prop · H30329 · 2015-10-13 00:00:00 — rådets direktiv /46/EG av om skydd för enskilda personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter (dataskyddsdirektivet). föreslås i denna proposition, bl.a. om att uppgifter ska överföras till andra stater eller jurisdiktioners skattemyndigheten/behöriga myndigheter, måste vara förenliga med dataskyddsdirektivet. bestämmelser om överföring till tredjeland i artikel 25 och artikel 26. Undantagen från förbudet att överföra uppgifter till tredjeland finns i Av artikel 26.1 d framgår att medlemsstaterna – om det finns tvingande regler om detta i deras lagstiftning – får överföra personuppgifter till ett tredjeland som inte har en adekvat skyddsnivå om överföringen är nödvändig eller bindande enligt författning av skäl som rör viktiga allmänna intressen eller för att fastslå, göra gällande eller försvara rättsliga anspråk. I punkt 58 i ingressen till dataskyddsdirektivet anges som exempel på viktiga allmänna intressen utbyte av uppgifter mellan skattemyndigheter, tullmyndigheter eller socialförsäkrings- MCAA och DAC 2 avser just utbyte av uppgifter mellan I 35 § PUL finns bestämmelser om när regeringen får meddela föreskrifter om undantag från förbudet för överföring av personuppgifter till tredjeland. paragrafens andra stycke anges att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om undantag från förbudet att överföra uppgifter till tredjeland om det behövs med hänsyn till ett viktigt allmänt intresse eller om det finns tillräckliga garantier till skydd för de registrerades rättigheter. Mot denna bakgrund är det förenligt med dataskyddsdirektivet att införa bestämmelser som innebär att ska överföra de aktuella uppgifterna till den andra staten eller jurisdiktionens skattemyndigheter/behöriga myndigheter i enlighet med MCAA och DAC 2. I avsnitt 4.2 redogörs för vilka bestämmelser gällande rättelse och skadestånd som är tillämpliga när det gäller personuppgiftsbehandling med anledning av MCAA och Det bör tydliggöras i lagtexten att verket ska överföra information om kontohavarnas namn, adress och skatteregistreringsnummer eller födelsedatum och födelseort till den andra statens eller jurisdiktionens När det gäller skatteregisteringsnummer och födelsedatum behöver, enligt den globala standarden, uppgift om detta avseende befintliga konton bara överföras om det finns registrerat hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. Om en kontrolluppgift inte innehåller uppgift om skatteregistreringsnummer ska den i stället innehålla uppgift om födelsedatum om en sådan uppgift finns. skatteregistreringsnumret inte finns ska således överföra uppgift om personens födelsedatum till den andra statens eller jurisdiktionens skattemyndighet, under förutsättning att uppgift om det finns i kontrolluppgiften. För att möjliggöra för att överföra kompletterande och för sent inkomna uppgifter till den andra statens eller 2015/16:29 jurisdiktionens skattemyndighet bör det anges att upplysningarna ska överföras ”minst en gång ”. Se även avsnitt 6.6 vad gäller skyldigheter för . anför, med instämmande av och , att regeringen med hänsyn till det kraftigt ökade informationsutbytet bör tillse att det inrättas någon form av tvistelösningsmekanism om skattekrav riktas mot enskilda från olika länder. Regeringen vill med anledning av detta understryka att ett ökat internationellt informationsutbyte inte påverkar enskildas skattskyldighet i någon stat eller jurisdiktion. Informationsutbyte syftar endast till att ge skattemyndigheterna information om inkomster som kan vara skattepliktiga i den aktuella staten eller jurisdiktionen. För en person som har deklarerat sina inkomster i de stater och jurisdiktioner där de ska deklareras ökar således inte de fall då beskattningskrav avseende personens inkomster riktas från flera stater och jurisdiktioner . På grund av att personers skattskyldighet och inkomsters skatteplikt bedöms utifrån olika principer uppstår det ibland