prop · H203128 · 2015-06-16 00:00:00 — Medlemsstaterna bör kunna fullgöra denna skyldighet genom att bygga på befintliga välfungerande alternativa tvistlösningsorgan och vid behov anpassa deras tillämpningsområde eller genom att besluta om inrättande av nya alternativa tvist lösningsorgan. Detta direktiv bör inte utesluta verksam het inom medlemsstaternas befintliga tvistlösningsorgan inom ramen för nationella konsumentskyddsmyndighe ter, där statstjänstemän har ansvaret för tvistlösning. Statstjänstemän bör betraktas som företrädare för både konsumenternas och näringsidkarnas intressen. Detta di rektiv bör inte ålägga medlemsstaterna att inrätta ett sär skilt alternativt tvistlösningsorgan inom varje detaljhan delssektor. När det är nödvändigt för att säkerställa full ständig sektoriell och geografisk täckning av och tillgång till alternativ tvistlösning, bör medlemsstaterna ha möj lighet att besluta att det ska inrättas ett kompletterande alternativt tvistlösningsorgan som hanterar tvister för vil kas lösning inget specifikt alternativt tvistlösningsorgan är behörigt. Kompletterande alternativa tvistlösnings organ är avsedda att skydda konsumenter och närings idkare genom att se till att det inte finns några luckor i tillgången till ett alternativt tvistlösningsorgan. L 165/66 Europeiska unionens officiella tidning (25)Detta direktiv bör inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller införa sådan lagstiftning om förfaranden för lösning av konsumenters avtalstvister utanför dom stol som stämmer överens med kraven i detta direktiv. För att säkerställa att de alternativa tvistlösningsorganen kan fungera effektivt, bör dessa enheter dessutom ha möjlighet att, i enlighet med lagstiftningen i den med lemsstat där de är inrättade, bibehålla eller införa för faranderegler som under särskilda omständigheter tillåter dem att avstå från att hantera tvister, exempelvis när en tvist är för komplex och därför bättre kan lösas inför domstol. Det bör dock inte vara tillåtet att förfarande regler, som tillåter alternativa tvistlösningsorgan att avstå från att hantera en tvist, väsentligt försämrar konsumen ternas tillgång till alternativa tvistlösningsförfaranden, in klusive vid gränsöverskridande tvister. Därför bör med lemsstaterna, när de fastställer ett tröskelbelopp, alltid beakta att tvistens reella värde kan variera mellan med lemsstaterna och att fastställande av ett oproportionellt högt tröskelbelopp i en medlemsstat skulle kunna för sämra tillgången till alternativa tvistlösningsförfaranden för konsumenter från andra medlemsstater. Det bör inte åläggas medlemsstaterna att säkerställa att kon sumenten kan lämna in sitt klagomål till ett annat alter nativt tvistlösningsorgan, när det alternativa tvistlösnings organ för vilket klagomålet först lades fram har avvisat det på grund av sina förfaranderegler. I sådana fall bör medlemsstaterna anses ha uppfyllt sina skyldigheter att säkerställa fullständig täckning av alternativa tvistlös ningsorgan. (26)Detta direktiv bör göra det möjligt för näringsidkare som är etablerade i en medlemsstat att omfattas av ett alter nativt tvistlösningsorgan som är etablerat i en annan medlemsstat. För att förbättra den geografiska täckningen och konsumenternas tillgång till alternativ tvistlösning i hela unionen bör medlemsstaterna ha möjlighet att be sluta att använda alternativa tvistlösningsorgan som är etablerade i en annan medlemsstat eller regionala, gräns överskridande eller paneuropeiska tvistlösningsorgan, om näringsidkare i olika medlemsstater omfattas av samma alternativa tvistlösningsorgan. Anlitande av alternativa tvistlösningsorgan som är etablerade i en annan med lemsstat eller av gränsöverskridande eller paneuropeiska alternativa tvistlösningsorgan bör emellertid inte påverka medlemsstaternas ansvar för att säkerställa fullständig täckning samt tillgång till alternativa tvistlösningsorgan. (27)Detta direktiv bör inte hindra medlemsstaterna