prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — Lagens innehåll och tillämplighet 1 § Denna lag innehåller bestämmelser för genomförande av rådets rambeslut /829/RIF om tillämpning mellan Europeiska unionens medlemsstater av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgärder som ett alternativ till tillfälligt frihetsberövande. I paragrafen anges att lagen genomför rambeslutet om uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder i svensk rätt. Lagens bestämmelser ska således tolkas med beaktande av rambeslutets skäl och artiklar. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. 2 § Om Europeiska unionen genom ett särskilt beslut har avbrutit tillämpningen av rådets rambeslut /829/RIF i förhållande till en medlemsstat eller om en medlemsstat har upphört att tillämpa rambeslutet eller den nationella lagstiftning som genomför rambeslutet, gäller inte denna lag i förhållande till den staten. Paragrafen reglerar situationer när lagen i vissa fall inte ska tillämpas gentemot en viss medlemsstat. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. Lagstiftningen omfattar som utgångspunkt ett samarbete mellan samtliga EU-medlemsstater som har genomfört rambeslutet. I förhållande till en medlemsstat som inte har genomfört rambeslutet när lagen trätt i kraft finns en övergångsbestämmelse. I denna paragraf tydliggörs dock att lagen inte gäller gentemot en medlemsstat om EU genom ett särskilt beslut har avbrutit tillämpningen av rambeslutet i förhållande till den staten, eller om en medlemsstat har upphört att tillämpa rambeslutet eller den nationella lagstiftning som genomför rambeslutet. Situationen kan uppstå t.ex. när en medlemsstat upphör att tillämpa rambeslutet på grund av att nationell domstol underkänt genomförandet eller till följd av ett utslag från . Vidare kan skyddsklausuler i anslutningsfördragen innehålla bestämmelser om tillfälligt upphävande av tillämpningen av rättsakter om straffrättsligt samarbete i förhållande till en ny medlemsstat (t.ex. artikel 39 i 2014/15:116 Ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder 3 § Med ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder avses i denna lag ett beslut om att en person som är misstänkt för brott 1.förbjuds att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort i en annan medlemsstat, 2.föreläggs att på vissa tider anmäla sig hos myndighet i en annan medlemsstat. Ett förbud enligt första stycket 1 får förenas med ett föreläggande enligt första stycket 2. Paragrafen innehåller en definition av vad som avses med ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder, dvs. vilka beslut som kan bli föremål för erkännande och uppföljning i en annan medlemsstat. Innehållet i paragrafen är baserat på artikel 4 a i rambeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Av första stycket första punkten framgår att ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder kan avse ett förbud för den misstänkte att utan tillstånd lämna anvisad vistelseort i en annan medlemsstat. Som vistelseort kan bestämmas den ort där den misstänkte har sin bostad, men även en ort där han eller hon har sitt arbete eller där personen i fråga huvudsakligen vistas. Ett beslut om övervakningsåtgärder kan enligt andra punkten, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, även avse en skyldighet för den misstänkte att på vissa tider anmäla sig hos myndighet i en annan medlemsstat. Det är för den beslutande svenska myndigheten inte möjligt att precisera hos vilken utländsk myndighet anmälan ska göras. Det får i stället avgöras av den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten i samband med erkännandet av det svenska beslutet. Med myndighet i en annan medlemsstat avses därför den myndighet som behörig myndighet i den andra medlemsstaten anvisar. Däremot ska det av det svenska beslutet, liksom vid beslut om anmälningsskyldighet enligt 25 kap. , framgå närmare hur den misstänkte ska efterleva skyldigheten att anmäla sig till myndigheten i den andra staten, t.ex. hur ofta han eller hon ska anmäla sig och att det ska vara fråga om personlig inställelse. Av 2 kap. 1 § framgår under vilka förutsättningar ett beslut om övervakningsåtgärder får meddelas. Av andra stycket framgår att ett förbud att lämna anvisad vistelseort får förenas med ett föreläggande om att anmäla sig hos myndighet. Ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder 4 § Med ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder avses i denna lag ett verkställbart beslut, meddelat av en behörig myndighet i en annan medlemsstat i samband med ett straffrättsligt förfarande, som innebär att en person som är misstänkt för brott ska omfattas av en eller flera övervakningsåtgärder. Paragrafen innehåller en definition av vad som avses med ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder, dvs. vilka beslut som kan bli föremål för erkännande och uppföljning i . Bestämmelsen i paragrafen har sin grund i artikel 4 a i rambeslutet. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Bestämmelsen motsvarar i huvudsak definitionen i artikel 4. andra staten definierar beslutet saknar betydelse så länge kriterierna i paragrafen är uppfyllda och beslutet således omfattas av rambeslutet. 2014/15:116 bestämmelsen föreskrivs att beslutet ska vara verkställbart. att avgörandet antingen ska ha fått laga kraft eller att det går i omedelbar verkställighet trots att det kan överklagas. Vidare ska beslutet vara meddelat av behörig myndighet, vilket i de flesta fall kommer att vara en rättslig myndighet, dvs. åklagare, undersökningsdomare eller domstol. Uppgifter om vilka myndigheter som är behöriga att vidta åtgärder enligt rambeslutet kommer att finnas tillgängliga för alla medlemsstater, eftersom medlemsstaterna enligt artikel 6.1 i rambeslutet ska lämna sådan information till rådets generalsekretariat. Beslutet, vilket ska vara riktat mot en person som är misstänkt för brott, ska ha beslutats under ett pågående straffrättsligt förfarande. I det förfarandet inkluderas förundersökningen och rättegångsstadiet fram till dess att dom eller slutligt beslut fått laga kraft. Slutligen krävs att beslutet innebär att den misstänkte ska vara föremål för en eller flera övervakningsåtgärder. Av 3 kap. 3 § framgår vilka övervakningsåtgärder beslutet ska avse för att kunna erkännas i . Föreskrifter om verkställigheten av denna lag 5 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om verkställigheten av denna lag. I paragrafen lämnas en upplysning om att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela vissa föreskrifter angående verkställigheten av denna lag. Det kan exempelvis röra sig om bestämmelser avseende vissa formkrav, samråd och underrättelser. Övervägandena finns i avsnitt 6.1. 2 kap. Ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder som ska erkännas och följas upp i en annan medlemsstat Förutsättningar för att meddela ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder 1 § Om någon är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa och det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff men det i övrigt inte finns anledning att anhålla eller häkta den misstänkte, får han eller hon, om det är tillräckligt, i stället meddelas ett beslut om övervakningsåtgärder enligt 1 kap. 3 §. Ett beslut om övervakningsåtgärder får även meddelas om det finns skäl att anhålla eller häkta någon enligt 24 kap. 1 § första stycket 2 eller 3 men det kan antas att syftet med ett sådant frihetsberövande kan tillgodoses genom ett beslut om övervakningsåtgärder. Ett beslut om övervakningsåtgärder får meddelas endast om 1.den misstänkte är stadigvarande bosatt i eller har annan stark anknytning till en annan medlemsstat, 2.den misstänkte samtycker till att beslutet följs upp i den andra medlemsstaten, 3.skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse, och 4. det inte är olämpligt med hänsyn till