prop · H203148 · 2015-09-08 00:00:00 — Dessutom förändras dessa förutsättningar . Ett bestående integritetsskydd förutsätter därför en flexibel reglering som kan anpassas efter skiftande förhållanden. Även om den nu föreslagna begränsningsregeln i domstolsdatalagen lämnar utrymme för en flexibilitet beträffande vilka personer vid domstolarna som tillgången till personuppgifter ska avse och vilka personuppgifter som omfattas av regleringen kan det enligt regeringen finnas behov av att i förordning och myndighetsföreskrifter förtydliga och konkretisera innebörden av bestämmelsen. Föreskrifterna bör ge utrymme för olika tekniska lösningar, arbetssätt och kommunikationsvägar inom domstolarna. Genom föreskrifterna kan det bl.a. tydliggöras för domstolarna, och för de registrerade, hur behörighetstilldelning ska ske och hur tillgången till personuppgifter i olika fall ska begränsas. Sådana föreskrifter kommer alltså, tvärtemot vad några remissinstanser anför, att kunna anpassas efter domstolarnas behov och därmed inte hindra ett rationellt arbetssätt i domstolarna. För att upplysa om att sådana föreskrifter kan komma att meddelas, bör det tas in en bestämmelse i domstolsdatalagen om detta på samma sätt som i polisdatalagen (2 kap. 11 §) och kustbevakningsdatalagen (2 kap. 3 §). Det är fråga om verkställighetsföreskrifter vilket innebär att Prop. 2014/15:148 föreskrifterna inte får förändra innehållet i lagbestämmelsen. detaljerade föreskrifter kan meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Såsom anförs i avsnitt 9.1 är det domstolarnas uppgift att tillsammans med se till att personalen får tillräcklig utbildning i frågor som rör dataskydd och informationssäkerhet. Justitiekanslern anser att en ordning som innebär att bedömningen av en åtgärds tillåtlighet i praktiken överlämnas till den enskilde användaren inte skulle stämma överens med bestämmelsens utformning och kan medföra risk för missbruk. Domstolarna ska med hjälp av eftersträva att sådan åtkomst som inte är berättigad förhindras. Detta kan bl.a. ske genom tekniska åtgärder. Det kommer dock aldrig att vara möjligt att enbart på teknisk väg förhindra varje form av åtkomst som inte är yrkesmässigt motiverad. Ett fullgott skydd mot obehörig tillgång till personuppgifter förutsätter med nödvändighet andra åtgärder än tekniska begränsningar, såsom att de anställda instrueras och utbildas i dessa frågor. Tekniska lösningar kan också ta tid att utarbeta. påpekar att ett skydd för personuppgifter i domsutkast redan finns i och sekretesslagstiftningen. Enligt regeringen innebär detta dock inte att den föreslagna regleringen är överflödig eftersom den syftar till att minska risken för att uppgifter som är offentliga men som ändå inte bör vara åtkomliga för vem som helst sprids till fler personer vid domstolarna än vad som är motiverat. 10Behandling av känsliga personuppgifter och personnummer Regeringens förslag: Uppgifter om en person får inte behandlas enbart på grund av vad som är känt om personens ras eller etniska ursprung, politiska åsikter, religiösa eller filosofiska övertygelse, medlemskap i fackförening, hälsa eller sexualliv (känsliga personuppgifter). Promemorians förslag överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker promemorians förslag eller har ingen invändning mot det. Kammarrätten i menar att förslaget innebär att förvaltningsdomstolarna inte kommer att kunna upprätta praxissamlingar som grundar sig på sjukdomsdiagnoser i socialförsäkringsmål. Enligt kammarrätten bör förslaget inte få försvåra praxisbildningen och upprätthållandet av likabehandlingsprincipen inom socialförsäkringsområdet. rätten i anser att det krävs ett redskap för att i ett så tidigt 2014/15:148 skede som möjligt av målens handläggning kunna sammanföra mål av liknande beskaffenhet. Om detta inte kan göras vid målens registrering i verksamhetsstödet bör andra möjligheter att sammanföra mål Skälen för regeringens förslag Känsliga personuppgifter bör