prop · H20365 · 2015-03-11 00:00:00 — Kopplingen mellan utveckling och säkerhet har alltmer uppmärksammats inom ramen för arbetet mot terrorism. Utvecklingen i , på och har ägnats uppmärksamhet och varit föremål för särskilda insatser. EU har medverkat i genomförandet av mot terrorism och bidragit aktivt i arbetet med att försöka nå ett positivt avslut i de långvariga förhandlingarna om en övergripande mot terrorism. Cyber- och internetfrågor i ett brett, internationellt perspektiv ökar i utrikes- och säkerhetspolitisk betydelse. fortsätter att bidra till policyutvecklingen när det gäller globala cyberfrågor inom EU och verkar aktivt för att utveckla uppföljningsarbetet till EU:s cyber- säkerhetsstrategi – ”En öppen, säker och trygg cyberrymd”– som togs Strategin berör såväl EU-interna som externa aspekter av Skr. 2014/15:65 internetrelaterade frågor i ett brett perspektiv och lyfter fram EU:s vision och principer för hur unionens centrala värderingar och intressen ska tydliggöras och tillvaratas inom cyberområdet. Mänskliga rättigheter online, it-säkerhet, it-brottslighet, industri- och handelsrelaterade frågor liksom utrikes-, säkerhets- och försvarspolitik inom cyberområdet är viktiga delar av strategin. Övergripande rådsslutsatser på basis av strategin antogs 2013 och har olika områden inom strategin följts upp, t.ex. med råds- slutsatser om internets förvaltning och förhandlingar om rådsslutsatser om EU:s cyberdiplomati. Ett policyramverk för cyberförsvarsfrågor inom den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken (GSFP) har antagits som svar på en begäran från , vilket också återspeglas i rådsslutsatserna allmänt om GSFP . Genomförande och uppföljning av strategin, liksom andra frågor som berör EU:s internationella cyberpolitik, hanteras övergripande i ordförandeskapets vängrupp för cyberfrågor som tillsattes och vars mandat förlängdes med . Syftet med gruppen är att förbättra det horisontella arbetet, öka medlemsstaternas insyn och stärka samordningen såväl internt som externt när det gäller cyberfrågor i vid mening. Vängruppen ska vara ett strategiskt verktyg för unionens övergripande politiska mål på området. verkar för en övergripande och strategisk inriktning och hantering av cyberfrågorna inom vängruppen. har varit drivande för att såväl strategin och dess uppföljningsarbete som gruppens fortsatta arbete ska bidra till policyutvecklingen av en global cyber- och internet- politik för EU, i linje med grundläggande värderingar och politiska prioriteringar som fred, säkerhet, mänskliga rättigheter och utveckling. EU:s medlemsstater fortsätter att arbeta med att stärka informations- och erfarenhetsutbytet för att utarbeta god praxis och smidiga samarbets- former i det dagliga konsulära arbetet. Verktyg och rutiner för samverkan vid större konsulära kriser som drabbar EU-medborgare har använts vid ett antal tillfällen . Förhandlingar kring ett förslag till nytt direktiv pågår. Löpande informationsutbyte har ägt rum mellan EU-huvudstäderna om reseråd, strandsatta EU-medborgare och befintliga transportmöjligheter ut ur länder som drabbats av kriser, framför allt när det gäller utvecklingen i , sommarens händelser i , och samt i samband med ebola-utbrottet i . har grunden lagts för en försöksverksamhet för utökat konsulärt samarbete (CCI). Syftet med detta är att i några utvalda länder (, , , och ) stärka det lokala samarbetet mellan EU:s medlemsstater och utforska möjligheter för därvarande EU-delegationer att bidra till detta. Verksamheten kommer att påbörjas . 