prop · H203138 · 2015-07-01 00:00:00 — Som utgångspunkt är det således dessa angivna tider som gäller när verkställigheten inleds i . Övervakningstiden kan dock under verkställigheten, precis som vid verkställighet av en svensk påföljd, i vissa fall komma att ändras. I andra stycket hänvisas till de bestämmelser i som ska tillämpas vid verkställigheten av den utländska frivårdspåföljden i . Hänvisningen innebär att ett flertal bestämmelser som gäller vid kriminalvård i frihet ska tillämpas vid verkställighet av en utländsk frivårdspåföljd. Med stöd av 26 kap. 11 § kan Kriminalvården vid behov besluta att den dömde ska ställas under övervakning. I 26 kap. 12 och 13 §§ finns närmare bestämmelser om utformningen av en beslutad övervakning. För verkställigheten i kommer enligt 26 kap. 14 § ett allmänt skötsamhetskrav att gälla för den dömde. Vidare framgår av hänvisningen vilka åtgärder som övervakningsnämnden med stöd av 26 kap. 18 § kan vidta vid ändrade förhållanden eller vid den dömdes misskötsamhet, t.ex. att meddela föreskrifter enligt 26 kap. 15 § , eller att besluta om varning eller att föranstalta om övervakning eller förlänga tiden för övervakning. Om föreskrifter har meddelats, kan en övervakare enligt 26 kap. 17 § meddela närmare anvisningar i fråga om verkställandet av en föreskrift. 28 kap. 2 a och 5 a §§ innebär bl.a. att Kriminalvården kan upprätta en övervakningsnämnden kan ändra eller upphäva en föreskrift. förevarande paragraf görs det inte någon hänvisning till 26 kap. 19–24 §§ 8–10 §§ övervakningsnämnden när den dömde allvarligt åsidosatt sina åligganden inte kan förklara en villkorligt medgiven frihet förverkad eller överlämna ärendet till åklagare för undanröjande av frivårdspåföljden. anser att en sådan åtgärd är befogad, om det hade rört verkställighet av en svensk påföljd, ska nämnden i stället göra en anmälan enligt 14 §. heller kan det bli aktuellt att omhänderta den dömde i enlighet med vad som framgår av 26 kap. 22 § eller 28 kap. 11 §. Vidare hänvisas i paragrafen till 37 och 38 kap. som rör i huvudsak processrättsliga frågor. Särskilt ska nämnas att när det gäller 37 kap. ska bestämmelserna om stycket) och den dömdes rätt till muntlig förhandling (6 §) gälla vid övervakningsnämndens prövning enligt denna lag. bestämmelserna i 7 och 11 §§ tillämpas. Dessa innebär att några av övervakningsnämndens beslut kan överklagas. Hänvisningen till 10 § innebär att vissa av Kriminalvårdens och nämndens beslut gäller Slutligen kan också nämnas att även de inledande bestämmelserna i 37 kap. gäller vid verkställighet av en utländsk När det sedan gäller 38 kap. är det några bestämmelser som ska tillämpas vid verkställighet av en utländsk Det rör sättet att meddela den dömde varning (10 §), bistånd med handräckning i vissa fall (12 §) och vilka av Kriminalvårdens beslut som kan överklagas (13 §). inte att utesluta att även andra bestämmelser kan bli tillämpliga. Återförande av behörigheten att meddela följdbeslut 14 § Om den dömde allvarligt har åsidosatt den skyldighet som följer av verkställbarhetsförklaringen och det kan antas att den dömde inte kommer att låta rätta sig genom någon åtgärd som kan vidtas enligt 13 § andra stycket, ska övervakningsnämnden anmäla detta till Kriminalvården. Kriminalvården ska efter en sådan anmälan återföra behörigheten att meddela följdbeslut till den andra staten. I paragrafen anges vad som ska gälla när den dömde allvarligt åsidosatt den skyldighet som han eller hon ska iaktta enligt verkställbarhets- Övervägandena finns i avsnitt 8.8. Om den dömde allvarligt har åsidosatt den skyldighet som han eller hon ska iaktta enligt verkställbarhetsförklaringen och det kan antas att den dömde inte kommer att rätta sig genom någon åtgärd som kan vidtas enligt 13 § andra stycket, ska övervakningsnämnden enligt första stycket anmäla detta till Kriminalvården. övervakningsnämnden besluta om vissa åtgärder vid den dömdes misskötsamhet, t.ex. meddela