prop · H203105 · 2015-04-22 00:00:00 — gäller även vid bodelning med anledning av en makes död. om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo kan en sådan fråga också tas upp om den avlidne var svensk medborgare, hade hemvist i eller tvisten rör egendom i , vilket motsvarar behörighets- grunderna för arvstvister (2 kap. 10 §). Det är inte ovanligt att tvister som rör bodelning med anledning av en makes död har nära anknytning till tvister om arvet efter den avlidne. finns därför goda skäl för att det även i fortsättningen ska finnas behörighetsgrunder som anknyter till behörighetsgrunderna i arvsrättsliga Om den avlidne hade hemvist i , innebär arvsförordningen som huvudregel att svenska domstolar är behöriga och att boutredning och arvskifte ska ske här (artikel 4). I en sådan situation framstår det som befogat att en fråga om bodelning med anledning av en makes död ska kunna tas upp av svensk domstol. Detta innebär i sak ingen skillnad i Prop. 2014/15:105 förhållande till hittillsvarande ordning (2 kap. 10 § lagen om internatio- nella rättsförhållanden rörande dödsbo) och överensstämmer med den bedömning som utredningen gör. Regeringen delar också utredningens bedömning att en fråga om bodelning med anledning av en makes död ska kunna tas upp även i andra fall där behörighet enligt arvsförordningen föreligger. Det kan exempelvis gälla fall där det finns egendom i (subsidiär behörighet, artikel 10) eller fall där den avlidne har gjort ett lagvalsförordnande till förmån för svensk rätt (artikel 7). Detta anknyter också till de behörighetsgrunder som har förelegat enligt lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Om makarna hade hemvist utomlands, kan det dock också tänkas att den efterlevande maken vill att bodelningen ska ske i hemviststaten och då bör det inte komma i fråga att påtvinga den efterlevande maken ett Regeringen gör därför samma bedömning som ut- redningen i fråga om att behörighet, i andra fall än när behörigheten enligt arvsförordningen föreligger på grund av den avlidens hemvist, endast bör föreligga om den efterlevande maken begär att frågan om bo- delning tas upp. Regeringen föreslår därför att en sådan bestämmelse införs i lagen om internationella frågor rörande makars och sambors för- Tillämplig lag på förfarandet Frågor om tillämplig lag när det gäller bodelning med anledning av en makes död i utomnordiska förhållanden regleras i 3 och 4 §§ lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsför- har förrättningen skett enligt svensk rätt, även i de fall ett annat lands lag har varit tillämplig i övrigt (2 kap. 1 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo). När den lagen upphävs kommer frågan om vilket lands lag som ska gälla för förfarandet i det fallet att regleras i 6 § lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Det innebär att förrättningen även fortsättningsvis ska ske enligt svensk rätt om en make eller dödsbo- delägare begär det. Det innebär också att svenska förfarandebestäm- melser får tillämpas om den utländska lagen föreskriver en annan form för delning eller avräkning beträffande makarnas egendom. Beaktande av utfallet av motsvarande bodelning utomlands Av praktiska skäl bör en bodelning med anledning av en makes död som huvudregel omfatta all egendom. Det överensstämmer med vad som gällt enligt lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo (2 kap. 1 §). Den ordningen gäller som huvudregel även i fråga om bodelningar enligt lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden, som i fortsättningen kommer att tillämpas på bodelningar med anledning av en makes död (7 §). förekommer dock att den andra staten har regler som medför att en begränsad bodelning kan genomföras där. I så fall bör det vid en bodel- ning som sker i finnas en skyldighet att ta hänsyn till utfallet av bodelningen i det andra landet. En sådan skyldighet har funnits enligt lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo (2 kap. 2014/15:105 9 §). Regeringen föreslår därför, i likhet med utredningen, att en i huvudsak motsvarande bestämmelse tas in i lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. När det gäller vilka förrättningar som ska beaktas föreslår utredningen att hänsyn ska tas även till det antagna utfallet av en utländsk förrättning. Enligt regeringens mening skulle det dock föra för långt att införa en möjlighet att i förväg kunna göra bedömningar av det antagna utfallet av utländska förrättningar som ännu inte ägt rum. En sådan ordning skulle bygga in ett osäkerhetsmoment i bedömningen och kunna leda till att den svenska bodelningen