utredningen och lagföringen av brottet. Paragrafen behandlar förutsättningarna för att meddela ett beslut om övervakningsåtgärder som ska erkännas och följas upp i en annan medlemsstat. I 1 kap. 3 § anges vad som avses med ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder. Övervägandena finns i avsnitt 7.1. I första stycket anges vissa allmänna förutsättningar för att meddela ett beslut om övervakningsåtgärder. Dessa sammanfaller med förut- sättningarna för att meddela beslut om reseförbud och anmälnings- skyldighet enligt 25 kap. 1 § första stycket . För att ett beslut om övervakningsåtgärder ska kunna meddelas krävs följaktligen att personen i fråga är skäligen misstänkt för ett brott på vilket fängelse kan följa, att det föreligger flyktfara och att åtgärden anses tillräcklig. Att åtgärden ska vara tillräcklig innebär framför allt att den ska neutralisera flyktfaran. Avgörande är inte hur stor risken är för att den misstänkte avviker, utan om beslutet är en tillräcklig åtgärd för att neutralisera risken. Vid bedömningen av om ett beslut om övervakningsåtgärder är tillräckligt bör även möjligheterna att meddela särskilda villkor enligt 2 § beaktas. Om den verkställande staten saknar förutsättningar att följa upp ett villkor som bedöms nödvändigt för att beslutet ska anses tillräckligt, t.ex. att ta emot ett pass som den misstänkte är skyldig att lämna ifrån sig, kan det dock utgöra skäl för att inte meddela ett beslut om övervakningsåtgärder. Vid osäkerhet bör åklagaren samråda med den behöriga myndigheten i den andra staten. Vid bedömningen får vidare övervägas den misstänktes möjligheter att återvända till för att medverka i förundersökningen eller delta i rättegången. Andra möjligheter för den misstänkte att närvara, t.ex. genom rättslig hjälp med video- eller telefonkonferens, får också tas i beaktande. Vidare bör bedömningen innefatta möjligheterna att, vid eventuell misskötsamhet, få den misstänkte återförd till genom en europeisk eller nordisk arresteringsorder. Om bedömningen görs att den misstänkte inte kommer att kunna överlämnas, talar det emot att ett beslut om övervakningsåtgärder meddelas. Goda förutsättningar att meddela ett beslut om övervakningsåtgärder kan finnas om orten där uppföljningen är tänkt att äga rum ligger nära den ort i där brottet utreds och eventuell huvudförhandling kommer att hållas. Ligger aktuell vistelseort långt ifrån , kan det i vissa fall vara svårare att upprätthålla nödvändig kontakt med den misstänkte och med behöriga myndigheter i den andra medlemsstaten. Vidare kan resorna till och från för att inställa sig till förhör eller förhandling innebära stora kostnader för den misstänkte. Detta kan tala emot ett beslut om övervakningsåtgärder. Bestämmelsen i andra stycket ger utrymme för att meddela beslut om övervakningsåtgärder även vid kollusions- och recidivfara. För att så ska kunna ske krävs dock att personen i fråga är på sannolika skäl misstänkt för brott för vilket är föreskrivet fängelse . I dessa fall måste således de i 24 kap. 1 § första stycket uppställda förutsättningarna för häktning vara uppfyllda. Avgörande för om ett beslut om övervakningsåtgärder ska kunna meddelas i dessa fall är om syftet med ett frihetsberövande kan tillgodoses genom beslutet. Det kan förutsättas att kollusions- och recidivfaran endast i sällsynta fall kan neutraliseras genom ett beslut om övervakningsåtgärder. Bestämmelsen har därför i praktiken ett begränsat användningsområde. I tredje stycket anges vissa ytterligare förutsättningar som gäller för att meddela ett beslut om övervakningsåtgärder. Enligt första punkten ska den misstänkte vara stadigvarande bosatt i eller ha annan stark anknytning till en annan medlemsstat. Bedömningen i fråga om bosättningsförhållanden bör i första hand göras utifrån den misstänktes egna uppgifter. Vid behov kan dock eventuella oklarheter redas ut genom samråd med myndigheten i den andra staten. Vid bedömningen av om