få behandlas i domstolarna Känsliga personuppgifter förekommer i många måltyper och i olika Enligt 13 § personuppgiftslagen (1998:204, PUL) är känsliga personuppgifter uppgifter som avslöjar ras eller etniskt ursprung, politiska åsikter, religiös eller filosofisk övertygelse eller medlemskap i en fackförening och uppgifter som rör hälsa eller sexual- Känsliga personuppgifter definieras också på detta sätt i annan lagstiftning om personuppgiftsbehandling och definitionen används fortfarande i olika internationella instrument. Mot denna bakgrund bör definitionen användas i den nya lagen, trots att det finns befogade invändningar mot användningen av begreppet ras (jfr prop. s. 123). Det bör framhållas att användningen av uttrycket ras för närvarande är föremål för överväganden av Utredningen om transpersoners straffrättsliga skydd m.m. (dir. 2014:115). Som utgångspunkt är det enligt såväl dataskyddsdirektivet och person- uppgiftslagen som dataskyddsrambeslutet förbjudet att behandla känsliga Från förbudet att behandla sådana personuppgifter görs undantag för vissa situationer, t.ex. då den enskilde har samtyckt till behandlingen eller om behandlingen är nödvändig på grund av vissa särskilt angivna skäl (se t.ex. 14–20 §§ PUL). Det framgår av dataskyddsdirektivet att ett tillåtet skäl att behandla känsliga personuppgifter är om det bedöms nödvändigt för att kunna fastslå, göra gällande eller försvara rättsliga anspråk (artikel 8.2 e). Motsvarande framgår av personuppgiftslagen (16 § första stycket c). Själva behandlingen behöver inte gå ut på att fastställa, göra gällande eller försvara sådana anspråk. Det är tillräckligt att behandlingen är nödvändig för att någon, t.ex. den personuppgiftsansvarige, ska kunna Detta skäl för behandling av känsliga personuppgifter återspeglar tydligt den kärnverksamhet som bedrivs i domstolarna och som, vad gäller personuppgiftsbehandlingen, kommer till uttryck i de direktivet och personuppgiftslagen kan således sägas vara att känsliga personuppgifter får behandlas i domstolarnas rättskipande och rätts- Av dataskyddsrambeslutet följer att är skyldig att förhindra behandling av känsliga personuppgifter som inte är absolut nödvändig (artikel 6). I rambeslutet finns, till skillnad från dataskyddsdirektivet, inte någon specifikation av situationer i vilka känsliga personuppgifter får Rambeslutet lämnar i stället ett utrymme för medlemsstaterna att tolka kravet på absolut nödvändighet. Det får förutsättas att detta generellt formulerade krav inte är avsett att förhindra de nationella domstolarna att utföra behandlingar som behövs för att t.ex. fastslå rättsliga anspråk, i likhet med vad som gäller enligt dataskyddsdirektivet. Rambeslutet bör med andra ord inte anses medföra någon skyldighet för medlemsstaterna att begränsa domstolarnas möjligheter att behandla känsliga personuppgifter i den utsträckning sådan behandling behöver ske för att de ska kunna fullgöra sina rättskipande och rättsvårdande uppgifter. Det stora flertalet känsliga personuppgifter som behandlas i domstol härrör från vad parterna anfört i inlagor och vid domstolsförhandlingar, vilket innebär att det ligger utanför domstolarnas kontroll om en viss uppgift förekommer i verksamheten eller inte. För domstolarnas egen del är det i huvudsak fråga om att använda redan inkomna känsliga personuppgifter vid framställning av olika dokument som är nödvändiga för handläggning och avgörande av mål och ärenden. I fråga om formulerande av domskäl har domstolarna i och för sig en möjlighet att påverka i vilken utsträckning känsliga personuppgifter återges eller tillförs texten. Det är dock av principiella skäl uteslutet att genom bestämmelser i domstolsdatalagen inskränka domarnas frihet att formulera domskäl i syfte att undvika att känsliga personuppgifter behandlas (jfr även 8 § personuppgiftsförordningen [1998:1191]) som anger att myndigheter får behandla känsliga personuppgifter i löpande text om uppgifterna har lämnats