prop · H20395 · 2015-03-17 00:00:00 — 3.De internationellt tvingande reglerna i lagen i det land där de förpliktelser som har sin grund i avtalet ska utföras eller har utförts kan tillerkännas verkan om dessa internationellt tvin- gande regler gör att avtalet blir olagligt att genomföra. Vid bedömningen av om sådana regler ska tillerkännas verkan ska hänsyn tas till deras art och syfte liksom till följderna av att de tillämpas eller inte tillämpas. Samtycke och materiell giltighet 1.Förekomsten och giltigheten av ett avtal eller en bestäm- melse i ett avtal ska fastställas enligt den lag vilken det skulle underkastas enligt denna förordning, om avtalet eller bestäm- melsen var giltig. 2.En part kan dock åberopa lagen i det land där han har sin vanliga vistelseort för att få fastställt att han inte har samtyckt till avtalet eller avtalsbestämmelsen, om det framgår av omständig- heterna att det inte skulle vara rimligt att avgöra verkan av hans uppträdande enligt den lag som anges i punkt 1. Avtalets giltighet till formen Ett avtal som har ingåtts mellan personer, eller deras mellanmän, vilka befinner sig i samma land när avtalet ingås är L 177/14 Europeiska unionens officiella tidning giltigt till formen om det uppfyller formkraven i den lag som enligt denna förordning i sak reglerar avtalet eller i lagen i det land där avtalet ingås. 2.Ett avtal som har ingåtts mellan personer, eller deras mellanmän, vilka befinner sig i olika länder för avtalets ingående är giltigt till formen om det uppfyller formkraven i den lag som enligt denna förordning i sak reglerar avtalet eller i lagen i något av de länder där någon av parterna eller deras mellanmän befinner sig när avtalet ingås eller lagen i det land där någon av parterna hade sin vanliga vistelseort . 3.En ensidig handling som avser att ha rättsliga verkningar med avseende på ett existerande eller ett framtida avtal är giltig till formen, om den uppfyller formkraven i den lag som enligt denna förordning gäller för eller skulle gälla för avtalet, lagen i det land där rättshandlingen upprättades, eller lagen i det land där den person som har upprättat handlingen hade sin vanliga vistelseort för upprättandet. 4.Bestämmelserna i punkterna 1, 2 och 3 i den här artikeln ska inte tillämpas på avtal som omfattas av artikel 6. Giltigheten till formen av sådana avtal ska underkastas lagen i det land där konsumenten har sin vanliga vistelseort. 5.Utan hinder av vad som anges i punkterna 1–4 ska ett avtal som avser sakrätt i fast egendom eller hyra av fast egendom vara underkastat sådana formkrav som ställs enligt lagen i det land där egendomen är belägen, om enligt denna lag a)dessa krav åläggs oavsett i vilket land avtalet ingicks och oavsett vilken lag som reglerar avtalet, och b)dessa krav inte kan avtalas bort. Den tillämpliga lagens räckvidd Den lag som är tillämplig på avtalet enligt denna förordning ska särskilt reglera a)avtalets tolkning, b)dess fullgörelse, c)följderna vid fullständigt eller partiellt avtalsbrott, in- begripet uppskattning av skadans omfattning i den mån sådan uppskattning regleras av rättsregler, dock endast inom ramen för de befogenheter som tillkommer den domstol vid vilken talan förs enligt dess processuella regler, d)olika sätt att få förpliktelserna att upphöra, samt pre- skription och andra rättighetsförluster som följer av utgången av en frist, e)följderna av avtalets ogiltighet. När det gäller sättet för fullgörelse och åtgärder med anledning av bristande fullgörelse ska hänsyn tas till lagen i det land där fullgörelsen äger rum. Bristande rättskapacitet och bristande rättslig handlingsförmåga När ett avtal har ingåtts mellan personer som befinner sig i samma land, kan en fysisk person som skulle ha rättskapacitet och rättshandlingsförmåga enligt lagen i det landet åberopa bristande rättskapacitet och bristande rättshandlingsförmåga enligt lagen i ett annat land, endast om den andra avtalsparten när avtalet ingicks kände till eller borde ha känt