prop · H3033 · 2015-09-29 00:00:00 — En finansiell anläggningstillgång får skrivas ned till det lägre värde som tillgången har på balansdagen även om det inte kan antas att värdenedgången är bestående. En nedskrivning enligt första eller andra stycket ska återföras, om det inte längre finns skäl för den. Nedskrivningar som avser goodwill får dock inte återföras. Nedskrivningar och återföringar som avses i första–tredje styckena ska redovisas i resultaträkningen. Paragrafen behandlar nedskrivning av anläggningstillgångar och mot- svarar delvis artikel 12.6 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.2. I tredje stycket tas det in en bestämmelse om att nedskriven goodwill inte får återföras, även om det inte längre finns skäl för nedskrivningen. Ändringen motsvarar direktivets krav och ligger i linje med det som gäller enligt den internationella redovisningsstandarden IAS 36. 6 § Ett aktiebolags eller en ekonomisk förenings anläggningstillgångar som har ett tillförlitligt och bestående värde som väsentligt överstiger bokfört värde enligt 3 §, 4 § första stycket, 5 § första–tredje styckena och 12 § får skrivas upp till högst detta värde. Uppskrivning får dock ske endast om uppskrivningsbeloppet används för avsättning till en uppskriv- ningsfond eller, i aktiebolag, för ökning av aktiekapitalet genom fond- emission eller nyemission. Avskrivningar och nedskrivningar av den tillgång som har skrivits upp ska efter uppskrivningen beräknas med utgångspunkt i det uppskrivna värdet. Paragrafen behandlar uppskrivning av anläggningstillgångar och motsvarar delvis artiklarna 12.5 och 12.6. I den hittillsvarande lydelsen av andra stycket finns en bestämmelse om att det i samband med uppskrivning ska lämnas en notupplysning om hur uppskrivningsbeloppet har behandlats skattemässigt. Bestämmelsen flyttas till 5 kap. 11 §. Andra stycket innehåller i stället bestämmelsen i det hittillsvarande tredje stycket. Frågan berörs i avsnitt 8.1. 2015/16:3 Ianspråktagande av uppskrivningsfonden och fonden för utvecklings- utgifter 7 § Ett aktiebolag får ta uppskrivningsfonden eller fonden för utveck- lingsutgifter i anspråk för 1.ökning av aktiekapitalet genom fondemission eller nyemission, 2.täckning av förlust enligt fastställd balansräkning när förlusten inte kan täckas av fritt eget kapital. Ett beslut att ta uppskrivningsfonden eller fonden för utvecklingsut- gifter i anspråk för att täcka en förlust enligt första stycket 2 får fattas endast efter det att revisorerna har hörts. Innan har förflutit från beslutet får vinstutdelning beslutas endast om eller, i tvistiga fall, allmän domstol ger tillstånd till det eller om aktiekapitalet har ökats med minst ett belopp som motsvarar den förlust som har blivit täckt med belopp från fonden. I fråga om eller domstolens tillstånd gäller 20 kap. 25–29 §§ aktiebolagslagen (2005:551) i tillämp- liga delar. Paragrafen innehåller bestämmelser om hur vissa bundna fonder får tas i anspråk och motsvarar delvis artiklarna 7.2 och 12.11 i direktivet. Be- stämmelserna utökas till att omfatta även ianspråktagande av fonden för utvecklingsutgifter. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. 8 § Vid avskrivning enligt 4 § eller nedskrivning enligt 5 § av en uppskriven tillgång eller vid avyttring eller utrangering av tillgången ska uppskrivningsfonden minskas i motsvarande utsträckning, dock högst med den del av fonden som svarar mot tillgången. På samma sätt ska fonden för utvecklingsutgifter minskas vid avskrivning, nedskrivning eller avyttring av en som tillgång upptagen utgift för företagets eget utvecklings- arbete. Minskningen får göras enbart genom att 1.fonden tas i anspråk enligt 7 §, 2.den del av fonden som motsvarar avskrivning eller nedskrivning överförs till fritt eget kapital, eller 3.den del av fonden som motsvarar en avyttrad tillgång överförs till fritt eget kapital. Paragrafen reglerar hur uppskrivningsfonden och fonden för utveck- lingsutgifter ska justeras när en uppskriven tillgång skrivs av, skrivs ned, avyttras eller utrangeras. Paragrafen motsvarar artikel 7 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.3. I första stycket görs ett förtydligande tillägg i första meningen. I en ny andra mening införs en bestämmelse om att fonden för utvecklings- utgifter ska minskas vid en avskrivning, nedskrivning eller avyttring av en tillgång som motsvarar en aktiverad utgift för eget utvecklingsarbete, dvs. en sådan tillgång som avses i 2 § andra stycket. genomför delvis artikel 12.11 i direktivet. 