prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — I stället för centrala värde- pappersförvarare och därmed jämförbara utländska företag bör det dock anges värdepapperscentraler som har auktoriserats i ett land inom EES samt sådana värdepapperscentraler från tredjeland som har erkänts enligt artikel 25 i förordningen. Därutöver bör kretsen av möjliga kontoförande institut utvidgas och förtydligas i viss mån. Mot bakgrund av ett allmänt behov av att inte för- svåra kontoföring av fondandelar bör det vara tillåtet för ett fondbolag som förvaltar en värdepappersfond enligt lagen om värdepappersfonder att vidta registreringsåtgärder i avstämningsregister för annans räkning. Samma rätt bör gälla för svenska AIF-förvaltare som har tillstånd enligt lagen (2013:561) om förvaltare av alternativa investeringsfonder och utländska EES-baserade AIF-förvaltare som i sitt hemland har ett sådant tillstånd som avses i AIFM-direktivet. Det bör understrykas att denna rätt kan omfatta endast sådan verksamhet som ett fondbolag, ett förvaltnings- bolag eller en AIF-förvaltare får driva inom ramen för sitt tillstånd enligt den finansiellt näringsrättsliga reglering som gäller för bolaget eller förvaltaren. anser att möjligheten för fondbolag, förvalt- ningsbolag och AIF-förvaltare att vara kontoförande räkning har getts en alltför begränsad utformning i promemorian. som har tillstånd till diskretionär portföljförvaltning enligt 1 kap. 4 § lagen om värdepappersfonder får bl.a. ta emot andelar i en värdepappersfond som förvaltas av ett annat fondbolag för förvaring 2015/16:10 (7 kap. 1 § första stycket 1 samma lag). I en sådan situation kan fond- bolaget vara förvaltare hos den centrala värdepappersförvararen enligt kontoföringslagen (angående förvaltare, se avsnitt 11). Kundernas fond- andelar är då förvaltarregistrerade. Ett annat alternativ är att fondbolaget i egenskap av kontoförande institut öppnar ägarkonton i kundernas namn hos den centrala värdepappersförvararen. påpekar är rätten att ta emot fondandelar för förvaring emellertid inte begränsad till andelar i värdepappersfonder utan avser fondandelar i en vidare bemärkelse. Det bör alltså i ett sådant fall vara möjligt för fond- bolag och förvaltningsbolag med sådant tillstånd att vidta registrerings- åtgärder även i fråga om andelar i fonder som förvaltas av någon annan. Detsamma gäller om ett fondbolag driver verksamhet för ett annat fondbolags räkning, exempelvis genom att föra ett andelsägarregister avseende värdepappersfonden i fråga (s.k. insourcing, jfr prop. 2010/11:135 s. 262 f.). Det kan här nämnas att det framgår av lagen om värdepappersfonder, dels att ett fondbolag kan överlåta till någon annan att föra ett register över fondandelsägarna, dels att den centrala värdepap- persförvararen ska ha det ansvaret om fondandelarna är att betrakta som kontoförda finansiella instrument (4 kap. 11 § första och andra styckena). Även ett fondbolag som förvaltar ett utländskt fondföretag bör tillåtas att vara kontoförande räkning. Detsamma gäller utländska förvaltningsbolag, dvs. utländska företag som i sitt hemland har tillstånd att förvalta fondföretag. Utländska motsvarigheter till fond- bolag och värdepappersfonder bör således jämställas med de svenska företeelserna. På motsvarande sätt bör AIF-förvaltare få vidta registreringsåtgärder för annans räkning såvitt gäller aktier eller andelar i företag för kollektiva investeringar. Det gäller svenska AIF-förvaltare som har tillstånd enligt lagen om förvaltare av alternativa investeringsfonder eller utländska EES-baserade AIF-förvaltare som har motsvarande tillstånd i sitt hemland. Enligt 3 kap. 2 § lagen om förvaltare av alternativa investe- ringsfonder får en AIF-förvaltare med tillstånd att utföra diskretionär förvaltning förvara och administrera andelar eller aktier i företag för kollektiva investeringar. Bestämmelser om utländska EES-baserade AIF- förvaltare finns i 5 kap. samma lag. Med tanke på reglerna om