till denna brist. Överlåtelse av fordran och avtalsenlig subrogation 1.Förhållandet mellan överlåtaren och förvärvaren vid en frivillig överlåtelse av en fordran eller avtalsenlig subrogation av en fordran mot en annan person (gäldenären), ska vara underkastat den lag som enligt denna förordning är tillämplig på avtalet mellan dem. 2.Den lag som är tillämplig på den fordran som överlåtits eller varit föremål för subrogation ska reglera fordringens över- låtbarhet, en förvärvares förhållande till en gäldenär, de förutsättningar under vilka överlåtelsen eller subrogationen kan göras gällande mot gäldenären och frågan om en prestation av gäldenären befriar denne från sina förpliktelser. 3.Begreppet överlåtelse i denna artikel inbegriper fullständiga överföringar av fordringar, överföringar av fordringar som säkerhet samt pant eller andra säkerhetsrättigheter i samband med fordringar. När en person (borgenären) har en avtalsgrundad fordran mot en annan person (gäldenären) och en tredje man är skyldig att prestera till borgenären, eller redan har presterat till denna för att uppfylla denna skyldighet, ska den lag som reglerar den tredje mannens skyldighet mot borgenären avgöra om och i vilken utsträckning den tredje mannen har rätt att mot gäldenären utöva de rättigheter som borgenären hade mot gäldenären enligt den lag som reglerar förhållandet dem emellan. Om en borgenär har en fordran på flera gäldenärer som är ansvariga för samma fordran och en av gäldenärerna redan helt eller delvis har fullgjort prestationen enligt denna fordran, ska den lag som reglerar gäldenärens förpliktelse gentemot borge- Europeiska unionens officiella tidning L 177/15 nären även reglera gäldenärens regressrätt gentemot medgälde- närerna. Medgäldenärerna kan hänvisa till de invändningar de hade mot borgenären i den mån detta är tillåtet enligt den lag som reglerar deras förpliktelser mot borgenären. Om parterna inte avtalat om rätten till kvittning, ska kvittning omfattas av den lag som gäller för den fordran mot vilken rätten till kvittning åberopas. 1.Den lag som enligt denna förordning reglerar en avtals- förpliktelse ska tillämpas även i den mån den uppställer rättsliga presumtioner eller placerar bevisbördan vad avser avtalsförplik- telser. 2.Bevisning om ett avtal eller en handling som avser att ha rättsliga verkningar får föras med varje slags bevismedel som godtas enligt lagen i domstolslandet eller enligt någon av de i artikel 11 angivna lagarna enligt vilka avtalet eller handlingen har giltighet till formen, förutsatt att sådan bevisföring kan genom- föras vid domstolen. Vid tillämpning av denna förordning ska ett bolag, en förening eller en annan juridisk person anses ha sin vanliga vistelseort där huvudkontoret är beläget. Den vanliga vistelseorten för en fysisk person i samband med dennes näringsverksamhet ska vara dennes huvudsakliga driftställe. 2.Om avtalet ingås i samband med verksamheten vid en filial, agentur eller annat verksamhetsställe eller om en sådan filial, agentur eller annat verksamhetsställe enligt avtalet är ansvarigt för prestationen, ska den plats där filialen, agenturen eller annat verksamhetsställe är beläget anses som vanlig vistelseort. 3.Vid fastställandet av den vanliga vistelseorten ska den avgörande tidpunkten vara den tidpunkt då avtalet ingicks. När denna förordning föreskriver att lagen i ett visst land ska tillämpas, avses gällande materiella rättsregler i det landet, med undantag för landets internationellt privaträttsliga regler, såvida inte något annat föreskrivs i denna förordning. Grunderna för domstolslandets rättsordning Tillämpning av bestämmelser i den lag som anvisas i denna förordning får vägras endast om en sådan tillämpning är uppenbart oförenlig med grunderna för domstolslandets rätts- ordning (”public policy”). Stater med mer än en rättsordning 1.När en stat omfattar flera territoriella enheter som var och en har sina egna rättsregler i fråga om avtalsförpliktelser ska varje sådan enhet anses som ett land vid fastställandet av den lag som ska tillämpas enligt denna förordning. 