2014/15:65 EU-samarbetet på huvudstadsnivå har främst fokuserat på fortsatt behandling av kommissionens förslag till direktiv om konsulärt skydd för EU-medborgare utomlands (se fakta- promemoria 2011/12:FPM86). Enligt artikel 23 i EUF-fördraget har den EU-medborgare som befinner sig i ett tredjeland där hennes eller hans eget land saknar representation rätt att söka konsulär hjälp av någon annan EU-medlemsstat som finns representerad i landet, på samma villkor som den statens medborgare. Syftet med direktivet är att för- tydliga formerna för hur denna rätt ska tillgodoses. har ställt sig försiktigt positivt till införandet av ett direktiv och välkomnar förslagets ambition att tydliggöra ansvaret för icke-representerade EU- medborgare och att fördjupa beredskapssamarbetet. Många medlems- stater värnar dock strikt den nationella kompetensen för de konsulära frågorna. Ett visst närmande medlemsstaterna emellan har likväl gjorts och det torde vara möjligt att nå ett avslut i förhandlingarna . 13 Den gemensamma handelspolitiken EU:s handelspolitik fokuserar på EU:s gemensamma agerande i skapandet av globala och regionala regler för import och export. är en stark förespråkare för fri och rättvis handel, ökad öppenhet och mot protektionism. EU:s externa handel bidrar till EU:s tillväxt och sysselsättning och är en central del i EU:s roll som global aktör. kunde det noteras vissa framsteg för Doharundan på det multilaterala handelsområdet bl.a. genom ett avtal om handels- procedurer och överenskommelser om vissa frågor på jordbruks- och utvecklingsområdena. Förhandlingarna bröt dock samman och framsteg kunde inte göras då medlemmarna enades om en överenskommelse om handels- procedurer och livsmedelslagring. Till framgångarna hör att EU:s förhandlingar med , och flera ekonomiska partnerskapsavtal kunde av- slutas. Tekniska framsteg har även gjorts på flera områden i förhand- lingarna med och . Även när det gäller informationsteknik- avtalet () har framsteg gjorts om ett uppdaterat avtal. De förhandlingar som går under benämningen Doharundan omfattar bl.a. handel med jordbruksvaror, industrivaror och tjänster. Förhandlingarna, som inleddes , har varit svåra och präglats av flera sammanbrott. Det finns få förhoppningar om att de skulle kunna avslutas i närtid. Vid () nionde ministerkonferens på i kom man överens om ett s.k. minipaket som innehöll handelsprocedurer, jordbruks- och utvecklingsfrågor. Detta beslut var en Skr. 2014/15:65 stor framgång för WTO. inleddes förberedelser för att gavs i uppdrag att ta fram ett arbetsprogram för att förhandla färdigt återstående områden inom Doharundan. Vid WTO:s allmänna råd var meningen att det första steget i att ratificera handelsprocedursavtalet skulle ha tagits, men ett land blockerade detta. Andra medlemmar kunde inte acceptera de nytillkomna kraven och ägde konsultationer rum för att hitta vägar framåt. fann man en överenskommelse när det gäller lagerhållning av livsmedel, som möjliggjorde att alla medlemmar vid WTO:s allmänna råd kunde ta tre dokument till beslut: ett uttalande från ordföranden i allmänna rådet, beslut och protokoll om handelsprocedurer samt beslut om livsmedelslagring. Förhoppningen är att det fortsatta arbetet med resterande Balibeslut, ska färdigställas och att ett arbetsprogram för återstående delar av Doharundan är klart . Framsteg för förhandlingar inom plurilaterala områden som informationsteknikavtalet (), tjänster och miljövaror och därtill hörande tjänster är också viktiga för . pågår en översyn av . Syftet är att utöka produktomfattningen och att även få fler länder att ansluta sig. ITA- avtalet innebär borttagande av tullar på viktiga insatsvaror för it- och telekomindustrin, vilket har bidragit positivt till den tekniska utvecklingen de senaste två decennierna och till världsekonomin i stort. gjordes framsteg i förhandlingarna om ett reviderat ITA- avtal och i marginalerna till i gjordes ytterligare framsteg. Det finns således förhoppningar om framgång . Tjänstehandel borde helst förhandlas i WTO, men eftersom Doharundan inte gått framåt på tjänster förhandlas ett separat plurilateralt tjänsteavtal (TiSA). Förhandlingen omfattar 50 länder, nästan en tredjedel av medlemmarna i WTO, som står för av världshandeln av tjänster. Särskilt intressanta för svensk del blir de TiSA-länder med vilka EU inte har frihandelsavtal eller aktiva förhandlingar. pågår även plurilaterala förhandlingar om borttagande av tullar på miljövaror. Målsättningen är att nå en överenskommelse på området . godkände WTO:s medlemmar anslutning till WTO och blev därmed organisationens 161:a medlem. WTO:s tionde ministerkonferens planeras äga rum i . 