blir materiellt felaktig. Regeringen gör samma bedömning som när det gäller möjligheterna att beakta en utländsk förrättning avseende boutredning eller arvskifte och lämnar därför inget sådant förslag (se avsnitt 6.7). Däremot finns det i allmänhet, i det fall en utländsk förrättning pågår eller är nära förestående, inget hinder mot att avvakta med den svenska förrättningen till dess den utländska förrättningen är klar. har det funnits en lagfäst möjlighet att låta den svenska bodelningen anstå om det inte orsakar rättsägare skada (2 kap. 9 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo). Enligt regeringens mening bör det, i det fall en bodelningsförrättare är förordnad, anses rymmas i hans eller hennes allmänna uppdrag att på detta sätt avvakta med den svenska bodelningen. Det behövs därför inte, vilket inte heller utredningen föreslår, en särskild regel om detta. Utländska avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden erkänns i , om avgörandet har meddelats i en stat vars lag är tillämplig på parternas förmögenhetsförhållanden eller i en stat där svaranden hade hemvist (13 och 14 §§ lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden). Erkännande av ett utländskt avgörande om bodelning med anledning av en makes död har reglerarats i lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo (2 kap. 12 §). När den lagen upphävs, kommer erkännande och verkställighet av utländska avgöranden om bodelning med anledning av en makes död i stället att omfattas av reglerna om detta i lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. På samma sätt som gällt bör det för erkännande krävas att det har funnits en godtagbar grund för den utländska behörigheten, dvs. att makarna hade viss anknytning till den stat där avgörandet meddelades. Utredningens bedömning är att de grunder för den utländska behörigheten som anges i lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden är tillräckliga för att täcka in de fall där det är motiverat att erkänna ett utländskt avgörande. Regeringen delar bedömningen och föreslår därför inga ändringar i denna del. Ett utländskt avgörande som gäller bodelning med anledning av en makes död kommer därmed att kunna erkännas i , om det har meddelats i en stat vars lag var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden eller den stat där svaranden hade hemvist. För att erkännande ska kunna ske får det inte heller finnas något hinder mot erkännande. När det gäller principerna för att anse att det finns hinder mot erkännande är det enligt regeringens mening samma principer som gör sig gällande i fråga om bodelning med anledning av en makes Prop. 2014/15:105 död som när det gäller hinder mot erkännande av avgöranden om makars förmögenhetsförhållanden i övrigt. Hinder mot erkännande kan t.ex. finnas om avgörandet strider mot ett svenskt avgörande eller det i pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande (se 14 § lagen om internationella frågor rörande makars förmögenhetsförhållanden). Utredningen föreslår ingen ändring i den delen. Regeringen delar den bedömningen. För att ett utländskt avgörande rörande makars förmögenhetsförhållanden ska kunna verkställas i krävs att det först har förklarats verkställbart. prövas en ansökan om att avgörandet ska förklaras verkställbart av de tingsrätter som regeringen föreskriver (16 § lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden, prop. 2013/14:219 s. 84–88). Regeringen föreslår inte några ändringar i fråga om det förfarandet. Formkrav för utländsk bodelning Alla frågor som rör bodelning med anledning av en makes död avgörs inte efter ett rättsligt förfarande i domstol. Uppgörelser kan också träffas på frivillig grund. Dessa uppgörelser blir inte föremål för erkännande och verkställighet. För att det ska vara tydligt när en frivillig uppgörelse kan ifrågasättas på formella grunder finns det svenska bestämmelser som anger under vilka förutsättningar en utländsk bodelning med anledning av en makes död är giltig till formen. Enligt gällande rätt är en bodelning med anledning av en makes död giltig till formen, om det uppfyller formkraven antingen i den avlidnes medborgarskapsland eller i den stat där förrättningen skedde (2 kap. 11 § lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo). Utredningen föreslår att detta ska gälla också i fortsättningen och, mot bakgrund av att en utländsk förrättning inte i onödan ska underkännas på formella grunder, att reglerna ska utvidgas till att även avse förrättningar som uppfyller formkraven i den avlidnes hemviststat eller formkraven enligt den lag som var tillämplig