2.En medlemsstat där olika territoriella enheter har sina egna rättsregler för avtalsförpliktelser behöver inte tillämpa denna förordning vid lagkonflikter enbart mellan lagarna i sådana enheter. Förhållandet till andra gemenskapsrättsliga bestämmelser Denna förordning ska, med undantag för artikel 7, inte inverka på tillämpningen av gemenskapsrättsliga bestämmelser som på särskilda områden fastställer lagvalsregler för avtalsförpliktelser. 1.Denna förordning ska ersätta Romkonventionen i medlems- staterna, utom för de territorier i medlemsstaterna som faller inom den konventionens territoriella tillämpningsområde och där denna förordning inte gäller i enlighet med artikel 299 i fördraget. 2.I den mån denna förordning ersätter bestämmelserna i ska alla hänvisningar till den konventionen anses vara hänvisningar till denna förordning. Förhållandet till gällande internationella konventioner Denna förordning ska inte inverka på tillämpningen av internationella konventioner som en eller flera medlemsstater har tillträtt när denna förordning antas och som fastställer lagvalsregler för avtalsförpliktelser. L 177/16 Europeiska unionens officiella tidning Denna förordning ska emellertid bland medlemsstaterna ha företräde framför konventioner som ingåtts uteslutande mellan två eller flera av dem, i den mån som konventionerna gäller frågor som regleras genom denna förordning. 1.Senast den 17 juni 2009 ska medlemsstaterna till kommissionen överlämna en förteckning över de konventioner som avses i artikel 25.1. Efter detta datum ska medlemsstaterna underrätta kommissionen om alla uppsägningar av sådana konventioner. 2.Inom sex månader efter mottagandet enligt punkt 1 ska kommissionen i Europeiska unionens officiella tidning offentliggöra a)en förteckning över de konventioner som avses i punkt 1, b)de uppsägningar som avses i punkt 1. ska kommissionen för Europa- parlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén lägga fram en rapport om tillämpningen av denna förordning. Rapporten ska i förekommande fall åtföljas av förslag till ändring av förordningen. a)en studie om tillämplig lag för försäkringsavtal och en konsekvensbedömning av de eventuella bestämmelser som ska införas samt b)en utvärdering av tillämpningen av artikel 6, särskilt av enhetligheten inom gemenskapsrätten när det gäller konsumentskydd. ska kommissionen för Europa- parlamentet, rådet och Europeiska ekonomiska och sociala kommittén lägga fram en rapport om effektiviteten hos en överlåtelse eller subrogation av en fordran gentemot tredje man och den överlåtna eller subrogerade fordrans företräde framför en annan persons rättighet. Rapporten ska i förekommande fall åtföljas av förslag till ändring av förordningen och en konsekvensbedömning av de bestämmelser som ska införas. Denna förordning ska tillämpas på avtal som ingås efter . Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning. Den ska tillämpas , utom artikel 26 som ska tillämpas . Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i medlemsstaterna i enlighet med fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen. Europeiska unionens officiella tidning L 309/87 Rättelse till och rådets förordning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) (Europeiska unionens officiella tidning 177 av ) På sidan 16, artikel 28, ska det i stället för: ”Denna förordning ska tillämpas på avtal som ingås efter .” vara: ”Denna förordning ska tillämpas på avtal som ingås eller .” Rättelse till och rådets förordning (EG) nr 715/2009 av om villkor för tillträde till naturgasöverföringsnäten och om upphävande av förordning (EG) nr 1775/2005 (Europeiska unionens officiella tidning 211 av ) På sidan 49, artikel 27.1, sista meningen, ska det i stället för: ”Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de bestämmelser som inte motsvarar bestämmelserna i förordning (EG) nr 1775/2005 och ska utan dröjsmål