prop · H30364 · 2015-12-07 00:00:00 — 18 § En tillverkare eller en importör som anser eller har anledning att anta att en produkt som denne har släppt ut på marknaden inte är förenlig med de krav som föreskrivs i denna lag eller i föreskrifter meddelade i anslutning till lagen, ska vidta de korrigerande åtgärder som krävs för att få produkten att överensstämma med kraven eller om det är lämpligt dra tillbaka eller återkalla produkten. Ett tillbakadragande eller en återkallelse av produkten ska ha det inne- håll som anges i 15–18 §§ produktsäkerhetslagen (2004:451). Det som sägs där om återkallelse från distributör ska dock i stället avse till- bakadragande. En distributör som anser eller har anledning att anta att en produkt som denne har tillhandahållit på marknaden inte är förenlig med de krav som föreskrivs i denna lag eller i föreskrifter meddelade i anslutning till lagen ska säkerställa att det vidtas nödvändiga korrigerande åtgärder för att få produkten att överensstämma med kraven eller om det är lämpligt dra tillbaka eller återkalla produkten. 19 § En tillverkare, en importör eller en distributör som anser eller har anledning att anta att en produkt som denne har släppt ut eller tillhanda- hållit på marknaden utgör en risk ska underrätta behöriga marknadskontrollmyndigheter i de medlemsstater inom Europeiska unionen där denne tillhandahållit produkten och lämna detaljerade upp- gifter om bristerna och de korrigerande åtgärder som vidtagits. Skyldighet att kunna identifiera aktörer 20 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om vilka uppgifter som tillverkare, tillverkarnas representanter, importörer, distributörer och privatimportörer ska lämna till en marknadskontrollmyndighet i fråga om identifiering av aktörer som har levererat eller mottagit en produkt. Situationer då tillverkarens skyldigheter och uppgifter överförs eller överlåts till en annan aktör 21 § En tillverkare får genom en skriftlig fullmakt utse en representant som ska utföra de uppgifter som anges i fullmakten. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om krav på innehållet i och omfattningen av full- makten. 2015/16:64 22 § Om en importör eller en distributör tillhandahåller en produkt på Bilaga 4 marknaden i eget namn eller under eget varumärke, övertar importören eller distributören tillverkarens skyldigheter enligt denna lag och de före- skrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Detsamma gäller för en importör eller en distributör som ändrar en produkt som redan släppts ut på marknaden på ett sådant sätt att överensstämmelsen med kraven i denna lag och föreskrifter som meddelats i anslutning till lagen kan påverkas. 23 § Om en tillverkare inte fullgör sina skyldigheter för produktens överensstämmelse med kraven i denna lag och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen, ska en privatimportör innan produkten tas i bruk säkerställa att produkten uppfyller de grundläggande kraven enligt 4 § och de föreskrifter som meddelats i anslutning till den bestämmelsen samt överta tillverkarens skyldigheter enligt 10 och 11 §§ samt föreskrifter som meddelats i anslutning till 9 § 3. 24 § Den som släpper ut på marknaden eller tar i bruk en produkt som genomgått en omfattande förändring eller ombyggnad eller den som gör att en produkt som undantagits från lagens tillämpningsområde faller inom lagens tillämpningsområde, ska säkerställa att produkten överens- stämmer med kraven i denna lag och de föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om förfarandet för bedömning av överensstämmelse med kraven i fall som avses i första stycket. 25 § Bestämmelser om organ för bedömning av överensstämmelse finns i lagen (2011:791) om ackreditering och teknisk kontroll och i föreskrifter meddelade i anslutning till den lagen. Ett sådant organ som avses i första stycket får utföra bedömning av överensstämmelse av produkter som omfattas av denna lag endast om Europeiska kommissionen eller någon medlemsstat i Europeiska unionen inte har anmält invändningar efter det att en sådan anmälan som anges i 9 § första stycket lagen om ackreditering och teknisk kontroll har skett. 26 § Bestämmelser om marknadskontroll finns i artiklarna 15.3 och 16–29 i förordning (EG) nr 765/2008. Marknadskontroll ska utövas av den myndighet som regeringen bestämmer. 27 § På begäran av marknadskontrollmyndigheten ska Polismyndig- heten lämna den hjälp som behövs när marknadskontrollmyndigheten vidtar åtgärder enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen, om 1.det på grund av särskilda omständigheter kan befaras att åtgärden inte kan utföras utan att en polismans särskilda befogenheter enligt 10 § polislagen (1984:387) behöver tillgripas, eller 2.det annars finns synnerliga skäl. 28 § får meddela de förelägganden och förbud som behövs för att denna lag och föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen samt direkt tillämpliga rättsakter som har meddelats med stöd av Europarlamentets och rådets direktiv /53/EU av om fritidsbåtar och vattenskotrar och om upphävande av direktiv /25/EG ska efterlevas. Ett föreläggande eller förbud enligt första stycket eller ett beslut om åtgärd enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen, ska förenas med vite om det inte av särskilda skäl är obehöv- ligt. får bestämma att dess beslut enligt första stycket och enligt artikel 19 i förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen, ska gälla . 