prop · H30343 · 2015-11-05 00:00:00 — föreskrifter och allmänna råd om HVB gäller alla HVB och innehåller bestämmelser om föreståndarens och övrig personals kompetens, personaltäthet, lokaler, journalföring, behandlingsplan och vad en ansökan om tillstånd ska innehålla. Av föreskrifterna framgår bl.a. att det vid ett hem som tar emot barn eller personer med psykiskt funktionshinder ska finnas personal tillgänglig dygnet runt i verksamhetens lokaler (SOSFS 2003:20). har även utfärdat föreskrifter och allmänna råd om socialnämndens ansvar för barn och unga i familjehem, jourhem eller hem för vård eller boende (SOSFS 2012:11). Vården ska enligt föreskrifterna vara trygg, säker, ändamålsenlig och präglas av kontinuitet. Det ska finnas rutiner för hur vården av barn och unga ska planeras och följas så att missförhållanden ska kunna uppmärksammas och åtgärdas. ska kartlägga och analysera behovet av familjehem, jourhem och HVB och med det som utgångspunkt planera för och vidta de åtgärder som krävs för att säkerställa tillgången till hem. ska vidare medverka för att kunna tillgodose placerade barns behov av lämplig utbildning och hälso- och sjukvårdsinsatser. Inspektionen för vård och omsorg svarar för den statliga tillsynen Inspektionen för vård och omsorg () har enligt 13 kap. 1 § SoL ansvar för tillsynen över och verksamheten vid enskilda HVB. Tillsyn enligt SoL innebär granskning av att verksamheten uppfyller krav och mål enligt lagar och andra föreskrifter samt beslut som meddelats med stöd av sådana föreskrifter (13 kap. 2 § SoL). Inom ramen för tillsynen ska , enligt 13 kap. 3 § SoL, bl.a. kontrollera att brister och missförhållanden avhjälps. Vid tillsyn som rör barns förhållanden får barnet, enligt 13 kap. 4 § SoL, höras om det kan antas att barnet inte tar skada av samtalet. Barnet får höras utan vårdnadshavarens samtycke och utan att vårdnadshavaren är närvarande. Av 13 kap. 8 § SoL följer att får förelägga den som svarar för en verksamhet att avhjälpa missförhållanden om dessa har betydelse för enskildas möjligheter att få de insatser som de har rätt till. Föreläggandet får förenas med vite. Enligt 13 kap. 9 § SoL får helt eller delvis återkalla tillståndet för verksamheten om ett missförhållande är allvarligt och föreläggandet inte har följts. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får i stället helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. Om missförhållandet innebär fara för enskildas liv, hälsa eller personliga säkerhet i övrigt får helt eller delvis återkalla tillståndet, utan föregående föreläggande. Om verksamheten inte är tillståndspliktig får i stället helt eller delvis förbjuda fortsatt verksamhet. 4.2Utvecklingen inom barn- och ungdomsvården Antalet placerade barn och unga i familjehem och hem för vård eller boende fortsätter att öka Antalet barn och unga som får någon form av heldygnsinsats fortsätter att öka. Nära 32 600 barn var placerade utanför hemmet av . Fler pojkar än flickor berördes av någon typ av heldygnsinsats. Andelen pojkar av de barn som var placerade var , och andelen för flickor var . hade ca 22 700 barn och unga heldygnsinsats. Familjehem var den vanligaste placeringsformen bland barn och unga med insats oavsett kön. av de som vårdades enligt SoL och av de som vårdades enligt LVU var då placerade på familjehem. Ungefär 12 900 barn och unga påbörjade heldygnsinsatser enligt SoL och/eller LVU . Av dem var ca 10 000 barn och unga nytillkomna. För barnen i åldern 13–har andelen som påbörjat heldyngsinsats ökat kraftigt , då främst bland pojkar. Ökningen utgörs till största delen av pojkar med annan vårdnadshavare än förälder eller förordnad vårdnadshavare. En trolig förklaring till ökningen är att den utgörs av ensamkommande barn.1 Antalet ensamkommande barn fortsätter att öka Antalet ensamkommande barn2 som kommit till har ökat och ökningen har varit kraftigare . Antalet ensamkommande barn som ansökte om asyl i uppgick till 7 049. Antalet kan jämföras med 3 852 barn 