prop · H20394 · 2015-04-01 00:00:00 — Skälen för regeringens förslag: Genom nämnda ändringar i polislagen anges de grundläggande uppgifterna för Säkerhetspolisen i den lagen. Eftersom polislagen inte innehåller någon uttömmande regle- ring av vilka uppgifter som ankommer på Säkerhetspolisen respektive blir det nödvändigt att i större utsträckning nämna Säkerhetspolisen och dess uppgifter i olika författningar när den blivit en fristående myndighet (prop. 2013/14:110 s. 394). Det aktualiserar frågan om den uttömmande uppräkningen i nuvarande 5 kap. 1 § polisdatalagen av för vilka ändamål Säkerhetspolisen får behandla personuppgifter behöver kompletteras i något annat avseende än som angetts i föregående avsnitt. Regleringen i polisdatalagen av primära ändamål för personuppgifts- behandling skiljer sig mellan och Säkerhetspolisen. För Säkerhetspolisens del är uppräkningen av primära ändamål mera detaljerad och omfattar även uppgifter som bara är brottsbekämpande i vid mening. Den nuvarande regleringen förutsätter att nya arbetsuppgif- ter som åläggs Säkerhetspolisen följs upp med en ändring av de primära ändamålen, utom i de fall där den nya uppgiften täcks av befintlig regle- ring. Eftersom utgångspunkten bör vara att Säkerhetspolisen ska kunna behandla personuppgifter för att fullgöra alla brottsbekämpande uppgifter som myndigheten ålagts i lag eller förordning, utan att polisdatalagen ska behöva ändras en arbetsuppgift justeras, bör den nuva- rande uppräkningen kompletteras med en ny punkt. Den lämpligaste lösningen är enligt regeringens mening att det som ett nytt primärt ändamål föreskrivs att Säkerhetspolisen får behandla person- uppgifter om det behövs för att myndigheten ska kunna fullgöra annan brottsbekämpande verksamhet som myndigheten ålagts genom lag eller förordning eller i särskilda regeringsbeslut. När Säkerhetspolisen blivit en fristående myndighet är det också vik- tigt att de sekundära ändamålen för vilka myndigheten får behandla per- sonuppgifter motsvarar behoven. De sekundära ändamålen avser behand- ling för olika typer av utlämnande av personuppgifter. Enligt 2 kap. 8 § punkten 6 a polisdatalagen får be- handla sådana personuppgifter som ändå behandlas av myndigheten även för att – om det är nödvändigt – tillhandahålla information som behövs i 2014/15:94 en myndighet om det enligt lag eller förordning åligger Polismyndig- heten att bistå myndigheten med en viss uppgift. Enligt förarbetena är punkten avsedd att tillgodose polisens i författning reglerade uppgifter att biträda en annan svensk myndighet i dess verksamhet. Punkten täcker bl.a. den behandling som kan krävas för att ska kunna bistå ombudsmän och Justitiekanslern med uppgifter när de uppträder som förundersökningsledare och åklagare, i den mån behand- lingen inte täcks av någon annan bestämmelse i polisdatalagen (prop. 2009/10:85 s. 322). Säkerhetspolisen har samma behov som att ha ett sekundärt ändamål som innebär att Säkerhetspolisen får behandla upp- gifter för att lämna ut dem till en myndighet om det enligt lag eller för- ordning åligger Säkerhetspolisen att bistå myndigheten med en viss upp- gift. Som exempel kan nämnas att Justitiekanslern begär biträde med utredningsåtgärder i en förundersökning som rör tryck- eller yttrandefri- hetsbrott som berör Säkerhetspolisens arbete mot politisk extremism. Regeringen föreslår därför att ett sådant sekundärt ändamål förs in i polisdatalagen. 