prop · H20380 · 2015-03-17 00:00:00 — Mot bakgrund av de överväganden som har gjorts bör tillsynsmyndigheten kunna förelägga en kvalificerad innehavare, som inte bedöms lämplig, att avyttra sina andelar så att innehavet är kvalificerat. En ägarens vägran att minska sitt innehav bör dock inte utgöra grund för avregistrering av företaget. Föreläggandet kan emellertid förenas med vite (6 kap. 9 §). Det finns inte utrymme att här överväga frågan om ett aktieägarregister, vilket Länsstyrelserna i , och samt efterfrågar. Av den nuvarande regleringen i penningtvättslagen följer att om det är en person som ingår i ledningen i den juridiska personen som i väsentlig utsträckning har åsidosatt sina skyldigheter i näringsverksamhet eller som har gjort sig skyldig till allvarlig brottslighet, får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att vidta rättelse. Vidta rättelse innebär i praktiken i detta sammanhang att skilja den diskvalificerade personen från dennes ledningsbefattning (jfr a. prop.). Av penningtvättslagen följer vidare att om rättelse inte är möjlig, får verksamhetsutövaren föreläggas att upphöra med verksamheten. Det finns skäl att överväga om det är lämpligt att kräva att rättelse inte är möjlig för att tillsynsmyndigheten ska kunna förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med sin verksamhet. En verksamhetsutövares vägran att byta ut den diskvalificerade personen från ledningen bör inte medföra att tillsynsmyndigheten är förhindrad att förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten. Det bör därför anges i lagen att om rättelse inte görs, får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med sin verksamhet. Om den kvalificerade innehavaren är en juridisk person, bör denne Prop. 2014/15:80 endast kunna bedömas vara olämplig som ägare genom att någon i dess ledning är diskvalificerad. I stället för att tvingas avyttra sitt innehav bör därför en sådan innehavare kunna föreläggas att byta den diskvalificerade personen i dess ledning (jfr a. prop. s. 251). Liksom andra förelägganden kan dessa förenas med vite. 5.7.4Ingripanden vid överträdelser och när upplysningar inte lämnas Regeringens förslag: får förelägga en verksamhetsutövare som överträder en bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av den lagen att göra rättelse. Om rättelse inte görs, får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten. Om en verksamhetsutövare inte följer ett föreläggande från tillsynsmyndigheten om att lämna de upplysningar eller ge tillsynsmyndigheten tillgång till de handlingar om verksamheten som behövs för tillsynen, får tillsynsmyndigheten förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag. Promemorian föreslår dock att ett föreläggande om att vidta rättelse ska kunna utfärdas om en verksamhetsutövare inte följer ett föreläggande av tillsynsmyndigheten om att lämna de upplysningar eller ge tillsynsmyndigheten tillgång till de handlingar om verksamheten som behövs för tillsynen. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. Länsstyrelserna i och efterfrågar ett förtydligande av om möjligheten till ingripande även avser situationen att en verksamhetsutövare nekar tillsynsmyndigheten att genomföra en undersökning hos verksamhetsutövaren enligt 6 kap. 7 § tredje stycket penningtvättslagen. Skälen för regeringens förslag: Tillsynen enligt penningtvättslagen syftar till att förhindra att finansiell verksamhet och annan näringsverksamhet utnyttjas för penningtvätt eller finansiering av terrorism. Genom tillsynen kontrolleras att verksamheten drivs enligt penningtvättslagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. En effektiv tillsyn förutsätter att tillsynsmyndigheten kan vidta vissa tillsynsåtgärder. får enligt gällande rätt förelägga verksamhetsutövare att lämna upplysningar och ge tillgång till de handlingar som behövs för tillsynen. När det är nödvändigt får tillsynsmyndigheten genomföra en undersökning hos verksamhetsutövaren. Nuvarande regelverk ger inte tillsynsmyndigheten möjlighet att vidta åtgärder när en verksamhetsutövare bryter mot en bestämmelse i penningtvättslagen eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen. saknar även sanktionsmöjligheter i de fall en verksamhetsutövare inte lämnar de upplysningar eller ger tillgång till de handlingar som behövs för tillsynen. 