prop · H20371 · 2015-03-17 00:00:00 — Om gemensamhetsanläggningen t.ex. avser en väg, bör den anses vara utförd i tillräcklig omfattning om en väg med den grundläggande standard som föreskrivs i beslutet har anordnats så att transporterna till och från de deltagande fastigheterna fungerar på ett fullgott sätt. Att exempelvis sträckningen av praktiska skäl har justerats något vid byggandet bör inte innebära att beslutet upphör att gälla och att förrättningen därmed måste göras om. Motsvarande bör gälla om en vändplan, som inte är nödvändig för transporterna på vägen eller till någon deltagande fastighet, har gjorts något mindre än enligt anläggningsbeslutet. En modifierad teknisk lösning för en anläggning som fyller samma funktion som den ursprungligen planerade bör också kunna accepteras. Gemensamhetsanläggningens syfte måste vara tillgodosett för samtliga delägare. Det betyder att även t.ex. en mindre vägsträcka som enbart betjänar en enskild delägare inom ett gemensamt vägområde ska beaktas. Även om denna vägsträcka är mindre viktig för majoriteten av delägarna, är syftet med anläggningen totalt sett inte tillgodosett så länge vägsträckan inte är utförd. När en gemensamhetsanläggning inrättas för att behålla och förbättra en befintlig installation finns regelmässigt behov av förvaltningsåtgärder även om de förbättringar som framgår av beslutet över huvud taget inte har kommit till stånd. Underlåtenheten att utföra förbättringsåtgärderna bör då inte innebära att anläggningsbeslutet upphör att gälla, under förutsättning att syftet med anläggningen ändå kan bedömas vara tillgodosett för samtliga deltagande fastigheter. Punkten är tillämplig även vid omprövning av anläggningsbeslut, t.ex. för att förbättra en befintlig anläggning. Även om vissa förbättringsåtgärder av mindre omfattning inte har utförts, bör ett sådant omprövningsbeslut stå fast. Verkan av ändrade förhållanden m.m. 35 § En fråga som har behandlats och slutligt avgjorts vid en förrättning får prövas vid en ny förrättning om 1.förhållandena har ändrats på ett sätt som väsentligt inverkar på frågan, 2.det i det tidigare avgörandet har beslutats att frågan får omprövas och har gått ut, eller 3.det i annat fall har framkommit ett klart behov av omprövning. Vid den nya förrättningen får det inte beslutas om en sådan ändring i fråga om kretsen av fastigheter som deltar i en gemensamhetsanläggning eller en fastighets andelstal att avsevärd olägenhet uppkommer från allmän eller enskild synpunkt. Om den nya förrättningen gäller en fråga av enklare slag och samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening, företräder föreningen de delägare som frågan väsentligen saknar betydelse för. 2014/15:71 Paragrafen anger förutsättningarna för omprövning av ett förrättningsbeslut. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. Första stycket disponeras om på så sätt att villkoren för omprövning anges i tre punkter. Någon ändring i sak görs inte. Ändringen i tredje stycket innebär att en samfällighetsförening vid omprövning kan företräda de medlemmar som den fråga som omprövas väsentligen saknar betydelse för. Avsikten är att förenkla handläggningen i okomplicerade fall genom att utvidga föreningens rätt att företräda delägarna vid den nya förrättningen. För att en fråga ska anses vara av enklare slag bör den gälla förhållandevis små förändringar av anläggningens omfattning. Som exempel kan nämnas rätning av en vägkurva, utförande av diken, utökning av en vändplan, en smärre tillbyggnad av en brygga, en mindre utökning av en infiltrationsanläggning eller marginella justeringar av ett grönområdes omfattning. Det handlar alltså om åtgärder som visserligen kräver en omprövningsförrättning men som ändå ligger nära vad föreningen utan förrättning kan besluta om inom ramen för drift och underhåll. Att frågan måste väsentligen sakna betydelse för den delägare som företräds innebär att föreningen inte får företräda en delägare som på ett mer påtagligt sätt berörs av den aktuella