prop · H3034 · 2015-10-20 00:00:00 — Som framgår av andra meningen ska hänsyn också tas till ändringar som har skett i det bundna egna kapitalets storlek mellan balansdagen för den styrande balansräkningen och tidpunkten för beslutet om värde- Följande exempel kan illustrera saken. finns ett värdeöverföringsutrymme om (sammanlagt eget kapital , varav bundet eget kapital bestående av medlemsinsatser om och reservfond om ). Därefter fattas på en extra förenings- stämma beslut om insatsemission innebärande att av det fria egna kapitalet förs till medlemsinsatserna. Vid den därpå följande års- stämman får – förutsatt att några andra förändringar inte har skett – högst tas i anspråk för värdeöverföring, trots att utrymmet enligt den på stämman fastställda balansräkningen är . Om värdeöverföringen sker genom utdelning i annat än pengar (s.k. sakvärdesutdelning), ska den utdelade tillgångens bokförda värde, min- skat med eventuellt vederlag, ligga till grund för prövningen mot be- loppsspärren (den s.k. nettometoden). Värdeöverföringen är alltså tillåten om det bundna egna kapitalet är intakt efter det att tillgångens bokförda värde har tagits bort från balansräkningen och eventuellt vederlag har Följande exempel kan belysa hur beloppsspärren ska tillämpas vid en Från en förening som har ett bundet eget kapital om och som saknar fritt eget kapital önskar föreningens med- lemmar förvärva en tillgång till ett pris som motsvarar det bokförda vär- Tillgångens uppskattade marknadsvärde är Att denna värdeöverföring inte strider mot beloppsspär- ren följer av att föreningens bundna egna kapital lämnas opåverkat av Om föreningen i stället hade haft en ansamlad förlust om , skulle det inte ha varit möjligt att avyttra tillgången till bokfört värde, eftersom det bundna egna kapitalet alltjämt skulle uppvisa en brist om . Medlemmarna måste i detta fall betala minst (bokfört värde samt ansamlad förlust) för tillgången för att det ska finnas full täckning för det bundna egna kapitalet efter värde- Till skillnad från hittillsvarande ordning innehåller paragrafen inte nå- got krav på att en värdeöverföring från en moderförening även ska rym- mas inom det belopp som redovisas som fritt eget kapital i koncernredo- visningen (den s.k. koncernspärren). Det innebär att utgångspunkten för bedömningen av vilket utrymme som finns för värdeöverföringar är en och densamma för alla moderföreningar, nämligen moderföreningens Därutöver måste emellertid en moderförening – lik- som enligt gällande rätt – vid tillämpningen av försiktighetsregeln beakta koncernens förhållanden (se tredje stycket). Andra stycket innehåller den s.k. försiktighetsregeln. regeln är att en värdeöverföring, oavsett vad en tillämpning av belopps- spärren leder till för resultat, får ske endast om den framstår som för- Det betyder att det belopp som medlemmarna faktiskt har rätt att disponera över kan vara mindre – men aldrig större – än det belopp som framkommer vid en tillämpning av beloppsspärren. Hur mycket kapital som till följd av försiktighetsregeln måste behållas i föreningen får bedömas mot bakgrund av förhållandena i det enskilda fallet och de särskilda omständigheter som föreningen verkar under. Här ska, som framgår av punkten 1, beaktas de krav på eget kapital som verk- samhetens art, omfattning och risker ger upphov till. Särskild försiktighet bör iakttas när det gäller utdelning från en förening med konjunktur- beroende eller på annat sätt riskfylld verksamhet. En annan faktor av be- tydelse utgör storleken av det bundna egna kapitalet, betraktat i relation till verksamhetens storlek. En förening med litet bundet eget kapital har, typiskt sett, större behov av att behålla fritt eget kapital i föreningen. Och ju mera omfattande föreningens verksamhet är, desto större kan behovet av en marginal i form av ett större eget kapital vara. Vid bedömningen ska vidare hänsyn tas till föreningens konsolide- ringsbehov, likviditet och ställning i övrigt, se punkten 2. Kravet