förvaringsinstitut kan en sådan rätt inte avse aktier och andelar i en alternativ investeringsfond som förvaltas av AIF-förvaltaren själv (9 kap. 1 och 2 §§ samma lag). Rätten att vidta registreringsåtgärder bör, i enlighet med vad framför, avgränsas med ledning av den verksamhet som AIF-förvaltaren har rätt att driva. Regeringen instämmer således med att möjlig- heten för fondbolag, förvaltningsbolag och AIF-förvaltare att vidta registreringsåtgärder i avstämningsregister är för snävt avgränsad i promemorians förslag. Denna möjlighet bör därför i stället gälla all den verksamhet som ett fondbolag, ett förvaltningsbolag eller en AIF- förvaltare har rätt att driva enligt sitt tillstånd enligt den finansiellt näringsrättsliga reglering som gäller för bolaget eller förvaltaren. Övriga krav på kontoförande institut Med utgångspunkt i förordningen torde de övriga krav på kontoförande institut som finns i 3 kap. 3–6 §§ kontoföringslagen kunna behållas, med De principer om fritt tillträde och neutralitet som anges i 3 kap. 3 § kontoföringslagen stämmer dock inte överens med reglerna för deltagande i artikel 33.1 i förordningen. I fråga om antagande av konto- förande institut är det lämpligt att värdepapperscentralen i stället tilläm- par de krav för deltagande som anges i artikel 33.1 i förordningen, som gäller ett rättvist och öppet tillträde m.m. Därför bör bestämmelsen i 3 kap. 3 § kontoföringslagen ändras så att den stämmer överens med artikeln i förordningen. Det finns inte skäl att ändra bestämmelsen om att kontoförande institut ska lämna nödvändiga upplysningar till värdepapperscentralen så att den senare kan uppfylla sina skyldigheter enligt kontoföringslagen eller andra författningar, vilket även inbegriper förordningen (3 kap. 4 § samma lag). Slutligen saknas det skäl att ändra bestämmelsen om återkallelse av beslut om att utse ett kontoförande institut (3 kap. 5 § samma lag). Bestämmelsen avser det fallet att institutet inte längre uppfyller villkoren för beslutet, inbegripet kraven avseende kapitalstyrka, sakkunskap och lämplighet, eller om institutet inte lämnar nödvändiga uppgifter till Regler i förordningen som ska tillämpas på Regeringens förslag: Kraven på emissionens integritet i artiklarna 36 och 37.3 i förordningen om värdepapperscentraler ska gälla även för En bestämmelse införs i kontoföringslagen om att kontoförande institut under ska dokumentera och spara de uppgifter som ligger till grund för registreringarna i avstämnings- register (registerföring). Ett kontoförande institut får delegera till andra kontoförande institut att utföra registreringsåtgärder i avstämningsregister. Promemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens för- Promemorians förslag avviker från regeringens förslag dels genom att även artikel 29 i förordningen ska gälla också för kontoförande institut, dels genom att det inte innehåller någon möjlighet för konto- förande institut att delegera uppgiften att utföra registreringsåtgärder i avstämningsregister till någon annan. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. handlareföreningen, med instämmande av , och avstyrker förslaget i den del som avser en skyldig- het för kontoförande institut att tillämpa även artikel 29 i förordningen. De anser att kontoförande institut i stället bör åläggas att dokumentera och spara uppgifter som ligger till grund för registreringsåtgärder i och avstyrker även förslaget om ett förbud för kontoförande institut att delegera uppdraget som kontoförande institut till Skälen för regeringens förslag: Enligt förordningen om värdepap- perscentraler ska medlemsstater som tillåter andra parter än värdepap- perscentralen att utföra registreringar på konton i värdepapperscentralen i sin nationella rätt fastställa vilka krav, inklusive relevanta regler i förordningen, som ska gälla i sådana fall (artikel 31.1 och 31.2). Som anges i avsnitt 10.2 saknas det skäl att införa mer långtgående stabilitetskrav på kontoförande institut än de