6 Direktåtkomst till vapenregistren 6.1 Något om vapenregistren Som redovisas närmare i propositionen En ny organisation för polisen 2013/14:110 s. 493 f.) ändrades reglerna om vapenregister den De nationella vapenregistren, som tidigare fördes av , förs nu av . samma ändamål som tidigare och har i allt väsentligt samma innehåll. Regleringen av vapenregister finns i 1 a kap. vapenlagen (1996:67). Enligt 1 a kap. 7 § vapenlagen ska det finnas ett vapeninnehavarregister, ett vapenregister, ett vapenhandlarregister och ett register över auktorise- rade sammanslutningar för jakt- eller målskytte (se prop. om sistnämnda register). innehåller uppgifter om personer och organi- sationer som meddelats tillstånd att inneha skjutvapen eller ammunition eller tillstånd att låna skjutvapen. Vidare registreras där uppgifter om personer som tillhör hemvärnets personal och som av Försvarsmakten har tilldelats skjutvapen för förvaring i bostaden. I vapenregistret finns uppgifter om de skjutvapen för vilka tillstånd till innehav har meddelats. Där registreras också uppgifter om vapentyp, tillverkningsnummer eller motsvarande, fabrikat, modell och kaliber. Tillståndspliktiga vapendelar registreras på samma sätt som tillstånds- Registret innehåller även uppgifter om skjutvapen som har upphittats eller anmälts stulna eller förkomna. innehåller uppgifter om personer och organi- sationer som har meddelats tillstånd att bedriva handel med vapen. dare finns det uppgifter om dels fysiska personer som har ett betydande inflytande över en sådan juridisk person, dels personer som har godkänts Prop. 2014/15:94 att som föreståndare eller ersättare ansvara för sådan verksamhet. registreras även uppgifter om personer och organisationer som har med- delats tillstånd enligt vapenlagen att ta emot skjutvapen för översyn eller reparation. omfattar inte den som driver handel med skjutvapen enligt lagen (1992:1300) om krigsmateriel. Registret över auktoriserade sammanslutningar för jakt- eller mål- innehåller uppgifter om sådana sammanslutningar som har auktori- serats enligt 2 kap. 17 § vapenlagen. 6.2Tullverkets och möjligheter att inhämta uppgifter Regeringens förslag: och får medges direktåtkomst till uppgifter i vapenregister. Departementspromemorians förslag överensstämmer med regering- ens. Remissinstanserna: , och Kustbevak- ningen välkomnar promemorians förslag i denna del. Datainspektionen och har inget att invända mot att och får medges direktåtkomst till vapen- registren. Datainspektionen anser dock att det på ett mer precist sätt än i förslaget behöver regleras förutsättningarna för att medge sådan åtkomst. efterfrågar en analys av beho- vet av en sekretessbrytande bestämmelse när det gäller viss sekretess till skydd för enskildas personliga förhållanden. Vidare påpekar nämnden att det är av största vikt att regler till skydd för enskildas personliga integri- tet får genomslag hos mottagande myndigheter. advokatsam- fund menar att myndigheternas möjliga effektivitetsvinst inte är ett till- räckligt skäl för att medge direktåtkomst till vapenregistren. Uppgifter om äganderätt till vapen bör enligt erhållas via Polis- myndigheten, i förekommande fall efter sedvanlig sekretessprövning. Skälen för regeringens förslag Polisens tillgång till uppgifter i vapenregister En generell regel om att tillgången till uppgifter i vapenregister alltid ska begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter finns i 1 a kap. 5 § vapenlagen. Tillgången till uppgifter i vapenregister inom regleras inte i övrigt, eftersom det är en myndighetsintern fråga (prop. 2013/14:110 s. 491 f.). Enligt 1 a kap. 14 § vapenlagen får Säkerhetspolisen, som den 1 janu- ari 2015 blev en fristående myndighet, medges tillgång till uppgifter i vapenregister genom direktåtkomst (a. prop. s. 498 f. ). Ändringen avsåg att tillförsäkra Säkerhetspolisen samma tillgång till uppgifter i vapen- registren efter det att den ombildats till en fristående myndighet som den tidigare haft. 2014/15:94 Att Säkerhetspolisen ska kunna medges direktåtkomst till vapenregister föreslogs i departementspromemorian Den nya polisorganisationen – kompletterande författningsändringar (se Ds 2013:34 s. 84). I sina re- missvar över promemorian framhöll och att även de borde ges möjlighet att få sådan direktåtkomst. Frågan behandla- des inte i propositionen eftersom det saknades beredningsunderlag. och tillgång till uppgifter i vapenregister anförde följande skäl för att myndigheten, i likhet med Säker- hetspolisen, bör ges direktåtkomst