prop · H3037 · 2015-09-22 00:00:00 — Artikel 24 tar sikte på såväl den situationen då en svensk myndighet lämnar handräckning eller bistånd åt en utländsk myndighet som då en myndighet i den andra staten biträder den svenska myndigheten. Lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden innehåller bestämmelser om handräckning dels i åt utländsk myndighet, dels i utlandet åt svensk myndighet. Enligt 24 § samma lag ska villkor som begränsar möjligheten att utnyttja upplysningar som en svensk myndighet fått från utländsk myndighet i ett skatteärende följas av svenska myndigheter, oavsett vad som annars är föreskrivet i lag eller av annan författning. I 27 kap. 5 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, regleras sekretessen i fråga om uppgifter om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som erhålls eller lämnas vid utbyte av uppgifter på skatteområdet som sker med stöd av internationella avtal. Av 27 kap. 5 § första stycket OSL framgår att sekretess enligt 1–4 §§ samma kapitel för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden gäller, i den utsträckning har godkänt ett avtal om detta med annan stat eller med en mellanfolklig organisation, i ärende där svensk myndighet lämnar handräckning eller 2015/16:7 bistånd åt en myndighet eller något annat organ i den staten eller inom den mellanfolkliga organisationen i verksamhet som motsvarar den som avses i nämnda paragrafer. I de fall biträds av en annan stat eller en mellanfolklig organisation följer i stället av 27 kap. 5 § andra stycket OSL att sekretess gäller, i den utsträckning har godkänt ett avtal om detta med en annan stat eller med en mellanfolklig organisation, hos en myndighet i verksamhet som avses i 1–4 §§ samma kapitel för sådan uppgift om en enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden som myndigheten förfogar över på grund av avtalet. Om sekretess gäller enligt 27 kap. 5 § andra stycket OSL får, enligt tredje stycket i samma paragraf, de sekretessbrytande bestämmelserna i 10 kap. 15–27 §§ och 28 § första stycket OSL inte tillämpas i strid med avtalet. Av 27 kap. 5 § fjärde stycket OSL framgår att för uppgift i en allmän handling gäller sekretessen enligt andra stycket i högst . Regeringen bedömer att all den information som kommer att hanteras inom ramen för denna artikel omfattas av regleringen i 27 kap. 5 § OSL. Detta innebär att avtalets krav på sekretess är förenliga med den svenska offentlighets- och sekretesslagstiftningen och att kan leva upp till sina avtalsrättsliga åtaganden i detta avseende. Punkt 3 innehåller bestämmelser om möjlighet för den anmodade staten att avslå en begäran om utbyte av upplysningar. Av punkterna 3 a) och b) följer att en avtalsslutande stat inte är skyldig att vidta förvaltningsåtgärder som avviker från lagstiftningen och administrativ praxis i någon av de avtalsslutande staterna och inte heller att lämna upplysningar som inte är tillgängliga enligt lagstiftning eller sedvanlig administrativ praxis i någon av dessa stater. Enligt punkt 3 c) är en avtalsslutande stat inte heller skyldig att lämna upplysningar som skulle röja affärshemlighet, industri-, handels- eller yrkeshemlighet eller i näringsverksamhet nyttjat förfaringssätt eller upplysningar, vilkas överlämnande skulle strida mot allmänna hänsyn (ordre public). I punkt 4 föreskrivs att en tillfrågad stat ska använda de medel som den förfogar över för att inhämta begärda upplysningar, även om den inte har behov av upplysningarna för sina egna beskattningsändamål. Skyldigheten begränsas av bestämmelserna i punkt 3. Den anmodade staten har dock inte rätt att vägra att lämna upplysningar uteslutande därför att den inte har något eget intresse av sådana upplysningar. I punkt 5 anges att bestämmelserna i punkt 3 inte medför rätt för en avtalsslutande stat att vägra att lämna upplysningar uteslutande därför att upplysningarna innehas av banker, andra