nya föreskrifter eller meddela varning (26 kap. 18 § ). Om den dömde fortsätter att missköta sig och inte rättar sig efter de villkor som gäller för verkställigheten, kan nämnden komma till en punkt där den gör bedömningen att tillgängliga åtgärder inte är tillräckliga. Den prövning som övervakningsnämnden ska göra i dessa fall kan liknas vid den som nämnden gör vid verkställighet av en svensk påföljd om att förklara villkorligt medgiven frihet förverkad eller anmäla till åklagare för att undanröja påföljden. Av andra stycket framgår att Kriminalvården ska återföra behörigheten att meddela följdbeslut till den andra staten när övervakningsnämnden gjort en anmälan enligt första stycket. Kriminalvården ska inte göra någon egen prövning av om behörigheten ska återföras eller inte. Den har gjorts av övervakningsnämnden enligt första stycket. 15 § Verkställbarhetsförklaringen ska upphävas 1.om den andra staten har återkallat domen på frivårdspåföljd och intyget och verkställigheten ännu inte har påbörjats i , 2.om den andra staten har meddelat den dömde nåd eller amnesti eller ett annat beslut som enligt lagen i den staten medför att påföljden inte längre får verkställas, 3.om den dömde har avvikit från eller kan påträffas i , 4.om Kriminalvården har återfört behörigheten att fatta följdbeslut enligt 14 § andra stycket och ett beslut i den andra staten medför att påföljden kan verkställas i , eller 5.om den andra staten har begärt att återfå behörigheten att verkställa påföljden med hänsyn till att nya straffrättsliga förfaranden pågår mot den dömde. Beslut om upphävande av verkställbarhetsförklaringen meddelas av Kriminalvården. Om verkställbarhetsförklaringen har upphävts enligt första stycket 2–5, ska en påbörjad verkställighet upphöra. I paragrafen anges i vilka situationer verkställbarhetsförklaringen ska upphävas. Övervägandena finns i avsnitt 8.9. I första stycket anges i vilka situationer verkställbarhetsförklaringen ska upphävas. Enligt första punkten ska verkställbarhetsförklaringen upphävas om den andra staten har återkallat domen och intyget. Återkallelse måste ha skett innan verkställigheten har påbörjats i . Verkställbarhetsförklaringen ska upphävas oberoende av vilka skäl som föranleder återkallelsen. Någon prövning av orsakerna till återkallelsen ska således inte ske. Situationer när en återkallelse kan bli aktuell är om den andra statens behöriga myndighet ändrar sin bedömning av var den dömde har sin hemvist eller om den efter det att skyldigheterna anpassats enligt 12 § inte anser att påföljden bör verkställas i . Om en återkallelse görs innan Kriminalvården meddelat en verkställbarhets- förklaring, får ärendet avskrivas. Verkställbarhetsförklaringen ska upphävas enligt andra punkten i de fall den andra staten har beviljat den dömde nåd eller amnesti eller om den staten har meddelat ett annat beslut som innebär att påföljden inte längre får verkställas, t.ex. efter ett resningsförfarande i den staten. Det får förutsättas att den andra statens behöriga myndighet informerar Kriminalvården om ett sådant beslut även om rambeslutet inte uttryckligen reglerar en sådan informationsskyldighet för den andra staten. Om Kriminalvården får indikationer på att ett sådant beslut finns, bör myndigheten samråda med den andra statens behöriga myndighet. 2014/15:138 Av tredje punkten framgår att verkställbarhetsförklaringen ska upphävas om den dömde avvikit från eller kan påträffas i . Bestämmelsen har sin grund i artikel 18.2 i rambeslutet. Förklaringen bör upphävas först efter det att Kriminalvården förvissat sig om att den dömde kan påträffas i och att avvikelsen är mer permanent. Det bör således finnas konkret information som pekar på att den dömde har lämnat eller att Kriminalvården trots upprepade försök inte kunnat lokalisera den dömde eller få kontakt med honom eller henne. Det räcker inte att den dömde t.ex. vid ett eller ett par tillfällen missat att kontakta