prop · H20363 · 2015-03-12 00:00:00 — gäller även om syftet är att uppgifterna senare ska lagras så att andra får tillgång till dem. Det är alltså först när insamlade uppgifter görs tillgäng- liga för fler än ett fåtal personer som bestämmelserna i 3 kap. blir till- En annan sak är att den som samlar in uppgifter, som kan antas bli gemensamt tillgängliga , redan vid insamlings- tillfället har goda skäl att beakta de särskilda regler som gäller för be- handling av gemensamt tillgängliga personuppgifter för att inte försvåra den fortsatta behandlingen. I vilken utsträckning uppgifter som är tillgängliga enbart för en be- stämd krets av personer är att anse som gemensamt tillgängliga får be- dömas med hänsyn till främst hur många personer som har tillgång till Enbart det förhållandet att fler än en har tillgång till uppgif- terna innebär inte att uppgifterna ska anses gemensamt tillgängliga. handlingar som görs exempelvis i en förundersökning som endast vissa utpekade tjänstemän har tillgång till kan alltså falla utanför regleringen i 3 kap. Om antalet tjänstemän i en sådan grupp uppgår till fler än ett fåtal, måste dock de personuppgifter som behandlas inom gruppen, trots att den är avgränsad, anses vara gemensamt tillgängliga. Var gränsen går får bedömas med hänsyn till samtliga omständigheter i ett enskilt fall, men en tumregel kan vara att uppgifterna är att anse som gemensamt tillgäng- liga om antalet deltagare i gruppen överstiger tio. ning är tillgänglig för i princip alla åklagare, eller för alla som tjänstgör vid en viss enhet, spelar det ingen roll att den faktiskt bara hanteras av ett Uppgifterna anses ändå gemensamt tillgängliga. Även den tid under vilken uppgifter avses bli behandlade kan ha bety- delse för frågan om uppgifterna ska anses vara gemensamt tillgängliga I en förundersökning eller annat ärende med längre varaktighet måste man räkna med att de personer som sysslar med ärendet med tiden kommer att bytas ut. Som en följd av detta kommer de uppgifter som behandlas att bli tillgängliga för ett större antal personer än vad som motsvarar det normala antalet deltagare i gruppen. kan uppgifter som behandlas i ärenden vilkas handläggning drar ut på tiden ibland anses vara gemensamt tillgängliga, trots att antalet deltagare vid varje givet tillfälle är begränsat till en mindre grupp av personer. När det gäller frågan om huruvida en uppgift är gemensamt tillgänglig eller inte är det viktigt att framhålla att karaktären av en uppgift kan förändras som den behandlas. Uppgifter som från början har betraktats som icke gemensamt tillgängliga kan göras gemensamt tillgängliga. När så har skett ska de strängare bestämmelserna om behandling av gemensamt tillgängliga uppgifter tillämpas. Av andra stycket följer att bestämmelserna i 3 kap. inte gäller när personuppgifter behandlas med stöd av bestämmelserna i 2 kap. 7 § om diarieföring m.m. I kommentaren till den paragrafen utvecklas närmare vilken personuppgiftsbehandling som får utföras med stöd av den. Personuppgifter som får göras gemensamt tillgängliga 2 § Personuppgifter i åklagarväsendets operativa verksamhet får göras gemensamt tillgängliga. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om sådana uppgifter. I paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 2 § polisdatalagen (2010:361), anges vilka uppgifter som får göras gemensamt tillgängliga. Övervägandena finns i avsnitt 10.2. Enligt första stycket får personuppgifter i åklagarväsendets operativa verksamhet göras gemensamt tillgängliga. och får enligt 2 kap. 5 § behandla personuppgifter för olika primära ändamål, bl.a. för att utreda eller beivra brott eller fullgöra förpliktelser som följer av internationella åtaganden. Personuppgifter som behandlas för något av de primära ändamålen får även göras gemensamt tillgängliga i verksamheten. I andra stycket upplyses att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan meddela föreskrifter om uppgifter som görs gemensamt tillgängliga. 