på makarnas förmögenhetsförhållanden. Detta motsvarar i huvudsak vad som gäller makars rättshandlingar i andra fall (5 § lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden). Regeringen instämmer i utredningens bedömning och lämnar förslag i enlighet med detta. Regeringens förslag: En bodelning med anledning av en makes död ska förrättas enligt svensk lag om den avlidne var medborgare i en annan nordisk stat och hade hemvist i . En sådan bodelning som förrättas i ska omfatta makarnas samtliga tillgångar och skulder i och utomlands. En fråga som gäller bodelning med anledning av en makes död ska tas upp av svensk domstol om bodelningen förrättas enligt svensk lag eller parterna är överens om det. Utredningens förslag överensstämmer delvis med regeringens. ningen föreslår att förrättningen ska följa hemviststatens lag oavsett var förrättningen äger rum. Utredningen föreslår också en särskild bestäm- melse för nordiska förhållanden när det gäller efterlevande makes rätt att ta ut viss egendom. Därutöver föreslår utredningen att föreskrifter i en annan nordisk stats lag om rätt för en efterlevande make att innehålla vad som vid bodelning tillskiftas arvinge inte ska tillämpas vid bodelning som sker i . Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Enligt den nordiska arvskonventionen ska förfarandet vid bodelning efter en medborgare i en nordisk stat följa lagen i den stat där den avlidne hade hemvist (artikel 19). om detta bör, som utredningen föreslår, tas in i den nya lagen om arv i internationella situationer när det gäller nordiska medborgare med hem- Utredningen föreslår dock även att motsvarande bestäm- melse ska införas för de fall där den avlidne maken har haft hemvist i en annan nordisk stat. Förfarandet ska enligt förslaget följa lagen i hemvist- En sådan ordning skulle innebära att om parterna har avtalat att en domstol i ska vara behörig att pröva en fråga om bodelning med anledning av makes död, trots att den avlidne hade hemvist i en annan nordisk stat, ska ändå hemviststatens lag tillämpas på själva förfarandet. Detta avviker från det resultat som den nordiska arvskonventionen syftar till att åstadkomma, nämligen att förfarandereglerna ska följa lagen i den stat där handläggningen äger rum. I stället bör förfarandet, i enlighet med allmänna internationellt privaträttsliga principer och på samma sätt som har gällt, följa lagen i den stat där förrättningen äger rum. ringen gör således en annan bedömning än utredningen i det här av- seendet och föreslår ingen sådan bestämmelse. Den nordiska arvskonventionen innehåller en bestämmelse om att bl.a. bodelning ska omfatta till boet hörande egendom som finns i en annan nordisk stat (artikel 19 tredje stycket). Det bör därför i den nya lagen införas en bestämmelse om att en bodelning efter en medborgare i en nordisk stat som förrättas enligt svensk lag ska omfatta samtliga till- gånger och skulder som hör till boet i och utomlands. bestämmelse har också funnits i lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. (20 §). Svensk behörighet enligt den nordiska arvskonventionen föreligger som huvudregel om bodelningen förrättas i enlighet med svensk lag, dvs. om den avlidne nordiska medborgaren hade hemvist i (artikel 21 första stycket). Svensk behörighet kan också föreligga om parterna i andra fall är överens om att ta upp tvisten i (artikel 21 andra Frågan om behörighet i dessa fall behandlas inte av utred- Regeringen anser dock att det finns ett behov av sådana regler för att ska uppfylla sina åtaganden i enlighet med konventionen. Sådana bestämmelser har funnits i 22 § lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i Bestämmelser med motsvarande innehåll bör tas in i den nya lagen om arv i internationella situationer. Bestämmelserna bör gälla i stället för behörighetsreglerna i den föreslagna 2 a § lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsför- hållanden eftersom det skulle strida mot den nordiska arvskonventionen Prop. 2014/15:105 att tillämpa de bestämmelserna subsidiärt till den nya lagen. tillämpning skulle också kunna leda till motstridiga nordiska avgöranden. Den nordiska arvskonventionen innehåller en bestämmelse som reglerar tillämplig lag för en efterlevande makes rätt att ta ut viss egendom (artikel 20, se 21 § lagen om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m.). Bestämmelsen faller utanför arvsförordningens tillämpningsområde. Utredningen föreslår att samma bestämmelse ska tas in i den nya lagen om arv i internationella situationer. En motsvarande bestämmelse finns dock redan i lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden (9 §). Regeringen föreslår därför ingen sådan särskild regel för nordiska förhållanden. Utredningen föreslår också att en bestämmelse i den nordiska arvskonventionen om att föreskrifter i en annan nordisk stats lag om rätt för en efterlevande make att i visst fall innehålla vad som vid bodelning tillskiftas arvinge inte ska tillämpas vid bodelning som sker i (artikel 20). Detta är dock en lagvalsfråga som omfattas av arvsförordningen. Den lag som enligt arvsförordningen tillämpas på arvet gäller arvet i dess helhet och får inte inskränkas genom svenska bestämmelser. Regeringen föreslår därför inte någon regel med den innebörd som utredningen föreslår. Regeringens förslag: Den nya lagen och lagändringarna ska träda i kraft . De äldre lagar som innehåller internationellt privaträttsliga bestämmelser om arv ska upphävas. Äldre bestämmelser ska gälla för frågor med anledning av dödsfall som inträffat före ikraftträdandet. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslagen. Skälen för regeringens förslag: Arvsförordningen ska börja tillämpas Ambitionen bland de nordiska staterna är att även överenskommelsen om ändring av den nordiska arvskonventionen ska träda i kraft . Den nya lagen och de lagändringar som föreslås bör också träda i kraft . Arvsförordningen är direkt tillämplig i , vilket innebär att den gäller som svensk lag. Äldre svenska bestämmelser om arv i internationella situationer som omfattas av arvsförordningens tillämpningsområde ska därför upphävas. Eftersom alla svenska bestämmelser om arv i internationella situationer nu samlas i en ny lag innebär det att lagen om internationella förhållanden rörande dödsbo och de nordiska arvslagarna ska upphävas. 2014/15:105 Enligt arvsförordningens övergångsbestämmelser (artikel 83) ska förordningen tillämpas på arv efter personer som avlider eller . Övergångsbestämmelserna innehåller också föreskrifter om giltigheten av lagvalsförordnanden och förordnanden om kvarlåtenskap som har gjorts före ikraftträdandet. För dessa frågor krävs inga särskilda svenska övergångsbestämmelser. Regeringen bedömer att det till den nya lagen om arv i internationella situationer behövs en övergångsbestämmelse om att äldre bestämmelser ska gälla för frågor med anledning av dödsfall som inträffat före ikraftträdandet. Regeringens bedömning: Bestämmelserna i arvsförordningen och den nya lagen underlättar hanteringen av internationella arv, vilket kan förväntas leda till lägre kostnader för enskilda och det allmänna. Arvsförordningens bestämmelser om ett europeiskt arvsintyg leder till något ökade kostnader för det allmänna. Dessa bör finansieras delvis inom ramen för befintliga anslag, delvis genom att handläggningen hos avgiftsbeläggs. Utredningens bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna yttrar sig inte särskilt över utredningens bedömning. anför att verket måste kompenseras för de ökade kostnader som uppstår på grund av prövningen av ansökningar om arvsintyg. menar att de mindre kostnadsökningar som kan förutses för domstolarnas del kan hanteras inom ramen för Domstolars befintliga anslag. Enligt behöver domstolarna ökade resurser för att överpröva beslut om arvsintyg. Skälen för regeringens bedömning: Bestämmelserna i arvsförordningen och den nya lagen underlättar hanteringen av internationella arv och innebär att parallella förfaranden kan undvikas, vilket kan förväntas leda till lägre kostnader både för enskilda och det allmänna. Förordningens bestämmelser om ett europeiskt arvsintyg leder dock till ökade kostnader, även om det är svårt att bedöma i vilken utsträckning ansökningar om sådana intyg kommer att göras. Utredningen bedömer att kostnadsökningarna för avser dels kostnader för uppstart av en ny verksamhet, dels kostnader för den löpande hanteringen av arvsintygen. Regeringen delar utredningens bedömning att kostnaden för arvsintygen delvis bör finansieras genom avgifter. Regeringen avser att i förordning föreskriva att ska ta ut en avgift vid ansökan om ett europeiskt arvsintyg. En för hög avgift riskerar att leda till att arvsintygen inte används i den utsträckning som är avsikten enligt arvsförordningen. Avgiften kommer därför inte kunna uppgå till en nivå som ger full kostnadstäckning för . Den återstående kostnaden bedöms dock kunna hanteras inom ramen för anslag. Utredningen gör bedömningen att antalet överklaganden av beslut om Prop. 2014/15:105 arvsintyg kan förväntas bli mycket få och att kostnaderna därför kan han- teras inom ramen för befintliga anslag. Regeringen delar utredningens och uppfattning att det merarbete som kan uppstå för domstolarna är så begränsat att det bör rymmas inom de befintliga anslagen. Övriga förslag bedöms inte medföra ökade kostnader för det allmänna. Förslagen bedöms inte medföra några ekonomiska konsekvenser för näringslivet. 