prop · H20365 · 2015-03-11 00:00:00 — Respekten för principen om tilldelade befogenheter och den institutionella jämvikten kräver i princip att så länge rådets och förslag till ändringar omfattas av tillämpningsområdet för kommissionens ursprungliga förslag ska lagstiftningsprocessen kunna få fullbordas. Endast under alldeles exceptionella omständigheter kan det komma ifråga att kommissionen själv och i strid med de lagstiftande organens ståndpunkt skulle kunna bestämma att lagstiftningsprocessen avbryts genom att dra tillbaka sitt förslag. Sådana exceptionella omständigheter har inte förelegat i detta fall. Genom att dra tillbaka sitt förslag till förordning trots att rådets och förslag till ändringar legat inom ramen för tillämpningsområdet för kommissionens ursprungliga förslag, har kommissionen därför agerat i strid med principen om tilldelade befogenheter enligt artikel 13.2 . Dessutom har kommissionen, i samband med tillbakadragandet av förslaget, underlåtit att uppfylla sina skyldigheter till samråd och information som samarbetsprincipen enligt artikel 13.2 kräver. Generaladvokatens förslag till avgörande : Generaladvokaten anser att kommissionen har befogenhet att återkalla Enligt generaladvokaten härrör nämnda befogenhet från den roll som tilldelats kommissionen i samband med lagstiftningsprocessen och den grundas både på artikel 17.1 och 17.2 samt på artikel 293.1 och 293.2 EUF-fördraget. Befogenheten att återkalla lagstiftningsförslag begränsas emellertid i tiden av bestämmelsen i artikel 294.5 EUF-fördraget och gäller endast innan rådet antagit sin ståndpunkt vid första behandlingen. Eftersom rådet i nu aktuellt fall inte hade antagit en sådan ståndpunkt hade kommissionen befogenhet att återkalla förslaget. Generaladvokaten anser inte att kommissionen åsidosatt lojalitetsförpliktelsen. Följaktligen föreslår generaladvokaten att domstolen ska ogilla rådets talan. C-425/13 (UDEUD2013/348) Europeiska kommissionen mot Europeiska unionens råd Kommissionen har yrkat att domstolen, helt eller delvis, ska ogiltig- förklara ett beslut från rådet om att bemyndiga kommissionen att inleda förhandlingar om sammankoppling av EU:s system för handel med utsläppsrätter med ett system för handel med utsläppsrätter i . Grunden för kommissionens talan är dels att de förhandlingsdirektiv som rådet har beslutat om innehåller processuella föreskrifter, dels att rådet har gett både sig självt och den särskilda kommittén, som enligt rådets beslut ska fastställa förhandlingspositioner, vidare befogenheter än vad fördragen medger. Kommissionen anser att rådet därigenom – i strid med fördragen – har skapat nya befogenheter för rådet och nya skyldigheter för kommissionen. har ansökt om intervention till stöd för rådet och anfört bl.a. följande. Regeringen kommer i allt väsentligt att stödja de grunder som rådet har åberopat och i korthet anföra följande. Rådets beslut att föra in processuella föreskrifter i förhandlingsdirektiven är förenligt med den rollfördelning mellan EU:s institutioner som gäller enligt fördragen och närmast är att betrakta som ett uttryck för att principen om lojalt samarbete ska respekteras under förhandlingsarbetet. När det gäller föreskriften om att unionens förhandlingspositioner ska fastställas inom rådet eller inom den särskilda kommittén har rådet varken givit sig självt eller den särskilda kommittén några befogenheter som går utöver vad som följer av artikel 13.2 och artikel 218 EUF-fördraget. Förhandlingsdirektiven står inte heller på något annat sätt står i strid med den rollfördelning som gäller mellan EU:s institutioner enligt fördragen. C-114/14 (UDEUD2014/94) Europeiska kommissionen mot Kommissionen har yrkat att domstolen ska fastställa att har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 132.1 a och 135.1 h i Rådets direktiv /112/EG om ett gemensamt system för mervärdesskatt (mervärdesskattedirektivet) genom att inte undanta posttjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet och därmed förenade varuleveranser från mervärdesskatteplikt samt genom att inte undanta tillhandahållandet till nominella värdet av frimärken giltiga för posttjänster inom landet från mervärdesskatteplikt. Till stöd för sin talan har kommissionen anfört i huvudsak följande. tillhandahålla samhällsomfattande posttjänster i . Enligt kommissionen ska artikel 132.1 a i mervärdesskattedirektivet tolkas på så sätt att tjänster som tillhandahålls av ”den som tillhandahåller samhällsomfattande tjänster”, i enlighet med sina rättsliga skyldigheter enligt artiklarna 3–6 i direktiv /67/EG om gemensamma regler för utvecklingen av gemenskapens inre marknad för posttjänster och för förbättring av kvaliteten på tjänsterna (postdirektivet), omfattas av begreppet ”tjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet”. Kommissionen gör därmed gällande att undantaget i artikel 132.1 a i mervärdesskattedirektivet, enligt vilket medlemsstaterna ska undanta tjänster som tillhandahålls av det offentliga postväsendet från mervärdesskatteplikt, är tillämpligt på den del av Posten AB:s verksamhet som består i tillhandahållande av samhällsomfattande posttjänster. har anfört följande: Regeringen vitsordar att det i svensk lagstiftning inte finns några undantag från skattskyldighet vad gäller mervärdesskatt för nu aktuella posttjänster, men bestrider att det skulle strida mot mervärdesskattedirektivet. Postmarknaden i öppnades för konkurrens 1993. har det inte funnits något offentligt postväsende i och därmed ingen skyldighet för att undanta posttjänster från skatteplikt. Att tillämpa ett undantag för posttjänster som tillhandhålls av en aktör, men inte av andra aktörer som tillhandahåller samma tjänster skulle snedvrida konkurrensen och stå i strid med såväl mervärdesskattedirektivet som andra unionsrättsliga bestämmelser, i synnerhet postdirektivet och fördragets bestämmelser på konkurrensrättens område. C-263/14 (UDEUD2014/298) mot Europeiska unionens råd har yrkat att domstolen ska ogiltigförklara rådets beslut /198/GUSP av om ingående av avtalet mellan och om villkoren för att överföra misstänkta pirater från den EU-ledda styrkan () till . Rådet fattade det beslutet utan att godkänt avtalet. har gjort gällande att beslutet är ogiltigt eftersom avtalet inte uteslutande rör den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). Även bestämmelserna om det straffrättsliga samarbetet och polissamarbetet borde ha använts som rättsliga grunder och borde därför också ha godkänt avtalet före rådets beslut om ingåendet. Vidare har rådet inte levt upp till sin skyldighet enligt artikel 218.10 EUF-fördraget att fullständigt och informera i alla skeden av förfarandet med avtalet. har intervenerat till stöd för rådet och anfört följande. När det gäller gränsdragningen mellan de aktuella politikområdena i allmänhet har GUSP har ett vidsträckt tillämpningsområde och omfattar alla utrikespolitiska områden. Fördragets mål om att bevara freden och stärka den internationella säkerheten knyter också särskilt an till GUSP. Omständigheter som att det är fråga om militära insatser eller internationella säkerhetsfrågor, såsom inom ramen för FN, har alltså avgörande betydelse för att bestämma om en åtgärd omfattas av GUSP. Likaså talar sådana omständigheter att en åtgärd avser situationen i tredje land eller det fria havet med styrka för att åtgärden omfattas av GUSP. Bevarandet av internationella freden och säkerheten omfattas emellertid inte av målen för fördragens bestämmelser om det straffrättsliga eller polisiära samarbetet. Målet för det samarbetet är att säkerställa säkerheten inom unionen och avser primärt samarbete mellan medlemsstaterna och deras myndigheter beträffande förhållandena inom unionen. Det nu aktuella avtalet utgör en nödvändig del av Atalantainsatsen. Den gemensamma åtgärden om och avtalet utgör tillsammans ett adekvat och sammanhållet hörsammande av FN:s säkerhetsråds resolutioner om piratdåd utanför . Det