som gäller för deltagare i Adekvata förutsättningar för verksamheten till- godoses i båda fallen genom kraven för att komma i fråga som konto- förande institut, respektive deltagare. För kontoförande institut gäller ett specifikt krav att kreditinstitut och värdepapperbolag (gemensamt benämnda värdepappersinstitut) ska ha tillstånd att driva värdepappers- Detta är motiverat av verksamhetens natur eftersom registre- ringar på konton i värdepapperscentralen har ett nära samband med handeln på värdepappersmarknaden. Relevanta krav som ställs i lagen om värdepappersmarknaden, bl.a. gällande behovet av en lämplighets- bedömning av kundernas kunskaper och erfarenheter av finansiella tjänster, blir på detta sätt beaktade (8 kap. 24 § samma lag). Relevanta regler i förordningen torde därför kunna begränsas till kravet på emissionens integritet i artiklarna 36 och 37.3. I enlighet med artik- el 36 i förordningen ska en värdepapperscentral ha lämpliga regler och förfaranden, däribland robusta redovisningsmetoder och kontroller, för att bidra till att säkerställa emissionens integritet och för att minska och hantera risker som är förknippade med förvaring och avveckling av transaktioner med värdepapper. Artikel 37.1 innehåller krav på avstäm- ningar minst en gång från värdepapperscentralens sida för att säkerställa att antalet emitterade värdepapper som har registrerats i värdepapperscentralen motsvarar det antal som har registrerats på värde- papperskonton som tillhör deltagarna och, i relevanta fall, investerarna. Det är knappast rimligt att begära motsvarande avstämningar från de kontoförande institutens sida, eftersom de enbart utför registreringar avseende egna innehav och egna kunder, dvs. en delmängd av alla ägare Däremot kan några av dessa regler göras tillämpliga även på den verksamhet som bedrivs av kontoförande institut. De allmänna bestämmelserna i artikel 36 om lämpliga regler och för- faranden för att bidra till att säkerställa emissionens integritet bör därför göras tillämpliga för kontoförande institut. Även bestämmelsen i artik- el 37.3 om att övertrassering av värdepapper, debetsaldon och skapande av värdepapper inte ska vara tillåtet i ett avvecklingssystem bör vara tillämplig för kontoförande institut. Man kan visserligen inte begära av kontoförande institut att de ska utföra avstämningsåtgärder i enlighet med de övriga krav som finns i artikel 37. Men eftersom de utför registreringar på värdepapperskonton är det ändå motiverat att införa ett förbud som avser övertrassering av värdepapper, debetsaldon och skap- ande av värdepapper. Den senare åtgärden är förbehållen emittenterna. Enligt promemorians förslag ska även artikel 29.1 i förordningen tillämpas på kontoförande institut. , med instämmande av , och avstyrker förslaget i denna del, med hänvisning till omfattningen av förordningens krav på registerföring. Närmare uppgifter om vilka registeruppgifter som ska bevaras och i vilket format de ska bevaras, kommer att anges närmare i tekniska standarder (artikel 29.3 och 29.4). , med instäm- mande av , hänvisar till ett konsultationsdokument från Europeiska värdepappers- och marknadsmyndigheten () som mycket noggrant anger vilka registeruppgifter det kan komma att röra sig om. Nämnda remissinstanser anser sammantaget att kraven på register- föring kommer att avse uppgifter som de kontoförande instituten inte har tillgång till och därför inte har förutsättningar att bevara. De föreslår i stället att ett anpassat krav på registerföring införs i nationell rätt, genom att kontoförande institut åläggs att dokumentera och spara de uppgifter som ligger till grund för registreringar i värdepapperscentralens register. Regeringen konstaterar att ett sådant anpassat krav inte tillgodoser behovet att ange bestämmelser i förordningen som även ska tillämpas på kontoförande institut enligt artikel 31.2. Det hindrar dock inte att avsikten med ett krav på registerföring kan tillgodoses även på detta sätt. Ett sådant