12.1Förslaget till lag om arv i internationella situationer Lagen är ny och ersätter lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Den ersätter även lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m., lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller och lagen (1935:46) om tillsyn i vissa fall å oskiftat dödsbo efter medborgare i , , eller (de nordiska arvslagarna). Genom lagen införs kompletterande bestämmelser till och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg (arvsförordningen). Vissa av bestämmelserna i lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo tas in i den nya lagen, delvis med annan lydelse. Att lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo upphävs medför också att bestämmelser i lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden i stället kommer att tillämpas i vissa frågor, bl.a. när det gäller domstols behörighet i frågor som gäller bodelning med anledning av makes död i utomnordiska rättsförhållanden och i fråga om tillämplig lag för förfarandet vid en sådan bodelning. Genom den nya lagen införlivas också konventionen mellan , , , och om arv, testamente och boutredning så som den ändrats genom en överenskommelse (den nordiska arvskonventionen). Den ursprungliga konventionen ersätts när det gäller och till största delen av arvsförordningen. De bestämmelser i den nordiska arvskonventionen som ska tillämpa flyttas, delvis i annan lydelse, från de nordiska arvslagarna till den nya lagen. Den nya lagen innehåller också bestämmelser som gäller erkännande och verkställighet av arvsavgöranden från stater som varken tillämpar arvsförordningen eller är anslutna till den nordiska arvskonventionen. 2014/15:105 1 kap. 1 § I 2 kap. finns bestämmelser som kompletterar och rådets förordning (EU) nr 650/2012 av om behörighet, tillämplig lag, erkännande och verkställighet av domar samt godkännande och verkställighet av officiella handlingar i samband med arv och om inrättandet av ett europeiskt arvsintyg, i den ursprungliga lydelsen (arvsförordningen). I paragrafen anges att lagen, 2 kap., innehåller bestämmelser som kompletterar arvsförordningen. Övervägandena finns i avsnitt 6. Arvsförordningen är en EU-förordning som är direkt tillämplig i varje medlemsstat, utom , och . Lagen innehåller de kompletterande bestämmelser som krävs för att förordningen ska kunna tillämpas i praktiken. 2 § I 3 kap. finns bestämmelser som införlivar konventionen mellan , , , och om arv, testamente och boutredning (den nordiska arvskonventionen). I paragrafen anges att lagen, 3 kap., innehåller bestämmelser som införlivar den nordiska arvskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 7 och 9.3. De bestämmelser i den nordiska arvskonventionen som införlivas är i första hand de bestämmelser som kan fortsätta tillämpa enligt ett undantag i arvsförordningen (se artikel 75). Det gäller frågor om dödsboförvaltning, medverkan av myndigheter i de nordiska länderna samt om erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden. Regler om domstols behörighet och tillämplig lag införlivas inte, eftersom arvsförordningen för del i dessa fall gäller i stället för den nordiska arvskonventionen. I 3 kap. finns även regler som gäller bodelning med anledning av en makes död i nordiska rättsförhållanden. Dessa bestämmelser är inte att hänföra till arv och omfattas därför inte av arvsförordningen. För nordiska rättsförhållanden finns det även bestämmelser som gäller makars förmögenhetsförhållanden i förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap. Förordningen innehåller bestämmelser om bl.a. förmögenhetsrättsliga verkningar av äktenskap mellan nordiska medborgare med hemvist i de nordiska länderna, domstols behörighet och lagval i dessa fall. Även lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden innehåller bestämmelser om makars förmögenhetsförhållanden. Avgöranden som har meddelats i stater utanför och EU 3 § I 4 kap. finns bestämmelser om erkännande och verkställighet av avgöranden som har meddelats i stater som varken tillämpar arvsförordningen eller är anslutna till den nordiska arvskonventionen. I paragrafen anges att lagen, 4 kap., innehåller bestämmelser om avgö- Prop. 2014/15:105 randen från stater som varken tillämpar arvsförordningen eller är anslut- na till den nordiska arvskonventionen. Övervägandena finns i avsnitt 8.