29 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om avgifter för marknadskontroll enligt denna lag och enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen samt om avgifter för marknadskontroll enligt förordning (EG) nr 765/2008, i den ursprungliga lydelsen. 30 § En tillverkare, tillverkares representant, importör, distributör eller privatimportör ska åläggas att betala en sanktionsavgift om denne eller någon som handlar på dennes vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon av 10–19 §§ eller 23 § eller mot föreskrifter som har meddelats i anslutning till dessa paragrafer. Sanktionsavgift enligt första stycket för en privatimportör får endast åläggas om det finns synnerliga skäl. Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller för en underlåtelse att följa ett föreläggande som har förenats med vite. I övrigt ska i fråga om sanktionsavgift 37 § andra stycket och 39–43 §§ produktsäkerhetslagen (2004:451) tillämpas. 31 § beslut om förelägganden och förbud enligt 28 § första stycket och avgifter enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 29 § får överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Andra beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar. 3.Produkter som är förenliga med kraven i den upphävda lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar och före- skrifter som meddelats i anslutning till den lagen får fortsätta att till- handahållas på marknaden eller tas i bruk till . 4.Kraven för avgasutsläpp i den upphävda lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar och föreskrifter som meddelats i anslutning till den lagen ska fortsätta att gälla för utombordsmotorer som arbetar enligt ottoprincipen och uppfyller följande: a) har en effekt på högst , b) har tillverkats av små och medelstora företag enligt definitionen i kommissionens rekommendation 2003/361/EG av om definitionen av mikroföretag samt små och medelstora företag, och c) har släppts ut på marknaden före . 5.Förelägganden och förbud som har meddelats med stöd av den upp- hävda lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar ska fortfarande gälla. I övrigt har termer och uttryck i denna lag samma innebörd som i lagen (2015:000) om fritidsbåtar och vattenskotrar, lagen (1998:1707) om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner och lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Förslag till lag om ändring i drivmedelslagen (2011:319) Härigenom föreskrivs att 2 § drivmedelslagen (2011:319) ska ha följande lydelse. I denna lag avses med alternativt bränsle: ett bränsle avsett för motordrift som inte är bensin eller dieselbränsle och som inte till övervägande del har sitt ursprung i råolja, bensin: ett bränsle som är avsett för motordrift och omfattas av nr 2710 11 41, 2710 11 45, 2710 11 49, 2710 11 51 eller 2710 11 59 i kom- missionens förordning (EG) nr 2031/2001 av , om ändring av bilaga I till rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan, biodrivmedel: ett vätskeformigt eller gasformigt bränsle som är fram- ställt av biomassa och avsett för motordrift, dieselbränsle: ett bränsle som är avsett för motordrift och omfattas av nr 2710 19 41 eller 2710 19 45 i förordning (EG) nr 2031/2001, drivmedel: ett bränsle som är avsett för motordrift eller energi i annan form som också är avsedd för motordrift, drivmedelsleverantör: den som genom att leverera ett drivmedel är skyldig att betala skatt enligt lagen (1994:1776) om skatt på energi, sommar: tiden till och med i , , , och samt tiden till och med i övriga , och vinter: tiden till och med i , , , och samt tiden till och med i övriga . I övrigt har termer och uttryck i denna lag samma innebörd som i lagen (1996:18) om vissa säker- hets- och miljökrav på fritidsbåtar, lagen (1998:1707) om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner och lagen (2001:559) om vägtrafikdefinitioner. Denna lag träder i kraft . 1 Senaste lydelse 2012:340. Utdrag ur protokoll vid sammanträde Närvarande: F.d. justitierådet samt justitieråden och . Lag om fritidsbåtar och vattenskotrar Enligt en lagrådsremiss () har regeringen beslutat inhämta Lagrådets yttrande över förslag till 1.lag om fritidsbåtar och vattenskotrar, 2.lag om ändring i drivmedelslagen (2011:319). Förslagen har inför Lagrådet föredragits av kanslirådet och rättssakkunniga . Förslagen föranleder följande yttrande av Lagrådet: I lagrådsremissen lämnas förslag på lagändringar för att genomföra och rådets direktiv /53/EU om fritidsbåtar och vattenskotrar och om upphävande av direktiv /25/EG. Direktivet inne- håller regler om konstruktions- och tillverkningskrav för fritidsbåtar och vattenskotrar som syftar till att motverka att hälsa och säkerhet för personer, egendom eller miljö äventyras. Det innehåller vidare regler om hur det ska kontrolleras att tillverkare, importörer och andra aktörer på marknaden för fritidsbåtar lever upp till dessa krav. Genomförandet föreslås huvudsakligen ske