3 § Om uppgifter som gjorts gemensamt tillgängliga direkt kan hänföras till en person som inte är misstänkt för brott, ska det genom en särskild upplysning eller på något annat sätt framgå att personen inte är misstänkt. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 4 § polisdatalagen (2010:361), reglerar kravet på särskilda upplysningar om en person inte är misstänkt för brott. Övervägandena finns i avsnitt 10.3. I paragrafen ställs krav på att det vid behandling av uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga ska framgå om en uppgift avser en person som inte är misstänkt för brott. Bestämmelsen avser endast direkta personuppgifter, som t.ex. namn eller personnummer. Däremot avses inte uppgifter som indirekt rör en icke misstänkt person, t.ex. uppgifter om ett fordon (jfr. 2004/05:171 s. 32, prop. 2006/07:46 s. 72 och prop. 2009/10:85 s. 382). Om den person som uppgiften avser inte är misstänkt för något brott ska detta förhållande framgå genom en särskild upplysning eller på något annat sätt. Kravet gäller endast om det inte finns några som helst misstankar mot den aktuella personen. Förekommer det någon form av misstanke – oavsett om det handlar om ”skälig misstanke” eller om någon annan misstankegrad – behöver någon tilläggsupplysning inte lämnas. Om det framgår av sammanhanget eller ärendetypen att det inte är fråga om en misstänkt person behöver någon särskild upplysning inte Om en person har hörts under en förundersökning men det av sammanhanget framgår att han eller hon har hörts endast som målsägande eller vittne, behöver således uppgifterna inte förses med någon tilläggsupplysning. Kravet på att det ska framgå om en person inte är misstänkt innebär att det krävs rutiner för att följa upp om en tidigare brottsmisstanke avskrivs i sin helhet, exempelvis i samband med att en förundersökning läggs ned, eller om rätten meddelar frikännande dom. Vid behandling av uppgifter i bild- eller ljudupptagningar eller i löpande text framgår det som regel av sammanhanget om uppgiften rör en misstänkt eller inte. Varje enskild uppgift måste således inte förses med en särskild upplysning, vilket inte heller torde vara praktiskt möjligt. Det kan t.ex. röra sig om bilder från en viss plats, där syftet med bilden enbart är att illustrera de geografiska förhållandena men där personer syns på bilderna. kan dock upptagningen, textfilen eller textavsnittet behöva förses med en särskild upplysning som förtydligar att vissa personer, exempelvis personer som förekommer i en bildupptagning, inte är misstänkta. Om det finns flera personer på en bild och det av sammanhanget framgår att endast en av dessa är misstänkt framgår det motsatsvis att de övriga inte är misstänkta. 4 § Vid sökning i personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga får uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv inte användas som sökbegrepp. Första stycket hindrar inte att brottsrubriceringar eller uppgifter som beskriver en persons utseende används som sökbegrepp. Paragrafen, som motsvarar 3 kap. 5 § polisdatalagen (2010:361), reglerar användningen av känsliga personuppgifter som sökbegrepp. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.2. I avsnitt 9 och i kommentaren till 2 kap. 8 § redogörs närmare för vad som avses med känsliga personuppgifter. I första stycket föreskrivs ett förbud mot att använda känsliga personuppgifter (dvs. uppgifter som avslöjar ras, etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse, medlemskap i fackförening eller som rör hälsa eller sexualliv) som sökbegrepp vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter. I andra stycket föreskrivs att förbudet inte hindrar att åklagarväsendet använder brottsrubriceringar som sökbegrepp. Uppgifter som beskriver en persons utseende, t.ex. uppgifter om längd, hudfärg eller tatueringar, får också användas som sökbegrepp, även om vissa sådana uppgifter kan ge indikationer om personens etniska ursprung. 