prop · H30344 · 2015-11-05 00:00:00 — I fråga om tillfälliga yrkesutövare innebär andra stycket att myndig- heten kommer att utöva tillsyn över att yrkesutövarna uppfyller de krav för tillfällig yrkesutövning som framgår av lagen (2015:000) om erkän- nande av yrkeskvalifikationer och de föreskrifter som meddelas i anslut- ning till den lagen. Det kan innebära en uppföljning av att yrkesutövaren verkligen är lagligen etablerad i sitt hemland eller att yrkesutövningen anses som tillfällig. Detta tillägg i paragrafen syftar till att genomföra artikel 5.3 i yrkeskvalifikationsdirektivet i fråga om taxiföraryrket. 4 § Den som i strid mot 3 kap. 1 § uppsåtligen för ett fordon döms till böter eller fängelse . Till samma straff döms en tillståndshavare som uppsåtligen eller av oaktsam- het i strid mot 3 kap. 1 § anlitar förare som saknar taxiförarlegitimation eller rätt att tillfälligt utöva taxiföraryrket. En förare som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot villkor som har meddelats för taxiförarlegitimationen döms till böter. 2015/16:44 Både ändringen i första stycket, som innebär att orden utan att inneha taxiförarlegitimation utgår, och tillägget i andra stycket är ändringar till följd av den nya lydelsen i 3 kap. 1 §. Eftersom det i 3 kap. 1 § införs en möjlighet att under vissa förutsätt- ningar utöva taxiföraryrket tillfälligt utan taxiförarlegitimation, behöver första och andra styckena ändras så att de omfattar situationen då föraren varken har taxiförarlegitimation eller har rätt att utöva yrket tillfälligt. Båda styckena förutsätter därmed, precis som tidigare, att föraren inte har rätt att utöva taxiföraryrket. 21.9Förslag till lag om ändring i lagen (2013:513) om ersättning för kostnader till följd av vård i ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet 3 § I denna lag avses med 1.vård: de åtgärder och produkter som omfattas av definitionerna i punkterna 2, 3 och 5–9, 2.hälso- och sjukvård: åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och be- handla sjukdomar och skador samt sjuktransporter, 3.tandvård: åtgärder som avses i 1 § tandvårdslagen (1985:125), 4.hälso- och sjukvårdspersonal: läkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, barnmorska eller farmaceut i den mening som avses i och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer, senast ändrat genom kommission- ens förordning (EU) nr 213/2011 eller annan person som utövar yrkesverksamhet inom hälso- och sjukvård som är begränsad till ett reglerat yrke enligt definit- ionen i artikel 3.1 a i direktiv /36/EG, eller en person som anses som hälso- och sjuk- vårdspersonal enligt den behandlande medlemsstatens lagstiftning, 4.hälso- och sjukvårdspersonal: läkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, barnmorska eller farmaceut i den mening som avses i och rådets direktiv /36/EG av om erkännande av yrkeskvalifikationer, i lydelsen enligt Europaparlamen- tets och rådets direktiv /55/EU, eller annan person som utövar yrkesverk- samhet inom hälso- och sjukvård som är begränsad till ett reglerat yrke enligt definitionen i artikel 3.1 a i direktiv /36/EG, eller en person som anses som hälso- och sjukvårdspersonal enligt den behandlande medlemsstatens lagstift- ning, 5.läkemedel: sådana läkemedel som enligt läkemedelslagen (2015:315) är av- sedda att tillföras människor, 6.andra varor: sådana varor som avses i 18 och 20 §§ lagen (2002:160) om läkemedelsförmåner m.m., 7.hjälpmedel: sådana hjälpmedel som avses i 3 b § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), 8.förbrukningsartiklar: sådana förbrukningsartiklar som avses i 3 d § hälso- och sjukvårdslagen, 9.övriga vårdprodukter: produkter som inte omfattas av definitionerna i punkterna 5–8 men som tillhandahålls vid hälso- och sjukvård eller tandvård och som en patient får vid vårdtillfället. Paragrafen definierar vissa termer och uttryck som används i lagen. Ändringen i fjärde punkten, som behandlas i avsnitt 5, föranleds av att yrkeskvalifikationsdirektivet har ändrats genom direktiv /55/EU. 