prop · H203105 · 2015-04-22 00:00:00 — hade hemvist i ska handläggas här enligt svensk rätt och den egendom ska avträdas till förvaltning av boutredningsman (2 kap. 2 § första stycket). Detsamma gäller när ett arv ska handläggas i och en boutredningsman ska utses enligt svensk rätt, trots att utländsk rätt i övrigt tillämpas på arvet (2 kap. 2 § andra stycket). särskild boutredningsman ska också i vissa fall utses för att provisoriskt förvalta egendom i till dess den kan överlämnas till en utländsk dödsboförvaltning eller motsvarande (2 kap. 5 §). boutredningsman kan med fördel användas även när en boutredningsman som inte är dödsbodelägare eller på annat sätt beroende av utredningen utses enligt balken, särskilt om det finns en internationell anknytning. Exempelvis kan det vara lämpligt att tingsrätten i sitt beslut använder be- nämningen särskild boutredningsman om det har framkommit att det 2014/15:105 finns egendom i en annan stat som tillämpar arvsförordningen, eftersom ett erkännande av arvskiftet i den staten underlättas om det av beslutet att utse boutredningsman framgår att han eller hon är oberoende i förhållande till utredningen (jfr artikel 3.2 i arvsförordningen). 23 kap. Om arvskifte 5 § På en delägares begäran ska rätten utse någon att vara skiftesman. Det som föreskrivs i 17 kap. 1–4 och 6–9 §§ om bodelning, bodelningsförrättare och make ska gälla i fråga om arvskifte, skiftesman och delägare i boet. Arvode och ersättning till skiftesmannen ska dock betalas av dödsboet. Om boet ställs under förvaltning av testamentsexekutor, är denne utan särskilt beslut skiftesman. Detta gäller dock inte, om någon annan redan har utsetts till skiftesman eller om testamentsexekutorn är delägare i boet. En dödsbodelägare eller en person som på annat sätt är beroende av arvskiftet får inte utses till skiftesman. Paragrafen behandlar förordnande av skiftesman. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. I tredje stycket, som är nytt, anges att en dödsbodelägare eller en person som på annat sätt är beroende av arvskiftet inte får vara skiftesman. Härigenom införs ett formellt hinder i lag för dödsbodelägare att vara skiftesman. Därigenom omfattas en skiftesman enligt svensk rätt av arvsförordningens domstolsbegrepp (artikel 3.2). På så sätt skapas förutsättningar för att ett skiftesbeslut ska kunna erkännas utomlands. 12.3Förslaget till lag om ändring i jordabalken 2 § Lagfart ska sökas efter det att den handling som förvärvet grundas på (fångeshandlingen) upprättades. Tiden för sökande av lagfart räknas dock 1.för förvärv som beror av villkor, myndighets tillstånd eller annan sådan omständighet, från det förvärvet fullbordades, 2.för dödsbo, i fall som avses i 1 § andra stycket, från det egendomen överläts eller, om bouppteckning inte hade registrerats då, från det registreringen skedde, 3.för den som är ensam delägare i dödsbo, från det bouppteckningen registrerades eller, om han eller hon först därefter blivit ensam delägare, från det så skedde, dock, om boets förvaltning omhänderhas av boutredningsman eller testamentsexekutor eller om boet är avträtt till konkurs, inte i något fall tidigare än från det egendomen utgavs till delägaren, 4.för testamentstagare som tilldelats egendom i legat, från det testamentet fick laga kraft och legatet utgavs eller, om bouppteckning inte hade registrerats då, från det registreringen skedde, 5.när talan väckts om återgång eller hävande av förvärv innan tiden för sökande av lagfart gick ut, från det dom som innebär att talan ogillades fick laga kraft. Om lagfart ska sökas på grund av ett förvärv med anledning av ett arv som utländsk rätt är tillämplig på, och det inte finns någon handling som förvärvet grundas på, ska tiden för att söka lagfart i stället räknas från den tidpunkt då den omständighet som ligger till grund för förvärvet inträffade. I paragrafen finns