prop · H30365 · 2015-12-07 00:00:00 — Avsikten är att betona att behandling av uppgifter inte får ske slentrianmässigt och att en bedömning av behovet eller nödvändigheten måste göras innan en behandling påbörjas. 6.9För vilka ändamål ska personuppgifter få behandlas? verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen om det behövs för handläggningen av ärenden eller en myndighets biträde i sådana ärenden. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår ett nödvändighetskrav i stället för ett behovskrav. Remissinstanserna: Remissinstanserna antingen tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. dock att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett Skälen för regeringens förslag: En stor del av den personuppgiftsbehandling som sker utförs vid myndigheternas Som utredningen lyfter fram måste myndigheterna kunna inhämta, ta emot, lagra och på andra sätt behandla personuppgifter i samband med att de fullgör de uppgifter som de ska vilket personuppgifter ska få behandlas bör därför, som utredningen . 2015/16:65 föreslår, vara om det behövs för handläggning av ärenden eller en myndighets biträde i sådana ärenden. Begreppet handläggning bör ges en vid tolkning och innefatta alla moment som kan bli aktuella vid handläggningen av ett ärende. Till exempel bör ändamålet omfatta behandling av personuppgifter i samband med mottagande, registrering och beredning av ärenden, förordnande av offentligt biträde, kommunikation med parter, kommunikation med andra tjänstemän inom samma myndighet med anledning av ärendet samt upprättande och meddelande av beslut. Ändamålet bör även omfatta personuppgiftsbehandling i kontroll- och verkställighetsärenden. Till sådan verksamhet hör till exempel att på elektronisk väg får tips om var personer som ska utvisas befinner sig eller att myndigheten själv använder sig av automatiserad behandling i syfte att identifiera och hitta personer vars beslut om avlägsnande ska verkställa. Även den personuppgiftsbehandling som utförs i samband med verkställande av beslut om förvar bör falla under detta ändamål. Ändamålet bör slutligen ge stöd för utlandsmyndigheternas personuppgiftsbehandling i den medverkan med utredning i , och Säkerhetspolisens handläggning av utlännings- och medborgarskapsärenden som sker med stöd av 3 kap. 9 § förordningen (2014:115) med instruktion för utrikesrepresentationen. Ändamålet bör tolkas så att det ger stöd åt att personuppgifter som samlats in för ett visst ärende behandlas i ett senare ärende som rör samma person eller i ett ärende som rör en annan person men där den registrerade förekommer som till exempel anhörig. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de primära ändamålsbestämmelserna innehålla ett behovskrav i stället för ett nödvändighetskrav. Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas i , och utlandsmyndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen om det behövs för kontroll av utlänningar i samband med inresa och utresa samt kontroll under vistelsen i . Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår ett nödvändighetskrav i stället för ett behovskrav. Remissinstanserna: Remissinstanserna antingen tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i förordar att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett behovskrav. Skälen för regeringens förslag: har behov av att utföra personuppgiftsbehandling i samband med yttre gränskontroll och inre utlänningskontroll. kan också medverka vid sådan Den yttre gränskontroll och inre utlänningskontroll 2015/16:65 som bedriver kan ha brottsbekämpande syfte, till exempel att upptäcka gränsöverskridande brottslighet. I sådana fall regleras personuppgiftsbehandlingen i stället av polisdatalagen (2010:361). I andra fall är ändamålet att kontrollera den inresandes identitet och att kontrollera att han eller hon uppfyller de formella och materiella kraven enligt utlänningslagen för rätt till inresa och vistelse i . I sådana fall bör personuppgiftsbehandlingen regleras av utlänningsdatalagen. Det bör således finnas en bestämmelse av vilken det framgår att behandling av personuppgifter är tillåten vid yttre gränskontroll och inre utlänningskontroll, dvs. kontroll av utlänning i samband med inresa, utresa och kontroll under vistelsen i . Även detta ändamål bör vara primärt. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de primära ändamålsbestämmelserna innehålla ett behovskrav i stället för ett nödvändighetskrav. 6.9.3Utförande av arbetsuppgifter som gäller mottagande och bosättning av asylsökande och andra utlänningar Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas i , och utlandsmyndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen om det behövs för att utföra arbetsuppgifter som gäller mottagande och bosättning av asylsökande och andra utlänningar. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår ett nödvändighetskrav i stället för ett behovskrav. Remissinstanserna: Remissinstanserna antingen tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i förordar att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett behovskrav. Skälen för regeringens förslag: har ett omfattande ansvar när det gäller mottagande och bosättning av asylsökande och andra utlänningar. Särskilda bestämmelser om detta finns bl.a. i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. En särskild bestämmelse som tar sikte på behandling av uppgifter för mottagande och bosättning av asylsökande och andra utlänningar bör därför införas. Ändamålet möjliggör personuppgiftsbehandling hos som avser ombesörjandet av boende och sysselsättning för asylsökande och andra utlänningar, men som inte direkt utförs inom ramen för ett enskilt ärende. Som exempel kan nämnas myndighetens kontakter med arbetsgivare och andra myndigheter för att ordna praktikplats åt en asylsökande. Inom ramen för det nu föreslagna ändamålet faller också myndighetens arbete med att ta emot kvotflyktingar. Kvotflyktingar är de flyktingar som beviljat flyktingstatus och som kommer till från något av . har ansvar för att avgöra vilka personer som ska tas ut. Denna verksamhet innefattar praktiskt arbete med mottagande och bosättning i vilken en stor mängd personuppgifter behandlas. Det torde som utredningen framhåller mycket sällan bli aktuellt för Prop. 2015/16:65 eller utlandsmyndigheterna att behandla personuppgifter för det nu föreslagna ändamålet. Skulle ett sådant behov uppkomma bör dock lagstiftningen utformas så att den inte lägga hinder i vägen för nödvändig personuppgiftsbehandling. Även och utlandsmyndigheterna bör därför omfattas av bestämmelsen. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de primära ändamålsbestämmelserna innehålla ett behovskrav i stället för ett nödvändighetskrav. Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas i , och utlandsmyndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen om det behövs för att myndigheterna ska kunna framställa statistik och bedriva testverksamhet. Regeringens bedömning: Det behövs inte något särskilt ändamål som reglerar myndigheternas möjlighet att behandla personuppgifter för att kunna utföra tillsyn, kontroll, uppföljning eller planering av verksamheten. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens förslag och bedömning. Utredningen föreslår att även möjligheten att behandla personuppgifter för att kunna utföra tillsyn, kontroll, uppföljning eller planering av verksamheten ska regleras av en särskild ändamålsbestämmelse. Utredningen föreslår vidare ett nödvändighetskrav i stället för ett behovskrav. Remissinstanserna: Remissinstanserna antingen tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i förordar att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett behovskrav. anser att utredningens förslag om en särskild ändamålsbestämmelse för tillsyn m.m. väcker frågor om när behov av behandling för motsvarande ändamål finns inom polisdatalagens tillämpningsområde. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Liksom andra myndigheter, har de myndigheter som bedriver verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen ett behov av att behandla uppgifter inom verksamheten för att utöva tillsyn, kontroll, uppföljning och planering av verksamheten och för att kunna framställa statistik. Myndigheterna kan t.ex. behöva behandla personuppgifter för tillsyn av handläggningen av enskilda ärenden eller kontroll av delar av eller hela verksamheten. Behov finns också av personuppgiftsbehandling för utvärdering och planering av verksamheten på olika nivåer. Det kan till exempel röra sig om utvärdering av en viss del av verksamheten genom framställning av statistik med hjälp av uppgifter från ärendehanteringssystemet. Enligt förordningen (2007:996) med instruktion för , ska verket föra register och statistik över utlänningar i landet i den utsträckning som behövs för verksamheten. framställer även statistik till externa mottagare såsom , , fackförbund, och Myndigheterna har också ofta behov av att kunna använda personuppgifter i testverksamhet, t.ex. för att kontrollera att it-systemen fungerar på ett effektivt och rättssäkert sätt eller vid introducerandet av ny teknisk utrustning eller datasystem. för att t.ex. ska kunna delta i det europeiska samarbetet. Utredningen föreslår att myndigheternas behov av att behandla personuppgifter för tillsyn, kontroll, uppföljning, planering av verksamheten, framställning av statistik och i testverksamhet ska regleras