anpassat krav på registerföring bör därför införas i konto- föringslagen. Det är rimligt att anpassa den period under vilken register- uppgifterna ska bevaras till de motsvarande kraven på värdepappers- centraler i artikel 29.1, dvs. Enligt promemorians förslag ska kontoförande institut inte ha rätt att delegera till någon annan att utföra registreringsåtgärder i avstämnings- register. Skälet för det är att det enligt promemorian är lämpligare att värdepapperscentralen i stället antar ett annat kontoförande institut som uppfyller kraven och som är berett att utföra funktionen i egen regi. Detta förslag avstyrks av , med instämmande av De hänvisar till att det redan är praxis att delegera uppgiften som konto- förande institut och att detta har förekommit . Enligt Euro- clear kan sådan delegering förekomma inom samma koncern där det finns flera deltagare i Euroclear och där uppgiften att vidta registrerings- åtgärder har centraliserats inom gruppen. Det har även förekommit att flera kontoförande institut har gått samman och centraliserat uppgiften att vidta registreringsåtgärder i avstämningsregister till en fristående enhet, som kanske inte är kontoförande institut. , med instämmande av , och bedömer att riskerna är särskilt låga i samband med utkontraktering till en tredje part som också är kontoförande institut. , med instämmande av , OMX och understryker nyttan av utkontrakt- ering i vissa fall, genom att detta lämnar utrymme för specialisering inom en grupp av företag, vilket dessutom kan bidra till att minska operativa risker. Regeringen anser att det med hänsyn till det som remissinstanserna framför finns skäl för att det ska vara möjligt med utkontraktering av verksamheten som kontoförande institut. Regeringen instämmer i den bedömning som vissa remissinstanser gör att riskerna bör vara låga vid utkontraktering från ett kontoförande institut till ett annat. Regeringen anser därför att det bör införas en bestämmelse i kontoföringslagen om 2015/16:10 att kontoförande institut kan delegera uppgifter som avser registrerings- åtgärder i avstämningsregister till ett annat kontoförande institut. En sådan rätt måste vara förenlig med bestämmelserna i artikel 30 om utkontraktering, bl.a. att en utkontraktering inte får leda till delegerat ansvar. Genom att begränsa möjligheten att delegera uppgiften som kontoförande institut till kretsen av andra juridiska personer som av värdepapperscentralen har antagits som kontoförande institut sker ingen delegering av uppgifter till någon utanför denna krets. Det kan även ses som en fördel ur förtroendesynpunkt att den som utför registrerings- åtgärder i avstämningsregister verkligen uppfyller villkoren som gäller i ett sådant fall och har antagits av värdepapperscentralen som konto- förande institut. Tillsyn, sanktioner och uppgiftsskyldighet Regeringens förslag: ska vara skyldiga att lämna de uppgifter som begär, oavsett om de står under inspektionens tillsyn eller inte. ett sådant institut att lämna begärda uppgifter. förenas med vite. , andra centralbanker och Riksgälds- kontoret och utländska offentliga institutioner som i sitt hemland har i uppdrag att förvalta eller deltar i förvaltningen av statsskulden undantas från uppgiftsskyldigheten. Regeringens bedömning: Några särskilda tillsyns- och sanktions- bestämmelser för kontoförande institut bör inte införas, utöver skyldigheten att lämna upplysningar till . Bestämmelserna om upplysningsskyldighet och meddelandeförbud i fråga om förundersökning i brottmål m.m. bör inte ändras. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer med reger- ingens förslag och bedömning. Remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag och bedömning eller har inget att invända mot dem. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Enligt gällande rätt är kontoförande institut som inte står under tillsyn eller motsvarande tillsyn i hemlandet skyldiga att på begäran lämna upp- gifter om verksamheten som sådant institut till inspektionen (3 kap. 6 § Om ett kontoförande institut inte fullgör denna skyldighet, får förelägga institutet att lämna de Som framgår av avsnitt 10.2 förutsätter förordningen om värdepappers- centraler att kontoförande institut omfattas av ”lämplig reglering och tillsyn” (skäl 39). Till följd av förslaget om att juridiska personer som inte står under tillsyn av , eller motsvarande utländsk myndighet, inte längre får antas som kontoförande institut kan det ifrågasättas om det behövs någon ytterligare rätt för att begära uppgifter som rör verksamheten som kontoförande institut. kontoförande instituten ska nämligen enligt det som föreslås i denna proposition stå under sådan tillsyn eller motsvarande tillsyn i ett annat En sådan rätt, enligt 3 kap. 6 § kontoföringslagen i dess nuvarande lydelse, skulle i praktiken framför allt beröra , andra centralbanker, och andra offentliga institutioner som i sitt hemland har i uppdrag att förvalta eller deltar i förvaltningen av statsskulden, som inte står under tillsyn. Enligt regeringens uppfattning föreligger det inte något behov av att kunna förelägga dessa myndigheter att lämna uppgifter till . Tillsynsåtgärder kan för svenska företags del vidtas med stöd av annan lagstiftning på finansmarknadsområdet. För kreditinstitut, som ingår i kategorin värdepappersinstitut, omfattar tillsyn så- väl lagen om bank- och finansieringsrörelse som andra författningar som reglerar institutets verksamhet (13 kap. 2 § andra stycket 2 nämnda lag). Kontoföringslagen är en av dessa andra författningar som reglerar verksamheten. Kreditinstituten ska lämna de upplys- ningar om sin verksamhet och därmed sammanhängande omständigheter som inspektionen begär (13 kap. 3 § lagen om bank- och finansierings- rörelse). tillsyn över värdepappersinstitut enligt lagen om värdepappersmarknaden omfattar på motsvarande sätt den lagen, andra författningar som reglerar institutets verksamhet m.m. (23 kap. 1 § nämnda lag). Upplysningsskyldigheten i förhållande till inspektionen har samma innebörd som i lagen om bank- och finan- sieringsrörelse (23 kap. 2 § lagen om värdepappersmarknaden). För försäkringsföretag finns det bestämmelser av liknande innebörd om tillsynens omfattning respektive skyldigheten att lämna uppgifter till (14 kap. 2 och 5 §§ försäkringsrörelselagen [2010:2043]). Även med tanke på de ovan beskrivna befogenheterna för Finans- inspektionen finns det skäl att föreskriva en uppgiftsskyldighet för kontoförande institut enligt kontoföringslagen. Anledningen till det är framför allt att bör kunna kräva uppgifter direkt av t.ex. ett utländskt företag i dess roll som kontoförande institut, utan att kontakta en utländsk myndighet. Det är också lämpligt att Finans- inspektionens befogenheter i detta avseende framgår redan av konto- föringslagen. bör således vara skyldiga att lämna de uppgifter den begär som rör verksamheten som kontoförande institut. Detta bör dock inte gälla myndigheter. Däremot finns det inte tillräckliga skäl för att föreskriva att Finans- inspektionen i övrigt ska utöva tillsyn över kontoförande institut. Det finns inte heller skäl att tillämpa de bestämmelser om administrativa sanktioner som föreslås i avsnitt 9 på kontoförande institut. Det är i stället tillräckligt att sanktioner kan komma i fråga enligt annan lagstift- ning på finansmarknadsområdet. Skäl 39 till förordningen bör inte heller tolkas på så sätt att det ska krävas att tillsyns- och sanktionsbestämmel- serna för kontoförande institut nödvändigtvis måste följa av samma regelverk som gäller för värdepapperscentraler. Anställda och tidigare anställda hos ett kontoförande institut omfattas enligt gällande rätt av tystnadsplikt, i likhet med det som gäller för anställda hos en central värdepappersförvarare (8 kap. 2 § kontoförings- lagen). omfattas även av en uppgiftsskyldighet, under förutsättning att uppgifterna begärs av en undersökningsledare enligt bestämmelserna om förundersökning i brottmål eller av