regler om när ansökan om lagfart ska göras. Övervägandena finns i avsnitt 6.4. I tredje stycket, som är nytt, anges den tid inom vilken lagfart ska sökas när utländsk rätt är tillämplig på ett arv och det inte finns någon handling som förvärvet grundas på. Det kan exempelvis röra sig om fall där förvärvaren av fastigheten är en ensam arvinge och det enligt den utländska lagen inte upprättas någon bouppteckning eller annan handling som visar att förvärvet ägt rum. Tiden för att söka lagfart ska i dessa fall räknas från den tidpunkt då den omständighet som ligger till grund för förvärvet inträffade (t.ex. dödsfallet). Om det däremot finns en handling som förvärvet grundar sig på, t.ex. ett europeiskt arvsintyg, gäller i stället första och andra styckena. 5 § Den som söker lagfart ska ge in fångeshandlingen och de övriga handlingar som är nödvändiga för att styrka förvärvet. Om ett dödsbo eller en arvinge som är ensam delägare i ett dödsbo söker lagfart på förvärv av egendom från den döde, anses en inregistrerad bouppteckning efter denne som fångeshandling. Som fångeshandling anses även ett europeiskt arvsintyg. Om en ansökan om lagfart görs av flera sökande gemensamt, ska den innehålla uppgift om hur stor andel av fastigheten som varje sökande har förvärvat. Om det saknas sådana uppgifter och sökandena inte följer ett föreläggande att komplettera ansökan, ska den anses avse andelar efter huvudtalet. Paragrafen reglerar vilka handlingar som ska ges in i samband med en ansökan om lagfart. Övervägandena finns i avsnitt 6.8. När arvet handläggs i en stat som tillämpar arvsförordningen kan ett europeiskt arvsintyg komma att användas i i stället för en bouppteckning. Av första stycket tredje meningen, som är ny, framgår att ett europeiskt arvsintyg är att anse som en fångeshandling. När ett arvsintyg används för detta ändamål behöver det därför innehålla uppgifter om förvärvet (jfr artikel 68 i arvsförordningen). I dessa fall ska tiden för att ansöka om lagfart räknas från den tidpunkt då arvsintyget utfärdades, se 2 § första stycket. 12.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden 1 § Denna lag är tillämplig på frågor om makars och sambors förmögenhetsförhållanden när det finns anknytning till en främmande stat. Lagen gäller endast sådana samboförhållanden där ingen av samborna är gift. Bestämmelserna i 2 § första stycket 1, 5 § tredje stycket, 6 § andra stycket och 8 § gäller inte för sambor. När lagen ska tillämpas på samboförhållanden gäller i övrigt följande: 1.Det som sägs i lagen om makar, blivande makar, äktenskapet och äktenskapets ingående eller motsvarande gäller sambor, blivande sambor, samboförhållandet respektive samboförhållandets inledande. 2.Vid tillämpningen av 9 § gäller 16–18 och 22–25 §§ sambolagen (2003:376) Vid tillämpningen av 10 § gäller 15 § sambolagen i stället för 12 kap. . 2014/15:105 Lagen gäller inte i den utsträckning något annat följer av en annan lag. I paragrafen behandlas lagens tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Andra stycket ändras på så sätt att en hänvisning till 2 § andra stycket tas bort. 2 § En fråga om makars förmögenhetsförhållanden får tas upp av svensk domstol 1.om frågan har samband med ett äktenskapsmål i , 2.om svaranden har hemvist i , 3.om käranden har hemvist i och svensk lag enligt 3 eller 4 § är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, 4.om frågan rör egendom i , eller 5.om svaranden i en uppkommen fråga har godtagit att saken prövas i eller har gått i svaromål i saken utan invändning om domstolens behörighet. Om frågan gäller bodelning med anledning av en makes död tillämpas 2 a § i stället för första stycket. I paragrafen behandlas svensk domstols behörighet i fråga om makars förmögenhetsförhållanden. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Av andra stycket följer att den nya 2 a § ska tillämpas i stället för första stycket när det gäller svensk domstols behörighet i frågor om bodelning med anledning av en makes död. Särskilda bestämmelser om svensk domstols behörighet i dessa fall har funnits i lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. 2 a § En fråga om bodelning med anledning av en makes död får tas upp av svensk domstol 1.om den avlidne maken hade hemvist i , 2.i fall som anges i 2 § första stycket 2, 3 och 5, eller 3.på begäran av den efterlevande maken om svensk domstol, i andra fall än som avses i 1, är behörig att ta upp en fråga om arv efter den avlidne enligt och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg, i den ursprungliga lydelsen. Paragrafen, som är ny, reglerar svensk domstols behörighet i en fråga om bodelning med anledning av en makes död. I nordiska rättsförhållanden gäller bestämmelserna i 3 kap. 9 § lagen om arv i internationella situationer i stället för denna paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Enligt första punkten kan en fråga om bodelning med anledning av en makes död tas upp om den avlidne maken hade hemvist i . Denna behörighetsgrund motsvarar vad som gällt enligt 2 kap. 10 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Av andra punkten följer att en sådan fråga också får tas upp i de fall förutsättningar att pröva frågan föreligger enligt 2 § första stycket 2, 3 eller 5. Detta innebär i sak ingen förändring i förhållande till vad som gällt. Behörighetsgrunden enligt tredje punkten innebär att en fråga som rör bodelning med anledning av en makes död på begäran av den efter- levande maken får tas upp av svensk domstol även i de fall svensk be- Prop. 2014/15:105 hörighet enligt arvsförordningen att pröva frågor om arvet föreligger på någon annan grund än att den avlidne maken hade hemvist i . Som exempel kan nämnas att det föreligger svensk behörighet på den grunden att den avlidne var medborgare i och hade gjort ett lagvalsförordnande till förmån för svensk rätt. I dessa fall krävs att den efterlevande maken begär att frågan tas upp av svensk domstol. Paragrafen är tillämplig också när det gäller bodelning med anledning av en sambos död (se 1 §). 5 a § En utländsk bodelning med anledning av en makes död ska anses giltig till formen, om den uppfyller formkraven enligt 1.den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, 2.lagen i den stat där den förrättades, eller 3.lagen i den stat där den avlidne hade hemvist eller var medborgare. Paragrafen, som är ny, reglerar tillämplig lag för den formella giltigheten av bodelning med anledning av en makes död. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. Bestämmelserna tar sikte på frivilliga uppgörelser. Om förrättningen innefattar ett rättsligt avgörande, är i stället reglerna om erkännande av utländska avgöranden tillämpliga. Paragrafen avser endast formkraven, dvs. den reglerar inte giltigheten i materiellt hänseende. Paragrafen motsvarar i huvudsak vad som gällt enligt 2 kap. 11 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. En utländsk bodelning anses giltig till formen, om bodelningen uppfyller formkraven enligt antingen den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden, lagen i den stat där bodelningen förrättades eller lagen i den stat där den avlidne hade hemvist vid sin död. Paragrafen är tillämplig också när det gäller bodelning med anledning av en sambos död (se 1 §). Särskilda bestämmelser om bodelning m.m. 7 § Vid en bodelning ska makarnas samtliga tillgångar och skulder i och utomlands beaktas, om inte något annat följer av den lag som är tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Vid lottläggningen bör en make i första hand tilldelas egendom som tillhör honom eller henne utomlands. Om det finns egendom i ett främmande land och det kan antas att bodelningen inte kommer att gälla i det landet, får bodelningen begränsas till att gälla en viss del av makarnas egendom. En sådan begränsning får dock inte göras, om någon av makarna med rimliga skäl motsätter sig det. Vid en bodelning med anledning av en makes död ska det beaktas vad som tillkommit den efterlevande maken vid motsvarande förrättning efter den döde utomlands. Paragrafen innehåller regler om vilken egendom som ska omfattas av en bodelning. Den motsvarar delvis 2 kap. 9 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. 