genom att en ny lag om fritidsbåtar och vattenskotrar ska ersätta lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljö- krav på fritidsbåtar. Förslaget till lag om fritidsbåtar och vattenskotrar I paragrafen anges att syftet med lagen är att skydda människors hälsa och säkerhet samt främja miljö- och konsumentskydd genom bestämmel- ser om konstruktions- och tillverkningskrav för fritidsbåtar och vatten- skotrar samt viss utrustning. Av författningskommentaren framgår vad som avses med fritidsbåtar och vattenskotrar. Vad som avses med utrust- ning framgår dock inte. Lagrådet förordar att bestämmelsen formuleras i närmare anknytning till artikel1 i direktivet. Paragrafen kan då ges följande lydelse. Denna lag syftar till att skydda människors hälsa och säkerhet samt främja miljö- och konsumentskydd genom bestämmelser om konstruktions- och tillverkningskrav för produkter enligt denna lag. I paragrafen finns bestämmelser om lagens tillämpningsområde. Tredje stycket bör förtydligas genom att ordet ”vattenfarkoster” ersätts med ”fritidsbåtar och vattenskotrar”. 11, 14 och 15 §§ 11 § första stycket genomför artikel 7.2 i direktivet. Av artikeln framgår bl.a. att det ska upprättas en försäkran enligt artikel 15. Med försäkran avses i artikel 15 antingen en EU-försäkran om överensstämmelse, eller en annan försäkran i enlighet med bilaga III. Dessa typer av försäkran regleras i 7 §. I 11 § anges i första stycket att tillverkaren ska upprätta en försäkran om överensstämmelse. Enligt vad som framkommit vid föredragningen är emellertid avsikten att 11 § ska hänsyfta på båda de former av försäk- ran som regleras i 7 §. Lagrådet föreslår därför att orden ”om överenstämmelse” i 11 § ersätts med ”enligt 7 §”. Om Lagrådets förslag godtas bör 14 och 15 §§ ändras på motsvarande sätt. Enligt bestämmelsen kan bl.a. tillverkare, importör, distributör eller privatimportör åläggas att betala en sanktionsavgift i vissa fall. När det gäller privatimportörer får sanktionsavgift åläggas endast om det finns synnerliga skäl. I fråga om sanktionsavgiftens storlek m.m. ska bestämmelserna i produktsäkerhetslagen (2004:451) tillämpas. Enligt 40 § produktsäkerhetslagen ska sanktionsavgift fastställas till lägst och högst . Avgiften får dock inte över- stiga av näringsidkarens årsomsättning. Eftersom sanktionsavgift enligt den nu föreslagna lagen ska kunna åläggas även privatimportörer, där begränsningsregeln i fråga om avgiftens storlek i relation till årsomsättningen inte synes tillämplig, uppkommer fråga hur avgiften i dessa fall ska bestämmas. Detta bör belysas i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Paragrafen innehåller bestämmelser om överklaganden och uttalar att marknadskontrollmyndighetens beslut om förelägganden och förbud enligt 28 § första stycket och avgifter enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 29 § får överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Vidare anges att andra beslut enligt lagen eller enligt före- skrifter som har meddelats i anslutning till lagen inte får överklagas. Utformningen av paragrafen väcker frågor. Överklagandeförbudet avser bl.a. ”beslut enligt denna lag”. Vilka beslut som avses synes oklart. Ett exempel är de sanktionsavgifter som regleras i 30 §. Åläggande i fråga om sådana avgifter nämns inte som överklagbara i 31 §. I 30 § sista stycket hänvisas till 39 § produktsäker- hetslagen (2004:451), där det anges att frågor om påförande av sank- tionsavgift prövas av förvaltningsrätt. Överklagandeförbudet i 31 § kan inte vara avsett att tillämpas i fråga om sanktionsavgifterna. Som över- klagandeförbudet utformats framstår emellertid inte detta som tydligt, eftersom en förvaltningsrätts avgiftsbeslut får anses utgöra ett beslut enligt 30 § i den nu aktuella lagen. Sambandet mellan 30 § och 31 § samt 39 § produktsäkerhetslagen behöver övervägas. I 31 § nämns att överklagande får ske i fråga om marknadskontroll- myndighetens beslut om avgifter enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av 29 §. 29 § utgör emellertid endast ett bemyndigande att utfärda (generella) föreskrifter om avgifter. Ett individuellt beslut om avgift kommer därför att grunda sig på dessa föreskrifter, och inte direkt på den nu aktuella lagen. Att en hänvisning i 31 § sker till avgifts- bemyndigandet har – sannolikt – framtvingats av den del av över- klagandeförbudet som avser beslut ”enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen”. Räckvidden av överklagandeförbudet, och konsekvenserna av att låta detta omfatta även alla beslut enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen, kan inte överblickas. Frågan om utformningen av paragrafen, och vartill överklagandeförbudet syftar, bör övervägas ytter- ligare i det fortsatta lagstiftningsarbetet. Förslaget till lag om ändring i drivmedelslagen Lagrådet lämnar förslaget utan erinran. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde Närvarande: statsministern , ordförande, och statsråden Å Romson, Y , I Baylan, K , P , H Hellmark , I , Å , M , A , P , M , A Bah Kuhnke, G , G , A Hadzialic Regeringen beslutar proposition 2015/16:64 Lag om fritidsbåtar och vattenskotrar inför, ändrar, upp- Lag om fritidsbåtar och