5 § Vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer eller andra liknande identitetsbeteckningar i uppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga får sådana uppgifter tas fram som anger att den sökta personen 1.är eller har varit misstänkt för brott, 2.är misstänkt för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet, 3.har anmält ett brott, 4.är målsägande i ett ärende som rör ansvar för brott, 5.är sökande, motpart eller annan part eller kan jämställas med part i ett ärende, förekommer i ett ärende som vittne eller någon annan som lämnar eller har lämnat uppgifter eller yttrande, 7.är eller har varit åklagare i ett ärende, eller är eller har varit offentlig försvarare eller målsägandebiträde eller kan jämställas med sådana, eller 8.har gett in eller tillhandahållits en handling. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 6 § polisdatalagen (2010:361), innehåller en allmän sökbegränsning vid sökning i gemensamt tillgängliga uppgifter på namn, personnummer, samordningsnummer och liknande identitetsbeteckningar. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.3. Med hänsyn till att de informationsmängder som kan göras gemensamt tillgängliga i åklagarväsendets verksamhet sammantaget kan bli betydande är det av integritetsskäl inte lämpligt att tillåta fri sökning i informationen. Visserligen kan namn och andra liknande identitetsbeteckningar alltid användas som sökbegrepp. En sökning på namn eller personnummer ska emellertid inte leda till att all information i åklagarväsendets verksamhet som rör den sökta personen avslöjas. Utgångspunkten är att endast sådana uppgifter som det generellt sett finns ett behov av i åklagarväsendets verksamhet får tas fram. I paragrafen finns en uttömmande uppräkning av de kategorier av personuppgifter som får tas fram vid sökning på namn, personnummer, samordningsnummer och andra liknande identitetsbeteckningar, dvs. vilka personuppgifter som får ingå i träffbilden vid en sådan sökning. Av punkten 1 framgår att uppgifter om att den sökte är eller har varit misstänkt för brott får tas fram. Det ska således framgå om brottsmisstanken är aktuell eller om personen har avförts som misstänkt. Enligt punkten 2 får även sådana uppgifter tas fram som anger att den sökta personen är misstänkt för att ha utövat eller komma att utöva brottslig verksamhet. Vidare får, enligt punkterna 3–6, uppgifter tas fram som anger att den sökta personen har gjort en brottsanmälan, är målsägande, sökande, motpart eller annars part eller som kan jämställas med part i ett ärende, eller förekommer i ett ärende som vittne eller annan som lämnar eller har lämnat uppgifter eller yttrande. Av punkten 7 framgår att även uppgifter om åklagare och om offentlig försvarare, målsägandebiträde och andra juridiska biträden som kan jämställas med de senare får tas fram. Det rör sig t.ex. om särskild företrädare för barn och om offentliga ombud. Detsamma gäller en person som har gett in eller tillhandahållits en handling, vilket framgår av punkten 8. Punkterna 1–4, 6 och 8 motsvarar i allt väsentligt vad som gäller för polisen. Med namn avses även delar av namn och med personnummer och samordningsnummer även de sifferkombinationer som ingår i numren. Också sökning med hjälp av födelsedatum eller de sista fyra kontrollsiffrorna i ett personnummer omfattas alltså av bestämmelsen. Bestämmelsen är avsedd att omfatta motsvarande nummer som används i andra länder även om de är uppbyggda på annat sätt. Bestämmelsen ställer krav på utformningen av de tekniska system som används vid sökning. Vid sökning på ett visst namn, N.N., ska det i träffbilden inte komma upp andra uppgifter om honom eller henne än sådana som anges i paragrafen och uppgifter som har direkt anknytning till den egenskapen, t.ex. uppgifter om den förundersökning i vilken personen 2014/15:63 förekommer. Bestämmelsen är dock inte avsedd att förhindra