2014/15:80 För en effektiv tillsyn bör tillsynsmyndigheten kunna förelägga den verksamhetsutövare som bryter mot en bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av lagen att vidta rättelse. Om rättelse inte sker, bör tillsynsmyndigheten kunna förelägga verksamhetsutövaren att upphöra med verksamheten. I lagrådsremissen föreslogs en bestämmelse som gav möjlighet för en tillsynsmyndighet att förelägga en verksamhetsutövare att vidta rättelse om inte verksamhetsutövaren följer ett tidigare föreläggande om att lämna tillsynsmyndigheten begärda upplysningar eller ge myndigheten tillgång till handlingar som behövs för tillsynen. Lagrådet menar emellertid att det är missvisande att använda uttrycket rättelse i detta sammanhang och föreslår en omformulering av bestämmelsen. Regeringen delar Lagrådets uppfattning. På grund av effektivitetsskäl anser regeringen dessutom att förslaget om att tillsynsmyndigheten på nytt får förelägga en verksamhetsutövare att lämna begärda upplysningar och handlingar inte bör finnas kvar. För det fall ett första föreläggande inte följs bör tillsynsmyndigheten direkt kunna utfärda ett föreläggande om att upphöra med verksamheten. Länsstyrelserna i och efterfrågar ett förtydligande av om de har möjlighet att ingripa i en situation där en verksamhetsutövare nekar tillsynsmyndigheten att genomföra en undersökning hos verksamhetsutövaren. Möjlighet för en tillsynsmyndighet att genomföra en undersökning hos verksamhetsutövare som står under myndighetens tillsyn finns i flera lagar på finansmarknadsområdet. har sådan möjlighet enligt bl.a. 7 a § lagen (1996:1006) om anmälningsplikt avseende viss finansiell verksamhet och 10 § lagen (2004:299) om inlåningsverksamhet. Någon särskild möjlighet att ingripa i fall nekas tillträde för att genomföra en undersökning finns inte i dessa lagar. Länsstyrelserna har sedan penningtvättslagen trädde i kraft haft möjlighet att genomföra undersökningar hos verksamhetsutövare Det har inte framkommit att denna möjlighet begränsats av några praktiska svårigheter. Vid en sammantagen bedömning anser regeringen att det inte finns skäl för att införa en särskild bestämmelse om ingripande när undersökningar inte går att genomföra hos en verksamhetsutövare. Regeringens förslag: Lagändringarna träder i kraft . Äldre bestämmelser ska gälla för tillsynsärenden som har inletts före ikraftträdandet. Den nya bestämmelsen om rättelse vid överträdelse av bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av penningtvättslagen tillämpas inte om tillsynsärendet har inletts före ikraftträdandet. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Prop. 2014/15:80 förslag. Enligt promemorian träder lagändringarna i kraft Remissinstanserna: De flesta remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några invändningar mot det. anser, när det gäller personer i politiskt utsatt ställning, att verksamhetsutövares behov av skälig och rimlig tid att ställa om sina interna system från svensk/utländsk till EES/icke-EES bör beaktas. anser vidare att det finns skäl att i samtliga delar utom de som reglerar länsstyrelsernas tillsyn, avvakta med föreslagna lagändringar till dess att det fjärde penningtvättsdirektivet är slutförhandlat och vederbörligen antaget. anser det kan innebära tillämpningsproblem, som i några avseenden är svåra att förutse , att redan nu införa regler som i flera avseenden hänger samman med den slutliga utformningen av det fjärde penningtvättsdirektivet. , till vilken i allt väsentligt ansluter sig, anser att en ny övergångsbestämmelse bör införas med hänsyn till de nya krav som kommer att ställas på verksamhetsutövarna, bl.a. den nya definitionen av person i politiskt utsatt ställning. anser att verksamhetsutövarna måste ges en rimlig möjlighet att göra systemändringar, ändra processer, informera och utbilda personal samt ta fram nytt informationsmaterial för kunderna. Skälen för regeringens förslag: Regeringen instämmer i promemorians förslag att de föreslagna ändringarna bör träda i kraft . Regeringen bedömer dock att bestämmelserna kan träda i kraft först . Regeringen bedömer således inte att det, som och menar, finns anledning att avvakta ett beslutat fjärde penningtvättsdirektiv. Bestämmelserna om länsstyrelsernas tillsyn aktualiserar frågan om övergångsbestämmelser. Det bedöms inte finnas skäl för att låta bestämmelserna i deras nya lydelse eller den nya bestämmelsen om rättelse vid överträdelse av bestämmelse i penningtvättslagen eller en föreskrift som har meddelats med stöd av penningtvättslagen tillämpas på tillsynsärenden som har inletts före ikraftträdandet. En övergångsbestämmelse med det innehållet bör därför tas in i lagen. Övriga bestämmelser ska således tillämpas fr.o.m. att lagen träder i kraft. Det innebär bl.a. att de, i tillämpliga delar, ska tillämpas på ingångna affärsförbindelser. Regeringen bedömer alltså inte att det finns anledning att, på det sätt som och föreslår, införa övergångsbestämmelser för att bl.a. ge verksamhetsutövarna tid att ställa om sina system för att anpassa dem till de nya reglerna. Penningtvätt och finansiering av terrorism utgör hot mot det finansiella systemet och dess institutioner samt samhället i stort. 