i ett ärende eller är nödvändiga för handläggningen av ärendet). Det finns strängt taget inga skillnader mellan i vilken utsträckning domstolarna behöver behandla känsliga personuppgifter och andra personuppgifter. För att domstolarna ska kunna sköta sin informationshantering elektroniskt måste de också kunna behandla känsliga personuppgifter för att på ett ändamålsenligt sätt vidta de åtgärder som behövs för att handlägga mål och ärenden. Att domstolarna tillåts behandla känsliga personuppgifter som ett led i handläggningen av mål och ärenden, t.ex. genom elektronisk lagring av partsinlagor, domskrivning, expediering av domar osv., bedöms typiskt sett inte medföra särskilt stora risker i integritetshänseende. Domstolarnas hantering av känsliga personuppgifter är i hög grad styrd av de processuella regelverken, vilket innebär att det finns en yttre ram för vad domstolen överhuvudtaget får göra. Mot denna bakgrund anser regeringen att behovet av att kunna behandla känsliga personuppgifter och de effektivitetsvinster som elektronisk hantering medför väger tyngre än den risk för integritetsintrång som en sådan behandling kan innebära. Behandlingen av känsliga personuppgifter bör därför som utgångspunkt vara tillåten och endast begränsas genom den rättsliga ram som föreslås i avsnitt 8, vilken bl.a. består av verksamhetsspecifika ändamålsbestämmelser. Detta är i linje med vad som gäller enligt polisdatalagen (2010:361) inom den del av polisens verksamhet där förutsättningarna mest liknar de som gäller i domstolarna, nämligen polisens handläggning av anmälningar (2 kap. 9 § 2 och 10 § andra stycket andra meningen polisdatalagen), och med vad som gäller enligt patientdatalagen (2008:355). Känsliga personuppgifter ska dock inte få utgöra enda grund för behandlingen För att minimera riskerna för att känsliga personuppgifter missbrukas bör det enligt regeringen finnas bestämmelser som direkt tar sikte på att 2014/15:148 kontrollera och begränsa sådana åtgärder som i integritetshänseende innebär särskilda risker. I avsnitt 11.4 föreslås därför bestämmelser som begränsar möjligheterna att använda känsliga personuppgifter som sökbegrepp. Såsom föreslås i promemorian anser regeringen att det av tydlighetsskäl även bör införas ett uttryckligt förbud mot att känsliga personuppgifter används som enda grund för en behandling. En bestämmelse med liknande lydelse finns i polisdatalagen och den bestämmelsen innebär enligt förarbetena att polisen inte får föra register över eller på annat sätt göra anteckningar om enskilda enbart på den grunden att de utifrån etniskt ursprung, hälsa eller något annat i bestämmelsen angivet förhållande kan hänföras till en viss kategori av människor (prop. 2009/10:85 s. 325). Kammarrätten i och Förvaltningsrätten i uttrycker farhågor för att den bestämmelse som promemorian föreslår på socialförsäkringsområdet kan förhindra praxisbildningen eller göra det svårt att sammanföra mål av liknande beskaffenhet. Enligt regeringen ska bestämmelsen emellertid inte behöva innebära några problem i dessa avseenden. Så länge det finns en annan konkret grund för behandlingen – såsom att underlätta den enhetliga rättstillämpningen och tillgodose likabehandlingsprincipen – bör exempelvis en sammanställning över socialförsäkringsmål som rör en viss sjukdomsdiagnos betraktas som tillåten. Sjukdomsdiagnosen utgör i sådana fall inte den enda grunden för behandlingen. En förutsättning för tillåtligheten är naturligtvis att den konkreta grunden för behandlingen är godtagbar utifrån domstolsdatalagens ändamålsbestämmelser, dvs. att behandlingen behövs för handläggning av mål och ärenden eller för uppgiftslämnande som sker i överensstämmelse med lag eller förordning. Att åstadkomma en enhetlig rättstillämpning är exempel på en sådan godtagbar grund. Motsvarande bedömning bör kunna göras i fråga om åtgärder som behövs för att sammanföra mål av liknande beskaffenhet så att de kan handläggas i ett sammanhang vid en