13.2 EU:s regionala och bilaterala handelspolitik Regionala och bilaterala frihandelsavtal EU förhandlar en rad bilaterala och regionala frihandelsavtal med prioriterade länder och regioner som komplement till det multilaterala regelverket i WTO. Förhandlingarna som EU har med om ett transatlantiskt frihandels- och investeringsavtal (TTIP) är de viktigaste regionala frihandelsförhandlingar som EU har inlett. Avtalet är tänkt att bli mer omfattande och djupgående än något av de frihandelsavtal som EU tidigare ingått. Ett framtida avtal skulle ha stor betydelse för att stärka de transatlantiska relationerna såväl ekonomiskt som politiskt. Förhandlingarna förväntas gå in i ett intensivare skede . Efter att en allmän debatt har blossat upp har även beslutet fattats att offentliggöra EU:s förhandlingsmandat. Vidare har kommissionen hållit en offentlig konsultation om den delen av avtalet som berör investeringsskydd (ISDS). EU:s förhandlingar med inleddes och avslutades . Nästa steg är juridisk granskning och översättning av avtalet, varefter det ska godkännas av rådet och . Förhandlingar med samarbetsråd (GCC) och med har pågått och 1999 respektive, men rörelser framåt har varit mycket begränsade. Förhandlingarna med avslutades delvis och färdigställdes när förhandlingarna om investeringsskydd avslutades . meddelade kommissionen att man avser hän- skjuta avtalet till för att pröva kompetensfrågan, dvs. om avtalet faller inom EU:s exklusiva kompetens eller om det omfattar om- råden som faller under medlemsstaternas kompetens, s.k. blandat avtal. Även EU:s förhandlingar med som inleddes går in i ett slutskede och beräknas kunna slutföras . Förhandlingarna om ett frihandelsavtal med har pågått men avstannat . Förhandlingarna som EU har med och som inleddes går framåt och ambitionen är att de avslutas . Diskussioner pågår även för att fortsatt fördjupa existerande handels- relationer mellan EU och grannländerna i det Östra partnerskapet och Södra grannskapet. Förhandlingar om djupgående frihandelsavtal (DCFTA), som en del av breda associeringsavtal, inleds när respektive land är redo. Förhandlingarna med om DCFTA avslutades och avtalet undertecknades . beslutade dock EU, och att skjuta upp den provisoriska tillämpningen av DCFTA till för att undgå ryska handelspolitiska åtgärder mot . EU har i stället förlängt tillämpningen av sina autonoma handelspreferenser (ATM) till . DCFTA-förhandlingar med och avslutades , undertecknades och ratificeringen av associeringsavtalen, inkl. DCFTA, pågår i medlemsstaterna. Handels- delen av avtalen tillämpas provisoriskt . Arbetet med att förhandla de ekonomiska partnerskapsavtalen (EPA) mellan EU och AVS-länderna (ett 70-tal utvecklingsländer i , och ) har gjort flera framsteg. Förhandlingarna om fullödiga EPA har avslutats med tre av de sju regionala grupper EU förhandlar med: ECOWAS (), SADC (södra ) och EAC (). EU och dess medlemsstater Skr. 2014/15:65 beslutade om undertecknande och provisorisk tillämpning av Processen har varit komplicerad då förhandlingarna sker mellan parter på olika utvecklingsnivåer. Av den anledningen finns en medvetenhet om betydelsen av stöd till AVS-länderna för anpassning och utveckling samt av att EU erbjuder ett generöst tillträde för produkter från AVS-länderna till EU:s marknad. Utgångspunkten för position har varit att EPA-avtalen ska ge ökade förutsättningar för AVS- länderna att delta i, och dra nytta av, internationell handel som ett instrument för utveckling. 