prop · H2031310 · 2015-01-01 00:00:00 — besluta om skattetillägg avseende en felaktighet eller passivitet i fall då åklagaren beslutat att inte inleda förundersökning eller att lägga ned förundersökningen eller om felaktigheten eller passiviteten på annat sätt är föremål för utredning om brott och inte har prövats slutligt, detta även om felaktigheten eller passiviteten hänför sig till tid före . Om de ordinarie tidsfristerna för beslut om skatte- tillägg har passerat, är en förutsättning dock att beslut fattas senast från det att underrättelse har skett om att felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. Övergångsbestämmelserna 16 och 18 har anpassats till ändringarna i skatteförfarandelagen och lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. De utredningar om brott som pågår hos åklagaren vid ikraftträdandet kan avse brott avseende en felaktighet eller passivitet som omfattas av de upphävda lagarna taxeringslagen (1990:324) eller skattebetalningslagen (1997:483). Motsvarande spärreglering har införts i skatteförfarande- lagen. Ändringarna innebär vidare att ett beslut om skattetillägg får meddelas utan samband med eftertaxering eller efterbeskattning antingen inom de ordinarie tidsfristerna eller senast från den dag då underrättelse har skett om att felaktigheten eller passiviteten är föremål för utredning om brott. När det gäller skattetillägg och tillgängliga avstämningsuppgifter ska de äldre bestämmelserna i 49 kap. 10 § första stycket 1 samt 49 kap. 12 och 15 §§ tillämpas i fråga om uppgifter som har lämnats eller skulle ha lämnats före . Om oriktig uppgift har lämnats i en deklaration som har getts in eller skulle ha getts in före ska alltså äldre bestämmelser tillämpas. Äldre bestämmelser ska också tillämpas vid skönsbeskattning på grund av avsaknad av eller brister i en deklaration som skulle ha lämnats före och vid oriktig uppgift i en begäran om omprövning av skatt som skulle ha redovisats före . Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 9. 11.3Förslaget till lag om talan om skattetillägg i I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. Lagen gäller bara när en och samma felaktighet eller passivitet kan vara grund för såväl beslut om skattetillägg enligt skatteförfarandelagen (2011:1244) som åtal för brott enligt skattebrottslagen (1971:69). Om en felaktighet eller passivitet kan leda till skattetillägg men även till en prövning avseende skattebrott gäller denna lag. Själva tillämpningen av lagen kan leda till att ett beslut om skattetillägg inte ska fattas av , utan att frågan om skattetillägg i stället ska prövas av allmän domstol eller av åklagare. En ytterligare förutsättning är att sanktionerna ska avse samma fysiska person. I fall då dessa förutsättningar inte är uppfyllda är det inte aktuellt att tillämpa lagen. Angående innebörden av felaktighet eller passivitet, se avsnitt 7.8.1 och 7.5.1. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.8. I paragrafen anges lagens huvudsakliga innehåll. I lagen finns bestäm- melser om förfarandet när en fråga om skattetillägg prövas i samma rättegång som ett åtal för skattebrott men också om förfarandet hos åklagaren. Detta innefattar såväl sådana åtgärder som kan föregå ett beslut om att skattetillägg ska tas ut såsom utredningsåtgärder eller stämningsansökan, som avseende själva beslutet, vilket av åklagare kan initieras genom strafföreläggande. I slutet av lagen finns vissa bestäm- melser om verkställighet m.m. av beslut om skattetillägg. Dessa bestämmelser riktar sig främst till . Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.9. I paragrafens första stycke anges att skatteförfarandelagens (2011:1244), förkortad SFL, bestämmelser om skattetillägg i 49 och 51 kap. tillämpas när en fråga om skattetillägg ska prövas enligt denna lag. Detta innebär att den materiella prövningen av skattetilläggsfrågan hos åklagare och allmän domstol ska ske enligt samma bestämmelser som när skattetillägg prövas hos eller allmän förvaltningsdomstol. 