11 § Anskaffningsvärdet för varulager av likartade tillgångar får beräk- nas enligt först-in-först-ut-principen, enligt vägda genomsnittspriser eller enligt någon annan liknande princip. Paragrafen behandlar hur anskaffningsvärdet för varulager får beräknas och motsvarar artikel 12.9 i direktivet. I den hittillsvarande lydelsen av andra stycket finns ett krav på notupplysningar om väsentliga avvikelser mellan det beräknade anskaffningsvärdet och varulagrets nettoförsälj- Prop. 2015/16:3 ningsvärde. Detta flyttas nu till 5 kap. 26 §. Frågan berörs i avsnitt 8.1. 14 § Egna aktier får inte tas upp som tillgång. Vid värdering av ett moderföretags andelar i ett dotterföretag ska andelar som dotterföretaget äger i moderföretaget inte anses ha något värde. Vid förvärv av egna aktier ska fritt eget kapital minskas med utgiften för förvärvet. Vid överlåtelse av egna aktier ska fritt eget kapital ökas med inkomsten från överlåtelsen. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i direktivet, anges hur egna aktier ska värderas. Bestämmelsen i det nya tredje stycket förs oförändrad över från hittills- varande 5 kap. 14 §, eftersom den behandlar värderingsfrågor och därför passar bättre i förevarande kapitel. Värdering av finansiella instrument 14 b § Följande finansiella instrument får inte värderas enligt 14 a §: 1.finansiella instrument som hålls till förfall och som inte utgör derivatinstrument, 2.lånefordringar och andra fordringar som härrör från företaget och som inte innehas för handelsändamål, 3.andelar i dotterföretag, intresseföretag eller gemensamt styrda företag, 4.egetkapitalinstrument som företaget självt har gett ut, 5.avtal om villkorad ersättning i samband med förvärv och sam- gåenden, 6.skulder, med undantag för skulder som ingår som en del i en handelsportfölj eller som utgör derivatinstrument, samt 7.andra finansiella instrument, som är av sådan särskild karaktär att de enligt vad som är allmänt accepterat bör redovisas på annat sätt. Värdering enligt 14 a § får inte heller ske, om en sådan värdering inte skulle ge ett tillförlitligt värde på det finansiella instrumentet. Företag som avses i 3 kap. 4 a § andra stycket får trots första stycket värdera där angivna finansiella instrument enligt 14 a §, om 1.det är förenligt med sådana internationella redovisningsstandarder som avses i och rådets förordning (EG) nr 1606/2002 av om tillämpning av internationella redovis- ningsstandarder, i lydelsen enligt och rådets förord- ning (EU) nr 297/2008, och upplysningar om värderingen lämnas i enlighet med dessa standard- I paragrafen anges att vissa finansiella instrument inte får värderas till verkligt värde. Paragrafen överensstämmer med artikel 8.4 c i direktivet. I första stycket 3 ersätts begreppet samriskföretag med gemensamt styrda företag (se 1 kap. 5 a §). Någon ändring i sak är inte avsedd. Frågan berörs i avsnitt 6.1. 15 a § En avsättning ska motsvara den bästa uppskattningen av det belopp som kommer att krävas för att reglera förpliktelsen. 