domstol. För domstolarna får förbudet mot att använda känsliga personuppgifter som enda grund för en behandling i praktiken en mer begränsad betydelse än vad motsvarande bestämmelse i polisdatalagen har för polisen. Det beror på att domstolarna med hänsyn till de processuella regelverken och de föreslagna ändamålsbestämmelserna, även utan den nu föreslagna bestämmelsen, är begränsade i vad de kan företa sig i fråga om personuppgiftsbehandling. För att det inte ska råda någon tvekan tydliggörs dock genom den föreslagna bestämmelsen att vissa åtgärder är förbjudna, exempelvis att konstruera ett register över personer med en viss sjukdomsdiagnos utan att det finns ett konkret och utifrån ändamålsbestämmelserna godtagbart syfte med registret. Regeringens förslag: Personnummer och samordningsnummer får, på samma sätt som enligt personuppgiftslagen, behandlas utan samtycke bara när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Promemorians förslag innehåller ingen särskild bestämmelse om personnummer och samordningsnummer. Promemorian innehåller i stället en bedömning att någon särskild begränsning inte bör gälla för behandling av sådana uppgifter. Remissinstanserna: Ingen remissinstans kommenterar promemorians bedömning. Skälen för regeringens förslag: I 22 § PUL föreskrivs att uppgifter om personnummer eller samordningsnummer får behandlas utan samtycke bara när det är klart motiverat med hänsyn till ändamålet med behandlingen, vikten av en säker identifiering eller något annat beaktansvärt skäl. Bestämmelserna innebär att den personuppgiftsansvarige ska göra en intresseavvägning mellan skälen för att behandla uppgifterna och de integritetsrisker det innebär. I polisdatalagen och flera andra registerförfattningar har det tagits in en hänvisning till 22 § PUL för att markera vikten av denna princip. I domstolarnas verksamhet är det självklart att personnummer måste kunna behandlas i många situationer. Domstolarna behöver exempelvis kunna lagra och vidarebefordra elektroniska partsinlagor som innehåller personnummer. Domstolarna måste också i många fall kunna använda personnummer och samordningsnummer i sitt verksamhetsstöd liksom i domar och beslut för att på ett tillförlitligt sätt identifiera personer. Det bör dock även i domstolsdatalagen, i likhet med bl.a. polisdatalagen, komma till uttryck att personnummer inte får behandlas rent slentrianmässigt. Regeringen gör bedömningen att 22 § PUL innebär en flexibel reglering som är väl avpassad för att förhindra omotiverad behandling av personnummer och samordningsnummer även i domstolarnas verksamhet. Regeringen föreslår därför, till skillnad från promemorian, att domstolsdatalagen ska hänvisa till 22 § PUL. Med sökning avses en åtgärd genom vilken ett urval uppgifter tas fram ur en samlad informationsmängd enligt vissa kriterier, s.k. sökbegrepp. Med hjälp av exempelvis bokstäver, koder eller siffror kan man, tillsammans med en sökmotor eller liknande funktion, ta fram ett önskat urval lagrade personuppgifter om en eller flera personer ur en samlad informationsmängd. Det urval som tas fram, dvs. sökresultatet, kan bestå av alltifrån 2014/15:148 enstaka uppgifter (t.ex. ett namn) eller dokument (t.ex. en dom) till en sammanställning av uppgifter eller dokument. Sökning är en form av behandling, och i de fall en sökning innefattar personuppgifter innebär sökning därför en personuppgiftsbehandling. Sökningar får således endast ske i enlighet med de allmänna begränsningar som gäller för sådan behandling, t.ex. ändamåls- Användningen av sökfunktioner är viktig för att domstolarna effektivt ska kunna hitta relevant information, t.ex. tidigare domar som kan tjäna till vägledning. Sökfunktionerna är också av betydelse för allmänhetens insyn i domstolarnas verksamhet, eftersom domstolarna med hjälp av sökning kan tillmötesgå specifika förfrågningar från allmänheten. finns det en risk att möjligheterna att söka leder till integritetsintrång, exempelvis genom att de framtagna uppgifterna används för kartläggning av vissa grupper av Vissa sökbegrepp, såsom uppgifter om hälsa eller om brott, kan innebära särskilda integritetsrisker. Av den anledningen förekommer i en del registerförfattningar särskilda begränsningar av vilka sökbegrepp som får användas. Genom sådana begränsningar kan ett ökat Möjligheterna att effektivt begränsa användningen av integritets- känsliga sökbegrepp påverkas emellertid av offentlighetsprincipen. 