på att föreningens konsolideringsbehov ska beaktas inför ett beslut om värdeöverföring innebär att det ska göras en allsidig bedöm- ning av föreningens ekonomiska ställning och dess möjligheter att infria sina åtaganden. Med konsolidering avses en förstärkning av före- ningens ekonomiska ställning. Den ekonomiska ställningen kan beskri- vas med hjälp av olika nyckeltal bland vilka i första hand relationen mel- lan eget och främmande kapital (skulder) här är av intresse. Ju större an- del av en förenings tillgångar som har finansierats med eget kapital, de- sto bättre soliditet anses föreningen ha. Den optimala relationen mellan eget kapital och skulder varierar mel- lan olika branscher liksom mellan företag av olika storlek och ålder. Det är därför inte möjligt att fastställa en för alla föreningar och vid varje tid- punkt lämplig soliditet. Vid tillämpningen av försiktighetsregeln på den enskilda föreningen är det inte i första hand den soliditet som räknas fram genom uppgifter i redovisningen som är av intresse. Avgörande för föreningens förmåga att kunna ta risker och tåla förluster är föreningens verkliga ekonomiska ställning, dvs. efter beaktande av dolda och obe- skattade reserver. Därutöver måste även andra faktorer som påverkar föreningens behov av konsolidering beaktas. Det gäller framför allt om- ständigheter som kan påverka föreningens framtida soliditet, såsom rän- tabiliteten på det egna kapitalet, resultatprognoser och orderingång. Försiktighetsregeln fordrar även att hänsyn tas till föreningens likvi- ditet, dvs. dess kortfristiga betalningsförmåga. Värdeöverföringar får inte företas med så stora belopp att föreningen i något nämnvärt avseende för- sämrar sin förmåga att fullgöra sina förpliktelser gentemot t.ex. med- lemmar, anställda, leverantörer och långivare . Likvi- diteten mäts genom att man tar hänsyn till å ena sidan likvida medel vid periodens början jämte inbetalningar fram till en viss tid- punkt och å andra sidan anspråken på utbetalningar . Värdeöverföringar får inte ske annat än om det av en sådan beräkning framgår att föreningen har ett överskott, inklusive en viss likviditetsreserv, för att klara oväntade händelser och tillfälliga variationer i betalningsströmmarna. En situation då försiktighetsregeln är av särskild betydelse är när den föreslagna värdeöverföringen ger upphov till en latent skatteskuld för föreningen. I sådana fall får värdeöverföringen inte genomföras om den skulle äventyra föreningens möjligheter att infria skatteskulden. Vidare ska hänsyn tas till föreningens ställning i övrigt. Det innebär att man vid bedömningen måste ta hänsyn till alla kända förhållanden som kan ha betydelse för föreningens ekonomiska ställning och som inte har beaktats inom ramen för bedömningen av föreningens konsoliderings- behov och likviditet. Bland de förhållanden som måste beaktas märks sådana händelser och omständigheter som föreningen är skyldig att lämna uppgift om i förvaltningsberättelsen, se 6 kap. 1 § årsredovis- ningslagen (1995:1554). Det kan röra sig om t.ex. vikande försäljning, betydande ny konkurrens eller en kraftig försvagning i konjunkturen. Även händelser och omständigheter som är hänförliga till en tidpunkt efter det aktuella räkenskapsårets utgång ska beaktas. Det är naturligt att frågan om huruvida föreningen har ett tillräckligt eget kapital bedöms på grundval av bl.a. föreningens årsredovisning. När man hämtar ledning från årsredovisningen, måste dock hänsyn tas till hur det redovisade egna kapitalet har framkommit. Består det egna kapitalet till någon del av orealiserade vinster – såsom värdeökningar på ännu inte försålda tillgångar – bör värdeöverföring i motsvarande mån ske endast om det tämligen säkert går att säga att vinsterna kommer att realiseras. Av tredje stycket följer att man vid tillämpningen av försiktighets- regeln i föreningar som är moderbolag i en koncern ska ta hänsyn också till förhållandena i koncernen. Således ska även koncernverksamhetens