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 1 Detta dokument är endast avsett som dokumentationshjälpmedel och institutionerna ansvarar inte för innehållet OCH RÅDETS DIREKTIV 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer (text av betydelse för EES) (EUT L 255, 30.9.2005, s. 22) Rådets direktiv /100/EG av Kommissionens förordning (EG) nr 1430/2007 av Kommissionens förordning (EG) nr 755/2008 av och rådets förordning (EG) nr 1137/2008 av den Kommissionens förordning (EG) nr 279/2009 av Kommissionens förordning (EU) nr 213/2011 av Kommissionens förordning (EU) nr 623/2012 av Rådets direktiv /25/EU av och rådets direktiv /55/EU av den 20 novem- anslutningsfördraget (2012) Rättelse, EUT L 271, 16.10.2007, s. 18 (2005/36/EG) Rättelse, EUT L 93, , s. 28 (2005/36/EG) Rättelse, EUT L 33, , s. 49 (2005/36/EG) Rättelse, EUT L 305, 24.10.2014, s. 115 (2005/36/EG) 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 2 OCH RÅDETS DIREKTIV 2005/36/EG om erkännande av yrkeskvalifikationer (text av betydelse för EES) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR AN- med beaktande av fördraget om upprättandet av Europeiska gemenska- pen, särskilt artikel 40, artikel 47.1, artikel 47.2 första och tredje me- ningarna samt artikel 55, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Europeiska ekonomiska och sociala kommitténs ytt- rande (2), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (3), och av följande skäl: (1)Enligt artikel 3.1 c i fördraget är ett av gemenskapens mål att avskaffa hindren för fri rörlighet för personer och tjänster mellan medlemsstaterna. För medlemsstaternas medborgare innebär detta bland annat rätten att utöva ett yrke, som egenföretagare eller som anställd, i en annan medlemsstat än den där de har skaffat sig sina yrkeskvalifikationer. I artikel 47.1 i fördraget föreskrivs dessutom att direktiv skall utfärdas som syftar till ömsesidigt erkännande av examens-, utbildnings- och andra behörighets- bevis. (2)Efter Europeiska rådets möte i den 23—antog kommissionen ett meddelande om ”En strategi för tjänster på den inre marknaden”, som särskilt syftar till att göra det lika enkelt att fritt tillhandahålla tjänster inom gemenskapen som inom Med anledning av kommissionens meddelande ”Nya europeiska arbetsmarknader, öppna och tillgängliga för al- la” gav i kom- missionen i uppdrag att för Europeiska rådets möte lägga fram ”särskilda förslag om en mera enhetlig, öppen och flexibel ordning för erkännande av kvalifikationer”. (3)Den garanti som detta direktiv ger personer som har erhållit sina yrkeskvalifikationer i en medlemsstat att få tillträde till samma yrke och utöva det i en annan medlemsstat med samma rättighe- ter som dess medborgare utesluter inte att den som invandrat och (1) EGT C 181 E, 30.7.2002, s. 183. (2) EUT C 61, , s. 67. (3) yttrande av (EUT C 97 E, 22.4.2004, s. 230), rådets gemensamma ståndpunkt av (EUT C 58 E, , s. 1) och ståndpunkt av (ännu ej offentliggjord i EUT). Rådets beslut av . 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 3 utövar yrket bör uppfylla de icke-diskriminerande villkor som uppställs av den senare staten, under förutsättning att villkoren är objektivt motiverade och proportionerliga. (4)För att underlätta friheten att tillhandahålla tjänster bör särskilda regler föreskrivas för att utvidga möjligheten att utöva yrkesverk- samhet under hemlandets yrkestitel. För informationssamhällets tjänster som ges på distans gäller även bestämmelserna i parlamentets och rådets direktiv /31/EG av om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, sär- skilt elektronisk handel, på den inre marknaden (1). (5)Mot bakgrund av de olika system som inrättats för å ena sidan temporärt och tillfälligt tillhandahållande av gränsöverskridande tjänster och å andra sidan etablering bör kriterierna för att skilja mellan dessa två begrepp förtydligas, för det fall att den