situationer när två eller flera olika stater eller jurisdiktioner gör anspråk på att beskatta samma inkomst för en och samma person. Med anledning av detta har ingått ett stort antal skatteavtal som syftar till att undanröja sådan dubbelbeskattning. Det finns också svenska nationella bestämmelser som syftar till undanröjande av dubbelbeskattning, se t.ex. lagen (1986:468) om avräkning av utländsk skatt. Frågor om undanröjande av dubbelbeskattning ligger vid sidan om genomförandet av den globala standarden och bör inte hanteras inom ramen för detta lagstiftningsärende. Närmare om förslaget till genomförande av den globala standarden Skyldigheter att identifiera och utbyta upplysningar om rapporteringspliktiga konton Regeringens förslag: Bestämmelser om den identifieringsprocedur som beskrivs i avsnitt II–VII i CRS samt i bilaga II och avsnitt II–VII i bilaga I till det ändrade direktivet om administrativt samarbete ska tas in i den nya IDKAL. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter har lämnats som har anknytning till denna fråga. Skälen för regeringens förslag: Avsnitten II–VII i CRS, samt bilaga II och avsnitten II–VII i bilaga I till det ändrade DAC innehåller det regelverk som det i kronologisk mening först blir aktuellt att tillämpa av de olika delarna i den globala standarden. Där finns nämligen de regler som riktar sig mot de finansiella instituten och föreskriver hur de ska gå tillväga för att identifiera utländska rapporteringspliktiga konton. sin helhet har standarden en systematik som gör att den inte lätt kan Prop. 2015/16:29 förstås utan att bestämmelserna om identifieringsproceduren beaktas. Som exempel på detta kan nämnas att begreppet ”rapporteringspliktigt konto” enbart omfattar sådana konton som identifierats som sådana vid den granskning som föreskrivs avsnitten II–VII. Den närmare redogörelsen för förslaget till genomförande av den globala standarden kan därför lämpligen inledas med genomförandet av avsnitten II–VII i CRS samt bilaga II och avsnitten II–VII i bilaga I till det ändrade DAC. Bestämmelser om de finansiella institutens skyldighet att identifiera rapporteringspliktiga konton och hur det ska göras bör tas in i den nya IDKAL. Identifieringen ska göras av rapporteringsskyldiga finansiella identifiera rapporteringspliktiga konton. Regeringens förslag: I den nya IDKAL ska bestämmelser tas in om att ett kontos saldo eller värde ska fastställas utifrån förhållandena vid utgången av ett kalenderår eller en annan lämplig rapporteringsperiod. Vidare ska det i samma lag tas in en bestämmelse om att, när ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per utgången av ett kalenderår, ska relevant saldo eller värde fastställas per den för den rapporteringsperiod som löper ut med kalenderåret eller under kalenderåret. Därutöver ska det tas in bestämmelser som tillåter finansiella institut att tillämpa reglerna för granskning av högvärdekonton vid granskning av lågvärdekonton samt att tillämpa reglerna för granskning av nya konton vid granskning av befintliga konton. Slutligen ska det i lagen tas in bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Regeringens bedömning: Någon bestämmelse om vilken form och vilket innehåll intyganden ska ha bör inte tas in i lag. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: , med instämmande av och , förordar att bestämmelser om vilken form och vilket innehåll intyganden ska ha ska tas in i lag, eftersom de inte ser hur dessa regler skiljer sig från övriga bestämmelser som placerats i lag. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Avsnitten II i CRS och i bilaga I till DAC innehåller generella regler för tillämpningen av de efterföljande avsnitten och inleds med att det, i punkterna A, föreskrivs att ett konto ska anses rapporteringspliktigt från och med det datum då det identifierats som ett sådant enligt förfarandena för kundkännedom i avsnitten II–VII samt att rapporteringen, om något annat inte anges ska ske under det kalenderår som följer det kalenderår som För de finansiella institut som lämnar kontrolluppgift enligt dagens regler överensstämmer detta med redan befintlig kontrolluppgiftsskyldighet i SFL. När det gäller tidpunkten för överföring av uppgifter från till de utländska behöriga myndigheterna, se avsnitt 6.2.3. Några ytterligare bestämmelser om detta behöver inte tas in i svensk lag. Punkterna B innebär att ett kontos saldo eller värde ska fastställas utifrån förhållandena vid utgången av ett kalenderår eller en annan Det framgår inte vad som avses med en annan lämplig rapporteringsperiod. Att det talas om en annan ”lämplig” rapporteringsperiod visar dock att det kan röra sig om ett val mellan flera När ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per utgången av ett kalenderår, kan ett finansiellt institut vars räkenskapsår avslutas alltså fastställa relevant saldo eller värde per det kalenderåret eller, om det bedöms mer lämpligt, per samma kalenderår. Det kan t.ex. vara fallet för en investeringsenhet. I en investeringsenhet är de finansiella kontona själva andelarna i eget kapital eller skulder i enheten. rapporteringsperioden för att fastställa värdet på en sådan andel kan vara Det kan inte uteslutas att det finns andra rapporteringsperioder som bedöms mest lämpliga för ett visst finansiellt Det skulle t.ex. kunna röra sig om den period avseende vilken rapportering sker till kontohavarna med avseende på värdet på deras Rapporteringsperioden måste dock, i varje fall typiskt sätt, vara en lång och i cykel återkommande period. Bestämmelser bör tas in i IDKAL om att ett kontos saldo eller värde, för att avgöra om ett gränsvärde som är av betydelse för granskningen av ett konto överskrids eller inte, ska fastställas utifrån förhållandena vid utgången av ett kalenderår eller en annan lämplig rapporteringsperiod (se dock avsnitt 6.2.2 när det gäller tidpunkt för beräkning av det saldo eller värde som uppgift ska lämnas om i kontrolluppgift om ett konto som identifierats som rapporteringspliktigt). I punkterna C anges att, när ett gränsbelopp för saldo eller värde ska fastställas per utgången av ett kalenderår, relevant saldo eller värde ska fastställas per den för den rapporteringsperiod som avslutas som kalenderåret eller under kalenderåret. som anger detta bör tas in i IDKAL. I punkterna D anges att varje stat eller jurisdiktion kan tillåta att rapporteringsskyldiga finansiella institut använder sig av tjänster från tredjepartsleverantör för att uppfylla de skyldigheter enligt nationell rätt som avses i avtalet. Ansvaret för skyldigheterna ska dock fortfarande ligga hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. regleras vilka finansiella institut som är rapporteringsskyldiga och därmed har ansvaret för bl.a. att lämna kontrolluppgifter. rapporteringsskyldigt finansiellt institut kan ta hjälp av någon annan för att uppfylla dessa skyldigheter eller till och med sluta avtal med någon om att utföra de åtgärder som krävs för att uppfylla skyldigheterna i stället för det rapporteringsskyldiga finansiella institutet. ansvaret dock kvarstår hos det rapporteringsskyldiga finansiella institutet krävs ingen särskild reglering om detta i svensk lag. I punkterna E anges att varje stat eller jurisdiktion får tillåta sina finansiella institut att tillämpa reglerna för granskning av nya konton vid granskning av befintliga konton samt att tillämpa reglerna för granskning av högvärdekonton vid granskning av lågvärdekonton. definieras för del som konton som öppnas Konton som öppnas definieras som befintliga konton. I avsnitten III i CRS och i bilaga I till DAC finns bestämmelser som kräver att det finansiella institutet vidtar extra granskningsåtgärder när det gäller högvärdekonton (se vidare om detta under avsnitt 6.1.2). För del definieras ett högvärdekonto som ett konto vars balans eller värde överstiger vid utgången av 2015 eller ett senare kalenderår. Konton vars värde uppgår till