2013, vilket innebar en ökning med . Av det totala antalet ansökningar var det pojkar och flickor som ansökte om asyl i . Majoriteten () av de ensamkommande barnen är i åldern 15–. av de ärenden som prövades i (exklusive Dublinärenden och avskrivna ärenden) beviljades permanent uppehållstillstånd.3 Utvecklingen i omvärlden har medfört att antalet asylsökande ensamkommande barn har fortsatt att öka. Fram t.o.m. har ca 19 500 ensamkommande barn sökt asyl i Sverige.4 Enligt beräkningar kommer 33 000 ensamkommande barn att söka asyl i 2015.5 1 Barn och unga – insatser Vissa insatser enligt socialtjänstlagen och lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (2014). 2Ett ensamkommande barn är en person som är och som vid ankomsten till är skild från båda sina föräldrar eller från någon annan vuxen person som får anses ha trätt i föräldrarnas ställe, eller som efter ankomsten står utan sådan ställföreträdare lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. 4Verksamhets- och utgiftsprognos, (). 5Migrationsverket anger tre beräkningsalternativ: 29 000, 33 000 och 40 000. Verksamhets- och utgiftsprognos, (). Antalet ensamkommande barn som ansökt eller förväntas ansöka om asyl i * 2016 avser prognos (). anger tre olika beräkningsalternativ : 16 000, 24 000 och 33 000. De flesta av de ensamkommande barnen har placerats i ett hem för vård eller boende (HVB). Yngre barn har i allmänhet placerats i familjehem. Antalet HVB för ensamkommande barn har ökat med anledning av det ökade antalet barn som kommer till . Vid utgången av 2014 fanns 490 HVB för ensamkommande barn jämfört med 378 vid utgången av 2013.6 Personligt stöd den vanligaste öppenvårdsinsatsen hade ca 29 000 barn och unga en eller flera av de öppenvårdsinsatser som redovisas i officiella statistik. Det är tre insatser enligt socialtjänstlagen som redovisas: strukturerade öppenvårdsprogram, behovsprövat personligt stöd och kontaktperson eller kontaktfamilj. Fler pojkar än flickor hade öppenvårdsinsats, var pojkar och flickor. Behovsprövat personligt stöd var den öppenvårdsinsats som flest barn och unga berördes av 2013. Omkring 27 100 barn och unga fick den insatsen . Ungefär 18 800 barn och unga hade kontaktperson eller kontaktfamilj och ca 10 700 fick insatsen strukturerat öppenvårdsprogram.7 4.3Behov av fler lagreglerade placeringsformer för barn Skrivelse från om behovet av en översyn framförde i en skrivelse till att myndigheten fått allt fler frågor om möjligheterna för socialnämnden att bevilja insatser i form av boende med visst stöd till barn – utöver de i socialtjänstlagen angivna formerna familjehem och HVB (S2012/07966/FST). Frågorna från kommuner har framför allt handlat om möjligheterna och lämpligheten att placera barn i egna lägenheter. Uttryck som stödboenden, utslussningslägenheter och träningslägenheter har använts. Syftet med insatsen har beskrivits som att 6Tillsynsrapport (Inspektionen för vård och omsorg 2015). 7Barn och unga – insatser Vissa insatser enligt socialtjänstlagen och lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga (2014). 2015/16:43 ge barnet stöd i vuxenblivandet och i träningen inför ett självständigt boende. Enligt används redan denna form av boenden, bl.a. för ensamkommande barn. framför också att de kvalitets- och skyddsregler som tillkommit för att säkerställa en god vård är kopplade till de i socialtjänstlagen förekommande insatserna familjehem, HVB och jourhem. Vidare sägs att barn som ges andra insatser i fråga om boende därför riskerar att hamna utanför detta reglerade skyddsnät. efterfrågade därför en översyn av behovet av kompletterande lagreglerade placeringsalternativ för barn. Kartläggning av ensamkommande barns och ungas behov genomförde 2013 på regeringens uppdrag en kartläggning av ensamkommande barns och ungas behov. Kartläggningen visade att vård, omsorg, utbildning och andra insatser behöver individanpassas i större utsträckning än vad som görs . Enligt behöver det emotionella stödet i vardagen överlag bli