är tydligt att insatsen med tillhörande avtal syftar till att upprätthålla den internationella säkerheten och avser förhållanden på det fria havet och i tredje land utan något direkt samband med förhållanden inom unionen. Avtalet har därför kunnat ingås av unionen enbart med stöd av unionens befogenheter om GUSP. Avtalet varken syftar till eller innehåller element av straffrättsligt eller polisiärt samarbete. Någon annan rättslig grund har därför inte behövts. C-562/14 P (UDEUD2014/415) mot Europeiska kommissionen Spirlea väckte talan vid tribunalen och yrkade ogiltigförklaring av ett beslut av kommissionen att inte ge tillgång till två handlingar inom ramen för det s.k. EU-pilotförfarandet, vilket är ett informellt samarbetsförfarande och uppgiftsutbyte mellan kommissionen och medlemsstater i fall där unionsrätten eventuellt har överträtts. intervenerade till stöd för Spirlea. Genom dom ogillade tribunalen Spirleas talan. Tribunalen konstaterade att kommissionen hade rätt att grunda sig på en allmän presumtion för att vägra att ge tillgång till handlingar i ett EU- pilotärende och att den därmed inte var skyldig att göra en konkret prövning av innehållet i respektive begärd handling. Vidare hade kommissionen inte gjort något fel när den fann att det inte förelåg något övervägande allmänintresse som motiverade att handlingarna ändå lämnades ut. Eftersom sökanden inte hade anfört några argument till stöd för sitt påstående att kommissionen bort ge delvis tillgång till handlingarna kunde denna grund inte prövas. har överklagat tribunalens dom och yrkat att domstolen med upphävande av tribunalens dom ska ogiltigförklara kommissionens avslagsbeslut. Som grund för talan har anfört följande. Tribunalen har för det första tolkat artikel 4.2 tredje strecksatsen i förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar (öppenhetsförordningen) på ett felaktigt sätt genom att anse att kommissionen, när den åberopar undantaget till skydd för utredningar, får grunda sig på en allmän presumtion för att vägra tillgång till handlingar i ett EU-pilotförfarande i den mån detta utgör ett skede som föregår ett eventuellt inledande av ett fördragsbrottsförfarande, och att kommissionen inte gjorde något rättsligt fel när den tolkade ovan nämnda bestämmelse i öppenhetsförordningen så, att den kunde avslå ansökan om tillgång till de begärda handlingarna i ett EU-pilotärende utan att pröva handlingarna konkret och individuellt. För det andra har tribunalen gjort en felaktig tolkning av artikel 4.2 andra stycket i öppenhetsförordningen genom att slå fast att kommissionens bedömning att det inte fanns något övervägande allmänintresse i den mening som avses i slutet av artikel 4.2 öppenhetsförordningen inte är behäftad med några fel. För det tredje har tribunalen tillämpat unionsrätten felaktigt genom att anse att även vid prövning av mål enligt öppenhetsförordningen ska lagenligheten av den angripna rättsakten vid en talan om ogiltigförklaring enligt artikel 263 EUF-fördraget bedömas i förhållande till de faktiska och rättsliga omständigheter som förelåg den dag då rättsakten antogs. T-496/11 (UDEUD2013/41) mot har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara Europeiska ”Eurosystem Oversight Policy Framework” av , i den del som det där föreskrivs en lokaliseringspolitik som ska tillämpas på clearingsystem för centrala motparter (CCP) i medlemsstater som inte är euroländer (se även mål T- 45/12 och T-93/13). har ansökt om intervention till stöd för och anfört i huvudsak följande: Lokaliseringspolicyn så som den kommer till uttryck i nämnda Policy Framework innebär att CCP:er bedriver clearing i euro överstigande vissa tröskelvärden ska vara lokaliserade i eurozonen. Enligt regeringen är lokaliseringspolicyn inte förenlig med unionsrätten. Detta eftersom den – precis som den brittiska regeringen utförligt har förklarat – uttryckligen strider mot artikel 17.6 i förordning (EU) nr 648/2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister () och även mot vissa grundläggande bestämmelser i fördraget, bland annat bestämmelserna om etableringsfrihet och den fria rörligheten för tjänster och/eller kapital. Under alla förhållanden är lokaliseringskravet inte proportionerligt i förhållande till sitt angivna syfte. T-45/12 (UDEUD2013/42) mot har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara Europeiska Statements of Standards, offentliggjort , i den mån det fastställer en etableringspolitik som ska tillämpas på centrala motparters clearingsystem (se även mål T-496/11 och T-93/13). har ansökt om intervention till stöd för och anfört i huvudsak följande: Regeringens inställning i detta mål är densamma som i mål T-496/11. Vidare framhålls att det förhållandet att vissa CCP:er utesluts som tjänsteleverantörer på grund av lokalisering leder till en fragmenterad marknad vilket i sin tur leder till sämre effektivitet och högre risker. T-188/12 (UDEUD2012/253) mot Europeiska kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge honom tillgång till inlagor i mål C-189/09 vilka överlämnats till kommissionen av domstolen. har intervenerat till stöd för och anfört följande. Kommissionen har vid sin tolkning av förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar (öppenhetsförordningen) i ljuset av artikel 15 EUF-fördraget felaktigt kommit till slutsatsen att öppenhetsförordningen inte är tillämplig. Det är i och för sig riktigt att domstolen enligt artikel 15.3 fjärde stycket EUF-fördraget endast omfattas av skyldigheten att ge tillgång till handlingar när den utövar sina administrativa funktioner. Detta betyder att om en begäran om tillgång till handlingar som rör domstolens dömande verksamhet skulle ställas till domstolen skulle öppenhetsförordningen inte vara tillämplig. Den nu aktuella situationen är emellertid helt annorlunda då sökandens begäran avser handlingar som kommissionen mottagit från domstolen i egenskap av part i ett mål vid denna. Eftersom handlingarna finns hos kommissionen och har ett klart samband med åtgärder som omfattas av kommissionens ansvarsområde omfattas de enligt artikel 2.3 i öppenhetsförordningen av förordningens tillämpningsområde. T-402/12 (UDEUD2012/372) mot Europeiska kommissionen har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens beslut att inte ge honom tillgång till ett utlåtande som kommissionen har lämnat rörande ett utkast till föreskrifter som har anmält enligt det s.k. 98/34-förfarandet, enligt vilket förfarande medlemsstaterna är skyldiga att anmäla alla utkast till tekniska föreskrifter i fråga om produkter och informationstjänster innan de får antas i den nationella lagstiftningen. har ansökt om intervention till stöd för och anfört följande. 98/34-förfarandet omfattar förslag till nya föreskrifter och påminner delvis om det svenska remissförfarandet. Utgångspunkten bör vara att handlingar i detta förfarande är offentliga, med hänvisning till tydliga paralleller med Turco-domen som handlade om ett lagstiftningsärende på unionsnivå. Samma demokratiaspekter som var avgörande för domstolen i det målet talar för en generös inställning till offentlighet i fråga om nationella lagstiftningsprojekt och kommissionens eventuella synpunkter på sådana. Om det ska tillämpas en presumtion bör den alltså vara för offentlighet och inte tvärtom. I vart fall bör en konkret skadeprövning göras i varje enskilt fall och allmänintresset av ett utlämnande bör tillmätas stor vikt med hänsyn till att det rör sig om lagstiftning. I vart fall måste ett delvis utlämnande övervägas. T-93/13 (UDEUD2013/170) mot har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara dels Europeiska () beslut om ändring av beslut ECB/2007/7 om villkoren för TARGET2-ECB i den del som beslutet föreskriver, godkänner eller genom hänvisning införlivar en lokaliseringspolicy för centrala motparter (CCP) och/eller i den del det hindrar ECB från att tillhandahålla centralbankspengar i euro till CCP:er verksamma