2014/15:105 Enligt tredje stycket, som är nytt, ska det vid en svensk bodelning med anledning av en makes död beaktas vad som vid motsvarande förrättning efter den döde i en annan stat tillkommit den efterlevande maken. Om den utländska förrättningen ännu inte är avslutad för den svenska bodelningen, kan det normalt vara lämpligt att invänta resultatet av denna. 12.5Förslaget till lag om ändring i lagen (1994:243) om Allmänna arvsfonden 1 § Allmänna arvsfonden består av egendom som tillfallit fonden genom arv, gåva, testamente eller förmånstagarförordnande i försäkringsavtal, enligt 32 kap. 14 § aktiebolagslagen (2005:551) eller genom domstolsbeslut. Det som sägs om egendom som har tillfallit fonden genom arv gäller också egendom som har tillfallit fonden enligt 1 kap. 11 § den upphävda lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo eller enligt 2 kap. 4 § lagen (2015:000) om arv i internationella situationer. I paragrafen anges vilken egendom Allmänna arvsfonden består av. Övervägandena finns i avsnitt 6.5. Ändringarna i andra stycket är en följd av att lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo upphävs och ersätts av lagen om arv i internationella situationer. Detta innebär ingen ändring i sak. Europeiska unionens officiella tidning L 201/107 OCH RÅDETS FÖRORDNING (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktions sätt, särskilt artikel 81.2, med beaktande av Europeiska kommissionens förslag, med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommit téns yttrande (1), i enlighet med det ordinarie lagstiftningsförfarandet (2), och av följande skäl: (1)Unionen har satt som mål att bevara och utveckla ett område med frihet, säkerhet och rättvisa, inom vilket man säkerställer fri rörlighet för personer. I syfte att gradvis upprätta ett sådant område ska unionen besluta om åtgärder rörande civilrättsligt samarbete med gräns överskridande verkan, särskilt när detta behövs för att den inre marknaden ska fungera väl. (2)Enligt artikel 81.2 c i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt får sådana åtgärder omfatta åtgärder som syftar till att säkerställa förenlighet mellan tillämpliga bestämmelser i medlemsstaterna om lagkonflikter och om domstolars behörighet. (3)uttryckte vid sitt möte i den 15–sitt stöd för principen om ömsesidigt erkännande av domar och andra avgöranden av rättsliga myndigheter och såg detta som en hörnsten i det rättsliga samarbetet på det civilrättsliga området samt uppmanade rådet och kommissionen att anta ett åtgärds program för att genomföra den principen. (4)Kommissionens och rådets gemensamma åtgärdsprogram för genomförande av principen om ömsesidigt erkän nande av domar på privaträttens område (3) antogs den (1) EUT C 44, , s. 148. (2) ståndpunkt av (ännu ej of fentliggjord i EUT) och rådets beslut av . (3) EGT C 12, , s. 1. I det programmet identifieras åtgär der som rör harmonisering av lagvalsregler som åtgärder som underlättar ömsesidigt erkännande av domar, och det föreskrivs att man utarbetar en rättsakt om testamen ten och arv. (5)Vid sitt möte i den 4–antog ett nytt program, kallat Haagprogram met: Stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unio nen (4). Det programmet framhåller behovet av att anta en rättsakt om arvsfrågor som främst behandlar frågor om lagvalsregler, behörighet, ömsesidigt erkännande och verkställighet av domar på arvsområdet samt ett europe