49 kap. SFL reglerar förutsättningarna för att ta ut skattetillägg såsom hur skattetillägg ska tas ut vid oriktig uppgift (4 §), vilka uppgifter som ska anses vara oriktiga (5 §), skattetillägg vid skönsbeskattning (6–8 §§), skattetillägg när skatteavdrag inte har gjorts (9 §) och beräkning av skattetillägg (11– 21 §§). 51 kap. reglerar befrielse från bl.a. skattetillägg. Vissa undantag finns från regeln att skatteförfarandelagens bestäm- melser om skattetillägg tillämpas. Bestämmelserna i 49 kap. 10 a och 10 b §§ SFL ska inte tillämpas. Dessa bestämmelser har införts som lagen om talan om skattetillägg i vissa fall och reglerar när inte får fatta beslut om skattetillägg då den aktuella felaktig- heten eller passiviteten har blivit föremål för åklagarens handläggning. Dessa bestämmelser är således inte aktuella för åklagare eller allmän domstol. I övrigt gäller samma förutsättningar för uttag av och befrielse från skattetillägg var skattetillägget än prövas. Förutsättningarna för uttag av skattetillägg skiljer sig åt från förutsättningarna för att döma till ansvar för skattebrott. T.ex. krävs inte uppsåt eller andra subjektiva rekvisit för att ta ut skattetillägg. Beviskraven för att ta ut skattetillägg är också något annorlunda. Att förutsättningarna skiljer sig åt kan innebära att allmän domstol finner att skattetillägg ska tas ut men att det inte ska dömas till ansvar för skattebrott. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.10. Andra stycket reglerar vilka tidsfrister som ska gälla för ett beslut om skattetillägg. Beslut om skattetillägg får meddelas inom den tid som påföljd får dömas ut enligt 14 och 14 a §§ skattebrottslagen (1971:69) för den felaktighet eller passivitet som omfattas av åtalet. Skattetillägg som prövas enligt denna lag ska således följa brottets preskriptionstid enligt skattebrottslagen. Om åtalet skulle justeras t.ex. så att preskriptionstiden för brottet minskar, begränsas rätten att besluta om skattetillägg på motsvarande sätt. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.13.3. I paragrafen regleras att om inte något annat föreskrivs i denna lag, tillämpas i fråga om utredningen och förfarandet beträffande frågan om skattetillägg det som är föreskrivet för det brottmål som frågan om skattetillägg har samband med, men att tvångsmedel enligt 24–28 kap. inte får användas. Bestämmelsen innebär att för den processuella handläggningen ska förutom de angivna undantagen rätte- gångsbalkens regler tillämpas. Bestämmelsen riktar sig till både åklagare och allmän domstol. Att tvångsmedel enligt 24–28 kap. inte får användas innebär att det inte är möjligt att använda t.ex. häktning (24 kap.), reseförbud (25 kap.), kvarstad (26 kap.), beslag och hemlig avlyssning av elektronisk kommunikation m.m. (27 kap.) eller husrannsakan (28 kap.) beträffande skattetilläggsfrågan. Behövs dessa åtgärder för brottmålet (och de är tillåtna för det aktuella brottet) så får den förstås användas. Skulle genom sådana metoder information komma fram, får de användas för skatte- tilläggsfrågan, så länge inte användningsbegränsningar el. dyl. förhindrar detta. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.10. Paragrafen har införts i förtydligande syfte. Den reglerar att i samband med att den misstänkte delges skälig misstanke enligt 23 kap. 18 § första stycket , ska den misstänkte underrättas om att även skattetillägg kan komma att tas ut samt om grunderna för detta. Den enskilde ska således få information om att det kan bli aktuellt även med skattetillägg. Att även grunderna för detta ska anges innebär att inte bara skälen för skattetillägg ska anges utan även even- tuella befrielsegrunder. I detta ligger dels att informera om vilka befri- elsegrunder som finns (i praktiken ett uppräknande av innehållet i Prop. 2014/15:131 lag), dels – om det redan i detta skede finns någon sådan uppfattning – ange om någon befrielsegrund bedöms vara aktuell just i det aktuella fallet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.12.1. Bestämmelsen