som tillhandahåller en tjänst flyttar till den mottagande medlemssta- tens territorium. (6)Det är nödvändigt att garantera att tillhandahållande av tjänster säkras under noggrant iakttagande av skydd för folkhälsa och säkerhet samt konsumentskydd. Särskilda bestämmelser bör där- för införas för reglerade yrken som har konsekvenser för folk- hälsa eller säkerhet, och som tillfälligt eller temporärt tillhanda- håller gränsöverskridande tjänster. (7)De mottagande medlemsstaterna får vid behov och i enlighet med gemenskapslagstiftningen föreskriva krav på underrättelse. Dessa krav bör inte leda till en oproportionerlig börda för tjänsteleve- rantörer och hindra utövandet av friheten att tillhandahålla tjänster eller göra det mindre attraktivt. Behovet av sådana krav bör ses över regelbundet mot bakgrund av de framsteg som görs med att upprätta en gemenskapsram för administrativt samarbete mellan medlemsstaterna. (8)Tjänsteleverantören bör omfattas av de disciplinåtgärder som till- lämpas i den mottagande medlemsstaten och som har direkt och specifik koppling till yrkeskvalifikationerna, t.ex. definition av yrket, den verksamhet som ett yrke omfattar eller som är reser- verad för detta yrke, användningen av titlar och allvarlig försum- melse i yrkesutövningen som har ett direkt och specifikt samband med konsumentskydd och konsumentsäkerhet. (9)Medan man för etableringsfriheten bibehåller gällande principer och garantier som ligger till grund för de olika systemen för erkännande bör emellertid reglerna i dessa förbättras mot bak- grund av de erfarenheter som gjorts. Dessutom har berörda di- rektiv ändrats och bestämmelserna i dem bör (1) EGT L 178, , s. 1. 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 4 omarbetas och förenklas genom att de tillämpliga principerna görs mer enhetliga. Följaktligen måste följande rättsakter ersättas och samlas i en enda text: rådets direktiv /48/EEG (1) och 92/51/EEG (2) samt och rådets direk- tiv 1999/42/EG (3) om införande av en ordning för erkännande av kvalifikationer och rådets direktiv /452/EEG (4), 77/453/EEG (5), 78/686/EEG (6), 78/687/EEG (7), 78/1026/EEG (8), 78/1027/EEG (9), 80/154/EEG (10), 80/155/EEG (11), 85/384/EEG (12), 85/432/EEG (13), 85/433/EEG (14) och 93/16/EEG (15) om yrkena sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, arkitekt, ►C2 apotekare ◄ och läkare. (10)Detta direktiv hindrar inte medlemsstaterna från att, i enlighet med den egna lagstiftningen, erkänna yrkeskvalifikationer som medborgare från tredjeland har erhållit utanför Europeiska unio- nens territorium. Varje erkännande bör under alla omständigheter göras med beaktande av de minimivillkor för utbildningen som gäller för vissa yrken. (11)För de yrken som omfattas av den generella ordningen för erkän- nande av kvalifikationer, nedan kallad ”den generella ordningen”, bör medlemsstaterna behålla rätten att fastställa en lägsta kvalifi- kationsnivå i syfte att garantera kvaliteten på de tjänster som tillhandahålls inom deras respektive territorium. Enligt artik- larna 10, 39 och 43 i fördraget bör de dock inte ålägga en medborgare från en medlemsstat att skaffa sig kvalifikationer som de vanligen fastställer genom att endast hänvisa till de ex- amensbevis som utfärdas inom deras eget utbildningssystem, när den berörda personen redan har skaffat sig alla eller en del av dessa kvalifikationer i en annan medlemsstat. föreskrivas att varje mottagande medlemsstat i vilken ett yrke är reglerat är skyldig att ta hänsyn till de kvalifikationer som har förvärvats i en annan medlemsstat och att bedöma om dessa EGT L 19, 24.1.1989, s. 16. Direktivet ändrat genom och rådets direktiv /19/EG (EGT L 206, 31.7.2001, s. 1). EGT L 209, 24.7.1992, s. 25. Direktivet senast ändrat genom kommissionens beslut /108/EG (EUT L 32, , s. 15). (3) EGT L 201, 31.7.1999, s. 77. EGT L 176, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom anslut- EGT L 176, 2001/19/EG. EGT L 233, 24.8.1978, s. 1. Direktivet senast ändrat genom anslut- EGT L 233, 24.8.1978, s. 10. Direktivet senast ändrat genom anslut- EGT L 362, 2001/19/EG. EGT L 362, 2001/19/EG. EGT L 33, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom anslut- (11) EGT L 33, 2001/19/EG. (12) EGT L 223, EGT L 253, 24.9.1985, s. 34. Direktivet ändrat genom direktiv /19/EG. (14) EGT L 253, (15) EGT L 165, , s. 1. Direktivet senast ändrat genom Europaparlamen- tets och rådets förordning (EG) nr 1882/2003 (EUT L 284, 31.10.2003, s. 1). 