2015/16:3 Paragrafen, som är ny, behandlar avsättningar och genomför artikel 12.12 i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 7.4. Bestämmelsen är avsedd att ge uttryck för den princip som ska tillämp- as vid den uppskattning som ligger till grund för en avsättning. Enligt bestämmelsen ska en avsättning motsvara den bästa uppskatt- ningen av det belopp som kommer att krävas för att reglera en förplikt- else. Värderingen av avsättningen ska utgå från förhållandena på balans- dagen, se 3 kap. 1 §. Vad en avsättning är framgår av 3 kap. 9 §. Avsätt- ningar är till sin karaktär mer osäkra än de flesta andra poster i balansräk- ningen. De ska därför baseras på en försiktig bedömning och en objektiv värdering, understödd av erfarenheter från liknande transaktioner samt, i vissa fall, även av bedömningar av externa experter. Det överlämnas till den kompletterande normgivningen att ge närmare vägledning om hur principen ska tillämpas i olika situationer, t.ex. i vilken utsträckning beloppen ska nuvärdesberäknas. Krav på noter för olika kategorier av företag 1 § Mindre och större företag ska i noter lämna upplysningar enligt 4– 24 §§. Ytterligare bestämmelser för mindre och större företag om upplys- ningar i noter finns i 2 kap. 3 §, 3 kap. 4, 10 a och 10 b §§ och 7 kap. 2 §. Bestämmelser för mindre företag om upplysningar i noter finns dessutom i 3 kap. 5 §. I paragrafen, som saknar motsvarighet i det hittillsvarande 5 kap., anges de krav på notupplysningar som gäller för både mindre och större före- tag. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Direktivet ger beträffande det stora flertalet krav på tilläggsinformation inget utrymme för att lämna informationen i själva balansräkningen eller resultaträkningen (se artikel 15). De upplysningskrav som anges i 5 kap. är undantagslöst av detta slag. Möjligheten att lämna sådan tilläggs- information som anges i 5 kap. i balansräkningen eller resultaträkningen i stället för i noterna tas bort. I första stycket anges de paragrafer i kapitlet som innehåller krav på upplysningar för både mindre och större företag. Av bestämmelsen framgår att upplysningarna ska lämnas i noter. Andra stycket innehåller en erinran om de ytterligare notupplysnings- krav som gäller för både mindre och större företag utöver de som finns i 5 kap. För både mindre och större företag finns ytterligare krav på not- upplysningar i 2 kap. 3 §, 3 kap. 4, 10 a och 10 b §§ och 7 kap. 2 §. Dessa krav flyttas inte till förevarande kapitel eftersom de passar bättre där de är placerade. Kravet i 2 kap. 3 § är mycket nära förknippat med paragrafens krav på rättvisande bild. Kraven i 3 kap. 4 § första stycket, 10 a och 10 b §§ kan fullgöras på annat sätt än genom notupplysningar. Det krav på upplysningar som finns i 7 kap. 2 § avser endast förhållandet att en koncernredovisning inte upprättas. Det krav på upplysningar i not som finns i 3 kap. 4 § fjärde stycket utgör en förutsättning för att förenklingsmöjligheten där ska få utnyttjas, och är därigenom en del av den materiella bestämmelsen. Tredje stycket innehåller en erinran om det ytterligare krav på upplys- ningar i not i 3 kap. 5 § som gäller för mindre företag utöver de som finns i 5 kap. Detta krav utgör en förutsättning för att förenklingsmöjlig- heten där ska få utnyttjas, och är därigenom en del av den materiella bestämmelsen. 2 § ska i noter även lämna upplysningar enligt 25–48 §§. Ytterligare bestämmelser för större företag om upplysningar i noter finns i 3 kap. 8 och 10 §§. I paragrafen, som saknar motsvarighet i det hittillsvarande 5 kap., anges de notupplysningskrav som gäller för större företag, utöver de som fram- går av 1 §. I första stycket anges de paragrafer i kapitlet som innehåller krav på upplysningar som endast gäller för större företag. Av bestämmelsen framgår att upplysningarna ska lämnas i noter. Andra stycket innehåller en erinran om de ytterligare krav på upplys- ningar i not i 3 kap. 8 och 10 §§ som gäller för större företag. Dessa krav kan fullgöras på annat sätt än genom notupplysningar och flyttas därför inte till förevarande kapitel. 