från att bibehålla eller införa alternativa tvistlösningsförfaranden för gemensam hantering av identiska eller liknande tvis ter mellan en näringsidkare och flera konsumenter. Ut förliga konsekvensbedömningar bör göras av kollektiv reglering av tvister utanför domstol innan sådan reglering föreslås på unionsnivå. Förekomsten av ett effektivt sy stem för kollektiv talan och en smidig tillgång till alter nativ tvistlösning bör komplettera varandra och förfaran dena bör inte utesluta varandra. (28)Behandlingen av information om tvister som omfattas av detta direktiv bör överensstämma med reglerna för skydd av personuppgifter i de av medlemsstaternas lagar och andra författningar som har antagits i enlighet med Eu ropaparlamentets och rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (1). (29)Sekretess och integritet bör respekteras vid alla tidpunk ter under det alternativa tvistlösningsförfarandet. Med lemsstaterna bör uppmuntras att skydda sekretessen i alternativa tvistlösningsförfaranden i senare civil- eller handelsrättsliga domstols- eller skiljeförfaranden. (30)Medlemsstaterna bör trots detta se till att alternativa tvist lösningsorgan offentliggör systematiska eller betydande problem som ofta förekommer och leder till tvister mel lan konsumenter och näringsidkare. Den information som lämnas i detta hänseende skulle kunna åtföljas av rekommendationer om hur sådana problem kan undvikas eller lösas , för att höja näringsidkarnas stan darder och underlätta utbytet av information och bästa praxis. (31)Medlemsstaterna bör se till att alternativa tvistlösnings organ löser tvister på ett rättvist, praktiskt och propor tionellt sätt för såväl konsumenten som näringsidkaren, med utgångspunkt i en objektiv bedömning av de om ständigheter under vilka klagomålet har lämnats in och med vederbörligt beaktande av parternas rättigheter. (32)De alternativa tvistlösningsorganens oberoende och in tegritet är avgörande för att unionsmedborgarna ska kunna lita på att de alternativa tvistlösningsmekanis merna kommer att erbjuda dem en rättvis och oberoende lösning. Den fysiska person eller det kollegium som an svarar för den alternativa tvistlösningen bör vara obero ende av alla som kan ha ett intresse av resultatet och bör inte ha några intressekonflikter som kan hindra henne/ honom/det att fatta ett beslut på ett rättvist, opartiskt och oberoende sätt. (33)De fysiska personer som ansvarar för den alternativa tvistlösningen bör endast anses vara opartiska om de inte kan utsättas för påtryckningar som skulle kunna påverka deras inställning till tvisten. För att säkerställa att deras agerande är oberoende bör dessa personer också utses för tillräckligt och inte få instruktioner av någondera parten eller av parternas företrädare. (34)För att säkerställa att det inte föreligger någon intres sekonflikt bör fysiska personer som ansvarar för alterna tiv tvistlösning uppge alla omständigheter som kan på verka deras oberoende eller ge upphov till intressekon flikt med någondera parten i den tvist de ombeds lösa. Detta skulle kunna vara ett finansiellt intresse, direkt eller indirekt, av resultatet av det alternativa tvistlösningsför farandet eller en relation av personlig eller affärsmässig art med en eller flera av parterna innan ämbetet tillträddes, inbegripet att personen i något annat syfte än alternativ tvistlösning har agerat för en eller flera av parterna, för en yrkesorganisation eller näringslivs organisation i vilken en av parterna är medlem eller för en annan medlem i en sådan organisation eller samman slutning. (1) EGT L 281, 23.11.1995, s. 31. Europeiska unionens officiella tidning L 165/67 (35)Det är särskilt nödvändigt att se till att sådana påtryck ningar inte förekommer när de fysiska personer som ansvarar för den alternativa tvistlösningen är anställda av eller får någon annan form av ersättning av närings idkaren. Det bör därför införas specifika krav för de fall där medlemsstaterna beslutar