iskt arvsintyg. (6)Vid sitt möte i den 10–antog ett nytt flerårigt program, kallat Stock holmsprogrammet – ett öppet och säkert i med borgarnas tjänst och för deras skydd (5). I det program met ansåg att det ömsesidiga erkännan det borde utvidgas till områden som ännu inte omfattas men som är betydelsefulla i det dagliga livet, till exempel arv och testamenten, som medlemsstaternas rättssystem, inbegripet grunderna för rättsordningen (ordre public) och nationella sedvänjor på området, tas i beaktande. (7)En välfungerande inre marknad bör underlättas genom att man undanröjer hindren för fri rörlighet för de per soner som har svårt att hävda sina rättig heter vid arv med gränsöverskridande verkan. I det eu ropeiska området för rättvisa bör medborgarna kunna utforma sina arvsrättsliga förhållanden i förväg. Det är också viktigt att på ett effektivt sätt skydda rättigheterna för arvingar, testamentstagare, övriga till den avlidne närstående personer och borgenärer. (8)För att uppnå dessa mål bör denna förordning samman föra bestämmelserna om behörighet, tillämplig lag och erkännande eller, i tillämpliga fall, godkännande, verk ställbarhet och verkställighet av domar, officiella hand lingar och förlikningar inför domstol samt om inrättande av ett europeiskt arvsintyg. (4) EUT C 53, , s. 1. (5) EUT C 115, , s. 1. L 201/108 Europeiska unionens officiella tidning (9)Denna förordnings tillämpningsområde bör innefatta alla civilrättsliga aspekter av arv efter en avliden person, det vill säga alla former av överföring av tillgångar, rättighe ter och skyldigheter efter dödsfall, oavsett om det rör sig om ett testamentariskt förordnande om kvarlåtenskap eller om arv enligt den legala arvsordningen. (10)Denna förordning bör inte tillämpas på skattefrågor eller förvaltningsrättsliga frågor. Det bör därför vara den na lagstiftningen som avgör till exempel hur skatter och andra förvaltningsrättsliga förpliktelser beräknas och betalas, oavsett om det rör sig om skatter som den av lidne skulle betala vid sin död eller om någon typ av arvsskatt som ska betalas av dödsboet eller förmånstagar na. Det bör också vara den nationella lagstiftningen som avgör huruvida frigörande av kvarlåtenskapen till för månstagarna enligt denna förordning eller registrering av kvarlåtenskapen i ett register får bli föremål för be skattning. (11)Denna förordning bör inte tillämpas på andra civilrätts liga områden än arv. För tydlighetens skull bör ett antal frågor som skulle kunna betraktas som knutna till arvs området uttryckligen undantas från denna förordnings tillämpningsområde. (12)Denna förordning bör således inte tillämpas på frågor som rör makars förmögenhetsförhållanden, inbegripet äktenskapsförord, som förekommer i vissa rättssystem, i den mån dessa inte påverkar arvsfrågor eller förmögen hetsrättsliga frågor avseende förhållanden som bedöms ha verkan jämförbar med äktenskap. De myndigheter som handlägger ett arv enligt denna förordning bör dock, beroende på omständigheterna, beakta en avveckling av den avlidnes äktenskapliga förmögenhetsförhållanden el ler liknande förmögenhetsrättsliga förhållanden vid fast ställandet av den avlidnes kvarlåtenskap och förmånsta garnas respektive arvslotter. (13)Frågor som rör upprättande, förvaltning och upplösande av truster bör också undantas från tillämpningsområdet för denna förordning. Detta bör inte tolkas som ett ge nerellt undantag för truster. När en trust upprättas ge nom testamente eller enligt den legala arvsordningen bör den lag som är tillämplig på arvet enligt denna förord ning tillämpas när det gäller arvsordningen för tillgång arna och fastställandet av förmånstagarna. (14)Rättigheter och tillgångar som uppkommit eller överlåtits på annat sätt än genom arv, till exempel genom gåvor, bör också vara undantagna från denna förordnings till lämpningsområde. Dock bör det vara den lag