3 § Om inte något annat följer av kravet i 2 kap. 2 § på överskådlighet, ska noter som avser enskilda poster i balansräkningen eller resultaträkningen läggas fram i samma ordning som posterna. Hänvisning ska göras vid de poster som noterna hänför sig till. Paragrafen, som har viss motsvarighet i 5 kap. 1 § i lagens hittillsvarande lydelse, innebär att noter som utgångspunkt ska presenteras i samma ordning som de poster de hänför sig till och att hänvisning ska göras vid posterna. Genom paragrafen genomförs artikel 15 i direktivet. Över- vägandena finns i avsnitt 8.1. Paragrafen ska tillämpas endast på noter som hänför sig till enskilda poster. Det innebär att noter med mer allmän information inte behöver knytas till en viss post. Undantagsvis kan det förekomma att det för över- skådlighetens skull är önskvärt med en något annan ordningsföljd än den som de motsvarande posterna har. Kravet på viss ordningsföljd gäller därför inte heller om det i det enskilda fallet skulle stå i strid med kravet på överskådlighet i 2 kap. 2 §. Det får ankomma på den kompletterande normgivningen att vägleda tillämpningen genom att närmare ange i vilka situationer som det finns anledning att acceptera en avvikande ordnings- följd. Krav på noter för mindre och större företag 4 § Principerna för värdering av tillgångar, avsättningar och skulder ska anges. 2015/16:3 Av paragrafen framgår att företagen ska lämna upplysning om de värder- ingsprinciper som tillämpas i årsredovisningen. Genom paragrafen genomförs artikel 16.1 a i direktivet. Frågan berörs i avsnitt 8.1. Paragrafen motsvarar 5 kap. 2 § första stycket i lagens gällande lydelse. Den kompletterande normgivningen kan väntas ge vägledning som tydliggör hur ingående upplysningar som behöver lämnas om tillämpade värderingsprinciper. I ingressen till direktivet (skäl 24) uttalas bl.a. att upplysningarna särskilt bör innefatta uppgift om den värderingsgrund som tillämpas för de olika posterna, ett uttalande om dessa redovisnings- principers överensstämmelse med fortlevnadsprincipen och uppgift om eventuella väsentliga ändringar av de redovisningsprinciper som tillämpas. Paragrafen saknar motsvarighet till de bestämmelser om omräkning från annan valuta än redovisningsvalutan som finns i det hittillsvarande 5 kap. 2 § andra stycket och som saknar direkt motsvarighet i direktivet. Omräkningsbestämmelsen får anses ha varit ett utflöde och förtydligande av den allmänna princip som kommer till uttryck i förevarande paragraf. Den sortens förtydliganden ankommer numera på den kompletterande normgivningen. Avvikelser från grundläggande redovisningsprinciper 5 § Om ett företag med stöd av 2 kap. 4 § andra stycket avviker från någon av de grundläggande redovisningsprinciper som anges i paragra- fen, ska det lämna en upplysning om skälen för avvikelsen och en bedöm- ning av effekten på företagets ställning och resultat. Består avvikelsen i att kvittning görs, ska företaget även lämna en upplysning om de bruttobelopp som kvittas mot varandra. Paragrafen ställer krav på notupplysningar när ett företag avviker från vissa av lagens grundläggande redovisningsprinciper. Genom paragrafen genomförs artikel 6.2 i direktivet. Frågan om bestämmelsens placering berörs i avsnitt 8.1. Första stycket motsvarar hittillsvarande 2 kap. 4 § andra stycket andra meningen. Andra stycket saknar motsvarighet i lagens gällande lydelse. I det fall en avvikelse består i att företaget frångår principen om kvittningsförbud i 2 kap. 4 § 6 måste företaget, utöver informationen enligt första stycket, i en not ange de bruttobelopp som kvittas. 6 § Om ett företag med stöd av 3 kap. 3 § andra stycket har bytt upp- ställningsform för resultaträkningen, ska det lämna en upplysning om skälen för bytet. Paragrafen motsvarar 3 kap. 3 § andra stycket andra meningen i lagens gällande lydelse. Genom paragrafen genomförs artikel 9.1 i direk- tivet delvis. Frågan om bestämmelsens placering berörs i avsnitt 8.1. 7 § Om ett företag med stöd av 3 kap. 5 § tredje stycket avviker från det som sägs i den paragrafen om jämförelsetal, ska det lämna en upplysning om skälen för avvikelsen. Paragrafen motsvarar 3 kap. 5 § tredje stycket andra meningen i lagens gällande lydelse. Genom paragrafen genomförs artikel 9.5 i direk- tivet delvis. Frågan om bestämmelsens placering berörs i avsnitt 8.1. 