art, omfattning och risker beaktas, liksom koncernens konsoliderings- behov, likviditet och ställning i övrigt. En hållpunkt kan vara att moder- föreningen aldrig bör företa större värdeöverföringar än vad som hade varit möjligt om koncernens samlade verksamhet hade bedrivits av moderföreningen själv. Om moderföreningen har upprättat en koncern- redovisning, utgör denna givetvis ett viktigt underlag för bedömningen av koncernens konsolideringsbehov, likviditet och ställning i övrigt. inte upprättat någon koncernredovisning, torde det normalt vara nödvändigt att upprätta en enklare sammanställning över koncernens förhållanden för att skapa en bild av koncernens ställning (jfr prop. 1995/96:10 del II s. 131). Beloppsspärren är enligt fjärde stycket inte tillämplig då värdeöver- föringen sker i form av gottgörelse. Detta hänger samman med vad som är typiskt för gottgörelse, nämligen att det avser ett i föreningen upp- arbetat överskott som ännu inte har redovisats i resultat- och balansräk- ningarna. Det är därför i praktiken inte möjligt att tillämpa belopps- spärren på gottgörelse. Däremot ska en sådan mer allsidig bedömning som följer av försiktighetsregeln göras också inför beslut om gottgörelse. Värdeöverföringar under löpande räkenskapsår 4 § från och med den årsstämma där resultaträkningen och balansräkningen för ett räkenskapsår har fastställts fram till nästa års- stämma får värdeöverföringar göras med ett sammanlagt belopp som uppgår till högst det belopp som vid den första årsstämman var tillgängligt för värdeöverföring enligt 3 § första stycket. av utrymmet för värdeöverföring ska ändringar i det bundna egna kapitalet som har skett efter den senaste årsstämman beaktas. Första stycket gäller inte värdeöverföringar i form av gottgörelse. I paragrafen regleras utrymmet för värdeöverföringar efter årsstämman. Paragrafen har sin förebild i 17 kap. 4 § aktiebolagslagen (2005:551). Övervägandena finns i avsnitt 13.3. Bestämmelserna avser alla former av transaktioner som faller in under begreppet värdeöverföring i 1 §, med undantag för gottgörelse. Innebörden av bestämmelserna i första stycket är att utrymmet för vär- deöverföring efter årsstämman ska prövas med utgångspunkt i det belopp som var tillgängligt för värdeöverföring enligt den balansräkning som fastställdes vid årsstämman. Det är alltså, med undantag för värdeöver- föring genom gottgörelse, inte tillåtet att ta i anspråk sådant överskott som har upparbetats under löpande verksamhetsår (s.k. interimsutdel- ning). Det är inte heller tillåtet att ta i anspråk överskott från ett avslutat räkenskapsår innan det föreligger en fastställd balansräkning (s.k. för- skottsutdelning). Däremot får en eller flera värdeöverföringar genom- föras i efterskott under förutsättning att beslutet eller besluten fattas se- nast dagen före den årsstämma som har att fastställa årsredovisningen för nästa räkenskapsår. I stycket anges hur stora sammanlagda värdeöverföringar som högst kan beslutas från och med en årsstämma fram till näst- följande årsstämma. får summan av värde- överföringarna inte överstiga det utdelningsbara beloppet enligt den se- nast fastställda balansräkningen. Beräkningen av vad som är utdelnings- bart ska ske enligt samma principer som de som gäller vid en tillämpning av beloppsspärren i 3 §. Sålunda ska det, efter det att samtliga under rä- kenskapsåret vidtagna värdeöverföringar har lagts samman, finnas full täckning för det bundna egna kapitalet enligt den senaste balansräk- ningen. Om det har skett några förändringar i det bundna egna kapitalet mellan balansdagen och tidpunkten för det aktuella värdeöverförings- beslutet, ska dessa beaktas. Om det bundna egna kapitalet i balansräk- ningen har angetts till men föreningen genom insatsemis- sion har ökat det bundna egna kapitalet till , ska det sam- manlagda värdeöverföringsutrymmet således bestämmas med beaktande av att det bundna egna kapitalet uppgår till . Av andra stycket framgår att begränsningen i