att det vid en sökning, som visar att någon är eller har varit misstänkt för visst brott, också går att ta del av annan, i anslutning till brottsmisstanken angiven information, t.ex. att personen i fråga är inneboende hos eller släkt med en viss person. Ytterligare uppgifter ska således kunna tas fram genom fortsatt sökning, förutsatt att den som gör sökningen har rätt att få tillgång till uppgifterna. Vid en sökning på en person som visserligen förekommer i de gemensamt tillgängliga uppgifterna men inte tillhör någon av de kategorier som anges i paragrafen ska det däremot inte komma fram någon information vid en initial sökning. Om det inte finns några andra uppgifter om en viss person än att han har en annan person inneboende ska alltså en sökning på den förstnämnde inte ge någon träff. I 6 § finns undantag från denna regel om sökbegränsning. 6 § Bestämmelserna i 5 § gäller inte vid sökning i en viss handling eller i ett visst ärende. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om ytterligare undantag från 5 §. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 7 § polisdatalagen (2010:361), innehåller undantag från sökbegränsningsregeln i 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.3. Enligt första stycket gäller inte sökbegränsningsregeln vid sökning som görs i ett visst ärende eller i en viss handling. Det handlar här om sökning endast i begränsade informationsmängder. I andra stycket informeras om att regeringen kan meddela föreskrifter om ytterligare undantag från sökbegränsningarna i 5 §. 7 § Om förundersökning mot en person inte har inletts eller har lagts ned, om åtal har lagts ned eller om frikännande dom som har fått laga kraft har meddelats, får personen inte vara sökbar som misstänkt. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 13 § polisdatalagen (2010:361), anger i vilka fall en person inte längre får vara sökbar som misstänkt. Övervägandena finns i avsnitt 10.4.4. Enligt paragrafen får en person inte vara sökbar som misstänkt efter det att förundersökningen mot personen har lagts ned. Det gäller oavsett skälet för nedläggningsbeslutet. Detsamma gäller om en åklagare efter anmälan har funnit att någon förundersökning inte ska inledas. Om förundersökningen har lett till åtal, men det har lagts ned eller lett till en frikännande dom, får den åtalade personen på motsvarande sätt inte längre vara sökbar som misstänkt för brottet. Bestämmelsen ska inte tolkas så att alla handlingar där det förekommer uppgifter om att en viss person har pekats ut eller hörts som misstänkt måste förstöras. Däremot ska det inte längre vara möjligt att vid sökning i elektroniskt lagrat material återfinna den utpekade personen om man söker efter misstänkta personer. Bestämmelsen utesluter således inte att det vid en sökning kommer fram uppgifter om en person som har varit misstänkt, förutsatt att det framgår att han eller hon är misstänkt för brottet i fråga. Bestämmelsen begränsar alltså inte fortsatt behandling av personuppgifter avseende den tidigare misstänkta personen på annat sätt än att personen inte får vara sökbar som misstänkt. Om förundersökningen om brottet fortsätter är det givetvis också tillåtet att behandla misstankar mot andra personer. 8 § , , , , , och får i den brottsbekämpande verksamheten medges direktåtkomst till personuppgifter i åklagarväsendets operativa verksamhet. Direktåtkomsten får endast avse personuppgifter som har gjorts gemensamt tillgängliga. En myndighet som har medgetts direktåtkomst ansvarar för att tillgången till personuppgifter begränsas till det som varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela närmare föreskrifter om omfattningen av direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet. Paragrafen, som är utformad efter mönster av 3 kap. 8 § polisdatalagen (2010:361), innehåller bestämmelser om direktåtkomst. Övervägandena finns i avsnitt 11.3. Med direktåtkomst avses att någon har direkt tillgång