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 5 motsvarar de kvalifikationer den kräver. Detta allmänna system för erkännande hindrar emellertid inte att en medlemsstat ålägger en person som där utövar ett yrke särskilda krav på grund av att landet tillämpar yrkesbestämmelser som motiveras av allmän- intresset. Sådana bestämmelser kan bland annat avse yrkets or- ganisering, yrkesnormer, inklusive yrkesetiska regler, tillsyn och ansvar. Syftet med detta direktiv är inte att inkräkta på medlems- staternas berättigade intresse att hindra att vissa medborgare för- söker kringgå den nationella lagstiftning som gäller för olika yrken. (12)Detta direktiv avser medlemsstaters erkännande av yrkeskvalifi- kationer som förvärvats i andra medlemsstater. Direktivet omfat- tar dock inte medlemsstaters erkännande av beslut om erkännande i enlighet med detta direktiv som tagits av andra medlemsstater. En person vars yrkeskvalifikationer erkänts i enlighet med detta direktiv kan följaktligen inte utnyttja detta erkännande för att i sitt ursprungsland åtnjuta andra rättigheter än de som följer av de yrkeskvalifikationer som erhållits i denna medlemsstat, såvida personen i fråga inte kan styrka att han/hon har förvärvat ytter- ligare yrkeskvalifikationer i den mottagande medlemsstaten. (13)För att fastställa systemet för erkännande inom den generella ordningen är det nödvändigt att indela de olika nationella utbild- nings- och yrkesutbildningssystemen i olika nivåer. Dessa nivåer, som enbart upprättas för att den generella ordningen skall fun- gera, påverkar inte alls de nationella strukturerna för utbildning och yrkesutbildning eller medlemsstaternas befogenheter på detta område. (14)Den ordning för erkännande som upprättas genom direktiven /48/EEG och 92/51/EEG ändras inte. Den som innehar ett ex- amensbevis för postgymnasial yrkesutbildning bör således ges tillträde till ett reglerat yrke i en medlemsstat där betingat av att sökanden innehar ett universitets- eller högskoleutbildning, på det examensbevis som krävs i den mottagande medlemsstaten. Omvänt gäller att om tillträdet till ett reglerat yrke är beroende av avslutad universitets- eller högskoleutbildning bör detta tillträde beviljas enbart för den som innehar ett ex- amensbevis för universitets- eller högskoleutbildning . (15)I avsaknad av harmonisering av minimikraven i fråga om utbild- ning för tillträde till de yrken som regleras genom den generella ordningen bör de mottagande medlemsstaterna kunna införa en kompensationsåtgärd. Denna åtgärd bör vara proportionerlig och särskilt ta hänsyn till sökandens yrkeserfarenhet. 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 6 visar att ett krav på lämplighetsprov eller anpassningsperiod, var- vid invandraren själv får välja, ger tillräckliga garantier i fråga om sökandens kvalifikationsnivå, vilket innebär att varje undan- tag från denna rätt i varje enskilt fall bör vara motiverat av tving- ande hänsyn till allmänintresset. (16)För att gynna den fria rörligheten för yrkesutövare och säkerställa tillräcklig kvalifikationsnivå bör yrkessammanslut- ningar och yrkesorganisationer eller medlemsstater ha möjlighet att föreslå gemensamma europeiska plattformar. Det finns anled- ning att, på vissa villkor och med beaktande av medlemsstaternas behörighet, besluta vilka kvalifikationer som erfordras för ut- övande av ett yrke på deras respektive territorium och innehållet i och organisationen av utbildnings- och yrkesutbildningssystem