bättre liksom tillgängligheten till psykiatriskt stöd eller behandling för dem som lider av psykisk ohälsa. För att kunna ge barnen insatser som både omfattar omsorg efter individuella behov och syftar till självständiggörande behöver , enligt , eftersträva placering på mindre och hemlika HVB. Vid de dialogmöten som anordnat som ett led i kartläggningen, framkom att personalen vid dagens HVB för ensamkommande upplever sina verksamheter som alltför stora. Storleken gör det svårt för dem att skapa hemlika förhållanden. För att tillgodose ensamkommande barns och ungas behov av praktiskt, materiellt och känslomässigt stöd behöver , enligt , utveckla sitt arbete för dem som fyllt men inte . Långsiktig planering betonas för att tillgodose behovet av passande boendelösningar för denna åldersgrupp. Dagens utslussningsverksamheter bygger mestadels på att den unge flyttar till en lägenhet i närheten av HVB och får tillgång till vuxenstöd. Kartläggningen visar att övergången från HVB till utslussningslägenhet kan bli abrupt när ungdomarna fyllt . De unga som intervjuades inom ramen för kartläggningen tyckte inte att de hade förberetts tillräckligt bra för att klara sig på egen hand. De hade tillgång till läxhjälp vissa tider, men önskade mer stöd och kontakt. De efterfrågade en mer innehållsrik och stimulerande utslussningsverksamhet och att det tydligt borde signaleras att de ska delta i de aktiviteter som erbjuds och att man söker upp dem som inte kommer. Det framkom också i kartläggningen att ensamkommande gymnasieelever har en benägenhet för högre frånvaro, vilket kan vara ett resultat av att den unge är för mycket lämnad åt att ta ansvar för sig själv. De ansågs behöva mer stöd i vardagen – inte minst och på skollov. Det framfördes vidare att utslussningsverksamheterna behöver vara aktiva i sitt stöd till den unge, vara mer uppsökande och ha tätare samarbete med den unge, skolan och , Arbetsförmedlingen m.fl.8 8 Ensamkommande barns och ungas behov En kartläggning (2013). Boenden för ensamkommande unga Erfarenheter från Inspektionen för vård och omsorg () är att ensamkommande när de fyller som regel flyttar till någon form av utslussningsverksamhet som ofta innebär en egen lägenhet. De har som regel permanent uppehållstillstånd. De kan vara en del av en HVB- verksamhet eller fristående. Kunskapen om dessa är begränsad eftersom de inte omfattas av : s frekvenstillsyn. Ökningen av antalet ensamkommande barn medför ett ökat behov av fler placeringsalternativ Den rådande situationen med en stor ökning av människor på flykt till , har medfört en kraftig ökning av antalet asylsökande som kommer till . Av senaste prognos () framgår att ca 19 500 ensamkommande barn har sökt asyl i fram t.o.m. v. 42 (). uppskattar att antalet ensamkommande barn sannolikt kommer fortsätta att vara högt framöver. Den stora ökningen innebär stora ansträngningar för landets kommuner.9 Behovet av fler placeringsplatser och fler placeringsalternativ är stort. Med stödboende som kompletterande placeringsform kan kommunerna enklare hitta en placering som passar barnet eller den unge och flexibiliteten i kommunernas mottagande ökar. Hem för vård eller boende (HVB) är utformat för barn och unga som behöver placeras utanför hemmet och som har ett annat behov än vad ensamkommande barn generellt sett har. I avsaknad av andra alternativ enligt SoL har många ensamkommande barn och unga placerats i HVB. Det finns därför behov av en mer självständig placeringsform och ett mer individanpassat stöd med ett annat innehåll jämfört med HVB. 9 Verksamhets- och utgiftsprognos, (). En ny placeringsform för barn och unga Regeringens förslag: En ny placeringsform, stödboende, ska föras in i socialtjänstlagen. ska sörja för att barn och unga i åldern 16–som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna kan tas emot i ett stödboende. Barn i åldern 16–får tas emot i ett stödboende endast om det finns särskilda skäl. Varje kommun ska ansvara för att det finns tillgång till