denna paragraf inte gäller vid gottgörelse. Det sammanhänger med att beloppsspärren inte är tillämplig vid värdeöverföring i form av gottgörelse. Däremot är också värdeöverföringar i form av gottgörelse som sker under löpande räken- skapsår underkastade den allmänna försiktighetsregeln i 3 § andra styc- ket. Det bör i sammanhanget noteras att när överskottet för ett visst räkenskapsår har räknats in i en fastställd balansräkning, kan detta över- skott inte längre betalas ut i form av gottgörelse. Detta följer av defini- tionen av gottgörelse i 10 kap. 10 §. Det innebär att sedan balansräk- ningen för år 1 har fastställts vid den efterföljande årsstämman kan det fria egna kapital som då eventuellt kvarstår i föreningen inte utnyttjas för gottgörelse. Efter den årsstämma som hålls 2 kan föreningen därför bara betala ut gottgörelse som motsvarar sådant överskott som har upparbetats efter utgången av år 1. 5 § Föreningsstämman eller, om saken är av ringa betydelse med hänsyn till föreningens ställning, styrelsen får besluta om en gåva till ett allmännyttigt eller därmed jämförligt ändamål, om det med hänsyn till ändamålets art, föreningens ställning och omständigheterna i övrigt får anses skäligt och gåvan inte strider mot 3 §. Paragrafen innehåller ett undantag från huvudregeln om att verksamheten i föreningen ska drivas för att gynna medlemmarnas ekonomiska intres- Paragrafen har sin motsvarighet i hittillsvarande 10 kap. 8 § 1986/87:7 s. 203). Övervägandena finns i avsnitt 13.2. Paragrafen omfattar gåvor till allmännyttigt och därmed jämförbart Gåvan ska vara skälig med hänsyn till omständigheterna. utöver, vilket är nytt, krävs att den inte får stå i strid med borgenärs- skyddsreglerna i 3 §. Ett motsvarande krav gäller enligt 17 kap. 5 § aktie- bolagslagen (2005:551). Återbäringsskyldighet vid olaglig värdeöverföring 6 § Om en värdeöverföring som avses i 1 § första stycket 1–3 eller 5 § har gjorts i strid med detta kapitel eller 10 kap., ska mottagaren återbära vad han eller hon har tagit emot, om föreningen visar att han eller hon insåg eller borde ha insett att värdeöverföringen stod i strid med denna Har en värdeöverföring enligt 1 § första stycket 4, som inte avser gåva enligt 5 §, gjorts i strid med detta kapitel, är mottagaren återbä- ringsskyldig om föreningen visar att han eller hon insåg eller borde ha insett att transaktionen innefattade en värdeöverföring från föreningen. På värdet av den egendom som ska återbäras ska mottagaren betala ränta enligt 5 § räntelagen (1975:635) från det att värdeöverföringen ägde rum till dess att ränta ska betalas enligt 6 § räntelagen till följd av 3 eller 4 § samma lag. Paragrafen innehåller tillsammans med 7 § en reglering av rättsföljderna vid olaglig värdeöverföring. Bestämmelserna motsvarar närmast hittills- varande 10 kap. 7 § första stycket (jfr prop. 1986/87:7 s. 202 f.). vägandena finns i avsnitt 13.5. Paragrafen kan tillämpas om en värdeöverföring står i strid med före- varande kapitel eller 10 kap. Den är tillämplig oberoende av om den bestämmelse som har överträtts är uppställd i borgenärernas eller i med- I det senare fallet aktualiseras den emellertid inte om samtliga medlemmar har varit överens om att åsidosätta bestämmelsen. sådana fall föreligger inte någon överträdelse av lagen i den bemärkelse som avses här (jfr kommentaren till 2 §). Beslut om vinstutdelning vid årsstämma förutsätter att föreningen har upprättat resultaträkning och balansräkning som har fastställts av före- Skulle så inte vara fallet, står beslutet i strid med bestäm- melserna i förevarande kapitel och 10 kap. Detsamma gäller om stämman har beslutat om värdeöverföring på grundval av en i något väsentligt hänseende felaktig resultat- eller balansräkning. Av första stycket framgår att rättsföljden av en olaglig värdeöverföring är s.k. återbäringsskyldighet, dvs. en skyldighet att återbetala erhållet belopp eller, om värdeöverföringen har avsett sakvärden, lämna tillbaka det som har