till register, databaser eller andra samlingar av uppgifter som behandlas automatiserat och på egen hand kan söka efter information, dock utan att kunna påverka innehållet i uppgiftssamlingen. I begreppet direktåtkomst ligger också att den som är ansvarig för uppgiftssamlingen inte har någon kontroll över vilka uppgifter som mottagaren vid ett visst tillfälle tar del av. Om någon har direktåtkomst till samtliga uppgifter i en myndighets register, kan denne alltså själv välja vilka uppgifter han eller hon vill ta del av vid ett visst tillfälle, utan att myndigheten först fattar ett beslut om att just dessa uppgifter ska lämnas ut. Bestämmelserna om direktåtkomst har inte någon sekretessbrytande verkan. I första stycket anges att , , , , , och får, i myndigheternas brottsbekämpande verksamhet, medges direktåtkomst till personuppgifter i åklagarväsendets operativa verksamhet. Bestämmelsen innebär inte att myndigheterna har en absolut rätt till direktåtkomst. En bestämmelse om direktåtkomst anger endast i vilken form uppgifter får lämnas ut. Möjligheten att lämna ut vissa uppgifter genom direktåtkomst kan vara begränsad genom att uppgifterna är skyddade av sekretess. Något utlämnande genom direktåtkomst får normalt inte ske om utlämnandet förutsätter en sekretessprövning. I och med att det i 2 kap. 14 § införs en sekretessbrytande bestämmelse i förhållande till de andra brottsbekämpande myndigheterna kan dock uppgifter som omfattas av den bestämmelsen utlämnas genom direktåtkomst. Av andra stycket framgår att om en myndighet har beviljats direktåtkomst till personuppgifter som behandlas enligt lagen, ansvarar denna för att tillgången till uppgifterna inom den egna myndigheten begränsas. Myndigheten är alltså skyldig att se till att endast den som behöver en 2014/15:63 uppgift för att fullgöra sina arbetsuppgifter har möjlighet att få del av uppgiften. I tredje stycket informeras om att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, kan meddela föreskrifter om bl.a. begränsningar i direktåtkomsten och om behörighet och säkerhet. Med utgångspunkt i paragrafens bestämmelser och eventuella föreskrifter får och avgöra om respektive myndighet kan medge en annan myndighet direktåtkomst och i så fall i vilken omfattning. Övergångsbestämmelserna behandlas i avsnitt 15. 17.2Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) 10 § Sekretessen enligt 1 § hindrar inte att en uppgift lämnas ut 1.till en enskild enligt vad som föreskrivs i lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare, 2.till en enskild enligt vad som föreskrivs i säkerhetsskyddslagen (1996:627) samt i förordning som har meddelats med stöd i den lagen, 3.enligt vad som föreskrivs i –lagen (1998:621) om misstankeregister, –polisdatalagen (2010:361), –lagen (1999:90) om behandling av personuppgifter vid medverkan i brottsutredningar, –lagen (2005:787) om behandling av uppgifter i brottsbekämpande verksamhet, –kustbevakningsdatalagen (2012:145), –åklagardatalagen (2015:000), –förordningar som har stöd i dessa lagar, eller 4. till en enskild enligt vad som föreskrivs i 27 kap. 8 § . Paragrafen reglerar vissa undantag från sekretessen i 35 kap. 1 §. Övervägandena finns i avsnitt 12.4. I punkten 3 görs en hänvisning till uppgiftslämnande enligt den nya åklagardatalagen (2015:000). I övrigt är paragrafen oförändrad. Sammanfattning av betänkandet Åklagarväsendets brottsbekämpning Integritet – Effektivitet (SOU 2008:87) Några allmänna utgångspunkter för uppdraget Vi har haft i uppdrag att göra en översyn av sådan behandling av personuppgifter som sker inom och (åklagarväsendet) och som avser brottsutredning, åtal eller andra åtgärder vid brottsbekämpning (brottsbekämpande verksamhet). Syftet med vårt uppdrag har varit att identifiera de verksamhetsmässiga behoven av personuppgiftsbehandling och de integritetsintressen och övriga intressen som kan beröras av behandlingen samt lämna förslag till lag- och