finansiella institutioner, ombud, representanter eller förvaltare eller därför att upplysningarna gäller äganderätt i en person. har i bilaterala förhandlingar med vissa stater med omfattande utforskning och utvinning av gas och olja utanför kusten infört vissa särskilda bestämmelser avseende sådan verksamhet. Sådana bestämmelser finns bland annat avtal med och , i skatteavtalet med och i avtalet med de nordiska Prop. 2015/16:7 staterna. I avtalet har regler om beskattning av inkomst av affärsverksamhet och anställning utanför kusten sammanförts i artikel 26. Reglerna är i stort överensstämmande med det gamla avtalet och avtalet med de nordiska staterna. Företag som bedriver verksamhet av förevarande slag i annan stat anses bedriva rörelse från fast driftställe där, om inte verksamheten pågår endast , av 12 månader (punkt 3). Beträffande anställda gäller i regel att lön för arbete i samband med verksamhet utanför en avtalsslutande stats kust får beskattas i den staten, även om arbetet pågår endast (punkt 5). Den s.k. 183-dagarsregeln i artikel 14.2 sätts alltså ur spel vid sådant arbete. Det bör påpekas att bestämmelserna i artikel 26 avser verksamhet både på kontinentalsockeln och på den del av havsbottnen som befinner sig inom en stats territorialhav. Skatteavtal syftar bl.a. till att eliminera eller minska de skattehinder som finns för ett fritt utbyte av varor, kapital och tjänster. Genom regler för att undvika dubbelbeskattning, reducera hög bruttobeskattning på betalningar från källstaten (utdelning, ränta och royalty) samt förhindra diskriminerande beskattning kan avtalen på ett verksamt sätt bidra till ökade investeringar och ett ökat utbyte av varor och tjänster mellan de avtalsslutande staterna. Avtalen är däremot inte avsedda att användas som instrument för att med konstlade metoder åstadkomma total skattefrihet eller mycket låg skattebelastning för inkomster som rätteligen bör ingå i beskattningsunderlaget och beskattas i den avtalsslutande stat där investeraren hör hemma. Flera medlemsstater i har genom intern lagstiftning infört bestämmelser som tar udden av sådan verksamhet som redovisats i det föregående. Majoriteten av medlemsstaterna är liksom inte beredda att medge bolag som bedriver sådan verksamhet förmåner genom skatteavtal. Vid ingående av nya skatteavtal är det svensk policy att införa särskilda spärregler som en gardering för eventuella framtida ändringar i intern lagstiftning i de stater med vilka vi har skatteavtal. Detta är särskilt angeläget eftersom ett skatteavtal ofta är tillämpligt under en mycket Bestämmelserna i artikel 27 om förmånliga skatteregimer, som införts på initiativ av , syftar till att begränsa tillämpningsområdet för skatteavtalet. Bestämmelserna är avsedda att förhindra att avtalsförmåner ger för offshoreverksamhet, coordination centres, huvudkontor eller liknande verksamhet, vars uppbyggnad huvudsakligen styrs av skatteskäl. Offshoreverksamhet är verksamhet som typiskt sett inte bedrivs av bolag som bedriver näringsverksamhet i en avtalsslutande stat i egentlig mening, utan av bolag vars inkomster så gott som uteslutande härrör från verksamhet utanför en avtalsslutande stat. Bolagen är formellt bildade enligt en stats lagstiftning men registreras i allmänhet i speciella register och deras verksamhet begränsas ofta av särskilda regler. 