erhållits. Detta gäller oavsett om värdeöverföringen har skett till medlemmarna eller till någon utomstående. Vad som ska återbäras blir beroende av värdeöverföringens storlek och den regel som har överträtts. Har t.ex. regler om beslutsunderlag åsidosatts, ska i princip hela det utdelade beloppet återbäras. Om en värdeöverföring i stället har skett i strid med 3 §, behöver medlemmarna återbära endast vad som motsvarar skillnaden mellan värdet av det som har mottagits och det värde som lovligen hade kunnat delas ut. Mottagaren ska alltså återbära det olagligen överförda till föreningen. Är det fråga om ett odelbart sak- värde kan det uppkomma problem. Ett sätt att lösa dessa kan vara att mottagaren återlämnar egendomen mot erhållande av kompensation av- seende den giltiga delen av värdeöverföringen. Om den egendom som har överförts vid en sakvärdesutdelning har förstörts eller överlåtits vidare, bortfaller inte ansvaret i sig. Mottagaren kan då i stället vara skyldig att i enlighet med allmänna principer till föreningen betala ett belopp som motsvarar det olagligen överförda värdet (jfr prop. 2004/05:85 s. 756). Om en formenligt beslutad värdeöverföring har skett i strid med före- varande kapitel eller 10 kap., blir mottagaren enligt första stycket första meningen återbäringspliktig endast om föreningen visar att han eller hon har varit i ond tro, dvs. insåg eller bort inse att värdeöverföringen stod i strid med föreningslagen. Även vid en icke formenligt beslutad värdeöverföring har mottagaren ett godtrosskydd. Godtrosregeln innebär i detta fall dock endast att mot- tagaren av värdeöverföringen undgår återbäringsskyldighet, om han eller hon varken insett eller bort inse att transaktionen innefattade en värde- överföring från föreningen. Huruvida mottagaren också har insett eller bort inse att värdeöverföringen var olaglig spelar däremot inte någon roll. Godtrosregelns utformning innebär exempelvis att den som har köpt en föreningen tillhörig bil till underpris utan att ha insett eller bort inse att bilen såldes till underpris, inte behöver lämna tillbaka bilen. Det ligger emellertid i sakens natur att det sällan finns något utrymme för god tro om mottagaren är en medlem som tar aktiv del i föreningens skötsel. Står det klart att mottagaren var medveten om att bilen såldes till underpris, saknar det betydelse om han eller hon har svävat i villfarelsen att värde- överföringen var tillåten. Det följer av styrelsens ansvar för förvaltningen av föreningens ange- lägenheter att det är styrelsen som för föreningens talan om åter- bäringsskyldighet. Vid likvidation kan talan föras av likvidator. Om före- ningen har försatts i konkurs, kan konkursförvaltaren föra talan om åter- bäringsskyldighet för konkursboets räkning. I andra stycket finns en räntebestämmelse. Den överensstämmer med gällande rätt. Bristtäckningsansvar vid olaglig värdeöverföring 7 § Om det uppkommer någon brist vid återbäring enligt 6 §, är de per- soner som har medverkat till beslutet om värdeöverföringen ansvariga för bristen. Detsamma gäller de som har medverkat till verkställandet av beslutet eller till upprättandet eller fastställandet av en oriktig balans- räkning som har legat till grund för beslutet om värdeöverföring. För ansvar enligt första stycket förutsätts i fråga om styrelseledamöter, verkställande direktör, revisor och särskild granskare, uppsåt eller oakt- samhet, och, i fråga om medlemmar och andra, uppsåt eller grov oakt- samhet. För brist som uppkommer vid återbäringen ansvarar även den som har tagit emot egendom från en person som avses i 6 § första stycket med vetskap om att den härrör från en olaglig värdeöverföring. Vid tillämpning av första–tredje styckena gäller 13 kap. 4 §. Paragrafen innehåller bestämmelser om skyldighet att ersätta den brist som kan uppkomma i samband med återbäring enligt 6 §. Paragrafen motsvaras delvis av hittillsvarande 10 kap. 7 § andra stycket (jfr prop. 1986/87:7 s. 203). Övervägandena finns i avsnitt 