meddela kommissionen eventuella ändringar som påverkar dem.” vara: ”Medlemsstaterna ska underrätta kommissionen om de bestämmelser som inte motsvarar bestämmelserna i förordning (EG) nr 1775/2005 och ska utan dröjsmål meddela kommissionen eventuella ändringar som påverkar dem.” Sammanfattning av departementspromemorian Lagvalsregler på obligationsrättens område – I och II-förordningarna (Ds 2013:21) och Europeiska unionens råd antog förordningen (EG) nr 864/2007 om tillämplig lag för utomobligatoriska förpliktelser (II). Förordningen trädde i kraft och tillämpas på skadevållande händelser som inträffat eller . antog och Europeiska unionens råd förordningen (EG) nr 593/2008 om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I). Förordningen trädde i kraft och tillämpas på avtal som ingåtts eller . Förordningen ersätter konventionen av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (Romkonventionen), vilken införlivats med svensk rätt genom lag (1998:167) om tillämplig lag för avtals- förpliktelser. Förordningarna är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i och övriga medlemsstater i EU med undantag för . Förordningarna ska alltså inte genomföras genom nationell normgivning. För svenskt vidkommande aktualiserar de dock vissa lagändringar. Romkonventionen har alltså införlivats i svensk rätt genom lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. Mot bakgrund av att konventionen nu ersatts av den direkt tillämpliga I-förordningen föreslås i promemorian att den svenska inkorporeringslagen upphävs. En uttrycklig övergångsbestämmelse bör dock tas in som klargör att de äldre bestämmelserna ska äga fortsatt tillämpning i fråga om avtal som har ingåtts före . I 8 § trafikskadelagen (1975:1410) finns föreskrifter om rätt till trafik- skadeersättning för skadelidande som antingen är svenska medborgare eller har hemvist i vid trafikolycka utomlands med svensk- registrerat fordon eller fordon tillhörigt svenska staten. Eftersom denna regel inte är en lagvalsregel utan en s.k. avgränsningsregel som anger när trafikskadelagens regler om trafikskadeersättning ska tillämpas föreligger ingen konflikt med II-förordningen. Det strider dock mot förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet i artikel 18 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (FEUF) att ha en regel som utsträcker en förmån enbart till svenska medborgare utan annan anknytning till än medborgarskapet. Regeln ändras därför till att omfatta endast personer med hemvist i . I-förordningen lämnar i artikel 25.1 företräde för internationella konventioner som en eller flera medlemsstater har tillträtt när denna förordning antas och som fastställer lagvalsregler för avtalsförpliktelser. är part till om tillämplig lag beträffande köp av lösa saker, som införlivats med svensk rätt genom lagen (1964:528) med samma namn (IKL). Det är en komplicerad ordning att ha ett regelverk för fastställande av tillämplig lag vid köp av lösa saker och ett annat för övriga avtalsförpliktelser och bör därför säga upp konventionen. Till följd av detta kommer också IKL att upphävas. De särskilda lagvals- och avgränsningsregler för avtal om befordran som återfinns i 13 och 14 kap. sjölagen har varit möjliga att bibehålla till följd av ett särskilt protokoll till Romkonventionen om tillämplig lag för avtalsförpliktelser. När Romkonventionen nu ersatts av I-förordningen finns något sådant undantag och de särskilda lagvalsreglerna för internordisk sjöfart måste därför upphävas. I samband därmed föreslås även en justering i den internationellt tvingande särreglering för befordran i som återfinns i 15 kap. sjölagen. Romkonventionen var endast i begränsad utsträckning tillämplig på försäkringsavtal. Frågan om tillämplig lag reglerades i stället av ett antal EU-direktiv, vilka i har genomförts genom lag (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal. I-förordningen innebär dock en heltäckande reglering av frågan om lagval för försäkringsavtal och