2015/16:7 får endast personer hemmahörande i utlandet vara delägare i sådant bolag. Bolagen får normalt inte bedriva verksamhet på den inhemska marknaden i den stat där de är bildade. Avsikten är att bolagen endast ska bedriva sin verksamhet och konkurrera på marknader utanför staten i fråga. Skatt utgår ofta i form av en fast årlig avgift eller med en mycket låg skattesats, ibland på en schablonmässig bas. Den grundläggande tanken bakom tillhandahållandet av dessa speciella register och den särskilda lagstiftningen är att attrahera utländska investerare som bedriver den egentliga verksamheten någon annanstans att göra formella bolagsetableringar i denna andra stat. De utländska investerarna får härigenom ett instrument för att undgå skattskyldighet i de stater där de De typer av ”verksamheter” som är vanligast förekommande i detta sammanhang är internationell sjöfart, finansverksamhet och annan liknande verksamhet som inte är bunden till någon speciell plats för verksamhetens bedrivande. Ett annat slag av offshoreverksamhet som bestämmelserna avser att motverka är verksamhet i form av ”coordination centres” eller liknande. De verksamheter som bedrivs av dessa enheter är tillhandahållandet av finansiella, administrativa eller andra tjänster åt bolag inom samma koncern. Ersättningen för dessa tjänster är avsedd att vara avdragsgill i utbetalarstaten och beskattar inte alls eller mycket lågt i mottagarlandet. Förfarande har som viktigaste syfte att omvandla beskattningsbar inkomst i den egentliga verksamhetsstaten till låg- eller icke-beskattad inkomst i den stat där offshorebolaget är beläget. Bestämmelserna i artiklarna 10.6, 11.5, 12.5 och 20.5, som har tagits in på initiativ av och , kompletterar den ovan nämnda begränsningsregeln genom att ange att lättnader enligt nämnda artiklar inte ska erhållas om det huvudsakliga syftet, hos någon person som har inflytande över tillskapandet eller placeringen av de tillgångar eller rättigheter på grund av vilken betalningen sker, är att uppnå förmån av avtalet genom sådant tillskapande eller sådan placering. I artikel 25 finns vissa upplysningar beträffande diplomatiska företrädare och konsulära tjänstemän. Artikel 28 syftar till att förhindra att inkomst från till mottagare i och beskattas för lågt eller helt undgår skatt då och enligt sin lagstiftning inte kan beskatta inkomsten eftersom den inte förts över dit (beskattning på s.k. ”remittance”-basis). Artiklarna 29 och 30 innehåller bestämmelser om avtalets ikraftträdande och upphörande. Enligt artikel 29 ska de avtalsslutande staterna underrätta varandra när de åtgärder vidtagits som enligt respektive stats lagstiftning krävs för att avtalet ska träda i kraft. Avtalet träder i kraft den trettionde dagen efter det att den sista av dessa underrättelser tagits emot. Avtalet tillämpas i i fråga om källskatter, på belopp som betalas eller tillgodoförs det år som följer närmast efter den dag då avtalet träder i kraft eller senare och i fråga om andra skatter på inkomst på skatt påförs för beskattningsår som Prop. 2015/16:7 börjar det år som följer närmast efter den dag då avtalet träder i kraft eller . Bestämmelserna i artikel 23 om förfarandet vid ömsesidig överenskommelse och artikel 24 om utbyte av upplysningar ska dock tillämpas (i såväl som och ) från den dag då avtalet träder i kraft. Detta gäller oavsett vilken beskattningsperiod som frågan avser. Ett undantag görs såvitt avser hänskjutande av frågor till skiljeförfarande enligt artikel 23.5. Sådant hänskjutande får ske tidigast efter den dag då avtalet träder i kraft. Särskilda bestämmelser rörande tillämpningen av artikel 17 om pensioner, livräntor och liknande betalningar finns i artikel 29.5. Dessa bestämmelser kommenteras i avsnitt 4.3.4 ovan. 5Konsekvenser för de offentliga finanserna har drygt 80 skatteavtal i kraft. Genom förslagen i denna proposition kommer det skatteavtal som är i kraft i förhållande till och ersättas av ett nytt avtal. Förslagen förväntas inte ge upphov till någon negativ offentligfinansiell effekt. Förslagen bedöms inte heller ge upphov till någon ökad arbetsbörda för eller för de allmänna förvaltningsdomstolarna. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: Statsministern , ordförande, och statsråden , M , Y , M , I Baylan, K , S-E Bucht, P , H Hellmark , I , Å , M , A Ygeman, A , P , M , M , A Bah Kuhnke, A Strandhäll, A Shekarabi, G , G , A Hadzialic Regeringen beslutar proposition Skatteavtal mellan samt