samt med beaktande av gemenskapsrätten, i synnerhet gemenska- pens konkurrensrätt, ta hänsyn till sådana initiativ i detta direktiv och härvid främja att erkännanden under den generella ordningen sker med mer automatik. De yrkessammanslutningar som kan lägga fram gemensamma plattformar bör vara representativa på nationell och europeisk nivå. En gemensam plattform är en sam- ling kriterier som gör det möjligt att kompensera för största möj- liga antal av de väsentliga skillnader som har konstaterats i ut- bildningskraven i minst två tredjedelar av medlemsstaterna inklu- sive samtliga medlemsstater som reglerar yrket. Kriterierna kan till exempel omfatta krav på kompletterande utbildning, en hand- ledd anpassningsperiod, lämplighetsprov eller viss föreskriven lägsta nivå av praktik i yrket, eller kombinationer av dessa. (17)För att beakta alla situationer för vilka det fortfarande inte finns någon bestämmelse om erkännande av yrkeskvalifikationer, bör den generella ordningen utsträckas till att omfatta de fall som inte täcks av något särskilt system, både när yrket inte omfattas av något av dessa system och när sökanden, trots att yrket omfattas av ett särskilt system, av särskilda och exceptionella skäl inte uppfyller kraven för att omfattas av detta. (18) Reglerna för att bevilja tillträde till ett antal industri-, handels- och hantverksverksamheter bör förenklas i de medlemsstater där dessa yrken är reglerade när verksamheten i fråga har utövats i en annan medlemsstat som inte ligger alltför långt tillbaka i tiden. bibehålls för dessa verk- samheter ett system med automatiskt erkännande grundat på yr- keserfarenhet. (19)Den fria rörligheten och det ömsesidiga erkännandet av bevis på formella kvalifikationer som läkare, sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tandläkare, veterinär, barnmorska, ►C2 apotekare ◄ och arkitekt bör bygga på den grundläggande principen om automatiskt erkännande av bevis på formella kva- lifikationer på grundval av en samordning av minimikraven för utbildningarna. För att få arbeta i medlemsländerna som läkare, 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 7 sjuksköterska med ansvar för allmän hälso- och sjukvård, tand- läkare, veterinär, barnmorska och ►C2 apotekare ◄ bör det dessutom krävas bevis på vissa formella kvalifikationer som ga- ranterar att den berörda personen har fullgjort en utbildning som uppfyller de fastställda minimikraven. Detta system bör komplet- teras med en rad förvärvade rättigheter som de behöriga yrkes- utövarna åtnjuter på vissa villkor. (20)För att beakta de särdrag som kännetecknar läkarnas och tandlä- karnas utbildningssystem och gemenskapens regelverk för ömse- sidigt erkännande på detta område är det för alla specialistkom- petenser som är erkända vid detta direktivs ikraftträdande moti- verat att bibehålla principen om automatiskt erkännande av de specialistkompetenser för läkare och tandläkare som är gemen- samma för minst två medlemsstater. För att förenkla systemet bör dock principen om automatiskt erkännande, efter detta direktivs ikraftträdande, begränsas till de nya specialistkompetenser för läkare som är gemensamma för åtminstone två femtedelar av medlemsstaterna. Vidare inverkar detta direktiv inte på medlems- staternas möjlighet att sinsemellan komma överens om ett auto- matiskt erkännande, enligt sina egna bestämmelser, för vissa spe- cialistkompetenser för läkare och tandläkare som är gemensamma för dem och som inte omfattas av något automatiskt erkännande enligt detta direktiv. (21)Automatiskt erkännande av bevis på formella kvalifikationer som läkare med grundutbildning bör inte inverka på medlemsstaternas behörighet att avgöra huruvida detta bevis på formella kvalifika- tioner ger rätt till yrkesutövning eller inte. (22)Alla medlemsstaterna bör behandla tandläkaryrket som ett särskilt yrke skilt från läkaryrket, oavsett eventuell specialisering i odon- to-stomatologi. Medlemsstaterna bör se till