eller mindre är lågvärdekonton. Eftersom kraven på granskning av högvärdekonton är mer omfattande än när det gäller lågvärdekonton saknas skäl att i svensk rätt inte tillåta de finansiella instituten att tillämpa granskningsreglerna för högvärdekonton på lågvärdekonton om de så önskar. Vid den granskningsprocedur som gäller för nya konton ska det rapporteringsskyldiga finansiella institutet inhämta ett intygande från kontohavaren eller, när det gäller konton som innehas av enheter, alternativt från de personer som har bestämmande inflytande över enheten. Den granskningsprocedur som föreskrivs när det gäller nya konton anses vara den mest effektiva metoden för att identifiera rapporteringspliktiga konton men också, generellt sett, en mer administrativt betungande metod än den som föreskrivs för befintliga konton. De mindre administrativt betungande bestämmelserna när det gäller granskning av befintliga konton har utformats med insikt om att det är svårare för finansiella institut att inhämta intyganden och annan dokumentation från innehavare av befintliga konton. I samband med att ett konto öppnas måste kontohavaren och det finansiella institutet av naturliga skäl upprätta en kontakt. I ett senare skede är det dock i många fall betydligt svårare för det finansiella institutet att inhämta kompletterade uppgifter och dokumentation från kontohavaren. Eftersom de finansiella instituten är av skiftande slag och storlek kan det, trots det sagda, finnas fall där det är mindre administrativt betungande för det finansiella institutet att tillämpa den mer effektiva metoden som gäller för nya konton än att tillämpa metoden för befintliga konton vid granskningen. Det kan t.ex. tänkas att ett riskkapitalbolag med några få fysiska personer som investerare enklare kan inhämta ett intygande från investerarna än att söka igenom sina databaser och dokumentation för att kontrollera om det finns indikationer på att någon av investerarna har hemvist i en annan stat eller jurisdiktion. Mot denna bakgrund bör det tas in bestämmelser i som tillåter finansiella institut som så önskar att tillämpa reglerna för granskning av högvärdekonton vid granskning av lågvärdekonton samt att tillämpa reglerna för granskning av nya konton vid granskning av befintliga konton. Av kommentaren till CRS framgår vilka krav som ställs på ett intygande från en kontohavare eller en fysisk person med bestämmande inflytande över en enhet som är kontohavare för att intygandet ska anses vara giltigt (se t.ex. punkterna 7–16 i kommentaren till avsnitt IV och punkterna 14–17 i kommentaren till avsnitt V i CRS). Där framgår bl.a. följande. Ett intygande är giltigt endast om det är undertecknat eller på något annat sätt bekräftat av kontohavaren eller personen med bestämmande inflytande och innehåller kontohavarens eller personens med bestämmande inflytande namn, bostadsadress, de stater och jurisdiktioner där kontohavaren eller personen med bestämmande inflytande har skatterättslig hemvist. Om uppgift om dessa ska lämnas 2015/16:29 ska intygandet även innehålla skatteregistreringsnummer () i de stater och jurisdiktioner där personen har skatterättslig hemvist och födelsedatum. Uppgifterna får ha tagits fram på förhand av det rapporteringsskyldiga finansiella institutet om de redan finns registrerade. Det sistnämnda gäller dock inte uppgiften om i vilken eller vilka stater eller jurisdiktioner personen har skatterättslig hemvist. Denna uppgift måste alltså aktivt uppges av den person som gör intygandet. Intygandet kan tillhandahållas t.ex. elektroniskt. Ett intygande kan undertecknas eller bekräftas av en person för en annan person under förutsättning att den förstnämnda personen är behörig att göra det i enlighet med nationell rätt. I avsnitt 6.6 nedan framgår att och andra jurisdiktioner förväntas ha möjlighet till stränga åtgärder för att se till att korrekta intyganden alltid lämnas för nya konton. Det bör därför övervägas att ta in en bestämmelse i