att tillåta att tvistlösnings förfaranden i sådana fall betraktas som alternativa tvist lösningsförfaranden enligt detta direktiv. När fysiska per soner som ansvarar för alternativ tvistlösning är anställda av eller får någon form ersättning enbart av en yrkes organisation eller näringslivorganisation i vilken närings idkaren är medlem, bör de ha en separat och särskilt öronmärkt budget som är tillräcklig för att de ska kunna utföra sina uppgifter. (36)För att alternativ tvistlösning ska bli framgångsrik, sär skilt för att säkerställa det nödvändiga förtroendet för de alternativa tvistlösningsförfarandena, är det nödvändigt att de fysiska personer som ansvarar för den alternativa tvistlösningen innehar nödvändig sakkunskap, inbegripet allmän kännedom om lagen. I synnerhet bör dessa per soner ha tillräckliga allmänna kunskaper om juridiska frågor för att förstå tvistens rättsliga konsekvenser, utan att de därför behöver ha yrkesmässiga juridiska kvalifika tioner. (37)Möjligheten att tillämpa vissa kvalitetsprinciper på alter tvistlösningsförfaranden ökar såväl konsumenter nas som näringsidkarnas förtroende för sådana förfaran den. Sådana kvalitetsprinciper utvecklades på unionsnivå i rekommendationerna 98/257/EG och 2001/310/EG. Genom att göra vissa av de principer som fastställs i dessa rekommendationer från kommis sionen bindande, fastställer detta direktiv en uppsättning kvalitetskrav som är tillämpliga på alla alternativa tvist lösningsförfaranden som genomförs av ett alternativt tvistlösningsorgan som har anmälts till kommissionen. (38)Detta direktiv bör fastställa kvalitetskrav för alternativa tvistlösningsorgan, vilka bör säkerställa samma nivå vad gäller skydd och rättigheter för konsumenterna vid såväl inhemska som gränsöverskridande tvister. Detta direktiv bör inte hindra medlemsstaterna från att anta eller bibe hålla mer långtgående bestämmelser än vad som före skrivs i detta direktiv. (39)De alternativa tvistlösningsorganen bör vara tillgängliga och transparenta. För att trygga alternativa tvistlösnings organs och alternativa tvistlösningsförfarandens trans parens måste parterna få den tydliga och tillgängliga in formation de behöver för att fatta ett välgrundat beslut, innan de inleder ett alternativt tvistlösningsförfarande. Tillhandahållande av sådan information till näringsidkare bör inte krävas när deras medverkan i alternativa tvistlös ningsförfaranden är obligatorisk enligt nationell rätt. (40)Ett välfungerande alternativt tvistlösningsorgan bör ge nomföra tvistlösningsförfaranden online och offline snabbt, och göra resultatet av det alternativa tvistlös ningsförfarandet tillgängligt inom en tidsfrist på 90 ka lenderdagar från och med den dag då det alternativa tvistlösningsorganet mottar den fullständiga klagomålsak ten, inklusive alla relevanta handlingar rörande klagomå let. Det alternativa tvistlösningsorgan som har tagit emot ett klagomål bör underrätta parterna om det efter att ha tagit emot alla de handlingar som är nödvändiga för att genomföra det alternativa tvistlösningsförfarandet. I vissa undantagsfall av synnerligen komplex art, inbegripet fall där en av parterna av berättigade skäl är förhindrad att delta i det alternativa tvistlösningsförfarandet, bör alter tvistlösningsorgan kunna förlänga tidsfristen för att utreda fallet i fråga. Parterna bör informeras om så dana förlängningar samt om ungefär hur det förväntas ta att lösa tvisten. (41)Alternativa tvistlösningsförfaranden bör helst vara kost nadsfria för konsumenterna. Om kostnader tillämpas, bör det alternativa tvistlösningsförfarandet vara åtkomligt, at traktivt och billigt för konsumenterna. Av denna anled ning bör kostnaderna inte överstiga en nominell avgift. (42)Alternativa tvistlösningsförfaranden bör vara rättvisa, så att parterna i en tvist till fullo är medvetna om sina rättigheter och om följderna av sina val inom ramen för ett sådant förfarande. De alternativa tvistlösningsorga nen bör