gällande försäkringsdirektiv saknar lagvalsregler. Därigenom har lag nästan helt förlorat sin betydelse. I I-förordningen finns dock en möjlighet i artikel 7.4 b för en medlemsstat att fastställa att ett avtal om obligatorisk skadeförsäkring ska underkastas lagen i den medlemsstat som föreskriver en skyldighet att teckna en sådan försäkring. I promemorian görs bedömningen att denna möjlighet bör utnyttjas och nuvarande regel med den innebörden lag får därför ensam bli kvar. Departementspromemorians lagförslag (Ds 2013:21) 1Förslag till lag om upphävande av lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande köp av lösa saker Härigenom föreskrivs att lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande köp av lösa saker ska upphöra att gälla. 1.Denna lag träder i kraft den dag regeringen bestämmer. 2.I fråga om avtal som har ingåtts före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 2Förslag till lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) Härigenom föreskrivs att 8 § trafikskadelagen (1975:1410)1 ska ha följande lydelse. För person- eller sakskada som För person- eller sakskada som uppkommer i följd av trafik här i uppkommer i följd av trafik här i landet med motor-drivet fordon landet med motor-drivet fordon utgår trafik-skadeersättning i fall utgår trafik-skadeersättning i fall som anges i denna lag. som anges i denna lag. skadeersättning utgår i mot- skadeersättning utgår i mot- svarande fall också för skada som i svarande fall också för skada som i följd av trafik utomlands med här i följd av trafik utomlands med här i landet registrerat eller svenska landet registrerat eller svenska staten tillhörigt motordrivet fordon staten tillhörigt motordrivet fordon tillfogas svensk med-borgare eller tillfogas den som har hemvist i den som har hemvist i . Trafikskadeersättning utgår ej för atomskada i fall då rätten att göra ersättningsanspråk gällande mot annan än innehavare av atomanläggning är inskränkt enligt 14 § atomansvarighetslagen (1968:45). 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om skadehändelser som har inträffat före ikraftträdandet gäller äldre bestämmelser. 1 Lagen omtryckt 1994:43. 3Förslag till lag om ändring i lagen (1993:645) om tillämplig lag på vissa försäkringsavtal Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal dels att 1–11 samt 13 §§ ska upphöra att gälla, dels att nuvarande 12 § ska betecknas 1 §, dels att den nya 1 § ska ha följande lydelse. På ett avtal om obligatorisk skadeförsäkring tillämpas, i stället för vad som annars skulle följa av 6–11 §§, lagen i den EES-stat som har föreskrivit skyldigheten att teckna försäkring. På ett sådant avtal om obligatorisk skadeförsäkring som avses i artikel 7.4 i Europa- parlamentets och rådets förord- ning (EG) nr 593/2008 av om tillämplig lag för avtalsförpliktelser (I) tillämpas lagen i den EES-stat som har föreskrivit skyldigheten att teckna försäkring. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om avtal som har ingåtts före gäller äldre bestämmelser. 4Förslag till lag om ändring i sjölagen (1994:1009) Härigenom föreskrivs att 13 kap. 2 § samt 14 kap. 1 och 2 §§ sjölagen (1994:1009) ska ha följande lydelse. Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga på avtal om sjötransport i inrikes fart i och i fart mellan , , och . Beträffande avtal om sjötransport i inrikes fart i , och gäller lagen i det land där trans- porten utförs. I annan fart gäller bestäm- melserna på avtal om sjötransport mellan två stater när 1.den avtalade lastningshamnen ligger i en konventionsstat, 2.den avtalade lossningshamnen ligger i , , eller , 3.flera lossningshamnar anges i avtalet och en av dessa är den faktiska lossningshamnen samt denna ligger i , , eller , 4.transportdokumentet har ut- färdats i en konventionsstat, eller 5.i transportdokumentet bestäms att konventionen eller lag som grundas på konventionen skall gälla. Om varken den avtalade lastningshamnen eller den av- talade eller faktiska lossnings- hamnen ligger i , , eller får dock avtalas att avtalet om sjötransport skall vara underkastat lagen i en annan bestämd konventionsstat. Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga på avtal om sjötransport i inrikes fart i . I annan fart gäller bestäm- melserna på avtal om sjötransport mellan två stater när 1.den avtalade lastningshamnen ligger i en konventionsstat, 2.transportdokumentet har utfärdats i en konventionsstat, eller 3.i transportdokumentet bestäms att konventionen eller lag som grundas på konventionen ska gälla. Bestämmelserna om befraktning gäller hel- och delbefraktning av fartyg. Bestämmelserna om resebefraktning gäller också konsekutiva resor när annat inte har angetts. I detta kapitel avses med bortfraktare: den som genom avtal för befordran av gods bortfraktar ett fartyg till annan, befraktaren, avlastare: den som avlämnar godset för lastning, resebefraktning: befraktning där frakten skall beräknas för resa, konsekutiva resor: ett visst antal resor som utförs efter varandra enligt ett befraktningsavtal som avser ett bestämt fartyg, tidsbefraktning: befraktning där frakten skall beräknas för tid, delbefraktning: befraktning som gäller mindre än ett helt fartyg eller än en full last när certeparti används. Bestämmelserna i detta kapitel är tillämpliga på avtal om befraktning av fartyg i inrikes fart i och i fart mellan , , och . Vid avtal om befraktning i inrikes fart i , eller gäller lagen i det land där befordringen utförs. Vid befraktning i fart som inte omfattas av tredje stycket gäller bestämmelserna i detta kapitel när svensk rätt skall tillämpas. Bestämmelserna i detta kapitel tillämpas inte i den mån annat följer av avtalet, av praxis som har utbildats mellan parterna eller av handelsbruk eller annan sedvänja som måste anses bindande för parterna. Vid resebefraktning i inrikes fart Vid resebefraktning får be- i och i fart mellan , stämmelserna i 27 § inte åsido- sättas genom avtal till nackdel för avlastare, resebefraktare eller åsidosättas genom avtal till nackdel stämmel-serna i 19 kap. 1 § första stycket 5 och fjärde stycket. bestämmelserna i 19 kap. 1 § första befraktningsavtalet får dock tas in stycket 5 och fjärde stycket. befraktningsavtalet får dock tas in avtalsfriheten i inrikes fart i gäller lagen i det land där Vid befraktning i fart som avses Vid befraktning i fart som avses i 13 kap. 2 § får bestämmelserna i styckena får bestämmelserna i 18 § 18 § om utfärdande av konosse- om utfärdande av konossement inte ment inte åsidosättas genom avtal åsidosättas genom avtal till nackdel till nackdel för avlastaren. Att bestämmelserna i detta kapitel inte heller får åsidosättas genom avtal i vissa andra fall följer av 5 §. Bestämmelserna i 7 § får inte Bestämmelserna i 7 § får inte åsidosättas genom avtal. åsidosättas genom avtal. passagerarens rättigheter enligt 10– passagerarens rättigheter enligt 10– 27 §§, 19 kap. 1 § första stycket 6 27 §§, 19 kap. 1 § första stycket 6 och 7 och 21 kap. 4 § första och och 7 och 21 kap. 4 § första och andra styckena är ogiltiga andra styckena är ogiltiga. 1. vid befordran inom , Övriga bestämmelser i detta kapitel gäller endast om inte något eller till eller från någon av dessa annat är avtalat eller följer av stater, oavsett vilken lag som i svensk lag är tillämplig på kapitel gäller endast om inte något annat är avtalat eller följer av sedvänja. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om avtal som har ingåtts före gäller äldre bestämmelser. 5Förslag till lag om upphävande av lagen (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser Härigenom föreskrivs att lag (1998:167) om tillämplig lag för avtalsförpliktelser ska upphöra att gälla. 1.Denna lag träder i kraft . 2.I fråga om avtal som har ingåtts före gäller äldre bestämmelser. 6Förslag till lag om ändring i lagen (2010:972) om ändring i trafikskadelagen (1975:1410) Härigenom föreskrivs att 8 § lagen (2010:972) om ändring i trafik- skadelagen (1975:1410) ska ha följande lydelse.