åtgärden. Det kan exempelvis handla om att en omläggning av en väg medför att delägarens fastighet får sämre möjligheter att använda vägen. Enligt hittillsvarande ordning får en samfällighetsförening vid en omprövningsförrättning som gäller en ändring i samfällighetens delägarkrets eller ändring av en fastighets andelstal företräda övriga delägare, under förutsättning att frågan är av enklare slag. Den nya lydelsen omfattar även dessa situationer. En begäran om utträde eller en fråga om ändrat andelstal anses även fortsättningsvis vara av väsentlig betydelse för den delägare som har begärt utträde eller vars andelstal föreslås ändrat. har därför inte heller efter ändringen någon företrädesrätt i dessa fall. Bestämmelsen ger inte föreningen rätt att företräda delägarna annat än i deras egenskap av delägare i samfälligheten. Om en delägares fastighet berörs av förrättningen genom att ett utrymme inom fastigheten tas i anspråk, kan alltså föreningen inte företräda delägaren med hänvisning till den aktuella bestämmelsen. 40 a § Om en rätt till mark eller annat utrymme som har tillkommit genom ett beslut enligt denna lag eller motsvarande äldre bestämmelser, begränsas eller upphävs genom ett beslut vid en ny förrättning, ska ägaren av en fastighet som därigenom frigörs från belastning betala ersättning enligt 5 kap. 10–12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). I fråga om tillträde till utrymmet tillämpas 26–27 a §§. När det gäller betalning av ersättningen tillämpas 32 §. Paragrafen är ny. Den innebär att en ersättningsbestämmelse införs för de fall där rättigheter begränsas eller upphävs vid en omprövningsförrättning enligt 35 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.1. En sådan rättighet som avses i första stycket kan vara den rätt till mark eller annat utrymme som tillkommer fastigheterna i en gemensamhetsanläggning. Om rättigheten begränsas och skada uppkommer, ska det prövas om ersättning ska betalas på motsvarande sätt som vid begränsning eller upphävande av servitut enligt 5 kap. 10 § fastighetsbildningslagen. Paragrafen tillämpas även vid begränsning eller upphävande av rättigheter enligt 49–52 §§. Med uttrycket ”motsvarande äldre bestämmelser” avses bl.a. upplåtelser enligt den upphävda lagen (1966:700) om vissa gemensamhetsanläggningar och den upphävda lagen (1939:608) om enskilda vägar. Ett typfall av begränsning eller upphörande av en rättighet är att ett grönområde, som utgör en gemensamhetsanläggning, inskränks för att marken ska användas för ett nytt ändamål, t.ex. bostäder, med anledning av en ny detaljplan för området. Inskränkningen innebär då att de fastigheter som deltar i gemensamhetsanläggningen förlorar i värde, eftersom deras tillgång till grönområdet minskar. uppkommer en vinst för den fastighet där grönområdet är beläget, eftersom den marken till följd av det nya användningsområdet blir mer värdefull. Paragrafen möjliggör i en sådan situation ersättning från den senare fastigheten till de deltagande fastigheter i gemensamhetsanläggningen som lider skada med anledning av inskränkningen. Paragrafen tillämpas även om begränsningen eller upphävandet är ett led i en omprövning, som medför t.ex. att en rättighet kommer att belasta en annan fastighet. Ett typexempel är att en väg, som utgör en gemensamhetsanläggning, får en ny sträckning. Typiskt sett är det en fastighet som är belastad av vägen i dess första sträckning som ansöker om att vägen ska flyttas i syfte att t.ex. kunna utnyttja en beviljad byggrätt. När vägen flyttas frigörs möjligheten att utnyttja denna byggrätt och fastigheten stiger i värde. kan den nya sträckningen vara sämre för de deltagande fastigheterna i gemensamhetsanläggningen, t.ex. till följd av längre körsträcka till och från fastigheterna. Paragrafen möjliggör i en sådan situation ersättning från den fastighet som ökar i värde p.g.a. inskränkningen eller upphävandet av rättigheten till de fastigheter som får en värdeförsämring. Däremot ersätts enligt denna paragraf