förordningsform om att intygandena ska lämnas under straffansvar. Brottet osann försäkran enligt 15 kap. 10 § gäller endast om uppgifterna har lämnats på annat sätt än muntligen. Även om kommentaren till CRS inte tydligt anger att ett intygande måste lämnas på annat sätt än muntligen, bör det därför övervägas att ta in ett sådant krav i förordningsform. Att ett intygande är bekräftat på något annat sätt än att det har undertecknats innebär att personen som gör intygandet tillhandahåller det finansiella institutet en otvetydig bekräftelse på att personen intygar att uppgifterna är korrekta. Oavsett hur verifieringen sker förväntas det att det dokumenteras av det finansiella institutet på ett sätt som gör att institutet kan visa att intygandet har bekräftats, t.ex. genom elektronisk dokumentation som visar att verifiering har skett genom elektronisk signatur på internet. Det finansiella institutet kommer att behöva bevara dokumentation avseende det sätt på vilket i verifieringen har skett. , med instämmande av och , förordar att bestämmelser om vilken form och vilket innehåll ett intygande ska ha ska tas in i lag. Bestämmelserna får enligt regeringens mening närmast ses som verkställighetsföreskrifter och bör inte tas in i lag. Både i CRS och i direktivet anges belopp i US-dollar. Även om det inte anges uttryckligen i CRS ska belopp som uttrycks i US-dollar anses inbegripa motsvarande belopp i andra valutor. I inledningen av IDKAL bör det även tas in bestämmelser om lagens tillämpningsområde, av vilka bl.a. framgår att lagen gäller för sådan identifiering av rapporteringspliktiga konton som finansiella institut ska göra och att lagen (2015:62) om identifiering av rapporteringspliktiga konton med anledning av gäller i stället för IDKAL när det är fråga om sådan identifiering som avses i den lagen. 6.1.2Befintliga konton som innehas av fysiska personer Regeringens förslag: Bestämmelser ska tas in i den nya IDKAL om den granskning av befintliga konton som innehas av fysiska personer som regleras i avsnitten III i CRS och i bilaga I till direktivet om Någon motsvarighet till bestämmelsen i CRS om att försäkringsavtal med kontantvärde eller livränteavtal inte behöver granskas identifieras eller rapporteras om det finansiella institutet är lagligen förhintrat att sälja sådana avtal till personer med hemvist i en annan stat eller jurisdiktion ska dock inte tas in. Det ska, till skillnad från vad som anges i CRS och direktivet om administrativt samarbete, vara obligatoriskt för de rapporteringsskyldiga finansiella instituten att avstå från att behandla ett konto som rapporteringspliktigt om de har tillgång till eller kan inhämta relevant dokumentation som motsäger en indikation på hemvist i en annan stat eller jurisdiktion som framkommit. Bestämmelser om tidsfrister för granskningsproceduren ska, när det är fråga om specifika tidpunkter då den inledande granskningen i olika skeden ska vara genomförd, tas in i form av övergångsbestämmelser. Promemorians förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Inga remissynpunkter har lämnats som har anknytning till denna fråga. Skälen för regeringens förslag: I avsnitten III i CRS och i bilaga I till DAC finns bestämmelser om den granskningsprocedur som ska genomföras avseende befintliga konton som innehas av fysiska personer. I punkten A i avsnitt III i CRS anges att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut inte är skyldigt att granska, identifiera eller rapportera försäkringsavtal med kontantvärde eller livränteavtal om det finansiella institutet är lagligen förhindrat att sälja sådana avtal till personer med hemvist i en annan stat eller jurisdiktion. Någon motsvarighet till denna bestämmelse finns inte i avsnitt III i bilaga I till DAC. Det föreslås här att CRS och DAC 2 ska genomföras i en enhetlig lagstiftning (se avsnitt 4). Syftet är bl.a. att identifieringen av rapporteringspliktiga konton ska kunna göras genom ett gemensamt granskningsförfarande