informera konsumenterna om deras rättigheter, innan de godtar eller rättar sig efter en föreslagen lös ning. Båda parterna bör också kunna lämna information och bevis utan att närvara fysiskt. (43)En överenskommelse mellan en konsument och en nä ringsidkare om att lämna in klagomål till ett alternativt tvistlösningsorgan bör inte vara bindande för konsumen ten, om den ingicks innan tvisten uppstod och den in nebär att konsumenten fråntas sin rätt att väcka talan inför domstol för att reglera tvisten. Vid alternativa tvist lösningsförfaranden som syftar till att lösa en tvist genom att ålägga parterna en lösning, bör dessutom den ålagda lösningen endast vara bindande för parterna om de infor merades om dess bindande karaktär i förväg och uttryck ligen godtog denna. Särskilt godtagande från näringsidka rens sida bör inte krävas om nationella regler fastställer att sådana lösningar är bindande för näringsidkare. (44)I alternativa tvistlösningsförfaranden som har som syfte att lösa tvister genom att ålägga konsumenten en lösning i en situation där det inte föreligger någon lagkonflikt bör den ålagda lösningen inte leda till att konsumenten fråntas det skydd som denne har enligt regler som inte kan avtalas bort enligt lagen i den medlemsstat där kon sumenten och näringsidkaren har sin hemvist. I en situa tion där det inte föreligger någon lagkonflikt och där den lag som är tillämplig på köpe- eller tjänsteavtalet ska fastställas enligt artikel 6.1 och 6.2 i L 165/68 Europeiska unionens officiella tidning och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) (1) bör den lösning som åläggs av det alternativa tvistlös ningsorganet inte leda till att konsumenten fråntas det skydd som denne har enligt regler som inte kan avtalas bort enligt lagen i den medlemsstat där denne har sin hemvist. I en situation där det inte föreligger någon lag konflikt och där den lag som är tillämplig på köpe- eller tjänsteavtalet ska fastställas enligt artikel 5.1–5.3 i kon ventionen av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (2) bör den lösning som åläggs av det alternativa tvistlösningsorganet inte leda till att kon sumenten fråntas det skydd som denne har enligt regler som inte kan avtalas bort enligt lagen i den medlemsstat där denne har sin hemvist. (45)Rätten till ett effektivt rättsmedel och rätten till en rättvis rättegång är grundläggande rättigheter som föreskrivs i artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grund läggande rättigheterna. Därför bör alternativa tvistlös ningsförfaranden inte syfta till att ersätta domstolsför faranden och bör inte frånta konsumenter eller närings idkare rätten att söka rättelse inför en domstol. Detta direktiv bör inte hindra parterna från att utöva sin rätt till domstolsprövning. I fall där en tvist inte kunde lösas genom ett visst förfarande för alternativ tvistlösning vars resultat inte är bindande, bör parterna inte därefter hind ras från att inleda rättsliga förfaranden rörande tvisten. Medlemsstaterna bör själva få välja lämpliga medel för att uppnå detta mål. De bör ha möjlighet att bland annat föreskriva att talefrister och preskriptionstider inte löper ut under ett alternativt tvistlösningsförfarande. (46)För att de alternativa tvistlösningsorganen ska kunna fungera effektivt bör de ha tillräckliga personella, materi ella och finansiella resurser till sitt förfogande. Medlems staterna bör besluta om en lämplig form av finansiering av alternativa tvistlösningsförfaranden på sina territorier utan att begränsa finansieringen av organ som redan är verksamma. Detta direktiv bör inte påverka frågan huru vida de alternativa tvistlösningsorganen är offentligt eller privat finansierade eller finansierade genom en kombina tion av offentliga och privata medel. De alternativa tvist lösningsorganen bör emellertid uppmuntras att särskilt överväga privata former av finansiering och att endast använda offentliga medel i enlighet med medlemsstater nas önskemål. Detta