i medlemsstater utanför eurozonen, dels ECB:s riktlinje om ett transeuropeiskt automatiserat system för bruttoavveckling av betalningar i realtid (TARGET2) i den del som riktlinjen föreskriver, godkänner eller genom hänvisning införlivar en lokaliseringspolicy för CCP:er och/eller hindrar centralbanker inom eurozonen från att tillhandahålla centralbankspengar i euro till CCP:er verksamma i medlemsstater utanför eurozonen (se även mål T-496/11 och T-45/12). har gjort gällande att ECB saknade behörighet att anta de överklagade akterna, att de överklagade akterna strider mot bestämmelser i vad gäller etableringsfrihet, fri rörlighet för tjänster och/eller kapital samt mot EU:s konkurrensrätt. Vidare anser att de överklagade akterna utgör en direkt eller indirekt diskriminering på grund av nationalitet samt att de överklagade akterna och/eller lokaliseringspolicyn strider mot bestämmelserna i förordning (EU) nr 648/2012 om OTC-derivat, centrala motparter och transaktionsregister () och bestämmelserna i det internationella handelsavtalet on Trade in Services (GATS). Slutligen har Förenade anfört att den rättfärdigandegrund som ECB har åberopat till stöd för lokaliseringspolicyn inte är förenlig med proportionalitetsprincipen. har intervenerat till stöd för och anfört följande. I likhet med den brittiska regeringen ifrågasätter den att de överklagade akterna i nu relevanta delar är förenliga med och med grundläggande bestämmelser i fördragen som till exempel etableringsfriheten och/eller den fria rörligheten för tjänster eller kapital alternativt förbudet mot diskriminering på grund av nationalitet. Den delar också den brittiska regeringens uppfattning att ett krav på att CCP:er som bedriver clearing i euro överstigande vissa tröskelvärden ska vara etablerade i eurozonen inte är proportionerligt i förhållande till det av ECB angivna ändamålet. T-115/13 (UDEUD2013/178) Dennekamp mot Den holländske journalisten har hos begärt att få tillgång till handlingar som visar vilka av dess ledamöter som är anslutna till tilläggspensionssystemet. har avslagit hans begäran med motiveringen att Dennekamp inte på det sätt som krävs enligt personuppgiftsförordningen har visat att det är nödvändigt att personuppgifterna överförs samt att de berörda ledamöternas intressen överväger de eventuella behoven av en sådan överföring. Dennekamp har överklagat beslutet. har intervenerat till stöd för Dennekamp och anfört följande. I situationer där både förordning (EG) nr 45/2001 om skydd för enskilda då gemenskapsinstitutionerna och gemenskapsorganen behandlar personuppgifter och om den fria rörligheten för sådana uppgifter (personuppgiftsförordningen) och förordning (EG) nr 1049/2001 om allmänhetens tillgång till , rådets och kommissionens handlingar (öppenhetsförordningen) är tillämpliga ska en sammantagen bedömning göras som innebär en rimlig avvägning mellan de olika syften och rättigheter som förordningarna återspeglar. Dennekamp har lämnat en uttrycklig och legitim motivering som visar varför en överföring p.g.a. allmänintresse är nödvändig. Uppgifter om anslutning till tilläggspensionssystemet tillhör parlamentsledamöternas offentliga sfär och är inte av integritetskänsligt slag. Det saknas därför skäl att anta att de berörda ledamöternas legitima intressen skulle kunna skadas genom en överföring. De handlingarna som Dennekamp begärt tillgång till kan därför lämnas ut. T-395/13 (UDEUD2013/359) Miettinen mot Europeiska unionens råd Den finske forskaren har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara dels rådets beslut att inte ge fullständig tillgång till handling nr 12979/12, bestående av ett yttrande från rådets rättstjänst över två av Europeiska kommissionen framlagda lagstiftningsförslag om insiderhandel och marknadsmissbruk, dels rådets beslut att på nytt neka honom tillgång till handlingen. har intervenerat till stöd för Miettinen och har sammanfattnings- vis anfört följande. Vad rådet har fört fram som skäl