i första stycket innebär att om förutsättningar för en talan om skattetillägg är uppfyllda, ska åklagaren i samband med att åtal väcks för brott enligt skattebrottslagen föra talan om skattetillägg och framställa ett yrkande om att skattetillägg ska tas ut. För att en sådan talan ska föras krävs vidare att åtalet och skattetillägget avser samma person och samma felaktighet eller passivitet. Åtalet kan dock även avse flera andra felaktigheter eller passiviteter. felaktighet eller passivitet, se avsnitt 7.8.1 och 7.5.1. Andra stycket reglerar vad som ska anges i stämningsansökan när det När åklagaren framställer ett yrkande om skattetillägg, ska åklagaren i stämningsansökan uppge de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller skattetillägget (1), vilken procentsats som skattetillägget ska tas ut med och vilket underlag det ska beräknas på (2), de omständigheter som åberopas till stöd för skattetillägget (3), och de bevis som åberopas och vad som ska styrkas med varje bevis (4). I 45 kap. 4 § anges vad som ska anges i en stäm- När det är aktuellt med en talan om även skattetillägg, ska således även uppgifter som avser skattetillägget anges. skattetillägg ska i stämningsansökan vara självständigt och skilt från gärningsbeskrivningen för brottet enligt skattebrottslagen. har utformats med 45 kap. 4 § och även 48 kap. 6 § som förebild, men har anpassats till skattetilläggsfrågan. Som anges ovan ska procentsatsen och underlaget för beräkningen av När det gäller det slutliga belopp med vilket skattetillägget kommer att utgå, är uträkningen därav en uppgift som Åklagaren kan dock välja att vända sig till för att få en uträkning av vad beloppet skulle bli, att bifoga stämningsansökan som underlag. I angivande av de omständigheter som åberopas till stöd för skattetillägget ingår att ta upp eventuella befrielse- grunder, om det som framkommit av omständigheterna ger anledning till Detta ska göras även om åklagaren har lämnat sådana uppgifter i samband med misstankedelgivningen, se 5 §. Åklagaren ska beakta dessa befrielsegrunder vid valet av yrkande. Bestämmelsen har i allt väsentligt utformats enligt Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.12.2. Paragrafen reglerar en möjlighet att åberopa samma omständigheter till stöd för yrkandet om skattetillägg som åberopas till stöd för åtalet. talan om brott enligt skattebrottslagen kan åklagaren efter ett väckt åtal åberopa en annan felaktighet eller passivitet än den som angavs i stämningsansökan, om det är tillåtet enligt bestämmelsen i 45 kap. 5 § Om åklagaren tillåts åberopa en ny felaktighet eller 2014/15:131 passivitet till stöd för åtalet i brottmålet får denna felaktighet eller passivitet också åberopas till stöd för talan om skattetillägg. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.12.3. I paragrafen sägs att frågan om skattetillägg ska handläggas i samma rättegång som åtalet enligt skattebrottslagen och avgöras genom dom. I domen ska domstolen förutom skälen till avgörandet ange med vilken procentsats som skattetillägg ska tas ut samt vad som ska utgöra under- laget för beräkningen av skattetillägget. Själva beräkningen och fast- ställandet av beloppet att betala ska dock, precis som när det gäller skattetilläggsbeslut som ändras av allmän förvaltningsdomstol, göras av . Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.13.1. I vissa fall får åklagare i stället för att väcka åtal utfärda strafföre- läggande enligt 48 kap. 2 § . I paragrafen regleras att ett sådant strafföreläggande ska, om förutsättningarna för detta är uppfyllda, omfatta även skattetillägg, enligt de förutsättningar som anges i efter- följande paragrafer, 10 och 11 §§. Bestämmelsen innebär att om förut- sättningar för skattetillägg finns, ska strafföreläggandet även omfatta detta skattetillägg. I bedömningen av om förutsättningar finns för skatte- tillägg, ingår också att bedöma befrielsegrunder. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.15. Paragrafen reglerar vad ett strafföreläggande ska innehålla när det gäller skattetilläggsfrågan. Om ett strafföreläggande ska omfatta även skatte- tillägg, ska utöver vad som följer av 48 kap. 6 § strafföreläggandet innehålla uppgifter om de bestämmelser som är tillämpliga när det gäller skattetillägget (1), vilken procentsats som skattetillägget ska tas ut med och vilket underlag det ska beräknas på (2), och de omständigheter som åberopas till stöd för skattetillägget (3). I 48 kap. 6 § anges vad som ska anges i ett strafföre- läggande. När det är aktuellt med även ett skattetillägg, ska således även uppgifter som avser skattetillägget anges. Bestämmelsen har utformats med 48 kap. 6 § som förebild, men har anpassats till skattetilläggsfrågan. Om åklagaren har vänt sig till för en preliminär uträkning av skattebeloppet, kan åklagaren också informera den enskilde om till vilket belopp skattetillägget skulle uppgå. Se också författnings- kommentaren till 6 §. Bestämmelsen har i allt väsentligt utformats enligt Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.15. Paragrafen reglerar hur ett strafföreläggande som omfattar skattetillägg godkänns. Detta sker genom att den misstänkte i förklaringen enligt 48 kap. 9 § godtar även det skattetillägg som tagits upp i föreläggandet. I 48 kap. 9 § anges att godkännande sker genom att den misstänkte undertecknar och tillställer behörig mottagare en förklaring, att han erkänner gärningen och godtar det straff och den särskilda rätts- verkan samt det enskilda anspråk som upptagits i föreläggandet. Strafföreläggandet måste, i enlighet med vad som gäller för strafföre- lägganden , godkännas i sin helhet. Annars får det inte verkan som en dom som fått laga kraft, och det återstår för åklagaren att avgöra om han eller hon i stället ska väcka åtal och då föra talan om skattetillägg. Bestämmelsen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.15. Paragrafen reglerar rätten till offentlig försvarare. I paragrafen anges att den som har rätt till offentlig försvarare för brott enligt skattebrottslagen (1971:69) har rätt till offentlig försvarare också beträffande frågan om skattetillägg som har samband med brottmålet. Vidare anges att rätten till offentlig försvarare gäller även om endast frågan om skattetillägg prövas. Den offentlige försvararen har således rätt till skälig ersättning också för det arbete som läggs ned med anled- ning av yrkandet om skattetillägg (se 21 kap. 10 § ). Om endast frågan om skattetillägg är föremål för prövning, t.ex. sedan endast frågan om skattetillägg överklagats, är huvudregeln att ett eventuellt förordnande om offentlig försvarare fortsätter att gälla. Av 21 kap. 6 § första stycket följer att ett förordnande får återkallas bara i vissa fall, t.ex. om behovet av offentlig försvarare upphör. Bestämmelsen har i allt väsentligt utformats enligt Lagrådets förslag. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.16. I paragrafen regleras att 31 kap. ska tillämpas i fråga om rättegångskostnader. Enligt 31 kap. 1 § första stycket rättegångs- balken gäller att om den tilltalade döms för brottet, ska den tilltalade ersätta staten för det som betalats av allmänna medel i ersättning till försvarare. Denna ersättningsskyldighet ska således gälla även om det beslutas att skattetillägg ska tas ut. Detta innebär också att i de fall då domstolen beslutar att skattetillägg ska tas ut men frikänner den misstänkte från åtal för brottet, har domstolen att bestämma vilka rättegångskostnader som den enskilde ska betala. Här krävs således att domstolen gör en bedömning av fördelningen av rättegångskostnaderna. Även bestämmelserna i 31 kap. 1 § andra–femte styckena gäller, vilket kan medföra att full ersättningsskyldighet inte ska föreligga. Se också kommentaren till 12 §. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.16. Paragrafen anger vad som gäller vid överklagande av dom eller beslut enligt lagen. Enligt första stycket ska i fråga om överklagande bestämmelser om överklagande i brottmål tillämpas. Detta innebär att regler om överklagadetid ska tillämpas, och därmed att en dom om skattetillägg får överklagas från den dag då den meddelades. Detta gäller även om bara skattetilläggsfrågan över- klagas. Av 49 kap. 13 § framgår att för att hovrätten ska pröva tingsrättens dom i brottmål krävs prövningstillstånd bl.a. om den tilltalade genom domen som enda påföljd dömts till böter. Ett beslut om skattetillägg utgör inte en påföljd i vare sig eller mening, jfr propositionen Om prövningstillstånd i hovrätt och instansordningen i utsökningsmål (prop. 1992/93:216 s. 89) och 1 kap. 8 § . Detta innebär att det krävs prövningstillstånd för prövning i hovrätt av tingsrättens dom om den tilltalade inte dömts till annan påföljd än böter. Överklagas en dom angående fängelse och uttag av skattetillägg krävs inte prövningstillstånd för prövning av skatte- tilläggsfrågan. Paragrafens andra stycke anger ett undantag från regeln ovan. Prövningstillstånd krävs inte i hovrätten om endast frågan om skatte- tillägg överklagas dit. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.17. Paragrafen riktar sig främst till men också till allmän förvaltningsdomstol och . I viss mån riktar den sig också till enskilda. Bestämmelsen innebär att ett skattetillägg som beslutas enligt denna lag ska verkställas på samma sätt som ett skatte- tillägg beslutat av eller allmän förvaltningsdomstol samt att kan ansöka om betalningssäkring för skattetillägg som kan beslutas av åklagare eller allmän domstol. Bestämmelserna i de uppräk- nade kapitlen i skatteförfarandelagen ska därvid tillämpas. I första punkten hänvisas till 46 kap. som reglerar betalningssäkring. Bestämmelsen innebär att kan ansöka om betalningssäkring hos förvaltningsrätten även för skattetillägg som eventuellt kommer att tas ut genom en dom i allmän domstol eller av åklagare i strafföre- läggande. Det får antas att ett övervägande av att ansöka om betalningssäkring för ett skattetillägg görs när verket överväger betal- ningssäkring för själva det aktuella skattebeloppet, ett beslut som verket självt förfogar över. När det gäller skattetillägg som ska beslutas av åklagare eller allmän domstol saknar denna kontroll. Bestämmelserna i 46 kap. kräver inte att en ansökan om betalnings- säkring görs utan får bedöma om det finns fog för en sådan ansökan. I andra punkten räknas kapitlen i avdelning XIV om betalning och återbetalning av skatter och avgifter upp, 61–65 kap. Detta är regler som riktar sig till och till den enskilde. 61 kap. handlar om skattekonton, bl.a. vad som ska registreras på skattekonto och när det ska stämmas av, 62 kap. om betalning av skatter och avgifter, bl.a. när betalning ska ske, 63 kap. om anstånd med betalning av skatter och Prop. 2014/15:131 avgifter, bl.a. om ansökan och förutsättningar för anstånd, 64 kap. om återbetalning av skatter och avgifter och 65 kap. om ränta. I den utsträckning reglerna är tillämpliga på skattetillägg beslutade av Skatte- verket eller allmän förvaltningsdomstol är de tillämpliga även för skattetillägg beslutade enligt lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. Skattetillägg ska således hanteras på samma sätt oavsett vem som har beslutat om det. I tredje punkten räknas kapitlen i avdelning XVI om verkställighet upp. Bestämmelsen riktar sig till , och enskilda. 68 kap. handlar om besluts verkställbarhet såsom t.ex. vilka beslut som gäller , 69 kap. om verkställighet av beslut om bevissäkring och betalningssäkring, 70 kap. om indrivning såsom t.ex. när ett obetalt belopp ska lämnas till för indrivning och 71 kap. om övriga bestämmelser om verkställighet såsom t.ex. när säkerhet får tas i anspråk. I den utsträckning reglerna är tillämpliga på skattetillägg beslutade av eller allmän förvaltningsdomstol är de tillämpliga även för skattetillägg beslutade enligt lagen om talan om skattetillägg i vissa fall. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 7.18. Enligt första punkten träder lagen i kraft . Enligt andra punkten tillämpas den i fråga om felaktigheter eller passiviteter som hänför sig till tiden efter . Detta betyder att felaktigheter eller passiviteter som äger rum efter omfattas av regleringen. Ett typexempel är att en oriktig uppgift lämnas i en deklaration. Har den oriktiga uppgiften lämnats före ska lagen inte tillämpas på det fallet. Det är alltså tidpunkten för det felaktiga beteendet som styr om lagen ska tillämpas. Bestämmelserna har behandlats i avsnitt 9.1. Sammanfattning av betänkandet Förbudet mot dubbla förfaranden och andra rättssäkerhets- frågor i skatteförfarandet (SOU 2013:62) Betänkandets sammanfattning har kortats. Här redovisas endast de förslag som denna proposition behandlar. Vårt uppdrag syftar till att ytterligare stärka rättssäkerheten i skatte- förfarandet utan att effektiviteten i kontrollverksamhet eller kvaliteten i enskildas uppgiftslämnande till minskar. Motsvarande gäller även för . Vi föreslår i korthet följande. När en oriktig uppgift kan leda till både en administrativ och en straffrättslig sanktion, ska sanktionerna samordnas genom att åklagaren i allmän domstol, i samband med att åtal väcks för skattebrottet eller det tullrättsliga brottet, yrkar att skattetillägg eller tulltillägg tas ut. Åklagaren kan i ett strafföreläggande påföra skattetillägg eller tulltillägg. Det som kallas normalt tillgängligt kontrollmaterial avgränsas på ett tydligare sätt och benämns tillgängliga avstämningsuppgifter. Skattetillägg ska inte tas ut om en oriktig uppgift framgår av tillgängliga avstämningsuppgifter. Vi anser att förslagen bör träda i kraft i vissa fall kombinerat med en övergångsreglering. Samordning av administrativ och straffrättslig sanktion Av våra direktiv framgår att systemet med skattetillägg och skattebrott bör ses över i syfte att ytterligare stärka rättssäkerheten för enskilda och åstadkomma en bättre samordning av sanktionsformerna inom skatteområdet. Motsvarande gäller för tullområdet. har i ett pleniavgörande funnit att rätten att inte bli lagförd eller straffad två gånger för samma brott (gärning) enligt artikel 4.1 i sjunde tilläggsprotokollet till Europakonven- tionen omfattar systemet med skattetillägg och påföljd för brott mot skattebrottslagen. Det är således inte förenligt med att i olika förfaranden pröva frågan om skattetillägg och påföljd för skattebrott. Vi har undersökt olika alternativ för att lösa problemen med nuvarande ordning. Ett renodlat vägvalssystem – den enskilde påförs antingen en administrativ eller en straffrättslig sanktion – anser vi inte är någon bra lösning. Den enskilde kan nämligen i ett sådant system helt undgå sanktioner om ett väckt åtal ogillas, trots att det finns materiella förutsättningar för en administrativ sanktion. En bättre ordning är enligt vår mening att, när såväl en administrativ som en straffrättslig sanktion kommer i fråga, samordna de båda sanktionerna i en domstol. Vid bedömningen av vilket domstolsslag, allmän domstol eller allmän förvaltningsdomstol, som bör hantera de samordnade sanktionerna, har vi funnit att en överflyttning av de administrativa sanktionerna till allmän domstol innebär minst ingrepp i nuvarande regelsystem. Det nya förfarandet vid uttag av skattetillägg och tulltillägg i allmän domstol regleras i en ny lag. Förslaget innebär i huvuddrag följande. och anmäler misstänkta brott enligt skatte- brottslagen (1971:69), lagen (2000:1225) om straff för smuggling eller tullagen (2000:1281) till åklagaren. Anmälan om misstänkt brott ska göras enligt samma bedömningsgrunder som . Vad avser föreslår vi att en anmälningsplikt införs. När ett misstänkt brott har anmälts eller om en utredning om brott pågår av annan anledning är verken tillfälligt förhindrade att meddela beslut om skattetillägg eller tulltillägg avseende den felaktighet eller passivitet som ligger till grund för utredningen om brott. och är däremot oförhindrade att fortsätta handläggningen och meddela beslut i beskattningsärendet eller tulltaxeringsärendet.