som denna förordning anger som tillämplig på arvet som avgör hu ruvida gåvor eller andra förordnanden som gjorts under livstiden och som gett upphov till en sakrätt före tid punkten för dödsfallet ska återföras eller beaktas vid fast ställandet av förmånstagarnas arvslotter i enlighet med den lag som är tillämplig på arvet. (15)Denna förordning bör medge uppkomst eller överlåtelse genom arv av en rättighet i fast eller lös egendom i enlighet med den lag som är tillämplig på arvet. Den bör dock inte inverka på det begränsade antal (numerus clausus) sakrätter som finns i vissa medlemsstaters natio nella lagstiftning. En medlemsstat bör inte vara skyldig att erkänna en sakrätt avseende egendom i den medlems staten om denna sakrätt inte är känd inom medlemssta tens rättsordning. (16)För att förmånstagarna ska komma i åtnjutande i en annan medlemsstat av de rättigheter som uppkommit eller överlåtits på dem genom arv bör denna förordning dock möjliggöra anpassningen av en okänd sakrätt till den närmast likvärdiga sakrätten enligt lagstiftningen i den andra medlemsstaten. En sådan anpassning bör ge nomföras med beaktande av de syften och intressen som den specifika sakrätten motiveras av och den verkan den har. För att kunna bestämma närmast likvärdiga natio nella sakrätt får myndigheterna eller de behöriga perso nerna i den stat vars lag tillämpas på arvet kontaktas angående ytterligare information om sakrättens natur och verkningar. I detta syfte kan befintliga nätverk på området för rättsligt samarbete på privaträttens område användas liksom alla andra tillgängliga medel som under lättar förståelsen av utländsk lag. (17)Den anpassning av okända sakrätter som uttryckligen föreskrivs i denna förordning bör inte utesluta andra former av anpassning i samband med tillämpningen av denna förordning. (18)De krav som ställs vid registrering i ett register av en rättighet i fast eller lös egendom bör undantas från denna förordnings tillämpningsområde. Det bör därför vara la gen i den medlemsstat där registret förs (för fast egen dom lagen där egendomen är belägen (lex rei sitae)) som avgör de rättsliga villkoren och förfarandet för registre ringen och vilka myndigheter, såsom myndigheter med ansvar för fastighetsregister eller notarier, som ansvarar för att kontrollera att alla krav har uppfyllts och att de handlingar som uppvisats är tillräckliga eller innehåller de uppgifter som krävs. Myndigheterna får särskilt kontrol lera att den avlidnes rätt till den arvsegendom som anges iden handling som uppvisas för registrering är en rät tighet som har registrerats i registret eller som på annat sätt bevisas i enlighet med lagstiftningen i den medlems stat där registret förs. För att undvika duplicering av handlingar bör registeransvariga myndigheter godkänna handlingar som har upprättats av behöriga myndigheter ien annan medlemsstat och vilkas rörlighet föreskrivs i denna förordning. I synnerhet bör det europeiska arvsin tyg som utfärdas enligt denna förordning utgöra en giltig handling för registrering av arvsegendomen i ett register i Europeiska unionens officiella tidning L 201/109 Detta bör dock inte innebära att de myndigheter som är involverade i registreringen inte kan uppmana den person som ansöker om registrering att lämna sådana ytterligare uppgifter eller handlingar som krävs enligt lagen i den medlemsstat där registret förs, till exempel information eller handlingar gällande betalning av skatt. Den behöriga myndigheten får med dela den person som ansöker om registrering hur den information eller de handlingar som saknas kan lämnas. (19)Verkningarna av registreringen av en rättighet i ett regis ter bör också undantas från denna förordnings tillämp ningsområde. Det bör därför vara lagen i den medlems stat där registret förs som avgör huruvida registreringen exempelvis har en fastställande eller konstitutiv verkan.