för att vägra tillgång till yttrandet med hänvisning till sekretessundantagen till skydd för juridisk rådgivning respektive rådets beslutsförfarande är av så allmänt hållen karaktär att det inte kan motivera ett undantag från den öppenhet som föreskrivs i öppenhetsförordningen. Rådet har alltså inte lämnat en utförlig motivering till beslutet att inte lämna ut det aktuella yttrandet som det är skyldigt att göra. Rådet har dessutom inte på det sätt det är skyldigt till förklarat hur det kommit fram till sin bedömning att ett övervägande allmänintresse inte förelåg. T-429/13 (UDEUD2013/432) Bayer CropScience mot Europeiska kommissionen och T-451/13 (UDEUD2013/433) Crop Protection m.fl. mot Europeiska kommissionen Bayer CropScience och Crop Protection m.fl. har yrkat att tribunalen ska ogiltigförklara kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 485/2013 om ändring av genomförandeförordning (EU) nr 540/2011 vad gäller villkoren för godkännande av de verksamma ämnena klotianidin, tiametoxam och imidakloprid samt om förbud mot användning och försäljning av utsäde som behandlats med växtskyddsmedel innehållande dessa verksamma ämnen. har ansökt om intervention till stöd för kommissionen. Ansökningarna har beviljats och interventionsinlagor ska lämnas in till senast den 12 respektive . T-521/14 (UDEUD2014/ 180) mot Europeiska kommissionen har lämnat in en stämningsansökan mot Europeiska kommissionen till tribunalen. Genom stämningen vill få fastställt att kommissionen rättstridigt har underlåtit att vidta åtgärder genom att inte anta delegerade akter för att närmare ange vetenskapliga kriterier för att fastställa hormonstörande egenskaper i enlighet med artikel 5.3 i och rådets förordning (EU) nr 528/2012 av om tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter (biocidförordningen). har anfört följande. Hormonstörande ämnen är ämnen som kan störa kroppens hormonsystem. De kan imitera eller blockera kroppens egna hormoner och störa det system som ser till att hormonerna transporteras till rätt celler i kroppen. Hormonstörande ämnen kan även påverka produktionen och nedbrytningen av hormoner eller dess receptorer. Hormonsystem finns både i däggdjur och andra organismer och hormonstörande ämnen är därför relevanta både för människors hälsa och för miljön. () och FN:s miljöprogram () publicerade rapporten ”State of the Science of 2012”. I rapporten konstateras att många av de sjukdomar och skador som beror på störningar i hormonsystemet har ökat och att ökningen inte enbart kan förklaras med genetiska faktorer. Det gäller t.ex. sjukdomar och störningar som försämrad spermieproduktion, bröst, testikel- och prostatacancer, ADHD samt prematura födslar och låg födelsevikt. Enligt rapporten är exponering för hormonstörande ämnen sannolikt en bidragande faktor till ökningen av dessa sjukdomar och störningar. Dessutom konstateras att ökning av hormonstörande ämnen i miljön sannolikt bidrar till den pågående nedgången i flera vilda djurpopulationer. Enligt artikel 5.3 i biocidförordningen ska kommissionen anta delegerade akter för att närmare ange vetenskapliga kriterier för att fastställa hormonstörande egenskaper. Kommissionen har inte antagit några sådana delegerade akter. har inte möjlighet att på egen hand införa förbud mot hormonstörande ämnen. Enligt den har kommissionen underlag för att närmare ange vetenskapliga kriterier för att fastställa hormonstörande egenskaper. En tillämpning av de interimskriterier som enligt biocidförordningen ska gälla till dess delegerade akter med kriterier för hormonstörande ämnen antas, är inte tillräckliga för att den höga skyddsnivå för människors och djurs hälsa och miljön som eftersträvas genom biocidförordningen ska uppnås. har anmodat kommissionen att anta delegerade akter i enlighet med artikel 5.3 i biocidförordningen utan att kommissionens svar inneburit ett ställningstagande till denna anmodan i den mening som avses i artikel 265 andra stycket EUF-fördraget.