i en särskild ändamålsbestämmelse som uttryckligen tar sikte på dessa I denna del gör regeringen följande överväganden. först gäller tillsyn, kontroll och uppföljning och planering av verksamheten uttalade Lagrådet i lagstiftningsärendet om behandling av personuppgifter i brottsbekämpande verksamhet att en ändamålsbestämmelse som tar sikte på planering, uppföljning och utvärdering av verksamheten var obehövlig (prop. 2004/05:164 s. 179). Lagrådet ansåg att sådan verksamhet är en integrerad del av själva verksamheten och inte någon fristående aktivitet som behöver regleras Någon motsvarande bestämmelse har av det skälet inte införts i polisdatalagen (2010:361) (se prop. 2009/10:85 s. 116) eller i den nya åklagardatalagen (2015:433) (se prop. 2014/15:63 s. 141), som träder i Regeringen instämmer i utredningens ändamålsbestämmelser är så tydliga som möjligt. intresse av att myndigheternas personuppgiftshanteringsregler utformas på ett enhetligt sätt. Mot denna bakgrund anser regeringen att det inte finns tillräckliga skäl att göra en annan bedömning av hur det grundläggande regelverket bör utformas när det gäller verksamhet enligt därför inte heller i utlänningsdatalagen något särskilt ändamål som avser tillsyn, kontroll, uppföljning eller planering av verksamheten. När det sedan gäller behandling av personuppgifter för att framställa statistik och bedriva testverksamhet kan det visserligen hävdas att även sådan verksamhet måste anses ha ett sådant samband med verksamheten i övrigt att den inte skulle behöva regleras i en särskild Beträffande just testverksamhet inom ramen för utlännings- och medborgarskapslagstiftningen har dock regeringen gjort bedömningen att det bör införas en särskild ändamålsbestämmelse som reglerar den sortens verksamhet i förordningen om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen (se ändringar i 3 och 9 §§ som infördes genom SFS 2015:310). När det gäller framställning av statistik delar regeringen utredningens bedömning att det av tydlighetsskäl är lämpligt att framställning av statistik särskilt omnämns i Härigenom klargörs att personuppgifter får behandlas för statistikändamål oavsett om det handlar om att tillgodose den egna myndighetens behov eller om att framställa statistik för att kunna lämna över den till andra myndigheter. Mot denna bakgrund bör det alltså i utlänningsdatalagen införas särskilda ändamålsbestämmelser som avser framställning av statistik och testverksamhet. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de primära ändamålsbestämmelserna innehålla ett behovskrav i stället för ett nödvändighetskrav. Registrering och annan dokumentationsskyldighet Prop. Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas i , och utlandsmyndigheternas verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen om det behövs för registrering och annan dokumentationsskyldighet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår ett nödvändighetskrav i stället för ett behovskrav. Remissinstanserna: Remissinstanserna antingen tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i förordar att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett behovskrav. Skälen för regeringens förslag: Viss personuppgiftsbehandling är nödvändig utan att den kan sägas direkt röra den konkreta kärnverksamheten enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Till myndigheterna lämnas av olika anledningar uppgifter, däribland personuppgifter, som inte har betydelse för myndighetens handläggning eller bedömning av ett visst ärende. Det finns bestämmelser som medför skyldighet för den mottagande myndigheten att behandla inkommande personuppgifter, oavsett om de är nödvändiga för myndighetens verksamhet eller inte. De inlämnande uppgifterna kan till exempel utgöra en del av en allmän handling i tryckfrihetsförordningens mening. Enligt 5 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) gäller som huvudregel att allmänna handlingar som kommit in till en myndighet ska registreras, dvs. I 5 kap. 2 § samma lag uppställs vissa minimikrav beträffande uppgifterna i ett sådant register. Av registret ska bland annat framgå uppgifter om handlingens avsändare eller mottagare och i korthet vad handlingen rör. I förvaltningslagen (1986:223) finns vissa regler om anteckningsskyldighet, parts rätt att ta del av det som tillförts ärendet och kommunikationsplikt. Vidare är en myndighet enligt 5 § andra stycket förvaltningslagen skyldig att se till att det är möjligt för enskilda att kontakta myndigheten med hjälp av bl.a. e- post och att svar kan lämnas på samma sätt. Dessa bestämmelser kan innebära att personuppgifter måste behandlas. Eftersom de primära ändamålen bör regleras uttömmande behövs det, som utredningen föreslår, en ändamålsbestämmelse som tar sikte på myndigheternas skyldighet att registrera och på annat sätt dokumentera personuppgifter som kommer in till myndigheterna. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de primära ändamålsbestämmelserna innehålla ett behovskrav i stället för ett nödvändighetskrav. 6.9.6Återsökning av avgöranden, rättsutredningar, annan rättslig information m.m. Regeringens förslag: Personuppgifter ska få behandlas hos i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen om det behövs för återsökning av avgöranden, rättsutredningar och annan rättslig information eller information som rör förhållanden i andra länder. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår ett nödvändighetskrav i stället för ett behovskrav. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser antingen godtar förslaget eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i förordar att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett behovskrav. Datainspektionen anser inte att det bör vara tillåtet behandla personuppgifter som direkt pekar ut den enskilde. Skälen för regeringens förslag: Enligt 8 § i den nu gällande förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen får föra automatiserade register för återsökning av vägledande avgöranden, rättsutredningar och liknande rättslig information. Verket får enligt 12 § vidare föra ett register för återsökning av information som lämnats rörande förhållanden i andra länder. För är tillgången till aktuell rättspraxis och uppdaterad information om länder nödvändig för att myndigheten ska kunna fatta korrekta beslut i enlighet med gällande praxis och i övrigt bedriva verksamheten så effektivt och rättssäkert som möjligt. Tjänstemän och beslutsfattare på bör därför, som utredningen föreslår, även i fortsättningen ha möjlighet att behandla personuppgifter för ändamålet att söka avgöranden, rättsutredningar, annan rättslig information samt information som rör förhållanden i andra länder. är möjligheten att behandla personuppgifter för detta ändamål begränsad på så sätt att informationssamlingen inte får innehålla uppgifter som direkt pekar ut den enskilde. Utredningen föreslår att den begränsningen inte ska föras över till utlänningsdatalagen. Enligt utredningen innebär i stället det generella kravet på att behandlingen ska vara nödvändig samt den föreslagna hänvisningen till bestämmelserna i 9 § första stycket e och f personuppgiftslagen (1998:204) en tillräcklig begränsning. Enligt dessa bestämmelser har den personuppgiftsansvarige ett ansvar att se till att de personuppgifter som behandlas är adekvata och relevanta i förhållande till ändamålen med behandlingen och att inte fler personuppgifter behandlas än vad som är nödvändigt. Datainspektionen motsätter sig förslaget, bl.a. eftersom det innebär att , till skillnad från , självt kommer att kunna bedöma behovet av att ha kvar direkt utpekande personuppgifter. Som utredningen lyfter fram måste det generella kravet på att personuppgiftsbehandling bara ska få ske om det behövs med hänsyn till ändamålet och de föreslagna hänvisningarna till 9 § första stycket e och f personuppgiftslagen i de flesta fall anses innebära att personuppgifter måste avidentifieras eller i vart fall att uppgifter som direkt utpekar en individ utelämnas. Som Datainspektionen framför blir konsekvensen av utredningens förslag att får en möjlighet som inte finns att bedöma om uppgifter som direkt pekar ut den enskilde ska få behandlas. Enligt regeringen kan dock en sådan utvidgning framstå som rimlig. I rättsfallssamlingar är identiteten på en person oftast oväsentlig för informationsvärdet. Däremot kan det vara nödvändigt att behandla titlar på domar från exempelvis och även om de innehåller ett namn på en person. Ett förbud att hantera personuppgifter som direkt pekar ut den enskilde kan onödigtvis försvåra Prop. 2015/16:65 hanteringen av sådana avgöranden. Det får förutsättas att hanterar möjligheten att behandla personuppgifter som direkt pekar ut den registrerade med återhållsamhet. I detta sammanhang kan framhållas att regeringen i avsnitt 6.6.2 föreslår att utlänningsdatalagen ska hänvisa till vissa bestämmelser i personuppgiftslagen som rör tillsynsmyndighetens befogenheter. Enligt dessa bestämmelser kan Datainspektionen ingripa mot och förbjuda personuppgiftsbehandling som utförs av bl.a. . Sammanfattningsvis delar regeringen utredningens bedömning att förbudet mot att behandla direkt utpekande uppgifter inte bör överföras till utlänningsdatalagen. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de primära ändamålsbestämmelserna innehålla ett behovskrav i stället för ett nödvändighetskrav. 