2 kap. tryckfrihetsförordningen (TF) innebär i huvudsak att allmänheten och massmedierna har rätt att ta del av offentliga allmänna handlingar hos en myndighet. Enligt 2 kap. 2 § första stycket TF får rätten att ta del av allmänna handlingar begränsas endast om det är påkallat med hänsyn till vissa angivna intressen, t.ex. skyddet för enskilds personliga och En sådan begränsning ska enligt 2 kap. 2 § andra stycket TF anges noga i en bestämmelse i en särskild lag eller, om det i ett visst fall är lämpligare, i en annan lag som den särskilda lagen Den särskilda lagen är offentlighets- och sekretesslagen (2009:400, OSL). Handlingsoffentligheten enligt 2 kap. TF omfattar fysiska handlingar och elektroniskt lagrade uppgifter som ingår i s.k. färdiga elektroniska handlingar, dvs. uppgiftssammanställningar som redan har ett fixerat innehåll och därför inte förutsätter någon sökning för att återskapas, t.ex. e-postmeddelanden, domar och beslut i elektronisk form och Offentlighetsprincipen omfattar emellertid också uppgifter som ännu inte sammanställts men som kan sammanställas med hjälp av tillgänglig teknik och rutinbetonade åtgärder, t.ex. en sökning (2 kap. 3 § andra stycket TF). Sådana sammanställningar kallas potentiella Skälet till att enskilda har rätt att ta del av potentiella allmänna handlingar är att det följer av den s.k. likställighetsprincipen att enskilda bör ha samma möjligheter som aktuell myndighet att ta del av sammanställningar av uppgifter ur upptagningar för automatiserad be- I 2 kap. 3 § tredje stycket TF finns den s.k. begränsningsregeln, vilken anger att en sammanställning av uppgifter ur en upptagning för automatiserad behandling inte anses förvarad hos myndigheten om sammanställningen innehåller personuppgifter och myndigheten enligt lag eller förordning saknar befogenhet att göra den tillgänglig. handling anses förvarad hos myndigheten är en förutsättning för att den Prop. 2014/15:148 ska omfattas av allmänhetens rätt att ta del av densamma enligt offentlighetsprincipen (2 kap. 1 § TF). Begränsningsregeln innebär att dataskyddsbestämmelser indirekt kan få betydelse för hur omfattande begreppet allmän handling är i praktiken. Bestämmelser i registerförfattningar om för vilka ändamål myndigheten får behandla uppgifterna (s.k. ändamålsbegränsningar), anses i och för sig inte inskränka myndighetens skyldighet enligt offentlighetsprincipen att sammanställa personuppgifter. Samma sak gäller sökbegränsningar i de fall de tillåter sökning under särskilt angivna förutsättningar. En sökbegränsning som är absolut formulerad och som under inga omständigheter tillåter användningen av ett visst sökbegrepp får däremot genomslag enligt begränsningsregeln. Sammanfattningsvis innebär regleringen i tryckfrihetsförordningen att det finns två sätt att genom författningsbestämmelser reglera allmänhetens tillgång till potentiella allmänna handlingar i domstolarna, och därmed indirekt reglera allmänhetens tillgång till de sökfunktioner som används för att sammanställa sådana handlingar. Dels kan en sådan reglering åstadkommas genom sekretessbestämmelser i offentlighets- och sekretesslagen, dels genom sökbestämmelser i domstolsdatalagen som på ett ovillkorligt sätt förbjuder personalen att utföra vissa sökningar både för verksamhetens behov och på begäran av allmänheten. Bestämmelser som tillåter personalen att under vissa villkor utföra en sökning, t.ex. att söka om det är absolut nödvändigt, begränsar inte allmänhetens rätt att begära att sådana