till vapenregister. kontrollerar införsel och utförsel av skjutvapen. Vid införsel från ett annat land av skjutvapen och ammunition för annat ändamål än jakt och tävling ska en skriftlig anmälan om införseln lämnas till Tull- verket. Anmälan ska vara undertecknad av mottagaren eller av ett om- bud som han eller hon anlitar och innehålla diverse uppgifter om mot- tagare, avsändare och om vapnen. Vapenhandlartillstånd, vapenlicens eller innehavstillstånd ska visas upp när anmälan lämnas. För att säkerställa vapnets identitet ska det visas upp för tulltjänstemannen när anmälan lämnas. Tulltjänsteman- nen ska kontrollera att de identitetsuppgifter som lämnats i anmälan överensstämmer med det uppvisade vapnet. Tulltjänstemannen kan i första hand behöva kontrollera vapenhandlartillstånd, men även vapen- innehavartillstånd. Det är ofta inte lätt att få tag på någon hos polisen som kan kontrollera vapenhandlartillståndet och vapeninnehavartill- ståndet, särskilt inte om införseln eller utförseln sker utanför kon- torstid. För att underlätta kontrollerna av vapen som förs in eller ut av vapenhandlare eller vapeninnehavare skulle behöva få till- gång till uppgifter i vapenregistren, helst i form av direktåtkomst till vapenregistren. och fick i uppdrag att bl.a. kartlägga omfattningen av den illegala införseln av skjutvapen till och vilka tillvägagångssätt som används (Ju/2011/4092/PO). I ett beslut noterades att samarbetet mellan polisen och hade utvecklats och att gemensamma operativa insatser hade genomförts inom ramen för uppdraget. och fick då i uppdrag att gemensamt fortsätta att verka för att minska inför- seln av illegala skjutvapen till och att som ett led i det arbetet bl.a. fördjupa underrättelsesamarbetet, att vidareutveckla samarbetet med behöriga myndigheter i andra länder och att genomföra gemensamma operativa insatser (Ju2012/8216/PO). Uppdraget redovisades till rege- ringen (Ju2014/6649/PO). Även framhöll att myndigheten borde ges tillgång till uppgifter i vapenregister genom direktåtkomst. Myndigheten anförde följande. ser även ett eget behov av att kunna medges direkt- åtkomst till uppgifter gällande innehavare (vapeninnehavarregistret) och uppgifter gällande skjutvapen (vapenregistret). ningstjänsteman får t.ex. enligt 6 kap. 4 b § vapenlagen (1996:67) om- händerta skjutvapen som någon medför utan att kunna visa en rätt till vapeninnehavet. Enligt myndighetens uppfattning skulle en möjlighet till kontroll av rätten till vapeninnehavet genom direktåtkomst till upp- gifter i vapenregistret vara en betydligt bättre och effektivare lösning för såväl myndigheten som den kontrollerade än ett fysiskt omhänder- tagande av vapnet. Det kan även konstateras att det i brottsbekämpande verksamhet finns ett mer generellt behov av att få tillgång till uppgifter om vapeninnehav vid exempelvis riskbedöm- ningar inför ingripanden eller andra åtgärder mot brottsmisstänkta per- soner. ser dock inte något behov av direktåtkomst till vapenhandlarregistret. Regeringen gör inledningsvis följande bedömning. Ett av huvudända- målen med vapenregister är att ge information om sådana uppgifter som behövs för att förebygga, förhindra eller upptäcka brottslig verksamhet eller för att beivra brott med anknytning till skjutvapen. Fortsatta insatser för att motverka införsel av illegala vapen är en prioriterad fråga för samhället. De personuppgifter som finns i vapenregistren är inte integri- tetskänsliga. Skälet till att man valt att dela upp uppgifterna i flera regis- ter och att tillgången till registren har begränsats är inte uppgif- ternas känsliga karaktär utan de säkerhetsrisker som kan vara förbundna med att det finns samlade uppgifter om vapen och vapeninnehavare (prop. 1998/99:36 s. 17 f.). Det gemensamma uppdrag som polisen och genomfört har visat att medverkan när det gäller att upptäcka illegala vapen är viktig. Som framgått är uppgifterna i vapenregister inte integritets- känsliga. Att låta andra brottsbekämpande myndigheter