13.3EU:s arbete med ansvarsfullt företagande Frågor om hållbart företagande (CSR) behandlas i en högnivågrupp med representanter från medlemsstaterna som möts . har kommissionen följt upp åtgärder som aviserades i meddelandet om en CSR-strategi –2014, där fokus bl.a. har legat på hur EU kan underlätta samstämmigheten i hur medlemsstaterna genomför FN:s vägledande principer om företag och mänskliga rättigheter. Förhandlingar mellan rådet och inleddes och antog EU ett direktiv för obligatorisk hållbarhetsrapportering för större företag. presenterade kommissionen ett lagförslag om ansvarsfull handel med konflikt- mineraler som diskuterats i rådet i väntan på behandling av . Genom Lissabonfördragets ikraftträdande har beslutsbefogenheten på investeringsområdet förskjutits från medlemsstaterna till EU. Denna förskjutning påverkar medlemsstaternas bilaterala investeringsskydds- avtal. En övergångsförordning för bilaterala investeringsavtal som reglerar avtalens EU-rättsliga status trädde i kraft (se även faktapromemoria 2009/10:FPM108). Investeringsskydd är en del i flera bilaterala frihandelsförhandlingar så som de pågående med och de avslutade med . Separata investeringsförhandlingar förs även med och . har också stött kommissionens strategi med offentliga konsultationer om tvistlösningsmekanismen mellan investerare och stat (ISDS) i frihandelsavtalet med och strävan att skapa principer för en modern tvistlösningsmekanism. När EU sluter investeringsavtal med tredjeland kan en investerare från det landet väcka talan om den anser att EU eller en EU-medlemsstat har handlat på ett sätt som strider mot avtalet. En förordning trädde i kraft för att reglera hur det ekonomiska ansvaret ska fördelas mellan EU 2014/15:65 och medlemsstaterna liksom andra processfrågor (se även fakta- promemoria 2011/12:FPM167). 13.4.2Handelspolitiska skyddsåtgärder (antidumpningsåtgärder, antisubventionsåtgärder och skyddsåtgärder) Handelspolitiska skyddsinstrument är samlingsnamnet för åtgärder (skyddstullar) mot import som befunnits vara prisdumpad eller subventionerad, eller mot import som kraftigt ökat. Åtgärderna får bara användas om man funnit att europeisk industri lider skada och det inte går emot EU:s intresse att införa åtgärderna. Regeringen anser att handelsskyddsåtgärder, och i synnerhet antidumpningsåtgärder, är allvarliga ingrepp i det fria handelsutbytet och därför bör användas restriktivt. Regeringen har konsekvent framfört behovet av en reform av regelverket i frihandelsvänlig riktning. har fortsatt att kritiskt granska kommissionens förslag till åtgärder. Ett antal nya åtgärder har införts . Till detta kommer frågor om förlängning och utvidgning av existerande åtgärder. I de flesta fallen har förslagen godkänts med en klar majoritet. har följt sin traditionella frihandelslinje och motsatt sig förslag på nya och förlängda åtgärder. hade EU 97 åtgärder i kraft, vilket är en historiskt låg siffra och den lägsta sedan EU-inträde. Som vanligt är det land som flest nya undersökningar riktas mot. har varit aktivt, såväl på egen hand som tillsammans med likasinnade länder, i kommissionens pågående ansats till modernisering av förordningarna på handelsskyddsområdet. Från svensk sida har det varit särskilt viktigt att försöka värna olika berörda parters möjlighet att fortsatt påverka kommissionens undersökningar, behålla regeln om användandet av lägsta tull och att undersökningarna och åtgärdernas införande kännetecknas av ökad transparens och förutsägbarhet. Ett förslag till förordning om instrument för internationell upphandling som innehåller möjligheter att exkludera anbud från tredjeland och där internationella åtaganden om marknadstillträde inte gäller, presenterades . Syftet med förordningen är att göra det möjligt att på EU- nivå hindra utländska företag från vissa länder att delta i upphandlingar i EU, för att på så sätt göra det lättare att förhandla om förbättrat marknadstillträde på dessa länders upphandlingsmarknader. Svenska upphandlande enheter, som myndigheter, kommuner och landsting, skulle då inte kunna upphandla från dessa länder. är kritiskt till förslaget av såväl principiella som ekonomiska, politiska och administrativa skäl. Bedömningen är att förslaget inte kommer att leda till bättre marknadstillträde för