stödboenden. Ett stödboende ska bedrivas i samråd med socialnämnden. Regeringens bedömning: En definition av placeringsformen stödboende bör införas i socialtjänstförordningen. Med ett stödboende bör avses en verksamhet som tar emot enskilda i åldern 16–i ett eget boende med individanpassat stöd. Utredningens förslag: Överensstämmer delvis med regeringens förslag. Utredningen har föreslagit att placeringsformen ska benämnas boende för stöd och tillsyn. Utredningen har föreslagit att placeringsformen boende för stöd och tillsyn ska definieras i socialtjänstförordningen. Utredningens förslag i denna del överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Promemorians förslag: I promemorian föreslås att barn i åldern 16– får tas emot i ett stödboende endast om det finns särskilda skäl. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstansernas synpunkter på utredningens förslag: Den övervägande majoriteten av de remissinstanser som kommenterat förslagen är positiva och lyfter fram vikten av att reglera en ny placeringsform för äldre ungdomar med förutsättningar att bo i ett eget boende med anpassat stöd. avstyrker förslaget i den utformning som föreslås av utredningen. delar utredningens bedömning att det behövs ett tydligt reglerat alternativ till hem för vård eller boende (HVB) för unga. anser att placeringsformen enbart bör betecknas som stödboende eftersom den begränsade personaltillgång som utredningen föreslår inte räcker för sådan tillsyn i det dagliga livet som placeringsformen sägs kunna tillgodose. vill understryka att behovet av försiktighet är minst lika stort när det gäller innehåll och kvalitet i stödboenden som för andra placeringsformer. anser därför att placeringsformen inte bör användas för barn som myndighetens uppföljning och utvärdering föreslås pågå, dvs. , och att stödboendena bör omfattas av samma frekvenstillsyn som HVB. Inspektionen för vård och omsorg () delar utredningens förslag till den nya boendeformen men vill understryka vikten av en analys av risken för att detta placeringsalternativ, exempelvis av ekonomiska skäl, används för fel eller för en alltför vid målgrupp. i län bedömer bl.a. att stödet till ensamkommande barn och unga behöver individanpassas i större utsträckning än vad som sker . behöver därför etablera kontakt med barnet och få en djupare kunskap om dess behov och Med tanke på att den nya placeringsformen förutsätter en högre grad av självständighet hos barnet och mindre närvaro av personal anser att det är angeläget att säkerställa att placeringen i stödboende föregås av en fullödig utredning. i län menar även att stödboende först bör komma i fråga när barnet har fått uppehållstillstånd, eftersom barn som har fått avslagsbeslut befinner sig i en mycket utsatt situation och därför inte bör vara placerade i stödboende. i delar utredningens bedömning att det är angeläget att införa stödboende men delar inte utredningens förslag att stödboende ska förutsätta ett enskilt boende och att det endast i undantagsfall, om den unge samtycker, ska erbjudas som ett delat boende. kommun menar att stödboende skulle kunna vara ett placeringsalternativ även vid tvångsvård, om än för en begränsad tid. Kommunen menar att det för mindre kommuner som tar emot ensamkommande barn kan vara svårt att organisera utslussningsverksamhet som en separat verksamhet utifrån resurser, arbetstider etc. anser att det bör finnas en möjlighet att vid behov bo kvar i stödboendet även efter . anser att det måste finnas en möjlighet att sänka den undre gränsen, till exempel om syskon kommer till utan vuxet sällskap och där det yngsta syskonet ännu inte har fyllt . Remissinstansernas synpunkter på promemorian: De remissinstanser som har yttrat sig är positiva till förslaget. Inspektionen för vård och omsorg () anser att resonemangen om särskilda skäl behöver utvecklas, bl.a. med fokus på barnets rättigheter och vikten av en individuell prövning. i föreslår att regeringen på ett tydligare sätt markerar tillämplighet. lyfter