bosättningen i den andra staten ska anses vara stadgivarande kan utgångspunkten vid tillämpningen av 3 kap. 2 § 1, dvs. att en person som är folkbokförd i ska anses vara stadigvarande bosatt här, tjäna som vägledning. Annan stark anknytning kan t.ex. föreligga om den misstänkte ska bosätta sig i den andra staten av familjeskäl eller för att arbeta eller studera i landet. För att kravet på stark anknytning ska anses vara uppfyllt bör den misstänkte tillbringa eller komma att tillbringa tid i den andra staten på ett sätt som enligt svenska bestämmelser skulle kunna ligga till grund för folkbokföring. I samband med prövningen av om ett beslut om övervakningsåtgärder ska meddelas i dessa fall bör de villkor som respektive stat ställer upp för att ta emot ett beslut i dessa fall beaktas. Dessa villkor kommer genom rådets generalsekretariat att göras tillgängliga för alla medlemsstater. De svenska myndigheterna kommer således att ha information om vilka förutsättningar som gäller i detta avseende. Vid tveksamheter får åklagaren samråda med myndigheten i den andra staten. Enligt andra punkten ska den misstänkte samtycka till att beslutet om övervakningsåtgärder följs upp i den andra staten. Den misstänktes inställning i fråga om brottsmisstanke, liksom skälen för beslutet i övrigt, saknar däremot betydelse för tillämpningen av bestämmelsen. Formerna för inhämtande och dokumentation av den misstänktes eventuella samtycke kommer att framgå av förordning. Av tredje punkten följer att det alltid måste göras en pro- portionalitetsbedömning i samband med prövningen av om ett beslut om övervakningsåtgärder ska meddelas eller inte. Bestämmelsen motsvarar 25 kap. 1 § fjärde stycket . Ett beslut om övervakningsåtgärder får således meddelas endast om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller något annat motstående intresse. Liksom vid beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet bör en generell försiktighet iakttas när det gäller att använda tvångsmedel för mindre allvarlig brottslighet. Fjärde punkten innehåller ett lämplighetsrekvisit som tar sikte på den situationen att ett beslut om övervakningsåtgärder skulle vara olämpligt med hänsyn till utredningen och lagföringen av brottet. Vid bedömningen ska samtliga relevanta omständigheter i det enskilda fallet beaktas. Varje uppgift om att brottsutredningen riskerar att kompliceras till följd av att den misstänkte lämnar medför inte att ett sådant beslut ska anses olämpligt. I detta sammanhang kan särskilt pekas på möjligheterna att med tillämpning av bestämmelser om internationell rättslig hjälp hålla video- eller telefonförhör med den misstänkte medan denne befinner sig i den andra staten. Om ett beslut om övervakningsåtgärder skulle innebära betydande förseningar i brotts- 2014/15:116 utredningen, kan det vara olämpligt att meddela ett sådant beslut, t.ex. när det återstår många åtgärder i brottsutredningen vilka kräver den misstänktes närvaro i . Ytterligare exempel på situationer när det är olämpligt att meddela ett beslut om övervakningsåtgärder är när åklagaren bedömer att åtal kan väckas och huvudförhandling hållas innan det blir aktuellt att faktiskt påbörja uppföljningen av det svenska beslutet i den andra staten. Enligt artikel 12 i rambeslutet har den behöriga myndigheten i den andra staten på sig att meddela sitt beslut i fråga om erkännande. Om beslutet om erkännande överklagas, förlängs fristen med . Särskilda villkor i samband med ett beslut om övervakningsåtgärder 2 § Ett beslut om övervakningsåtgärder får förenas med villkor att den misstänkte ska vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats på vissa tider. Det får också ställas upp andra särskilda villkor som behövs för övervakningen av den misstänkte. Paragrafen reglerar möjligheten att förena ett beslut om övervaknings- åtgärder med särskilda villkor. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. Bestämmelserna, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, överensstämmer med vad som gäller vid beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet enligt 25 kap. 2 § . Särskilda villkor enligt bestämmelsen kan meddelas när det bedöms nödvändigt för att försäkra sig om, och för att kontrollera, att den misstänkte rättar sig efter beslutet om övervakningsåtgärder. Av 1 kap. 3 § andra stycket framgår att ett beslut om att den misstänkte inte får lämna anvisad vistelseort alltid kan förenas med anmälningsskyldighet. Ett villkor som kan föreskrivas är att den misstänkte på vissa tider ska vara tillgänglig i sin bostad eller på sin arbetsplats. Även andra villkor som behövs för den misstänktes övervakande får ställas upp. Sådana andra villkor kan exempelvis vara att den misstänkte ska överlämna pass eller annan legitimationshandling till anvisad myndighet i den andra staten eller en skyldighet att meddela ändrad bosättning. Möjligheten att meddela särskilda villkor ger dock inte stöd för att ålägga den misstänkte att lämna urinprov eller att underkasta sig annat kroppsligt ingrepp som enligt 2 kap. 6 och 20 §§ regeringsformen kräver lagstöd (se JO 2009/10 s. 39). Vidare måste uppställda villkor vara sådana som myndigheterna i den andra staten kan övervaka och kontrollera. Vid meddelande av särskilda villkor enligt paragrafen bör beaktas att villkoren bör vara sådana som den andra medlemsstaten är skyldig att följa upp enligt rambeslutet. Eftersom det är behörig myndighet i den andra staten som har att ta slutlig ställning till om villkoret är förenligt med rambeslutet, är det för de svenska myndigheterna främst fråga om att göra en preliminär bedömning i detta avseende. Vidare kan i detta sammanhang påpekas att ett villkor, som i och för sig omfattas av rambeslutet, kan komma att anpassas av den andra staten med stöd av artikel 13 i rambeslutet. Meddelande av ett beslut om övervakningsåtgärder 3 § Åklagare eller allmän domstol prövar om ett beslut om övervakningsåtgärder ska meddelas. Vid en prövning enligt första stycket och i fråga om förfarandet efter det att ett beslut om övervakningsåtgärder har meddelats tillämpas det som föreskrivs i om reseförbud, om inte något annat följer av denna lag. Paragrafen innehåller en behörighetsbestämmelse och en generell hänvisning till förfaranderegler. avsnitt 6.4 och 7.3.1. I första stycket föreskrivs att beslut om övervakningsåtgärder meddelas av åklagare eller allmän domstol. Av andra stycket följer att samma regler som gäller vid prövningen av ett reseförbud eller en anmälningsskyldighet och i fråga om förfarandet efter att ett sådant beslut meddelats ska gälla för beslut om övervakningsåtgärder, om inte annat följer av förevarande lag. Hänvisningen till bestämmelser avser generellt (1 kap.), offentlighet och domstol (5 kap.) och omröstning (29 kap.). Hänvisningen innebär också att ett flertal bestämmelser i 25 kap. är tillämpliga, bland annat bestämmelserna om när en fråga om meddelande av beslut får tas upp av rätten och när en förhandling då ska hållas (25 kap. 3 §), innehållet i beslutet och att beslutet ska delges den misstänkte (25 kap. 4 §) samt möjligheten för den misstänkte att få åklagarens beslut prövat av rätten (25 kap. 5 §). Liksom vid beslut om reseförbud och anmälningsskyldighet bör en upplysning om att den misstänkte kan påkalla rättens prövning av ett beslut om övervaknings- åtgärder som har meddelats av åklagaren tas in i beslutet. begära rättens prövning är inte inskränkt till . bör framställas skriftligen, men ingenting hindrar att den i stället Vidare ska bestämmelsen om förfarandet när en fråga om reseförbud väcks i högre rätt tillämpas (25 kap. 8 §). Vissa bestämmelser i 30 kap. blir också tillämpliga på beslut om övervakningsåtgärder, bland annat 30 kap. 11 § om att ett beslut av rätten som inte är slutligt, i den mån det behövs, ska uppta de skäl på vilka beslutet grundas och 30 kap. 12 § första stycket 3 om att rättens beslut går i omedelbar