åklagare i ett ärende om rättslig hjälp i ett brottmål på framställan av en annan stat 2015/16:10 eller en mellanfolklig domstol (8 kap. 2 a §). Till denna upplysnings- skyldighet är en bestämmelse om meddelandeförbud kopplad (8 kap. 4 §). Därigenom kan exempelvis en åklagare som leder en förunder- sökning förordna att ett kontoförande institut samt dess anställda och styrelseledamöter inte får röja för en kund eller någon utomstående att uppgifter har lämnats med anledning av förundersökningen. Motsvarande bestämmelser som avser uppgifter om enskildas förhållanden finns i 1 kap. 11 och 12 §§ lagen om värdepappersmarknaden. Även med tanke förslaget i denna proposition att kontoförande institut ska stå under viss tillsyn, bör bestämmelserna om uppgiftsskyldighet och meddelande- förbud fortsätta att gälla. Anledningen till detta är framför allt att utländska företag som inte omfattas av annan svensk lagstiftning bör omfattas av bestämmelserna i kontoföringslagen. 10.5Skadeståndsansvar för kontoförande institut Regeringens bedömning: Bestämmelserna om skadeståndsansvar för kontoförande institut i kontoföringslagen bör inte ändras. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens bedöm- ning. Remissinstanserna tillstyrker promemorians bedömning eller har inget att invända mot den. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna om skadestånd i 7 kap. 2 och 5 §§ kontoföringslagen (se avsnitt 10.1) rör ansvars- fördelningen mellan värdepapperscentralen och kontoförande institut och är därför ett viktigt inslag det regelverk som måste finnas på plats även efter ikraftträdandet av förordningen om värdepapperscentraler. De bör således tillämpas på en värdepapperscentral och de kontoförande instituten. Frågor om skadeståndsansvar regleras inte i förordningen, vilket talar för att bestämmelser om detta behövs i svensk rätt. Utgångspunkten är således att det inte finns skäl att ändra de nuvarande bestämmelserna om skadeståndsansvar i kontoföringslagen. I samband med införandet av ett kontobaserat system för aktier, genom den numera upphävda aktiekontolagen, infördes en strikt skadestånds- skyldighet för dåvarande . Motivet för det var att den enskildes ställning som ägare av kontoförda aktier inte skulle försämras väsentligt, jämfört med det pappersbaserade systemet. Ägarens rätt var tidigare knuten till innehavet av ett aktiebrev, för vilket ägaren själv kunde ombesörja en tillräckligt säker förvaring. Vid införandet av ett kontobaserat system blev ägarens rätt i stället beroende av noteringar på konton som fördes av värdepapperscentralen, med hjälp av kontoförande institut. Det ansågs därför motiverat att basera värdepapperscentralens skadeståndsskyldighet på ett långtgående kontrollansvar som inte begränsades till direkt vållande. För skador som berodde på fel hos det kontoförande institutet svarade institutet självt, eftersom detta kunde sägas ligga bortom värdepapperscentralens kontrollsfär. Den enskilde kunde emellertid fortfarande rikta eventuella skadeståndsanspråk till värdepapperscentralen, som i sin tur hade rätt att kräva tillbaka utbetald ersättning från det felande institutet (prop. 2015/16:10 1988/89:152 s. 78 f.). De grundläggande principerna för värdepapperscentralens och de kontoförande institutens skadeståndsansvar överfördes till kontoförings- lagen (prop. 1997/98:160 s. 132 f.). Det ansvar som delas mellan värde- papperscentralen och kontoförande institut avser skada som åsamkas ägare av ett finansiellt instrument till följd av oriktiga eller missvisande uppgifter i ett avstämningsregister, eller i samband med uppläggning eller förande av ett sådant register (7 kap. 2 § kontoföringslagen). För sådana skador svarar värdepapperscentralen eller ett kontoförande institut, om felet kan hänföras till det institutet. Värdepapperscentralens kontrollansvar är alltjämt vägledande för rätten till ersättning som även gäller för panthavare och den till vars förmån en rådighetsinskränkning gäller.