inte den upplåtelse av mark eller annat utrymme som är nödvändig på en annan fastighet till följd av vägens nya sträckning. Sådan ersättning regleras i 13 §. Ersättningen ska betalas av ägaren eller ägarna av den eller de fastigheter som frigörs till följd av att en rättighet begränsas eller upphör. Det är alltså fråga om de fastigheter som helt eller delvis blir av med en rättighetsbelastning och som därmed ökar i värde. Ersättningen ska beräknas enligt 5 kap. 10–12 §§ fastighetsbildningslagen. I 5 kap. 10 § fastighetsbildningslagen klargörs att en värdeförändring till följd av en servitutsåtgärd ska ersättas. Vidare föreskrivs att en s.k. likvidvärdering ska utföras. I 5 kap. 10 a–11 §§ fastighetsbildningslagen anges de närmare förutsättningarna för denna likvidvärdering. Expropriationslagens (1972:719) ersättningsregler utgör grund för ersättningsberäkningen, men i vissa fall ska vinstfördelning ske mellan berörda fastighetsägare. En sådan vinstfördelning ska göras utifrån skälighet med ledning av att vinsten bör fördelas på det sätt som skulle ha skett vid en normal frivillig överenskommelse (5 kap. 10 a § tredje stycket fastighetsbildningslagen, se prop. 1991/92:127 s. 68 f.). Omprövningen torde som regel ha begärts av ägaren till den fastighet där vinsten uppkommer. Om det skulle förekomma att ägaren till den fastighet där 2014/15:71 vinsten uppkommer varken har tagit initiativ till omprövningen eller annars ställt sig bakom den, kan det undantagsvis vara skäligt att låta denna omständighet påverka vinstfördelningen. Enligt 5 kap. 12 § fastighetsbildningslagen ska även skador som inte täcks av likviden ersättas. I fråga om rätten till tillträde till det område där den ändrade eller upphävda rättigheten har utövats ska enligt andra stycket första meningen 26–27 a §§ tillämpas. Huvudregeln är alltså, liksom vid nybildning av en gemensamhetsanläggning, att tillträde ska ske som lantmäterimyndigheten bestämmer men först sedan ersättningen enligt första stycket har betalats. Vidare blir bestämmelserna i fastighetsbildningslagen om förtida tillträde tillämpliga. Till följd av hänvisningen i andra stycket andra meningen blir också 32 § tillämplig. Av den paragrafen följer att ersättningen ska betalas efter det att ersättningsbeslutet fick laga kraft. Vidare löper ränta i vissa fall. En hänvisning i 32 § andra stycket till 5 kap. 16 § fastighetsbildningslagen innebär att lantmäterimyndigheten ska beakta eventuella fordringshavares rätt vid utbetalning av ersättningen och i vissa fall tillämpa ett nedsättningsförfarande. Hänvisningen i 32 § andra stycket till 5 kap. 17 § fastighetsbildningslagen innebär att en samfällighetsförening som förvaltar en marksamfällighet som frigörs från belastning kan bli skyldig att betala ersättning. Bestämmelserna i 32 a § om verkställighet är tillämpliga på ersättningen enligt förevarande paragraf. I 29 § finns bestämmelser om hur förrättningskostnaderna ska fördelas. 43 § En överenskommelse om att en fastighet ska inträda i eller utträda ur en samfällighet eller att en fastighets andelstal ska ändras har samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett sådant godkännande får lämnas endast om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot denna lag. Fastigheter som inte ska inträda eller utträda eller vars andelstal inte ska ändras företräds vid ingående och godkännande av en överenskommelse av samfällighetsföreningen, om samfälligheten förvaltas av en sådan. Paragrafen innehåller bestämmelser om godkännande av överenskommelser om ändringar av deltagare och andelstal i samfälligheter. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I det nya andra stycket klargörs att om samfälligheten förvaltas av en samfällighetsförening, företräder föreningen de delägande fastigheter som inte ska inträda eller utträda eller vars andelstal inte ska ändras. Detta gäller såväl när överenskommelsen träffas som vid den efterföljande prövningen av frågan om godkännande av överenskommelsen. Särskilda bestämmelser om enskilda vägar 49 § En fastighet får ges rätt att bygga en väg över en annan fastighet eller att använda en befintlig väg, om en sådan upplåtelse 1. är av väsentlig betydelse för att tillgodose den förstnämnda fastighetens behov av väg, 2.av särskilda skäl är lämpligare än att bilda en gemensamhetsanläggning eller att ansluta fastigheten till en redan bildad anläggning, och 3.inte medför synnerligt men för den upplåtande fastigheten eller för en annan fastighet som har rätt att använda vägen. För en upplåtelse enligt första stycket ska ersättning betalas enligt 13 §. Om upplåtelsen avser en rätt att använda en befintlig väg som ingår i en gemensamhetsanläggning, ska ersättning i stället betalas enligt 50 a § andra och tredje styckena. Paragrafen avser upplåtelse av rätt för en fastighet att bygga en väg över en annan fastighet eller att använda en befintlig väg. Den kompletteras av 50 §, som avser upplåtelse av väg för en fastighets tillfälliga behov. Övervägandena finns i avsnitt 5.2. Paragrafen disponeras om, så att de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att vägupplåtelser ska få ske fortsättningsvis framgår av tre punkter i första stycket (jfr första och andra styckena i paragrafens hittillsvarande lydelse). Detta innebär inte någon ändring i sak. Andra stycket motsvarar det hittillsvarande tredje stycket med vissa förändringar. I stycket anges två modeller för att bestämma ersättningen för en upplåtelse. Enligt den ena modellen bestäms ersättningen enligt 13 §, som i sin tur hänvisar till 5 kap. 10–12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Sådan ersättning beräknas utifrån den belastade fastighetens marknadsvärdeminskning med antingen ett tillägg om (s.k. expropriationsfall) eller ett tillägg för en del av den vinst som upplåtelsen medför (s.k. vinstfördelningsfall). Enligt den andra modellen grundas ersättningen i stället på vad som är skäligt främst med hänsyn till det slitage på vägbanan som beräknas uppkomma genom användandet av vägen (se hänvisningen till 50 a § andra stycket). Stycket ändras så att ersättning för de upplåtelser som omfattas av paragrafen som huvudregel ska bestämmas enligt fastighetsbildningslagen. Enbart i ett fall ska det även fortsättningsvis betalas slitageersättning enligt 50 a § andra stycket, nämligen vid en upplåtelse av rätt att använda en befintlig väg som ingår i en gemensamhetsanläggning. I ett sådant fall tillämpas även det nya tredje stycket i 50 a §, som avser en rätt till ersättning vid tillfälligt väsentligt ökad användning av vägen. 50 § En fastighet får ges rätt att tillfälligt använda en väg som inte hör till fastigheten, om upplåtelsen 1.är av väsentlig betydelse för fastighetens ändamålsenliga användning, och 2.inte medför synnerligt men för en annan fastighet som har rätt att använda vägen eller för en fastighet som vägen går över. För en upplåtelse enligt första stycket ska det betalas skälig ersättning med hänsyn främst till den slitning av vägbanan som beräknas uppkomma genom att vägen används. Ersättningen ska bestämmas att betalas på en gång eller i förskott som rätten att använda vägen avser och som den tas i anspråk av den berättigade fastigheten. Om vägen används i väsentligt större omfattning än som får anses motsvara den ersättning som har bestämts enligt andra stycket, ska 48 a § tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att tillfälligt använda annans väg. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. 