få tillgång till registeruppgifter när de behövs i deras verksamhet medför enligt rege- ringens mening inte heller några direkta risker från säkerhetssynpunkt med de tekniska lösningar som finns tillgängliga . Det skulle där- emot effektivisera det fortsatta samarbetet om på ett mindre omständligt sätt kan få tillgång till uppgifter i vapenregister. Det kan enklast tillgodoses genom att den myndighet som för registren ges möj- lighet att bevilja direktåtkomst. Att ge tillgång till uppgifter i vapenregister ligger helt i linje med de ändamål för vilka registren förs. Att ge tillgång till uppgifter i vapenre- gister på ett enklare sätt än ligger också i linje med de ändamål för vilka registren förs. Som anförde i sitt yttrande finns det därför skäl att även kunna medge tillgång till upp- gifter i vapenregister genom direktåtkomst. anser att det är olämpligt att denna typ av uppgifter lämnas ut till myndigheter utanför den rent polisiära verksam- heten. och bör enligt kunna bedriva sin verksamhet på ett effektivt sätt även om uppgifter om äganderätt till vapen erhålls via , i förkommande fall efter en sedvanlig sekretessprövning. och har som framgått verksamhetsmäs- siga behov av uppgifter ur vapenregistren. och Kustbevak- ningens brottsbekämpande verksamhet utgör delvis komplement till polisverksamheten och utövas bl.a. i situationer där dessa myndigheter utför uppgifter som annars skulle ha fullgjorts av polisen. 2014/15:94 har myndigheterna behov av att få tillgång till uppgifter i vapenregister även utanför kontorstid. Frågan är då om det bör införas möjlighet att medge myndigheterna direktåtkomst till registren. Enligt regeringens mening bör en sådan möjlighet införas. Väl fungerande tekniska lös- ningar för informationsutbyte kan bidra till en effektivare hantering vid myndigheterna samtidigt som onödiga väntetider för enskilda kan undvi- kas. Med beaktande av att det inte är fråga om integritetskänsliga upp- gifter och de fördelar en direktåtkomst kan innebära ser regeringen, i motsats till , inte heller något som talar emot förslaget. Datainspektionen efterfrågar en reglering som på ett mer precist sätt anger förutsättningarna för att medge direktåtkomst till uppgifter ur vapenregister, bl.a. mot bakgrund av att det inte framkommit något skäl att medge direktåtkomst till uppgifter i vapenhandlar- registret. I lagtexten bör det enligt regeringens mening inte göras någon skillnad mellan olika vapenregister. Mot bakgrund av vad som upplysts om att och inte anser sig ha något behov av att ha tillgång till samtliga vapenregister instämmer regeringen i Data- inspektionens bedömning att ytterligare föreskrifter om vad som ska gälla för direktåtkomsten bör införas. Sådana föreskrifter kan lämpligen meddelas på förordningsnivå. När möjligheten öppnas att bevilja även myndigheter utanför polisen direktåtkomst till uppgifter i vapenregister är det, även om uppgifterna i sig inte är särskilt integritetskänsliga, av vikt att integritetsskyddet upp- rätthålls hos mottagande myndigheter, vilket även Säkerhets- och inte- gritetsskyddsnämnden påpekar. Det bör därför införas en särskild regel om att den myndighet som medgetts direktåtkomst ansvarar för att till- gången till personuppgifter begränsas till vad varje tjänsteman behöver för att kunna fullgöra sina arbetsuppgifter. Regeln bör utformas på samma sätt som gäller för direktåtkomst enligt 3 kap. 8 § andra stycket polisdatalagen (2010:361). Det krävs även en effektiv intern kontroll för att se till att tilldelningen av behörigheter är adekvat och aktuell och att reglerna om behörighet följs. Det ankommer på och Kustbe- vakningen att avgöra hur den interna kontrollen på respektive myndighet bör organiseras. När det gäller frågan om vilket sekretesskydd uppgifterna kommer att ha hos den mottagande myndigheten föreskrivs i 18 kap. 16 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) att sekretess gäller för uppgift som hänför sig till vapenregister enligt