller begränsa skada på egendom. På samma sätt som vid villkorlig frigivning omfattas villkorlig dom av definitionen även om domen endast innebär att det uppställs ett allmänt skötsamhetskrav på den dömde. Även här får den prövning som ska ske enligt 2 kap. 1 § avgöra om ett överförande av straffverkställigheten underlättar den dömdes sociala återanpassning. Bestämmelser om skyddstillsyn finns i 28 kap. . Skyddstillsynen, som innebär en prövotid och övervakning , kan vara förenad med särskilda föreskrifter enligt 26 kap. 15 § , föreskrift om samhällstjänst och föreskrift om särskild behandlingsplan (s.k. kontraktsvård). Definitionen är inte begränsad till vissa fall av skyddstillsyn utan en prövning får, som i ovan nämnda fall, göras i varje enskilt fall om förutsättningarna är uppfyllda för att sända över en dom enligt 2 kap. 1 §. Skyddstillsyn kan dömas ut i förening med böter eller fängelse. Verkställighet av ett bötesstraff eller ett fängelsestraff omfattas inte av nu aktuellt rambeslut utan dessa påföljder får verkställas i en annan medlemsstat med stöd av lagen (2009:1427) om erkännande och verkställighet av bötesstraff inom Europeiska unionen respektive lagen (2015:96) om erkännande och verkställighet av frihetsberövande påföljder inom Europeiska unionen. Enligt tredje punkten ska domen ha fått laga kraft. Detta gäller endast i förhållande till den dömde och endast rörande skuld- och påföljdsfrågan. Om domen inte har fått laga kraft i en annan fråga, t.ex. i fråga om ett enskilt anspråk, eller mot andra tilltalade i målet hindrar inte detta att den svenska påföljden verkställs i en annan medlemsstat. I andra stycket anges att även andra beslut ska omfattas av definitionen av en svensk dom på frivårdspåföljd. Dessa beslut motsvaras av övervakningsbeslut i artikel 2.5 i rambeslutet. Beslut om villkorlig frigivning omfattas av definitionen av en svensk dom på frivårdspåföljd. Detta framgår av första punkten. I normalfallet kommer den som ådömts ett fängelsestraff att villkorligt friges efter det att två tredjedelar av straffet har avtjänats. Denna huvudregel om villkorlig frigivning följer av lag (26 kap. 6 § första stycket ) och ska inte anses vara ett beslut enligt denna punkt. I stället sker villkorlig frigivning i dessa fall på grundval av domen på fängelse och omfattas således av första stycket (jfr även artikel 2.1 a i rambeslutet). Tidpunkten för villkorlig frigivning kan dock ändras när omständigheterna ger anledning till det. Sådana omständigheter kan vara att den villkorliga frigivningen skjuts upp enligt 26 kap. 6 § andra stycket eller att den dömde ska verkställa ytterligare ett straff enligt 34 kap. . Kriminalvårdens beslut som innebär att tidpunkten för den villkorliga frigivningen ändras är beslut om villkorlig frigivning enligt denna punkt. I andra punkten anges att beslut som fattas med stöd av i samband med verkställigheten av ett fängelsestraff i de fall den dömde villkorligt frigetts eller i samband med verkställigheten av en villkorlig dom eller skyddstillsyn ska omfattas av definitionen. Detta gäller dock inte beslut som innebär att en villkorlig dom eller skyddstillsyn undanröjs eller att villkorligt medgiven frihet förklaras förverkad. Efter det att verkställigheten påbörjats kan domstolen när det gäller villkorlig dom samt Kriminalvården och övervakningsnämnden beträffande villkorlig frigivning och skyddstillsyn meddela beslut om verkställigheten. Det kan beslutas att den villkorligt frigivne ska ställas under övervakning (26 kap. 11 §). Vidare kan föreskrifter meddelas med stöd av 26 kap. 15 §, vilket också kan bli aktuellt vid skyddstillsyn (28 kap. 6 §). Om den dömde allvarligt åsidosatt sina åligganden, kan det också finnas anledning för övervakningsnämnden att fatta beslut enligt 26 kap. 8 § och 28 kap. 7 § om att den dömde exempelvis ska meddelas en varning eller åläggas en särskild föreskrift. Vid villkorlig dom kan domstol i vissa fall ändra föreskrifter eller meddela nya föreskrifter (27 kap. 5 § tredje stycket och 6 §). Samtliga dessa beslut omfattas av definitionen. Definition av en utländsk dom på frivårdspåföljd 5 § Med en utländsk dom på frivårdspåföljd avses i denna lag ett avgörande 1.som i ett straffrättsligt förfarande har meddelats av en domstol i en annan medlemsstat inom Europeiska unionen, 2.som avser fängelse eller annan frihetsberövande åtgärd i de fall den dömde villkorligt frigetts med stöd av domen eller som avser en uppskjuten påföljd, en villkorlig påföljd eller en alternativ påföljd, och 3.som har fått laga kraft. Med en utländsk dom på frivårdspåföljd avses i denna lag även ett beslut som har meddelats av en behörig myndighet i den andra medlemsstaten på grundval av en dom enligt första stycket och som innebär 1.att den dömde har beviljats villkorlig frigivning, eller 2.att övervakningsåtgärder har beslutats för den dömde. Paragrafen innehåller en definition av vilka utländska avgöranden som faller inom lagens tillämpningsområde och som således kan bli föremål för erkännande och verkställighet i . Övervägandena finns i avsnitt 6.4.3. I första stycket anges en första grupp av avgöranden som omfattas av definitionen. Första punkten innebär att avgöranden som har meddelats av andra myndigheter än domstolar faller utanför lagens tillämpningsområde. Av andra punkten framgår vilka utländska påföljder som omfattas av lagens tillämpningsområde. Punkten följer rambeslutets uppräkning i artikel 2.1 a–d. Vilken påföljd det är fråga om kommer i det enskilda fallet framgå av det intyg som ska skickas med domen. Det torde normalt inte finnas anledning för Kriminalvården att ifrågasätta en sådan uppgift. Vid tveksamheter bör samråd hållas med behörig myndighet i den andra staten. Av tredje punkten framgår att avgörandet ska ha fått laga kraft. Den dömde ska alltså inte kunna överklaga domen i skuld- eller påföljdsfrågan. I andra stycket framgår att definitionen av en utländsk dom på frivårdspåföljd även avser andra beslut som fattats av behörig myndighet 2014/15:138 i den andra staten på grundval av den ursprungliga domen, i vilken en påföljd dömts ut. Det behöver inte vara beslut av domstol utan även beslut som har meddelats av andra behöriga myndigheter omfattas. Av den andra statens förklaring till artikel 3.1 i rambeslutet kommer det att framgå vilka dessa behöriga myndigheter är. Bestämmelsen motsvarar artikel 2.5 i rambeslutet och avser beslut som fattats i samband med eller efter det att påföljden börjat verkställas. Första punkten innebär att beslut, genom vilket den dömde villkorligt frigetts, omfattas av definitionen. Exempelvis kan en verkställande myndighet i samband med att ett avgörande enligt första stycket meddelats eller under pågående verkställighet av en frihetsberövande påföljd besluta om tidpunkt för villkorlig frigivning. I den andra punkten anges att ett beslut som innebär att en eller flera övervakningsåtgärder påförs den dömde omfattas av definitionen av en utländsk dom på frivårdspåföljd.