sökningar utförs och att de uppgifter som tas fram lämnas ut. 11.2Utgångspunkter för sökregleringens utformning Regeringens bedömning: Begränsningarna av möjligheterna att söka bör utformas så att de inte enbart gäller för domstolspersonalens användning av datorsystemen utan även skyddar mot de integritetsrisker som är förknippade med enskildas rätt att begära att sökningar utförs med stöd av offentlighetsprincipen. Promemorians förslag överensstämmer inte med regeringens I promemorian föreslås att integritetskänsliga sökbegrepp får användas av domstolens personal endast om det är absolut nödvändigt för handläggningen av mål och ärenden. Remissinstanserna: Flera remissinstanser uppmärksammar att personalen enligt promemorians förslag ska få använda särskilt integritetskänsliga sökbegrepp endast om det är absolut nödvändigt som denna spärr på grund av regleringen i tryckfrihetsförordningen inte kan tillämpas när en enskild begär att en integritetskänslig sökning ska utföras. Kammarrätten i pekar särskilt på att detta innebär att enskilda kan få tillgång till sökfunktioner som personalen inte kan använda för domstolens egen verksamhet. Hovrätten menar att detta kan innebära integritetsrisker och att problematiken bör uppmärksammas ytterligare. Kammarrätten i menar att skillnaden i sökmöjligheter mellan domstolsanställda och enskilda framstår som märklig ur Kammarätten i är kritisk till att stora resurser kan behöva tas i anspråk för att handlägga framställningar om att få ut sådana allmänna handlingar som myndigheterna inte får söka efter för egen del. Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i gör bedömningen att risken för otillbörliga integritetsintrång måste vara potentiellt mindre när sökningar utförs av domstolspersonalen för handläggning av mål och ärenden än när sammanställningar utifrån de aktuella uppgifterna görs på begäran av allmänheten. förvaltningsrätterna är det under sådana förhållanden inte motiverat att införa en spärr som endast begränsar domstolspersonalens sökmöjligheter, men inte allmänhetens möjligheter att med stöd av offentlighetsprincipen begära att en sökning ska utföras. Datainspektionen saknar en analys av de konsekvenser som ett utlämnande av en sammanställning som utförs med integritetskänsliga sökbegrepp kan innebära. innebär så omfattande förändringar i tillgången till uppgifter att det kräver en betydligt djupare analys för att nytta och risk för rättsprocessen och den enskildes integritet ska kunna bedömas. menar att begränsningen till absolut nödvändiga sökningar i fråga om sökbegrepp som avslöjar brott eller misstanke om brott innebär en avsevärd och betydelsefull inskränkning och att skälen för denna inskränkning inte uppväger nackdelarna. förespråkar att bestämmelsen om att personalen endast får använda integritetskänsliga sökbegrepp när det är absolut nödvändigt ska utgå om domstolarnas verksamhetsstöd ska kunna användas som en Ett stort antal domstolar är kritiska till begreppet ”absolut nödvändigt” och hänvisar till att förstärkningsordet absolut i språkligt hänseende inte medför någon skärpning i förhållande till begreppet ”nödvändigt”. Hovrätten för tycker också att uttrycket är mindre väl valt, men anser att det kan godtas med hänsyn till att det redan använts i annan lagstiftning på området. menar att kravet framstår som mycket restriktivt och föreslår i stället att det i lagtexten ska anges att de aktuella sökbegränsningarna ska få ske endast om det ”behövs för en effektiv och rättssäker , Förvaltningsrätten i och Justitiekanslern ställer sig frågande till när en sökning kan anses vara , Förvaltningsrätten i och Justitiekanslern väcker frågan om vem som ska vara behörig att pröva om en sökning är absolut nödvändig och Justitiekanslern menar att prövningen kan ge upphov till bedömnings-, avvägnings- och praktiska Skälen för regeringens bedömning: De integritetsrisker som är förknippade med domstolspersonalens möjlighet att söka är av flera skäl