övervakaren. Kriminalvården bör innan verkställbarhetsförklaringen upphävs samråda med den andra statens behöriga myndighet. Om Kriminalvården enligt 14 § andra stycket har återfört behörigheten att fatta följdbeslut till den andra staten och ett beslut fattas i den staten som innebär att den utländska frivårdspåföljden kan verkställas i , ska enligt fjärde punkten verkställbarhets- förklaringen upphävas. När Kriminalvården har återfört behörigheten till den andra staten kan den staten meddela beslut som innebär t.ex. att villkorligt medgiven frihet förverkas eller att en frivårdspåföljd undanröjs och en frihetsberövande påföljd meddelas i stället. Av artikel 17.5 följer att den andra statens behöriga myndighet ska underrätta Kriminalvården om dessa beslut. I dessa situationer kan den ursprungliga frivårdspåföljden inte längre verkställas och verkställbarhetsförklaringen ska då också upphävas. Verkställbarhetsförklaringen ska slutligen upphävas enligt femte punkten om den andra staten har begärt att återfå behörigheten att verkställa frivårdspåföljden på grund av att det pågår nya straffrättsliga förfaranden mot den dömde. Bestämmelsen är föranledd av artikel 20.2 i rambeslutet. Någon prövning av om behörigheten ska återföras ska inte ske. I andra stycket anges att det är Kriminalvården som meddelar beslut om upphävande av verkställbarhetsförklaringen. Vidare framgår att verkställigheten ska upphöra i de fall verkställigheten har påbörjats i när verkställbarhetsförklaringen upphävs. 4 kap. Övriga bestämmelser 1 § Offentligt biträde ska förordnas i ett ärende enligt denna lag, om den dömde har behov av biträde. Bestämmelser om överklagande av beslut om offentligt biträde finns i lagen (1996:1620) om offentligt biträde. I paragrafen regleras möjligheten att förordna ett offentligt biträde för den dömde. Övervägandena finns i avsnitt 9.1. Enligt första stycket ska ett offentligt biträde förordnas för den dömde, om han eller hon har behov av sådant biträde. Normalt är omständigheterna sådana att ett offentligt biträde inte är behövligt. I enskilda fall kan det dock förhålla sig annorlunda. Paragrafen gäller såväl fall av överförande av verkställigheten av en frivårdspåföljd till som fall av överförande till en annan stat. I bägge fallen måste det vid bedömningen av behovet av offentligt biträde beaktas den rättshjälp som den dömde får eller har fått från annat håll. I det förstnämnda fallet kan det vara fråga om rättshjälp i den andra medlemsstaten, t.ex. genom att motsvarande biträde har lämnats där. Är det i stället fråga om överförande av verkställighet från till en annan medlemsstat, ska beaktas den rättshjälp som den dömde får eller har fått t.ex. av en offentlig försvarare. Behovet av biträde kan göra sig gällande i fall där det är tveksamt om den dömde har tillräckligt stark anknytning till eller en annan stat för att överförande av verkställigheten ska kunna ske. Vid överförande av verkställighet till kan biträde också behövas bl.a. i fall där det blir aktuellt att åberopa en vägransgrund för erkännande och verkställighet (se 3 kap. 4 §). Är det fråga om överföring av verkställigheten från till en annan stat, kan bl.a. frågor om anpassning av påföljden till lagstiftningen i den andra staten och den inverkan som anpassningen kan ha på överförandet påkalla assistans av ett offentligt biträde. Om det står klart att överförande av verkställigheten är utesluten, torde något behov av offentligt biträde inte finnas. Detsamma gäller för det fall den dömde uttryckligen avstår från att ett offentligt biträde förordnas för honom eller henne. I andra stycket finns en upplysning om de bestämmelser om överklagande av beslut om offentligt biträde som finns i lagen om offentligt biträde. 