direktiv bör inte påverka företags eller yrkesorganisationers eller näringslivsorganisationers möjligheter att finansiera alternativa tvistlösningsorgan. (47)När en tvist uppstår måste konsumenterna snabbt kunna fastställa vilka alternativa tvistlösningsorgan som är be höriga att behandla deras klagomål och veta om den berörda näringsidkaren kommer att medverka i ett för farande inför ett alternativt tvistlösningsorgan. Närings idkare som åtar sig att använda sig av alternativa tvistlös ningsorgan för att lösa tvister med konsumenter bör därför informera konsumenten om adressen till för de alternativa tvistlösningsorgan som Denna information bör på ett tydligt, (1) EUT L 177, , s. 6. (2) EGT L 266, 9.10.1980, s. 1. klart och lättillgängligt sätt göras tillgänglig på närings idkarens webbplats, om en sådan finns, och i förekom mande fall i de allmänna villkoren för köpe- eller tjäns teavtal mellan näringsidkaren och konsumenten. Närings idkare bör ha möjlighet att på sina webbplatser och i villkoren för relevanta avtal ta med eventuell ytterligare information om sina interna förfaranden för behandling av klagomål eller om andra sätt att direkt kontakta dem för lösning av tvister med konsumenter utan hänskju tande till ett alternativt tvistlösningsorgan. När en tvist inte kan lösas direkt, bör näringsidkaren på papper eller något annat varaktigt medium ge konsumenten infor mation om relevanta alternativa tvistlösningsorgan och ange om han kommer att anlita dem. (48)Skyldigheten för näringsidkare att underrätta konsumen ter om de alternativa tvistlösningsorgan dessa närings idkare omfattas av bör inte påverka tillämpningen av de bestämmelser om information till konsumenter om förfaranden för prövning utanför domstol som ingår i andra unionsrättsakter, vilka bör vara tillämpliga utöver den relevanta informationsskyldighet som föreskrivs i detta direktiv. (49)I detta direktiv bör det inte föreskrivas att det ska vara obligatoriskt för näringsidkarna att medverka i alternativa tvistlösningsförfaranden och inte heller att resultatet av förfarandena är bindande för näringsidkarna, när en kon sument har lämnat in ett klagomål mot dem. I syfte att se till att konsumenterna har tillgång till prövning och att de inte tvingas avstå från sina anspråk bör emellertid näringsidkarna uppmuntras att i möjligaste mån med verka i alternativa tvistlösningsförfaranden. Därför bör detta direktiv inte påverka tillämpningen av nationella bestämmelser som gör näringsidkarnas medverkan i så dana förfaranden obligatorisk eller gör den till föremål för incitament eller sanktioner eller gör resultatet av för farandena bindande för näringsidkarna, förutsatt att den lagstiftningen inte hindrar parterna från att utöva sin rätt till domstolsprövning, som föreskrivs i artikel 47 i Eu ropeiska unionens stadga om de grundläggande rättighe terna. (50)För att undvika onödig belastning på de alternativa tvist lösningsorganen bör medlemsstaterna uppmana kon sumenter att kontakta näringsidkaren direkt för att för söka lösa problemet bilateralt, innan ett klagomål lämnas in till ett alternativt tvistlösningsorgan. I många fall skulle detta göra det möjligt för konsumenterna att lösa tvister snabbt och i ett tidigt skede. (51)Medlemsstaterna bör också engagera företrädare för yr kesorganisationer, näringslivsorganisationer och kon sumentorganisationer när system för alternativ tvistlös ning utvecklas, i synnerhet i anslutning till principerna om opartiskhet och oberoende. (52)Medlemsstaterna bör se till att de alternativa tvistlös ningsorganen samarbetar för att lösa gränsöverskridande tvister. Europeiska unionens officiella tidning L 165/69 (53)Nätverk av alternativa tvistlösningsorgan, såsom nätver ket för lösning av finansiella tvister (FIN-Net) när det gäller finansiella tjänster, bör stärkas inom unionen. Med lemsstaterna bör uppmuntra alternativa tvistlösnings organ att bli medlemmar i sådana nätverk. (54)Ett nära samarbete