verkställighet. Även åklagarens beslut om övervakningsåtgärder är verkställbart så snart det har meddelats. beslutet är verkställbart, kan en överträdelse av beslutet inte leda till anhållande eller häktning förrän det har delgetts den misstänkte och en skyldighet för honom eller henne att följa övervakningsåtgärderna har inträtt (se kommentarerna till 6 och 10 §§). Genom hänvisningen i paragrafen kommer de bestämmelser i som gäller för överklagande av tingsrättens och hovrättens tvångsmedelsbeslut i 49, 52 och 54 kap. att bli tillämpliga även på ett beslut om övervakningsåtgärder. Ett beslut varigenom fråga om beslut om övervakningsåtgärder har prövats får således överklagas Rätten att överklaga ett beslut om övervakningsåtgärder är heller inte inskränkt till . Även beträffande andra beslut som är kopplade till beslutet om övervakningsåtgärder är bestämmelser om överklagande tillämpliga. Det kan t.ex. röra sig om beslut om tillfälliga undantag från och ändring och upphävande av beslutet om Slutligen innebär hänvisningen att samtliga bestämmelser i rättegångs- balken som gäller när någon är ålagd ett reseförbud eller en anmälningsskyldighet är tillämpliga även i de fall då den tilltalade är föremål för ett beslut om övervakningsåtgärder. Det innebär bland annat att huvudförhandling i tingsrätten ska påbörjas och senast inom en månad från den dag då åtalet väcktes, om inte längre uppskov är nödvändigt på grund av vissa närmare angivna omständigheter (45 kap. 14 § fjärde stycket). Tid för väckande av åtal 4 § När ett beslut om övervakningsåtgärder har meddelats enligt 3 § ska åtal väckas inom efter det att den misstänktes skyldighet enligt 6 § första stycket inträtt, om åtal inte redan har väckts. Rätten får medge förlängning av tiden, om framställning om det görs före Den förlängda tiden får inte vara längre än vad som är nödvändigt. Paragrafen innehåller bestämmelser om tid för väckande av åtal efter det att ett beslut om övervakningsåtgärder meddelats. Av första stycket framgår att åtal ska väckas inom en månad från den tidpunkt då den misstänktes skyldighet att följa de åtgärder som beslutats inträtt, vilket är när den misstänkte delgetts underrättelse om att behörig myndighet i den andra staten beslutat att erkänna det svenska beslutet om övervakningsåtgärder (se 6 § första stycket). ändring av beslutet om övervakningsåtgärder, som meddelats med stöd av 8 §, påverkar inte tidsfristen för väckande av åtal. Är den misstänkte i avvaktan på underrättelse om slutligt beslut från den andra staten föremål för en tvångsåtgärd enligt 24 eller 25 kap. , ska dock de regler om tid för väckande av åtal som anges där tillämpas. Enligt andra stycket kan tidsfristen för åtals väckande förlängas. förlängning bör inte vara längre än vad rätten finner nödvändigt. Regleringen i 25 kap. 6 § andra stycket om förlängning av tiden för väckande av åtal bör vara vägledande för tillämpningen av nu aktuell bestämmelse. 5 § Åklagaren ska sända över ett beslut om övervakningsåtgärder till en behörig myndighet i den medlemsstat där beslutet ska erkännas och följas upp. Paragrafen innehåller en bestämmelse om översändandet av ett beslut om övervakningsåtgärder till en annan medlemsstat. Av bestämmelsen framgår att det är åklagare som är behöriga att översända ett beslut om övervakningsåtgärder till en annan medlemsstat för erkännande och uppföljning. Beslutet ska översändas till behörig myndighet i den stat där beslutet ska erkännas och följas upp. mottagande myndighet är antingen den myndighet som den andra staten utsett till behörig myndighet att vidta åtgärder enligt rambeslutet Prop. 2014/15:116 (artikel 6) eller en utsedd central myndighet som tar emot beslut och intyg för vidarebefordran till den myndighet som ska pröva frågan om erkännande (artikel 7). Av de underrättelser som medlemsstaterna är skyldiga att lämna till rådets generalsekretariat kommer det att framgå vilken eller vilka myndigheter som är behöriga.