2 § Kriminalvårdens beslut får överklagas endast om myndigheten har 1.prövat om en dom på frivårdspåföljd enligt 2 kap. 2 § bör sändas över till en annan medlemstat för erkännande och verkställighet där, 2.prövat om ett beslut om att sända över en dom till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet bör upphävas enligt 2 kap. 6 §, 3.prövat om ett medgivande bör lämnas enligt 3 kap. 2 § första stycket 2 till att en dom på frivårdspåföljd sänds över till , 4.prövat om en verkställbarhetsförklaring bör meddelas enligt 3 kap. 9 §, eller 5.prövat om en verkställbarhetsförklaring bör upphävas enligt 3 kap. 15 § första stycket 3. Beslut enligt första stycket 1 och 2 överklagas till den tingsrätt inom vars domkrets den övervakningsnämnd som anges i 2 kap. 5 § är belägen. Beslut enligt första stycket 3–5 överklagas till den tingsrätt inom vars domkrets den dömde är folkbokförd. Om behörig tingsrätt saknas för ett överklagande, prövas överklagandet av . Paragrafen reglerar möjligheten att överklaga beslut enligt lagen samt behörig domstol för att pröva sådana överklaganden. Övervägandena finns i avsnitt 9.2. I första stycket hänvisas till vissa paragrafer som möjliggör för Kriminalvården att meddela beslut i olika frågor. I samtliga de uppräknade fallen finns det möjlighet att överklaga Kriminalvårdens 2014/15:138 beslut. Överklagandemöjligheten föreligger oavsett utgången av beslutet i fråga. I vanlig ordning gäller dock begränsningen för möjligheten att överklaga att beslutet i fråga måste ha gått klaganden emot. Beslut enligt lagen i en fråga som inte omfattas av paragrafen kan inte överklagas. Detta gäller inte s.k. följdbeslut (se 2 kap. 5 § och 3 kap. 13 §), som meddelas enligt gängse regler i . Där finns också särskilda bestämmelser om överklagande av sådana beslut. Enligt första stycket första punkten får Kriminalvårdens beslut i en fråga enligt 2 kap. 2 § överklagas. Det gäller beslut om att översända – eller inte översända – en dom till en annan medlemsstat för erkännande och verkställighet där. Vidare får enligt första stycket andra punkten Kriminalvårdens beslut enligt 2 kap. 6 § överklagas. Det rör sig om beslut om att upphäva – eller inte upphäva – beslutet om att sända över domen för erkännande och verkställighet. Enligt första stycket tredje punkten får Kriminalvårdens beslut överklagas om det innefattar ett ställningstagande till om ett medgivande bör lämnas enligt 3 kap. 2 § första stycket 2 till att en dom på en frivårdspåföljd sänds över till . Kriminalvårdens beslut i en fråga enligt 3 kap. 9 § får enligt första stycket fjärde punkten överklagas. Det gäller ett beslut om att domen ska få verkställas i , en s.k. verkställbarhetsförklaring, eller ett beslut om att sådan verkställighet inte medges. En verkställbarhetsförklaring kan innefatta även en anpassning av den utländska frivårdspåföljden (se 3 kap. 9 §). Även en sådan anpassning kan alltså överklagas. Kriminalvårdens beslut i fråga om upphävande av en verkställbarhetsförklaring kan enligt första stycket femte punkten överklagas, dock enbart om beslutet innefattar en prövning av om den dömde har avvikit från eller kan påträffas här (3 kap. 15 § första stycket 3). Behörig tingsrätt att pröva ett överklagande enligt första stycket 1 och 2 är enligt andra stycket den tingsrätt inom vars domkrets den övervakningsnämnd som nämns i 2 kap. 5 § är belägen. Det är alltså den övervakningsnämnd inom vars verksamhetsområde övervakningen bedrevs eller kunde ha bedrivits för beslutet om domens överförande till den andra medlemsstaten för erkännande och verkställighet där. Se vidare om detta i kommentaren till 2 kap. 5 §. Övervakning förekommer endast i fråga om en dom på skyddstillsyn och efter beslut om villkorlig frigivning. Om domen avser påföljden villkorlig dom, får behörig tingsrätt i stället fastställas enligt tredje stycket i förevarande paragraf. Ett överklagande enligt första stycket 3–5 ska ske till den tingsrätt inom vars domkrets den dömde är folkbokförd. Är den dömde inte folkbokförd i , får behörig tingsrätt i stället fastställas enligt tredje stycket. Tredje stycket innehåller ett reservforum. Stycket blir tillämpligt för det fall forumreglerna i andra stycket inte leder till att en viss tingsrätt är behörig att pröva ett överklagande enligt det stycket. tingsrätt är då behörig domstol att pröva överklagandet. 