förordningsreglering. Vår utgångspunkt har varit att åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet ska kunna bedrivas så effektivt som möjligt med bl.a. användning av moderna och ändamålsenliga IT-system som enskilda personers integritetsintressen ska tillvaratas. Vårt arbete har bedrivits med målsättningen att skapa bestämmelser för åklagarväsendets behandling av personuppgifter i den brottsbekämpande verksamheten som är anpassade till personuppgiftslagens (1998:204) rättsliga ramar och till behovet av ett regelverk som främjar effektiviteten i myndighetens verksamhet. Som särskild förutsättning för uppdraget har gällt att vi ska följa arbetet med de lagstiftningsärenden och annat författningsarbete som föranleds av förslag till ny polisdatalag (SOU 2001:92), slutbetänkande (SOU 2001:100), Utredningen om personuppgiftsbehandling (SOU 2006:18) och Utredningen om översyn av (SOU 2007:8). presenterade promemorian Behandling av personuppgifter i polisens brottsbekämpande verksamhet (Ds 2007:43). Promemorian togs fram efter att det under remissbehandlingen av förslag till ny polisdatalag kommit fram att förslaget i många olika avseenden behövde ändras och kompletteras. Tankegångarna och förslaget i promemorian har följaktligen utgjort förebild för våra författningsförslag. Övergripande principer för ny lagstiftning Utvecklingen visar att lagstiftning som reglerar användningen av datorstöd måste vara teknikneutral och flexibel för att inte hindra den effektivisering som kontinuerligt pågår. måste det i lagstiftningen tas hänsyn till enskildas personliga integritet. Inom åklagarväsendet hanteras stora mängder information som ofta är av känslig natur för de berörda personerna. I takt med att datorstödet byggs ut och stora uppgiftsmängder görs enkelt sökbara, ökar riskerna för att enskilda ska drabbas av oacceptabla intrång i den personliga sfären. Det är med andra ord viktigt att inte hamna i en situation där den tekniska utvecklingen styr den rätts- liga regleringen eller där den sistnämnda onödigt hämmar effektivise- Det måste vara möjligt att i stor omfattning använda sig av modern teknik, utan att det innebär att integritetsskyddet blir eftersatt. För att garantera såväl integritetsskyddet som möjligheterna till fortlöpande effektivisering av verksamheten, är det enligt vår mening nödvändigt med en lagstiftning som tar sikte på principiellt viktiga frågor, men som så långt som möjligt undviker detaljreglering. Vi föreslår därför att de grundläggande principerna för behandling av uppgifter i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet ska regleras särskilt i lag, medan kompletterande bestämmelser ska meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Lagstiftningens systematik och tillämpningsområde m.m. Vi föreslår att den gällande förordningen (2006:937) om behandling av personuppgifter inom åklagarväsendet ska upphöra att gälla och ersättas med en lag om behandling av uppgifter i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet. Lagen ska utgå från personuppgiftslagens tillämpningsområde, begrepp och terminologi. I lagen ska anges de undantag, preciseringar och förtydliganden i förhållande till personuppgiftslagen som är motiverade. Vi föreslår att den nya lagen ska delas in i tre kapitel. I det första kapitlet finns övergripande bestämmelser om lagens syfte och tillämpningsområde. Andra kapitlet innehåller allmänna bestämmelser medan tredje kapitlet innehåller särskilda bestämmelser för uppgifter som är gemensamt tillgängliga. Lagen tillämpas vid behandling av uppgifter som är helt eller delvis automatiserad. Grundläggande bestämmelser, t.ex. när det gäller ändamålen med och ansvaret för behandlingen, är tillämpliga även vid behandling av uppgifter om juridiska personer. Lagen ska gälla i stället för personuppgiftslagen, vars bestämmelser ska tillämpas på behandling av uppgifter i åklagarväsendets brottsbekämpande verksamhet endast när det anges särskilt.