13.5. Av första stycket framgår att s.k. bristtäckningsansvar kan aktualiseras i vissa fall av medverkan till en olaglig värdeöverföring. Det gäller för det första då en person har medverkat till beslutet om en olaglig värde- överföring. Som exempel kan nämnas ledamöterna i en styrelse som har föreslagit stämman att den ska besluta om en olaglig värdeöverföring eller en medlem som har röstat för ett sådant beslut. För det andra gäller ansvaret den som har medverkat till verkställandet av beslutet. Som exempel kan nämnas en styrelseledamot eller en verkställande direktör som har verkställt en utbetalning eller ingått ett avtal som innebär en olaglig värdeöverföring. För det tredje kan ansvaret drabba den som har medverkat till upprättande eller fastställande av en oriktig balansräkning som har legat till grund för beslutet om värdeöverföring. En styrelse- ledamot eller en verkställande direktör som har undertecknat en oriktig balansräkning och en revisor som har tillstyrkt den kan bli ansvariga på dessa grunder. Inte i något av fallen krävs det att den medverkande själv har erhållit något av det som olagligen överförts. Medverkansansvaret kan även gälla utomstående, t.ex. en medlemmen närstående person som genom rådgivning eller faktisk hjälp medverkar till att den olagliga värdeöverföringen kommer till stånd. För ansvar uppställs också vissa subjektiva rekvisit (andra stycket). De subjektiva rekvisiten skiljer sig åt mellan de olika kategorierna av med- verkande. När det gäller styrelseledamöter, verkställande direktör och revisor krävs uppsåt eller oaktsamhet för att ansvaret ska inträda. För medlemmar och andra gäller ett krav på uppsåt eller grov oaktsamhet. Att ansvar för den senare gruppen av medverkande inträder först vid vårds- löshet av kvalificerat slag innebär att en utomstående rådgivare, t.ex. en bank eller advokatbyrå som bistår vid en värdeöverföringstransaktion, inte har någon långtgående undersökningsplikt beträffande transaktio- nens laglighet. Om rådgivaren likväl har fått klart för sig att transaktio- nen inkräktar på det bundna egna kapitalet eller strider mot försik- tighetsregeln eller om han eller hon har haft påtaglig anledning att miss- tänka att så är fallet, kan medverkansansvar dock komma i fråga. Kravet på uppsåt är uppfyllt när den aktuella personen har haft vetskap om de faktiska förhållandena som innebär att beslutet innefattade en olaglig värdeöverföring. Av allmänna principer följer däremot att okunskap om lagens innehåll saknar betydelse för bedömningen av uppsåtsfrågan. En annan sak är att den medverkande kan gå fri från ansvar om han eller hon har gjort en rättslig felbedömning av innebörden i en viss transaktion och denna felbedömning framstår som ursäktlig. Bestämmelsen i tredje stycket saknar tidigare motsvarighet. En mot- svarande bestämmelse finns dock i 17 kap. 7 § tredje stycket aktiebolags- lagen (2005:551). Bestämmelsen innebär att bristtäckningsansvar även i vissa fall kan åläggas den som utan att själv ha medverkat till värdeöverföringen har tagit emot den olovligen överförda egendomen. Såsom framgår av 6 § kan den som har tagit emot en olaglig värdeöverföring bli återbärings- skyldig. Bestämmelserna om återbäringsskyldighet avser mottagande i första led. Bestämmelsen i tredje stycket i förevarande paragraf är tillämplig vid mottagande i senare led. En förutsättning för bristtäckningsansvar enligt tredje stycket är att egendomen har tagits emot från en sådan person som avses i 6 § första stycket. Vad som avses är en person för vilken de objektiva kriterierna för återbäringsskyldighet föreligger. Något krav på att den personen rent faktiskt är återbäringsskyldig uppställs däremot inte. Bristtäckningsan- svar kan alltså inträda även om mottagaren i första led har varit i god tro och därför inte är återbäringsskyldig enligt 6 §. För att ansvar ska inträda enligt tredje stycket krävs vidare att mot- tagaren har haft vetskap om att det är fråga om en olaglig värdeöver- föring.