också fram att det är av yttersta vikt att reformen inte underblåser rådande svårigheter, såsom försvinnanden, människohandel, självskadebeteenden, skolproblem och socialt utanförskap. Undantagsbestämmelsen bör även tillämpas på oklara fall, t.ex. där åldersbedömningen av barnet är svår eller tveksam. framför att många ensamkommande barn som ansöker om asyl i är 16–. Att dessa barn relativt kort efter ankomsten till ska placeras i eget boende ökar risken för att de utsätts för människohandel. Mot denna bakgrund är positiv till förslaget men anser att frågan om människohandel bör utredas ytterligare. anser att ett stödboende inte ska vara den första placeringen för ensamkommande barn. Stödboende bör vara förbehållet ensamkommande barn och ungdomar med uppehållstillstånd i . betonar också vikten av att det beskrivs att stödboende ska utformas med ett tydligt fokus på att barnet eller den unge ökar sin förmåga att leva ett självständigt och ansvarstagande liv samt vara lokaliserade och utformade så att barnets eller den unges möjligheter att delta på olika sätt i samhällslivet inte inskränks. anser att det bör införas en uttrycklig bestämmelse i lag om att en förutsättning för att ett barn ska placeras i stödboende är att barnet själv samtycker till att bo i eget boende. Kommuner och Landsting (SKL) tillstyrker förslaget vad gäller stödboende för ungdomar i åldern 16–, med tillägget att det krävs särskilda skäl. En undre åldersgräns är viktig och barn ska inte kunna placeras i ett stödboende. 2015/16:43 SKL framför att en initial placering i stödboende måste vägas mer noggrant mot en HVB-placering när det gäller placeringsformens möjlighet att täcka de speciella omsorgsbehov som ensamkommande barn och unga kan ha. anser att det ska vara möjligt att beviljas stödboende , då en 15-åring i andra fall anses ha uppnått sådan mognad att denne t.ex. själv kan söka vissa former av bistånd. Skälen för regeringens förslag och bedömning En ny placeringsform för barn och unga ska socialnämnden sörja för att den som behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna tas emot i ett familjehem eller ett hem för vård eller boende (HVB). Regeringen anser att det är angeläget att det finns tillgång till fler placeringsformer för barn och unga som svarar mot barnens och de ungas faktiska behov. Det är angeläget med en mindre ingripande placeringsform för barn och unga jämfört med HVB. Utredningen om tvångsvård för barn och unga fick därför i uppdrag att föreslå ny rättslig reglering som möjliggör fler placeringsalternativ för barn och unga. Utredningen skulle särskilt pröva möjligheterna att införa placeringsformer som utgör en mindre ingripande insats, t.ex. boende i egen lägenhet med visst stöd, för barn och unga som inte har behov av HVB. har i en skrivelse till (se avsnitt 4.3) beskrivit att det finns nya, delvis oreglerade, placeringsformer för barn och unga. Exempelvis används olika former av boenden som benämns stödboende i kommunerna, bl.a. för ensamkommande barn och unga. Framväxten av dessa är, enligt utredningen, ett uttryck för ett faktiskt behov av att utveckla och differentiera samhällsvården. Utredningen delar beskrivning av de nya, delvis oreglerade placeringsformerna. Enligt utredningens uppfattning är det angeläget att lyfta fram de placeringsformer som vuxit fram och som har en potential och ge dem en tydlig rättslig reglering. Regeringen delar utredningens bedömning att det finns ett stort behov av en ny placeringsform, som ett komplement till nuvarande placeringsformer, för att ge kommunerna förutsättningar att möta barnets eller den unges behov. Regeringen anser att den nya placeringsformen ska benämnas stödboende. En rättslig reglering av boendeformen stödboende är nödvändig för att säkerställa att den omfattas av kvalitets- och skyddsreglering på liknande sätt som gäller för familjehem och HVB. Det huvudsakliga syftet med den nya placeringsformen är att, under trygga former, träna och förbereda barnet eller den unge