3 § Vid handläggning i domstol av ett överklagande tillämpas lagen (1996:242) Om rätten överväger att upphäva en verkställbarhetsförklaring som Prop. 2014/15:138 Kriminalvården har meddelat enligt 3 kap. 9 §, ska myndigheten ges tillfälle att Paragrafen innehåller bestämmelser om tillämplig processordning vid ett överklagande. Övervägandena finns i avsnitt 9.2.2. Enligt första stycket gäller lagen om domstolsärenden för rättens handläggning av ett överklagande. Det innebär bl.a. att Kriminalvården blir motpart i rätten och att tingsrättens beslut i sin tur kan överklagas. Enligt 13 § lagen om domstolsärenden ska ett sammanträde hållas, om det kan antas vara till fördel för utredningen eller främja ett snabbt avgörande. Vidare ska enligt 14 § samma lag ett sammanträde hållas, om det begärs av enskild part. Domstolen kan dock avstå från ett sammanträde, bl.a. om det av någon särskild omständighet inte behövs. Ett exempel på en sådan särskild omständighet är att utgången i ärendet inte är beroende av om en parts uppgifter bedöms som trovärdiga eller inte (prop. 1995/96:115 s. 157 f.). En relativt stor del av de ärenden enligt den nya lagen som överklagas till domstol kan på denna grund förutses vara av sådan karaktär att det inte finns skäl att hålla något sammanträde – det blir snarare fråga om en bedömning av i och för sig ostridiga fakta. Kriminalvården ska enligt andra stycket få möjlighet att yttra sig innan rätten upphäver en verkställbarhetsförklaring. Detta utgör ett avsteg från lagen om domstolsärenden, som innebär att ett ärende i vissa fall kan avgöras utan att en myndighet som är motpart har fått möjlighet att yttra sig (se t.ex. 22 § tredje stycket). Förevarande stycke innebär att Kriminalvården får möjlighet att fullgöra sin skyldighet enligt rambeslutet att underrätta den andra statens behöriga myndighet innan domstolen meddelar ett beslut om att inte erkänna eller verkställa en utländsk dom eller övervakningsåtgärd (artikel 11.3). 4 § Om en utländsk dom på frivårdspåföljd ska verkställas i enligt denna lag, får åtal inte väckas för en gärning som påföljden avser. Paragrafen innehåller ett åtalsförbud för gärningar i domar som enligt lagen ska verkställas i . Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen, som kompletterar 2 kap. , innehåller ett generellt förbud mot att väcka åtal för en gärning som omfattas av en påföljd som verkställs i enligt 3 kap. i förevarande lag. Förbudet gäller redan från det att den utländska domen har sänts hit för erkännande och verkställighet, även om Kriminalvården ännu inte har meddelat någon verkställbarhetsförklaring enligt 3 kap. 9 §. Vidare gäller förbudet som verkställigheten i pågår samt sedan verkställigheten helt har slutförts i . Skulle däremot behörigheten att verkställa domen återgå till den andra medlemsstaten enligt 3 kap. 15 §, får möjligheten att väcka åtal i prövas enligt 2 kap. (se särskilt 5 a §). 2014/15:138 Om åtal redan har väckts som en verkställbarhetsförklaring beträffande den utländska domen meddelas, får detta förhållande anses utgöra rättegångshinder i brottmålet. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas inte i fråga om ett ärende enligt lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet som har inletts före ikraftträdandet eller då den andra medlemsstaten inte har genomfört rådets rambeslut /947/RIF av om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder. Lagändringarna träder i kraft (punkten 1). Övervägandena i fråga om ikraftträdande- och övergångsbestämmelser finns i avsnitt 11. Enligt punkten 2 ska den nya lagen inte tillämpas i två fall. Det första avser ärenden enligt lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet som pågår