6.9.7Behandling av uppgifter för att tillhandahålla information till andra Regeringens förslag: Personuppgifter som får behandlas i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen ska även få behandlas när det är nödvändigt för att tillhandahålla information till –eller regeringen, –en annan myndighet eller en enskild, –en utländsk myndighet, –ett EU-organ, eller –en mellanfolklig organisation. En förutsättning ska vara att utlämnandet följer av lag eller förordning, av medlemskap i , av en internationell konvention som tillträtt eller enligt ett av godkänt avtal med främmande stat eller mellanfolklig organisation. För att tillhandahålla information till andra för andra ändamål än de ovan uppräknade ska uppgifter få behandlas endast om det nya ändamålet i det enskilda fallet inte kan anses oförenligt med det ändamål som uppgifterna samlades in för. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte att tillhandahållande av information till eller regeringen särskilt ska anges i lagtexten. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser antingen godtar förslaget eller lämnar det utan invändningar. Kammarrätten i förordar att nödvändighetskravet i ändamålsbestämmelserna ersätts med ett behovskrav. efterfrågar ytterligare ett sekundärt ändamål som tillåter myndigheten att tillhandahålla uppgifter som behandlas med stöd av de primära ändamålsbestämmelserna till den brottsbekämpande verksamheten inom . Skälen för regeringens förslag I avsnitten 6.9.1–6.9.6 redovisas vilka de primära ändamålen bör vara. I detta avsnitt diskuteras vilka sekundära ändamål som bör anges i utlänningsdatalagen, dvs. i vilken mån personuppgiftsbehandling ska få ske för att möta andras behov av uppgifter från de myndigheter som bedriver verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. I och med att regleringen av de sekundära ändamålen inte föreslås vara uttömmande finns det även ett visst utrymme för att tillhandahålla uppgifter för andra ändamål än de i lagen angivna, under förutsättning att det nya ändamålet inte kan anses oförenligt med insamlingsändamålet (finalitetsprincipen). Det bör betonas att uppgiftsutlämnande kan ske inom ramen för något av de primära ändamålen, exempelvis när uppgiftslämnande är en del av myndigheternas handläggning av ärenden. Som konstateras i avsnitt 6.8 bör de sekundära ändamålsbestämmelserna innehålla ett nödvändighetskrav. Tillhandahållande av information med stöd av lag eller förordning , och utlandsmyndigheterna behandlar inte enbart uppgifter för egen del utan även genom utlämnande till andra. Uppgiftslämnande kan ske av olika anledningar. Det finns en rad olika författningar som föreskriver en uppgiftsskyldighet för myndigheterna, dvs. att myndigheterna ska lämna ut uppgifter i vissa angivna situationer. För det första är myndigheterna i vissa fall skyldiga att lämna ut uppgifter till vissa utpekade myndigheter. Till exempel har och enligt 17 kap. 3 § utlänningslagen rätt att ta del av uppgifter om enskilda hos . Ett annat exempel är att ska lämna vissa uppgifter om utlänningar till enligt 30 § förordningen (1990:1361) för prövning av lån till hemutrustning för flyktingar och vissa andra utlänningar. Av 10 kap. 28 § offentlighets- och sekretesslagen framgår att sekretess inte hindrar att en uppgift lämnas till en myndighet, om uppgiftsskyldighet följer av lag eller förordning. Myndigheter är vidare i vissa fall enligt lag eller förordning skyldiga att på begäran lämna ut uppgifter till andra. En myndighet är till exempel enligt reglerna i 2 kap. tryckfrihetsförordningen skyldig att lämna ut personuppgifter som är allmänna handlingar, om inte sekretess gäller för uppgifterna. En skyldighet att lämna uppgifter kan även följa av bestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen. Enligt 6 kap. 5 § samma lag ska en myndighet på begäran av en annan myndighet lämna uppgift som den förfogar över, i den mån hinder inte möter på grund av bestämmelse om sekretess eller av hänsyn till arbetets behöriga gång. Vidare finns det ett antal författningar med bestämmelser som medför att uppgifter får lämnas ut. Bestämmelserna innebär således inte, som de ovan beskrivna, en uppgiftsskyldighet, utan enbart att utlämnande är tillåtet. Ett exempel på en sådan bestämmelse är 10 kap. 15 § offentlighets- och sekretesslagen. I bestämmelsen anges att sekretess inte hindrar att uppgift lämnas till regeringen eller . Vidare finns i 10 kap. 27 § samma lag en generalklausul som innebär att en sekretessbelagd uppgift får lämnas till en annan myndighet, om det är Prop. 2015/16:65 uppenbart att intresset av att uppgiften lämnas ut har företräde framför det intresse som sekretessen ska skydda. Myndigheterna lämnar inte enbart ut uppgifter för att tillgodose andras behov.