vapenlagen, om det inte står klart att uppgif- ten kan röjas utan fara för att vapen eller ammunition kommer till brotts- lig användning. Någon sådan fara kan inte anses föreligga när det gäller att lämna uppgifter till en annan brottsbekämpande myndighet. Någon särskild sekretessbrytande regel behövs därför inte för att kunna medge och direktåtkomst. Genom användningen av rekvisitet ”hänför sig till” följer sekretessen med uppgiften och gäller således oberoende av hos vilken myndighet den finns. Därmed krävs det inte någon ändring i sekretessregleringen för att uppgifterna ska ha samma skydd hos den myndighet som får direktåtkomst till uppgifterna Prop. 2014/15:94 som hos . efterfrågar en analys av för- slagets förhållande till 35 kap. 23 § offentlighets- och sekretesslagen. Paragrafen reglerar sekretess hos för uppgift om en enskilds personliga förhållanden i ärende enligt vapenlagen, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men om uppgiften röjs. Det förslag som är aktuellt gäller möjligheten att medge och direktåtkomst till vapenre- gistren, inte till enskilda vapenärenden. Bestämmelsen som reglerar sekretess i vapenärenden blir därmed inte tillämplig. Det föreligger där- för inte behov i detta lagstiftningsärende av att ändra den sekretessregeln eller att generellt bryta den sekretessen i förhållande till de myndigheter som får medges direktåtkomst till vapenregister. Om någon av dessa myndigheter begär information utöver den som finns i vapenregistren får alltså en sedvanlig sekretessprövning göras. 7Jävsregler i brottsbekämpande och ordningshållande verksamhet Det allmänna syftet med jävsregler är att förhindra att obehöriga hänsyn tas vid myndighetsutövning. En beslutsfattare eller annan handläggare får inte ha ett intresse av utgången i saken som medvetet eller omedvetet kan påverka hans eller hennes omdöme vid handläggningen eller avgörandet. Motsvarande gäller andra situationer som träffas av regleringen om jäv. Jävsreglerna i syftar också till att värna att rättsskip- ningen håller hög kvalitet och fyller därmed en viktig funktion för all- mänhetens förtroende för rättsskipningen. För tilltron till rättsväsendet krävs bl.a. att man kan förlita sig på att domare och andra beslutsfattare intar en opartisk hållning. 7.1.2Jäv vid handläggning av förvaltningsärenden Vid handläggningen av förvaltningsärenden tillämpas förvaltningslagen (1986:223) i den polisiära verksamheten. Lagen föreskriver bl.a. all- männa krav som ställs på myndigheterna vid handläggningen av ärenden och innehåller generella regler som tillgodoser grundläggande rättssäker- hetskrav för den enskilde. I 11 § förvaltningslagen förskrivs att den som ska handlägga ett ärende är jävig om – saken angår honom eller henne själv, hans eller hennes make, föräl- der, barn eller syskon eller någon annan närstående eller om ärendets 2014/15:94 utgång kan väntas medföra synnerlig nytta eller skada för honom eller henne själv eller någon närstående, –han eller hon eller någon närstående är ställföreträdare för den som saken angår eller för någon som kan vänta synnerlig nytta eller skada av ärendets utgång, –ärendet har väckts hos myndigheten genom överklagande eller un- derställning av en annan myndighets beslut eller på grund av tillsyn över en annan myndighet och han eller hon tidigare hos den andra myndig- heten har deltagit i den slutliga handläggningen av ett ärende som rör saken, –han eller hon har fört talan som ombud eller mot ersättning biträtt någon i saken, eller –om det i övrigt finns någon särskild omständighet som är ägnad att rubba förtroendet till hans eller hennes opartiskhet i ärendet. Den som är jävig får enligt 12 § förvaltningslagen inte handlägga ären- det. Han eller hon får dock vidta åtgärder som inte någon annan kan vidta utan olägligt uppskov. Enligt 32 § förvaltningslagen gäller 8–30 §§ inte i bl.a. Polismyndig- hetens, Säkerhetspolisens, åklagarmyndigheternas, , Tull- verkets och brottsbekämpande verksamhet. ändrades paragrafen med anledning av den nya polisorga- nisationen (prop. 2013/14:110), men ändringen bestod enbart i ändrade myndighetsbeteckningar. Den medförde inte någon förändring av till- lämpningsområdet för jävsreglerna i förvaltningslagen i den polisiära verksamheten. 