8 § För varje post som tas upp som anläggningstillgång i balansräk- ningen eller i sådana noter som avses i 3 kap. 4 § fjärde stycket 2 ska upp- lysningar lämnas om 2.tillkommande och avgående tillgångar, 4.årets avskrivningar enligt 4 kap. 4 §, 5.årets nedskrivningar, med särskild uppgift om nedskrivningar som har gjorts med stöd av 4 kap. 5 § andra stycket, 6.årets uppskrivningar, med särskild upplysning om uppskrivnings- beloppets användning och hur mycket av det som kvarstår oavskrivet. Grunderna för avskrivning av anläggningstillgångarnas olika poster ska anges. Paragrafen innehåller en uppräkning av de upplysningar om anläggnings- tillgångar som företagen ska lämna. Paragrafen motsvarar artiklarna 16.2 och 17.1 a i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Paragrafen motsvarar delvis 5 kap. 3 § i lagens gällande lydelse. Enligt första stycket ska upplysningarna lämnas för varje post i balans- räkningen. Om företaget har utnyttjat den möjlighet som 3 kap. 4 § fjärde stycket 2 ger att slå samman poster för att det främjar överskådligheten, ska uppgifterna lämnas i anslutning till den postvisa specifikation som i så fall ska göras i noterna. I 5 kap. 3 § i lagens gällande lydelse finns en bestämmelse som undantar företag som upprättar balansräkning i förkortad form från kra- ven på att upplysningar ska lämnas post för post. Direktivet ger emeller- tid inte medlemsstaterna någon möjlighet att undanta företag som upprättar en förkortad balansräkning från krav på notupplysningar. Paragrafen inne- håller därför inte någon motsvarighet till det gällande undantaget. I 4 kap. 3 § fjärde stycket i dess gällande lydelse ställs också krav på upplysningar i not om ränta som räknas in i anskaffningsvärdet för anläggningstillgångar. Detta upplysningskrav ska i fortsättningen inte gälla för mindre företag. För större företag finns krav på upplysningar i noter även i 25 §. 9 § Om ett företag redovisar goodwill som tillgång, ska det lämna upp- lysningar om tillämpad avskrivningsperiod och skälen för denna. Paragrafen, som saknar motsvarighet i det hittillsvarande 5 kap., behandlar vilka upplysningar som ska lämnas när goodwill redovisas som tillgång. Paragrafen genomför delvis artikel 12.11. 2015/16:3 Av kravet i 4 § på angivande av tillämpade värderingsprinciper följer att det kan vara nödvändigt att lämna uppgift om vilka avskrivningstider som tillämpas på företagets olika anläggningstillgångar. Enligt förevarande paragraf gäller dock att det alltid ska lämnas upplysning om tillämpad avskrivningsperiod och skälen för denna om goodwill redovisas som tillgång. 10 § Om ett företag har finansiella instrument som värderas enligt 4 kap. 14 a §, ska det för varje kategori lämna upplysningar om 1.bokfört värde, och 2.de värdeförändringar som har redovisats i resultaträkningen respek- tive fonden för verkligt värde. För varje kategori av derivatinstrument som värderas enligt 4 kap. 14 a § ska upplysningar även lämnas om 1.omfattningen och typen av instrument, och 2.viktiga villkor som kan påverka storleken av, tidpunkten för eller säkerheten i framtida kassaflöden. Om värderingen har gjorts enligt 4 kap. 14 a § andra stycket tredje meningen, ska väsentliga antaganden som har gjorts vid tillämpningen av de använda värderingsmodellerna och värderingsmetoderna anges. Paragrafen tillämpas även på sådana avtal som enligt 4 kap. 14 c § ska anses som derivatinstrument. Paragrafen överensstämmer med artikel 16.1 c i direktivet och motsvarar 5 kap. 4 a och 4 c §§ i lagens hittillsvarande lydelse. För större företag finns krav på upplysningar i noter avseende finansi- ella instrument även i 27 §. 