europeiska företag, inte resultera i att skattemedel spenderas effektivt eller förbättra relationerna till tredjeland (se även faktapromemoria 2011/12:FPM133). närvarande en kvalificerad majoritet, där ingår, emot förslaget i Skr. 2014/15:65 rådet. Genom EU:s allmänna preferenssystem (GSP) erbjuds utvecklingsländer tullsänkningar och tullfrihet vid import till EU. Syftet med systemet är att genom ökad handel skapa inkomster och därmed resurser för utveckling. GSP-systemet består av tre delsystem. Ett ”standard- paket” med delvisa eller fullständiga tullättnader för vissa varor (omfattande 34 länder), ett GSP+-system med fullständiga tullättnader på samma varor som i ”standardpaketet” för länder vilka anslutit sig till – och följer – 27 uppräknade konventioner om mänskliga rättigheter, arbetsrätt och hållbar utveckling (omfattande 13 länder), och ett särskilt system för de allra fattigaste länderna vilket erbjuder full tullfrihet för alla varor utom vapen och ammunition – Everything But Arms, – (omfattande 49 länder). Från gäller ett reformerat regelverk för GSP-systemet. Genom reformen läggs tydligare vikt vid de fattigaste ländernas behov. Systemet ska gälla . EBA-systemet gäller dock tills vidare. Arbetet med GSP-systemet inriktas nu på tillämpningen av det reformerade regelverket. uppgick värdet av de produkter som importerades till EU med stöd av GSP-systemet till . Aid for Trade-arbetet syftar till att ta ett helhetsgrepp om det handels- relaterade stödet till låg- och medelinkomstländer. Det handlar om att stödja deras deltagande i handelsförhandlingar och att utveckla kapacitet såväl att producera som att exportera och importera. har spelat en central roll i Aid for Trade-arbetet och fortsätter att avsätta betydande resurser på området. har arbetet inletts inför den femte globala översynen av Aid for Trade, som ska hållas –. I centrum för Aid for Trade-dagordningen under både 2014 och 2015 står minskade handelskostnader som medel för att nå en inkluderande, hållbar tillväxt. Detta tema passar väl in i post 2015-processen. Att minskade handelskostnader står i centrum följer även av arbetet med förenklade handelsprocedurer som förhandlades vid på den 3–. Detta innebär också åtaganden om att utvecklingsländerna, främst de minst utvecklade, ska få bistånd för att kunna följa avtalet. I samband med mötet beslutades att skulle stödja ett institut i (in ) för utbildning av t.ex. tulltjänstemän. prioritering är fortsatt att analysera fattigdomsperspektivet i det handelsrelaterade biståndet för att se hur ökad handel gynnar de allra fattigaste människorna i låg- och medelinkomstländer. Osäkerheten på finansmarknaderna har gjort att behoven av statliga exportkrediter är större än . förhandlas främst i , och är införlivat i , men även i En separat internationell förhandlingsprocess som syftar till ett globalt regelverk som ska kunna ersätta inleddes . de pådrivande länderna inom EU-kretsen eftersom frågan om jämlika konkurrensvillkor inom exportfinansiering är viktig för svensk export. har även genom EU drivit på för mer flexibla exportfinansieringsvillkor för klimatvänliga projekt inom , t.ex. EU och dess medlemsstater står för mer än hälften av världens totala bistånd (). Lissabonfördraget anger att utvecklingsmålen ska beaktas vid beslut inom EU:s olika politikområden som kan påverka låginkomstländer, för att främja en mer samstämmig politik för utveckling. kommission och nya arbetsformer som lanserats av kommissionens nye ordförande stärker förutsättningarna för en samstämmig politik. Programmeringen av EU:s bistånd för perioden –2020 pågår och uppdaterade utvecklingspolitik får genomslag. (bilaterala, tematiska och regionala) har slagits fast och innehåller ett ökat fokus på mål och resultat och tydligare beaktande av EU:s i drygt 40 partnerländer varav deltar i drygt 20. EU har ett fördragsbundet åtagande till samstämmig utvecklingspolitik, vilket innebär att ta hänsyn till utvecklingsmålen vid beslut inom olika politikområden