vid ikraftträdandet. Det andra fallet tar sikte på medlemsstater som inte har genomfört rambeslutet. Den nya lagen kan inte tillämpas i förhållande till sådana medlemsstater. Samarbetet med dem får i stället hanteras enligt lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet, om förutsättningarna enligt den lagen är uppfyllda. Emellertid kan en medlemsstat genomföra rambeslutet efter det att den nya lagen har trätt i kraft. Om ett ärende enligt lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet pågår för den andra medlemsstatens genomförande, tillämpas den nya lagen inte på det ärendet. Ett ärende om överförande av verkställighet till av en utländsk brottmålsdom enligt lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet får anses ha inletts när en framställning i saken har kommit in till (se 4 § i den lagen). Ett ärende om överförande av verkställighet till utlandet enligt samma lag får anses ha påbörjats när Kriminalvården, på eget initiativ eller efter ansökan från t.ex. den dömde, har registrerat eller på annat sätt börjat handlägga ärendet. Enbart den omständigheten att en i dömd person har fått information om möjligheten att verkställa en påföljd utomlands eller en förfrågan om huruvida han eller hon samtycker till överförande av verkställigheten innebär inte att ett ärende har inletts. När det gäller överförande av verkställighet till en annan medlemsstat bör det framhållas att övergångsbestämmelsen i punkten 2 enbart kan bli aktuell att tillämpa i fråga om en svensk dom på skyddstillsyn eller fängelse, sedan villkorlig frigivning har skett. Lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet är inte tillämplig på en svensk villkorlig dom (se 2 § första stycket 2 i den lagen). 12.2Förslaget till lag om ändring i lagen (1978:801) om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet 30 § Denna lag gäller inte i fråga om verkställighet eller annan åtgärd som regleras genom lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. eller genom lagen (2015:000) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen. I paragrafen informeras om att lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet inte ska tillämpas i fråga om verkställighet eller annan åtgärd som regleras enligt lagen (1963:193) om samarbete med , , och angående verkställighet av straff m.m. På samma sätt ska inte heller lagen om internationellt samarbete rörande kriminalvård i frihet tillämpas om lagen (2015:000) om erkännande och verkställighet av frivårdspåföljder inom Europeiska unionen är tillämplig. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. L 337/102 Europeiska unionens officiella tidning (Rättsakter som antagits i enlighet med fördraget om Europeiska unionen) RÄTTSAKTER SOM ANTAGITS I ENLIGHET MED AVDELNING VI I FÖRDRAGET OM EUROPEISKA UNIONEN RÅDETS RAMBESLUT 2008/947/RIF om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA RAMBESLUT med beaktande av fördraget om Europeiska unionen, särskilt artiklarna 31.1 a och c samt 34.2 b, med beaktande av initiativet från och Republiken (1), med beaktande av yttrande (2), och av följande skäl: (1)Europeiska unionen har ålagt sig själv målet att inrätta ett område med frihet, säkerhet och rättvisa. Detta förutsät ter att det från medlemsstaternas sida föreligger en i sina väsentliga delar identisk tolkning av frihet, säkerhet och rättvisa som bygger på principerna om frihet, demokrati, respekt för de mänskliga rättigheterna och de grundläg gande friheterna samt rättsstatsprincipen. (1) EUT C 147, 30.6.2007, s. 1. (2) Yttrandet avgivet (ännu ej offentliggjort i EUT). (2)Polissamarbetet och det rättsliga samarbetet i Europeiska unionen syftar till att ge samtliga medborgare en hög nivå av säkerhet. En av grundstenarna för detta är prin cipen om ömsesidigt erkännande av domar, som fastställs i slutsatserna från i den 15–och bekräftas i Haagprogrammet av för stärkt frihet, säkerhet och rättvisa i Europeiska unionen (3).