7.1.3Jäv i brottsbekämpande verksamhet När infördes var åklagarverksamheten och polisverk- samheten integrerade på ett annat sätt än . Reglerna om åklagare och polismyndighet placerades i samma kapitel i balken, 7 kap., och jävsreg- lerna var likalydande. Jäv för åklagare regleras i 7 kap. 6 § . Där föreskrivs att om det för en åklagare beträffande ett visst brott finns någon omstän- dighet som skulle utgöra jäv mot domare, får åklagaren inte ta befattning med förundersökning, åtal för brottet eller annan åtgärd enligt rätte- gångsbalken. Detsamma gäller vid fullgörandet av andra åklagaruppgif- ter. Jäv får dock inte grundas på en åtgärd som en åklagare har vidtagit i tjänsten eller en gärning som har vidtagits mot åklagaren i eller för hans eller hennes tjänst. Även om en åklagare är jävig får han eller hon vidta åtgärder som inte utan fara kan skjutas upp. Jäv för domare regleras i 4 kap. 13 § och innebär att en domare är jävig bl.a. om –han eller hon själv är part eller på annat sätt har del i saken eller kan vänta synnerlig nytta eller skada av sakens utgång, –han eller hon är eller varit gift med part eller har viss släktskap, svå- gerskap eller är närstående på liknande sätt med part, – han eller hon är gift med någon som kan vänta synnerlig nytta eller Prop. 2014/15:94 skada av sakens utgång, eller har viss släktskap, svågerskap eller är när- stående på liknande sätt i förhållande till en sådan person, –han eller hon eller någon henne eller honom närstående är förmyn- dare, god man eller förvaltare för part eller på annat sätt parts ställfö- reträdare eller är ledamot av styrelsen för bolag, förening eller annat samfund, stiftelse eller annan sådan inrättning som är part, –han eller hon är parts vederdeloman, –han eller hon i annan rätt som domare eller annan befattningshavare fattat beslut som rör saken, eller hos annan myndighet än domstol eller som skiljeman tagit befattning med saken, –han eller hon som rättegångsombud fört parts talan i saken eller bi- trätt part eller vittnat eller varit sakkunnig, eller –det annars finns särskild omständighet som är ägnad att rubba förtro- endet till hans eller hennes opartiskhet i målet. I 7 kap. 9 § föreskrivs att reglerna om jäv för åklagare i6 § ska tillämpas även på anställda vid , Säkerhets- polisen, , och som vidtar åt- gärder eller meddelar beslut enligt . ändrades paragrafen på det sättet att ordet polisväsendet ersattes med Polismyn- digheten och Säkerhetspolisen. Någon ändring i sak avsågs inte (prop. 2013/14:110 s. 401 f.). I princip gäller alltså samma jävsgrunder för en polisanställd som för en åklagare eller domare. Några av de jävsgrunder som gäller för domare har dock ingen motsvarighet för åklagare och anställda vid andra brotts- bekämpande myndigheter. Undantagen avser framför allt det som brukar kallas vederdelomannajäv. När tillämpningsområdet för jävsregeln för åklagare utvidgades genom propositionen 7 kap. (prop. 2000/01:92) på det sättet att regleringen omfattar även fullgörandet av andra åklagaruppgifter än de som regleras i balken gjordes inte någon motsvarande utvidgning av jävsregeln för anställda inom polisväsendet och vid andra brottsbekäm- pande myndigheter. I lagstiftningsärendet framhölls det att jävsregeln i 7 kap. 9 § kunde tillämpas analogt för dessa kategorier. Däremot ändra- des regeln från att avse polismyndighet till att avse fysiska individer, eftersom endast sådana kan vara jäviga. Bestämmelsen hade nämligen genom borttagandet av en regel som angav vilka befattningshavare som avsågs med begreppet polismyndighet mist sin tidigare betydelse. En invändning om jäv enligt 7 kap. 9 § mot någon som är anställd vid eller Säkerhetspolisen prövas av myndigheten.