för ett självständigt boende och vuxenliv. Stödboende kan vara ett fristående placeringsalternativ eller fungera som utslussning efter annan vård utanför det egna hemmet, i t.ex. familjehem eller HVB men också efter vård vid ett särskilt ungdomshem. Barn och unga som bedöms kunna bo i ett eget boende med anpassat stöd, och som inte har behov av sådana vård- och behandlingsinsatser som motiverar en placering i HVB, ska kunna placeras i ett stödboende. Jämfört med den grupp av barn och unga som placeras i HVB är stödboende avsett för barn och unga som är bättre socialt fungerande och endast har ett mindre vårdbehov. De är också så pass mogna och självständiga att en familjehemsplacering inte bedöms lämplig. Utredningen har föreslagit att den nya placeringsformen ska benämnas boende för stöd och tillsyn (stödboende). I likhet med vad anför anser regeringen emellertid att tillsyn inte ska ingå i benämningen. Regeringen anser att den tillsyn som ska ske av personal i stödboende kan anses ingå i det individanpassade stödet (se vidare i avsnittet Individanpassat stöd för barnet eller den unge). Tillsyn bör inte finnas med i benämningen eftersom det kan förknippas med annan slags tillsyn. Regeringen anser därför att den nya placeringsformen ska benämnas stödboende. Med ett stödboende bör avses en verksamhet som tar emot enskilda i åldern 16–20 i ett eget boende med individanpassat stöd. Regeringen anser att definitionen av stödboende bör införas i socialtjänstförordningen. Skälet till att definitionen bör införas i förordning är att de nuvarande placeringsformerna familjehem och HVB definieras i socialtjänstförordningen (2001:937), förkortad SoF. Det är också viktigt att reglera de kriterier som ska känneteckna en verksamhet med stödboende för att motverka de risker som ett eget boende för barn och unga kan innebära, inte minst då närvaro av personal kommer att vara begränsad i förhållande till vad som gäller vid HVB. På samma sätt som för andra placeringsformer ska alltid göra en individuell bedömning av om barnet eller den unge ska tas emot i ett stödboende. Regeringen kan därför inte ge en uttömmande exemplifiering av vilka målgrupper som skulle kunna bli aktuella. Utifrån utredningens resonemang kan regeringen dock ge exempel på tänkbara målgrupper för stödboende. En tänkbar målgrupp för placering i stödboende är barn och unga som varit placerade. Stödboende kan fylla en viktig funktion i ett utslussnings- och eftervårdssammanhang efter en placering i familjehem eller HVB. Träning för ett framtida eget boende är för dessa unga en viktig del i ett eftervårdsprogram och tillgången till ett stödboende kan göra en successiv utslussning från familjehem eller HVB möjlig. Ensamkommande barn och unga är också en tänkbar målgrupp för placering i stödboende. En stor andel ensamkommande barn och unga placeras i HVB. En del av dem placeras där utan att ha ett särskilt vårdbehov. Många kan behöva ett mer självständigt boende och ett mer individanpassat stöd med ett annat innehåll jämfört med HVB. Flertalet ensamkommande barn är placerade eftersom de är i åldern 15–(eller yngre) när de kommer till och ofta är placerade upp till 21-årsdagen. För dessa barn och unga kan stödboende vara en lämpligare placeringsform. En annan tänkbar målgrupp är barn och unga som lever i en konfliktfylld eller på annat sätt otillfredsställande hemsituation, som dock inte motiverar en placering i HVB. Ofta rör det sig om starka konflikter mellan föräldrar och unga. De som ingår i gruppen utmärks ibland av att de rymmer hemifrån eller kastas ut hemifrån. Utan lämpligt stöd från riskerar dessa ungas problematik att eskalera, med ökade behov av samhällsinsatser som följd. Dessa barn och unga behöver vanligtvis varken familjehem eller HVB och för dem kan stödboende vara ett lämpligt alternativ. bedömning vid placering i stödboende bör ha ett övergripande ansvar för barn och unga som tas emot i stödboende, på motsvarande sätt som för familjehem och HVB (se avsnitt 5.4).