2014/15:71 Paragrafen disponeras om, så att de förutsättningar som måste vara uppfyllda för att en tillfällig vägupplåtelse ska få ske fortsättningsvis framgår av två punkter i första stycket. Detta innebär inte någon ändring i sak. Ett nytt tredje stycke förs in i paragrafen. Stycket behandlar frågan om ytterligare ersättning i de fall den tillfälligt upplåtna vägen används i väsentligt större omfattning än beräknat. Enligt hittillsvarande ordning saknas en sådan rätt till ytterligare ersättning vid upplåtelser av rätt till väg (jfr kommentarerna till 49 och 50 a §§). När tillgången till väg säkras genom deltagande i en gemensamhetsanläggning kan däremot ägaren till den deltagande fastigheten bli ersättningsskyldig om fastigheten tillfälligt använder vägen i väsentligt större utsträckning än som svarar mot dess andelstal (48 a §). Genom hänvisningen till 48 a § införs en rätt till ytterligare ersättning för kostnader som uppstår om vägen används i väsentligt ökad omfattning. Detta gäller oavsett om den ursprungliga ersättningen har bestämts som en årlig ersättning eller som en engångsersättning (se andra stycket). Regelmässigt har sådan ersättning beräknats på ett sätt som påminner om den andelstalsberäkning som görs för en fastighet som deltar i en gemensamhetsanläggning. I praktiken kan det vara svårt att fastställa om den ökade användningen är av sådan omfattning att ytterligare ersättning bör betalas eller om den får anses omfattas av den ursprungliga beräkningen. Ytterligare ersättning vid tillfälliga upplåtelser av väg torde sällan komma i fråga, eftersom upplåtelsen som sådan tar sikte på ett tillfälligt behov. Detta tillfälliga behov kan dock sträcka sig och den faktiska användningen kan komma att avvika från den beräknade användningen. Tillfälliga tunga transporter för byggen, skogsavverkning eller liknande kan typiskt sett leda till att ytterligare ersättning ska betalas (jfr prop. 1996/97:92 s. 65). Av hänvisningen till 48 a § följer även att en tvist om ersättning enligt tredje stycket ska prövas av mark- och miljödomstolen. 50 a § Om en gemensamhetsanläggning som avser väg förvaltas av en samfällighetsförening och det är av väsentlig betydelse för delägarfastigheterna att använda en väg som ingår i en annan gemensamhetsanläggning, får samfällighetsföreningen ges rätt att använda vägen. Detta gäller endast om en sådan upplåtelse av särskilda skäl är lämpligare än att ansluta fastigheterna till den andra anläggningen. För en upplåtelse enligt första stycket ska det betalas skälig ersättning med hänsyn främst till den slitning av vägbanan som beräknas uppkomma genom att vägen används. Ersättningen ska bestämmas att betalas på en gång eller i förskott. Om vägen används i väsentligt större omfattning än som får anses motsvara den ersättning som har bestämts enligt andra stycket, ska 48 a § tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt till väg när medlemmarna i en samfällighetsförening, som förvaltar en gemensamhetsanläggning i form av en väg, behöver använda en väg i en annan gemensamhetsanläggning. Övervägandena finns i avsnitt 5.3. Ett nytt tredje stycke förs in i paragrafen. Stycket behandlar frågan om ytterligare ersättning i de fall den upplåtna vägen används i väsentligt större omfattning än beräknat. Enligt hittillsvarande ordning saknas en sådan rätt till ytterligare ersättning. Ändringen är av samma slag som ändringen i 50 §. Se kommentaren till den paragrafen. 51 § Om det enligt denna lag har beslutats att en fastighet är skyldig att bidra till utförandet eller driften av en väg och det krävs för utförandet eller driften, får det upplåtas en rätt för fastigheten att på en annan fastighet ta sand, grus, jord eller sten, avlägsna eller kvista växande träd, buskar eller annan växtlighet eller sätta upp en snöskärm. En rätt att röja träd, buskar eller annan växtlighet får upplåtas för en fastighet som enligt denna lag har fått rätt att använda en väg, om det behövs med hänsyn till trafiksäkerheten. En upplåtelse enligt första eller andra stycket får inte ske, om den skulle medföra synnerligt men för den belastade fastigheten. Intrånget för den belastade fastigheten får inte heller bli större än nödvändigt. Träd av större prydnadsvärde eller träd och buskar på en tomt eller i en trädgård får fällas endast om det finns synnerliga skäl. Innan träd, buskar eller annan växtlighet avlägsnas eller kvistas, ska fastighetens ägare eller innehavare underrättas. För en upplåtelse enligt denna paragraf ska ersättning enligt 13 § betalas. Ersättning för en rätt att ta sand, grus, jord eller sten ska bestämmas att betalas på en gång. Om fastigheten inte ges ensamrätt att ta sådana väghållningsämnen, får det dock bestämmas att ersättning ska betalas efter visst pris för den mängd som tas varje gång rättigheten används. Paragrafen innehåller bestämmelser om rätt att ta väghållningsämnen, utföra siktröjning m.m. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. Paragrafen disponeras om utan någon ändring i sak. Bland annat delas hittillsvarande första stycket upp i två stycken. En materiell ändring görs genom införandet av det nya fjärde stycket. Det innebär att ersättning för en upplåtelse enligt paragrafen ska bestämmas enligt 13 §, som i sin tur hänvisar till 5 kap. 10–12 §§ fastighetsbildningslagen (1970:988). Ersättning ska därmed som utgångspunkt betalas för den belastade fastighetens marknadsvärdeminskning med antingen ett tillägg om (s.k. expropriationsfall) eller ett tillägg för en del av den vinst som upplåtelsen medför (s.k. vinstfördelningsfall). Vidare ska enligt 5 kap. 12 § fastighetsbildningslagen övrig skada för den belastade fastigheten ersättas. Utgångspunkten är att ändringen inte ska medföra några förändringar av ersättningsbeloppens storlek utom i den del det fortsättningsvis ska göras ett procentuellt påslag eller påslag för vinstfördelning. 52 § Om en fastighet enligt denna lag har fått en rätt att bygga eller använda en väg, får det till förmån för fastigheten beslutas att en grind eller ett led inte får behållas eller sättas upp på vägen. Ett sådant förbud får inte avse en grind eller ett led i en korsning av järnväg, spårväg eller vattenväg. Förbudet får i övrigt begränsas i den utsträckning som är skälig. Ett förbud enligt första stycket får inte beslutas, om det skulle medföra synnerligt men för någon fastighet. För förbudet ska ersättning betalas enligt 13 §. Ersättningen ska bestämmas att betalas på en gång. 2014/15:71 Paragrafen innehåller bestämmelser om att det till förmån för en fastighet som har fått rätt att bygga eller använda en väg kan beslutas att en grind eller ett led inte får behållas eller sättas upp på vägen. Övervägandena finns i avsnitt 5.4. I andra stycket görs en ändring som innebär att ersättning för ett förbud enligt första stycket ska bestämmas enligt 13 §. Ändringen är av samma slag som motsvarande ändring i 51 §, se författningskommentaren till fjärde stycket i den paragrafen. 54 a § En överenskommelse om ändring av sådan ersättning enligt 49 § andra stycket, 50 § andra stycket eller 50 a § andra stycket som ska betalas i förskott har samma verkan som ett beslut vid en ny förrättning, om överenskommelsen godkänns av lantmäterimyndigheten. Ett sådant godkännande får lämnas endast om det är uppenbart att överenskommelsen inte strider mot denna lag. Om ersättningen avser upplåtelse av en väg som ingår i en gemensamhetsanläggning som förvaltas av en samfällighetsförening, företräder föreningen delägarna när överenskommelsen ingås och frågan om godkännande prövas. En uppgift om godkännandet ska föras in i fastighetsregistrets allmänna del möjligt sedan godkännandet har fått laga kraft. Paragrafen är ny och innehåller bestämmelser om förutsättningarna för och verkan av godkännande av överenskommelser om ändring av sådan slitageersättning som ska betalas . Den innehåller också bestämmelser om en samfällighetsförenings rätt att företräda delägarna när överenskommelsen träffas och frågan om godkännande prövas. Övervägandena finns i avsnitt 6.1 och 6.3. Första stycket innebär att ett förenklat förfarande kan tillämpas vid ändring av årlig slitageersättning för upplåtelser av rätt till väg enligt 49– 50 a §§. Det gäller rätten att använda en befintlig väg, tills vidare (49 §) eller tillfälligt (50 §), och rätten för en samfällighetsförening att använda en väg som ingår i en annan gemensamhetsanläggning (50 a §). Stycket utformas efter mönster av 43 § första stycket och är avsett att tillämpas på motsvarande sätt.