med påverkan på utvecklingsländer. Inom EU går detta arbete under benämningen samstämmighet för utveckling (PCD). med politik för global utveckling (PGU) har sedan länge aktivt arbetat med PCD inom EU. arbete för utvecklingsperspektivets genomslag i EU:s jordbruks- och fiskeripolitik och i EU:s bredare handelsagenda. pådrivande inom EU för att utveckla EU:s s.k. samlade ansats att EU:s metoder och finansiella instrument ska användas flexibelt och effektivt. presenterade kommissionen den fjärde rapporten om EU:s arbete med PCD där EU-institutionernas och medlemsstaternas genomförande av PCD presenteras. var aktivt i förhandlingarna om rådsslutsatser om rapporten. betonar en starkare förankring av PCD inom EU:s övriga politikområden, bättre uppföljning av PCD inom EU och en starkare roll för EU-delegationerna i PCD-arbetet. 2014/15:65 det gäller resultat inom PCD konstateras det i kommissionens rapport att ansträngningar gjorts inom EU när det gäller oberoende utvärderingar av PCD, och att PCD har stärkts på landnivå (EU-delegationerna). Kommissionen arbetar även med att stärka sina konsekvensanalyser av policybeslut ur ett utvecklingsperspektiv. Även rapporterar om PCD och betonar i sin rapport bl.a. kopplingen mellan PCD och post 2015-agendan samt och nationella parlaments viktiga roll i PCD. Kopplingen mellan PCD och den nya utvecklingsagendan är central för . För att bidra till den nya globala utvecklingsagendan behöver åtgärder inom olika politikområden sträva åt samma håll. I rådsslutsatser om post 2015-agendan driver bl.a. att samstämmighet och synergier mellan de tre dimensionerna av hållbar utveckling ska främjas, att samstämmighet för rättvis och hållbar utveckling ska öka på nationell, regional och internationell nivå och att uppföljningsmekanismer och bedömningsmodeller för en sådan ansats bör finnas. PCD-frågan var upp vid rådet för utrikes frågor (utveckling) senast . 14.2Agenda för förändring inklusive EU-gemensam programmering för ökad biståndseffektivitet Målet med EU:s utvecklingspolitik är enligt Lissabonfördraget att minska och utrota fattigdomen. var drivande i framtagandet av rådsslutsatser om en ny strategisk inriktning för EU:s utvecklingssamarbete – den s.k. Agenda för förändring – och arbetar för att agendan ska få genomslag i programmeringen och genomförandet av EU:s bistånd. Ett exempel är att genom samverkan med EU- delegationer i fält och i arbetet i genomförandekommittéer bevakar att de grundläggande värderingar som lyfts fram i Agenda för förändring får genomslag i programmeringen av EU-biståndet för perioden –2020. Frågor som särskilt driver inom ramen för denna agenda är bl.a. att mer resurser riktas till områdena mänskliga rättigheter, demokrati och god samhällsstyrning samt till inkluderande och hållbar tillväxt för mänsklig utveckling. För att få genomslag för Agenda för förändring har också varit drivande i arbetet med att ta fram ett resultatramverk som mer systematiskt kommer att kunna redogöra för resultat från EU:s projekt och program. I Agenda för förändring finns ett ökat fokus på resultat, uppföljning och resultatredovisning. som tagits fram utgår från EU:s prioriteringar för utvecklingssamarbetet i agendan. På samma sätt som andra givares resultatramverk kommer endast att fånga en del av EU-biståndets resultat och ge en ögonblicksbild av nyckelresultat på en övergripande nivå. har länge drivit frågan om förbättrad resultatuppföljning och resultat- rapportering för EU:s olika biståndsinstrument. 2014/15:65 arbetets gång betonat att resultatuppföljning måste kombineras med kvalitativ uppföljning och utvärdering för att kunna analysera hur biståndet har bidragit till långsiktiga resultat och varaktiga förändringar för människor som lever i fattigdom. EU-gemensam programmering – som är en del av Agenda för förändring och EU:s svar på åtagande från – har pågått och genomförs eller planeras genomföras i drygt 40 länder. , , , , , , , , , , /, , och är några av de länder som berör .