att utbildningen av tandläkare ger de färdigheter som krävs för att utöva alla former av verksamhet som innebär förebyggande, diagnos och behand- ling av anomalier och sjukdomar i tänder, mun, käkar och omkringliggande vävnader. Tandläkaryrket bör utövas av perso- ner som innehar det bevis på formella kvalifikationer som tand- läkare som anges i detta direktiv. (23)Det har inte framstått som önskvärt att föreskriva en utbildnings- väg för barnmorskor som är enhetlig för alla medlemsstaterna. De bör tvärtom ges största möjliga frihet att organisera sin egen utbildning. (24)För enkelhetens skull bör beteckningen ”►C2 apotekare ◄” användas för att därmed avgränsa tillämpningsområdet för be- stämmelserna om automatiskt erkännande av bevis på formella kvalifikationer, utan att det påverkar de specifika nationella be- stämmelser som reglerar dessa verksamheter. 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 8 (25) Personer som innehar bevis på formella kvalifikationer i ►C2 som apotekare ◄ är specialister på läkemedelsprodukter och bör i princip ha rätt till ett minimum av verksamhet på detta område i alla medlemsstater. Att ett sådant minsta verksamhets- område fastställs i detta direktiv bör varken innebära någon be- gränsning av de former av verksamhet som ►C2 apotekare ◄ har tillgång till i medlemsstaterna, bland annat när det gäller biomedicinska analyser, eller att dessa yrkesutövare beviljas mo- nopol, eftersom detta fortfarande tillhör medlemsstaternas behö- righetsområde. Bestämmelserna i detta direktiv påverkar inte medlemsstaternas möjlighet att kräva ytterligare utbildning som villkor för tillträde till de former av verksamhet som inte ingår i det minsta samordnade verksamhetsområdet. En mottagande med- lemsstat bör därför kunna kräva att de medborgare som innehar något av de bevis på formella kvalifikationer som enligt detta direktiv erkänns automatiskt uppfyller dessa villkor. (26)Detta direktiv avser inte samordning av samtliga villkor för att få tillträde till och utöva farmaceutisk verksamhet. Särskilt bör den geografiska fördelningen av apotek och frågan om monopol på utlämning av läkemedel förbli medlemsstaternas ensak. Detta di- rektiv påverkar inte medlemsstaternas lagar och andra författ- ningar som förbjuder eller uppställer vissa villkor för företagens utövande av viss farmaceutisk verksamhet. (27)Arkitektur, byggnaders kvalitet, det sätt på vilket dessa smälter in i omgivningen, respekt för naturliga landskap och stadsmiljön samt det kollektiva och individuella kulturarvet är angelägenheter av allmänt intresse. Därför bör det ömsesidiga erkännandet av kvalifikationer grundas på kvalitativa och kvantitativa kriterier, som garanterar att innehavarna av erkända bevis på formella kvalifikationer kan förstå och ge praktiska uttryck åt enskilda personers, samhällsgruppers och myndigheters behov i fråga om fysisk planering, utformning, projektering och uppförande av byggnader, bevarande och tillvaratagande av det arkitektoniska arvet och bevarande av jämvikt i naturen. (28)De nationella bestämmelserna på arkitekturområdet och om till- träde till och utövande av yrkesverksamhet som arkitekt har myc- ket varierad räckvidd. I de flesta medlemsstater utövas verksam- heten på arkitekturområdet rättsligt eller i praktiken av personer som har titeln arkitekt, antingen enbart eller tillsammans med en annan titel. Dessa personer har inte monopol på att utöva denna verksamhet, utom när det föreskrivs i lag. Denna verksamhet eller en del av den kan också utövas av andra yrkeskategorier, särskilt 2005L0036 — SV — 17.01.2014 — 010.003 — 9 av ingenjörer som fått särskild utbildning i byggande eller bygg- nadskonst. För enkelhetens skull bör begreppet ”arkitekt” använ- das för att därmed avgränsa tillämpningsområdet för bestämmel- serna om automatiskt erkännande av kvalifikationer på arkitek- turområdet, utan att det påverkar de specifika nationella bestäm- melser som reglerar dessa verksamheter.