hos de finansiella instituten. Granskningsförfarandet ska alltså kunna tillämpas enhetligt oavsett om kontohavaren eller personerna med bestämmande inflytande över kontohavaren har hemvist i en annan medlemsstat i EU eller i ett land utanför EU. Om granskningen skulle skilja sig åt beroende på vilket land kontohavaren har hemvist, skulle varje konto behöva granskas två gånger. Först skulle det rapporteringsskyldiga finansiella institutet behöva granska kontona enligt bestämmelserna i för att avgöra vilka konton som är rapporteringspliktiga gentemot andra medlemsstater i EU och därefter granska samtliga konton ytterligare en gång enligt bestämmelserna i för att avgöra vilka konton som är rapporteringspliktiga gentemot länder utanför EU. Detta beror på att det är kontohavarens hemvist som är avgörande för om det är DAC eller CRS som gäller för granskningen som det är just genom granskningen som en kontohavares hemvist utreds. Eftersom undantaget i punkten A i avsnitt III i CRS inte har någon motsvarighet i bilagorna till DAC bör det i praktiken inte innebära någon lättnad för de finansiella instituten. För att DACs krav på granskning ska uppfyllas måste instituten ändå genomföra granskningen en gång utan hänsyn till detta undantag. Någon motsvarighet till undantaget i punkten A i avsnitt III i CRS bör därför inte tas in i den svenska lagen, varken när det gäller konton som innehas av personer med hemvist i en annan medlemsstat i EU eller av personer med hemvist i ett land utanför EU. möjliggörs en enhetlig granskning av de finansiella kontona. I punkterna B i avsnitten III i CRS och i bilaga I till DAC finns bestämmelser om den granskningsprocedur som ska genomföras I bilaga I till DAC definieras lågvärdekonto som ett konto vars saldo eller värde inte överstiger ett belopp som eller i MCAA anges det något årtal utifrån vilket bedömningen om ett konto är ett högvärde- eller lågvärdekonto ska göras. CRS anges dock att datumet förväntas vara detsamma som utgör gränsen mellan när ett konto är ett befintligt konto respektive ett nytt konto. bilaga F till MCAA framgår att ett befintligt konto är ett konto som öppnas eller tidigare och att ett nytt konto är ett konto som öppnas eller . enhetlighet bör den svenska lagstiftningen utformas så att bedömningen av vad som är ett lågvärdekonto respektive ett högvärdekonto ska göras utifrån saldo eller värde både när det gäller kontohavare i medlemsstater i EU och i länder utanför EU. När det gäller granskning av lågvärdekonton anges det inledningsvis att om det rapporteringsskyldiga finansiella institutet i sina arkiv har en aktuell bostadsadress till en fysisk person som är kontohavare och adressen baseras på styrkande dokumentation, får institutet, när det fastställer om kontot är rapporteringspliktigt, betrakta kontohavaren som en person med skatterättslig hemvist i den stat eller jurisdiktion där adressen är belägen. Denna bestämmelse kallas ibland för bostadsadresstestet och är utformad på så sätt att det finansiella institutet kan välja att tillämpa bestämmelsen eller i stället tillämpa de Om ett institut inte kan tillämpa bostadsadresstestet, t.ex. om det inte har någon aktuell bostadsadress som baseras på styrkande dokumentation för kontohavaren måste institutet i stället tillämpa de efterföljande gransknings- Om det finansiella institutet inte redan med tillämpning av bostadsadresstestet har konstaterat om kontot är rapporteringspliktigt eller inte ska granskningen i stället inledas med en elektronisk sökning i det rapporteringsskyldiga finansiella institutets databaser. denna sökning framkommer indikationer på att en kontohavare har hemvist i en annan stat eller jurisdiktion, ska kontot anses vara rapporteringspliktigt om institutet inte innehar eller inhämtar viss dokumentation som motsäger den indikation på att kontohavaren har hemvist i den andra staten eller jurisdiktionen som framkommit vid den Vad som utgör indikationer på att kontohavaren