mellan alternativa tvistlösningsorgan och nationella myndigheter bör förstärka den faktiska tillämpningen av tillämpning av unionsrättsakter om konsumentskydd. Kommissionen och medlemsstaterna bör underlätta samarbete mellan de alternativa tvistlös ningsorganen för att främja utbyte av bästa praxis och teknisk sakkunskap och diskutera eventuella problem som uppstår vid tillämpning av förfarandena för alterna tiv tvistlösning. Detta samarbete bör stödjas bland annat genom unionens kommande konsumentprogram. (55)De alternativa tvistlösningsorganen bör övervakas noga, så att det säkerställs att de fungerar korrekt och effektivt. I detta syfte bör varje medlemsstat utse en behörig myn dighet eller behöriga myndigheter, som ska utföra denna uppgift. Kommissionen och de behöriga myndigheterna enligt detta direktiv bör offentliggöra och uppdatera en förteckning över alternativa tvistlösningsorgan som upp fyller kraven i detta direktiv. Medlemsstaterna bör se till att alternativa tvistlösningsorgan, nätverket av europeiska konsumentcentrum och i förekommande fall de organ som har utsetts i enlighet med detta direktiv offentliggör den förteckningen på sina webbplatser genom en länk till kommissionens webbplats och om möjligt på ett var aktigt medium i sina lokaler. Dessutom bör medlemssta terna uppmuntra relevanta konsumentorganisationer och näringslivsorganisationer att också offentliggöra förteck ningen. Medlemsstaterna bör också sörja för tillräcklig spridning av information om vad konsumenter bör göra vid en tvist med en näringsidkare. Dessutom bör de behöriga myndigheterna offentliggöra regelbundna rapporter om utvecklingen av alternativa tvistlösnings organ och hur de fungerar i deras medlemsstater. De alternativa tvistlösningsorganen bör ge de behöriga myn digheterna specifik information, på vilken rapporterna bör baseras. Medlemsstaterna bör uppmuntra de alterna tiva tvistlösningsorganen att lämna information i enlighet med kommissionens rekommendation 2010/304/EU av om användning av en harmoniserad metod för klassificering och rapportering av klagomål och förfrågningar från konsumenter (1). (56)Det är nödvändigt att medlemsstaterna fastställer regler om sanktioner för överträdelser av de nationella bestäm melser som antas för att följa detta direktiv och ser till att dessa regler tillämpas. Sanktionerna bör vara effektiva, proportionella och avskräckande. (57) och rådets nr 2006/2004 av om samarbete mellan de nationella tillsynsmyndigheter som ansvarar (1) EUT L 136, , s. 1. konsumentskyddssamarbete) (2) bör ändras, så att en hän visning till detta direktiv införs i bilagan till förordningen i syfte att förstärka det gränsöverskridande samarbetet om tillämpningen av detta direktiv. (58)och rådets direktiv /22/EG av om förbudsföreläggande för att skydda konsumenternas intressen (3) (direktivet om för budsföreläggande) bör ändras, så att en hänvisning till detta direktiv införs i bilagan till direktivet i syfte att säkerställa skyddet av de kollektiva konsumentintressen som fastställs i detta direktiv. (59)I enlighet med medlemsstaternas och kommissionens ge mensamma politiska förklaring om förklarande doku ment av (4) har medlemsstaterna åtagit sig att i motiverade fall låta anmälan av införlivan deåtgärder åtföljas av en eller flera förklarande handlingar om förhållandet mellan ett direktivs olika delar och mot svarande delar i de nationella instrumenten för införlivan de. För detta direktiv anser lagstiftaren att översändandet av sådana handlingar är motiverat. (60)Eftersom målet för detta direktiv, nämligen att bidra till en välfungerande inre marknad, genom att uppnå en hög konsumentskyddsnivå och utan att begränsa konsumen ternas tillgång till domstolsprövning, inte i tillräcklig ut sträckning kan uppnås av medlemsstaterna och det där för bättre kan uppnås på unionsnivå, kan unionen vidta åtgärder i enlighet med subsidiaritetsprincipen i artikel 5 i fördraget om Europeiska unionen.