11 § Om storleken eller sammansättningen av uppskrivningsfonden har ändrats under räkenskapsåret, ska företaget i en sammanställning lämna upplysningar om 1.fondens storlek vid räkenskapsårets början och slut, 2.belopp som har satts av till fonden under räkenskapsåret och hur dessa har behandlats skattemässigt, 3.belopp som har överförts från fonden eller på annat sätt har tagits i anspråk, med uppgift om hur beloppet har använts, och 4.det värde som skulle ha redovisats i balansräkningen om anlägg- ningstillgångarna inte hade skrivits upp. Paragrafen ställer krav på att det lämnas vissa upplysningar angående uppskrivningsfonden. Bestämmelserna motsvarar artikel 16.1 b i direk- tivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Bestämmelserna har sin motsvarighet i hittillsvarande 5 kap. 5 §. Det som anges där om fonden för verkligt värde förs dock över till 12 §. Nytt är att upplysningarna ska lämnas i en sammanställning, dvs. som en tabell eller liknande överskådlig uppställning. I punkten 2 tillkommer ett krav på att det i sammanställningen ska lämnas upplysning om hur till fonden avsatta belopp har behandlats skattemässigt. Ett liknande krav finns enligt hittillsvarande ordning i 4 kap. 6 § andra stycket. I punkten 4 införs ett nytt krav på upplysning om det värde som skulle ha redovisats om anläggningstillgångarna inte hade skrivits upp. Fond för verkligt värde 12 § Om storleken eller sammansättningen av fonden för verkligt värde har ändrats under räkenskapsåret, ska företaget i en sammanställning lämna upplysningar om 1.fondens storlek vid räkenskapsårets början och slut, 2.belopp som har satts av till fonden under räkenskapsåret, och 3.belopp som har överförts från fonden eller på annat sätt har tagits i anspråk, med uppgift om hur beloppet har använts. Paragrafen behandlar fonden för verkligt värde och överensstämmer med artikel 16.1 c i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Motsvarande bestämmelser finns i hittillsvarande 5 kap. 5 §. Nytt är att upplysningarna ska lämnas i en sammanställning, dvs. som en tabell eller liknande överskådlig uppställning. 13 § Om ett företag har skulder som ska betalas senare än efter balansdagen, ska det lämna en upplysning om summan av dessa. Paragrafen behandlar långfristiga skulder. Genom paragrafen genomförs delvis artikel i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Bestämmelsen motsvarar delvis 5 kap. 10 § andra stycket i lagens hittillsvarande lydelse. Den paragrafens krav på specificering av skulder som ska betalas senare än från balansdagen flyttas till 3 kap. 4 b §. Upplysningen ska avse summan av de långfristiga skulderna. Dessa behöver alltså inte längre redovisas post för post. För större företag finns dock krav på post för post-redovisning av långfristiga skulder i 31 §. 14 § Om ett företag har ställt säkerheter, ska det lämna upplysningar om säkerheternas omfattning, art och form. Paragrafen innehåller krav på precisering av de säkerheter som ett före- tag har ställt. Genom paragrafen genomförs delvis artikel 16.1 d och i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Av paragrafen framgår att omfattningen av samtliga säkerheter som företaget har ställt ska anges samt att dessa ska specificeras till art och form. Bestämmelsen motsvarar hittillsvarande 5 kap. 11 § första stycket, men är inte begränsad till säkerheter som har ställts för poster i balans- räkningen. Bestämmelsen gäller även säkerheter som har ställts för eventualförpliktelser (15 §, jfr även kommentaren till 16 §). Enligt gällande bestämmelser ska upplysningar om ställda säker- heter lämnas post för post. Ett sådant krav får inte ställas på mindre före- tag (jfr artikel ). Det generella kravet på post för post-redovisning av företagets ställda säkerheter tas därför bort. För större företag behålls dock krav på post för post-redovisning av ställda säkerheter i 46 § första stycket. Enligt gällande ordning krävs en uppdelning på å ena sidan säker- heter som har ställts till förmån för det egna företaget och å andra sidan säkerheter ställda till förmån för annan (se det som föreskrivs i punkter- na 1 och 2 under Poster inom linjen i bilaga 1 till lagen i dess gällande lydelse). Enligt direktivet är det inte möjligt att ställa så detaljerade upplysningskrav på små företag. Även detta upplysningskrav begränsas därför till att gälla endast större företag (se 46 § andra stycket).