2014/15:80 bär att kriminellt förvärvade pengar integreras i den legala ekonomin, vilket kan påverka den finansiella stabiliteten negativt och urholka förtroendet för de finansiella institutionerna. I den nationella riskbedömningen avseende penningtvätt konstateras att det är svårt att göra några mer exakta uppskattningar av penningtvättens omfattning i . Enligt en uppskattning som gjorts kan de belopp som tvättas uppgå till eller mer. Det står dock klart att konsekvensen för det finansiella systemet är att förtroendet snabbt kan skadas om dess institutioner förknippas med illegala tillgångar och penningtvätt. I den nationella riskbedömningen på området för penningtvätt konstateras vidare att en betydande källa, kanske den främsta, till från brott i är skatteundandragande. Förutom att dessa vinstmedel integreras i den legala ekonomin genom olika penningtvättsåtgärder innebär skatteundandragandet att det allmänna går miste om t.ex. arbetsgivaravgifter, inkomstskatt och mervärdesskatt. Skatteundandragandet innebär således att statsfinanserna och den reala ekonomin påverkas negativt. tog 2007 fram den s.k. skattefelskartan. Skattefelet utgörs av skillnaden mellan den skatt som skulle ha blivit fastställd om alla skattskyldiga redovisade alla sina verksamheter och transaktioner korrekt och den skatt som i praktiken fastställs efter kontrollinsatser. Skattefelskartan visade på ett totalt skattefel om . Av beloppet tillskrevs området svart arbetskraft. Skattefelskartan har inte uppdaterats sedan den togs fram 2007, men bedömning är att skattefelet har minskat . Även om uppgifterna är gamla, ger de ändå en bild av omfattningen av skattefelet. En annan negativ konsekvens av skatteundandragandet är att konkurrensen på berörda marknader snedvrids, vilket kan skada seriösa företag. Tillvägagångssätten vid penningtvätt och finansiering av terrorism består av både förhållandevis enkla förfaranden och mycket komplexa och komplicerade upplägg. En bred krets av samhällsfunktioner kan beröras, involveras eller komma i kontakt med kriminaliteten. Penningtvätt har inte sällan en koppling till grov organiserad brottslighet, eftersom den utgör ett led i att mer fritt kunna disponera brottsvinsterna. Det finns även kopplingar mellan penningtvättsupplägg och finansiering av terrorism där s.k. svarta pengar kan användas för den finansiering som krävs. Penningtvätt och finansiering av terrorism medför alltså potentiellt allvarliga och omfattande konsekvenser för samhället i stort. De bör därför karaktäriseras som systemhotande aktiviteter. Åtgärder som syftar till att göra bekämpningen av dessa företeelser mer effektiv bör därmed ses som åtgärder för att säkra både finansiell stabilitet och allmän säkerhet. Mot dessa mål måste vägas betydelsen av att legitim näringsverksamhet ska kunna bedrivas och att finansiella tjänster ska kunna vara tillgängliga för den enskilde. För att kunna uppfylla och balansera dessa båda aspekter bör ett riskbaserat förhållningssätt ligga till grund för lagstiftning och andra typer av åtgärder. Ett sådant förhållningssätt innebär att riktade åtgärder vidtas och att resurser förläggs till de områden, sektorer eller tjänster som innebär hög risk för penningtvätt och finansiering av terrorism. De åtgärder som föreslås i prome- bedöms vara proportionerliga, väl avvägda och förenliga med ett riskbaserat förhållningssätt. Konsekvenser för enskilda verksamhetsutövare Enligt rapporten , en nationell riskbedömning fanns det cirka 27 000 verksamhetsutövare enligt penningtvättslagen som står under tillsyn av någon av de sju tillsynsmyndigheterna på området (i det följande avsnittet finns en uppräkning av dessa) respektive . Vissa av verksamhetsutövarna omfattas dock endast till den del verksamheten avser vissa i lagen utpekade tjänster (i avsnitt 4.2 finns en redogörelse över vilka verksamhetsutövare som avses). Därtill kan det finnas ett antal aktörer som inte har ansökt om tillstånd eller som inte har anmält sin verksamhet för eller ansökt om registrering, trots att de bedriver sådan verksamhet som faller under penningtvättslagens tillämpningsområde. konstaterar att en storleksmässig beskrivning av de berörda verksamhetsutövarna saknas i promemorian. Ett sätt att mäta storlek kan vara omsättning. Ett annat sätt kan vara antal anställda, vilket är det mått som återfinns i (. Företagsdatabasen innehåller statistik över antal företag och anställda efter näringsgren enligt standard för svensk näringsgrensindelning (SNI 2007). Som framgår av redogörelsen i avsnitt 4.2 kan de berörda företagen kategoriseras i dels den finansiella, dels den icke-finansiella sektorn. Inom den finansiella sektorn finns ett fåtal stora banker med fler än 500 anställda och ett större antal mindre företag. Motsvarande förhållande gäller på livförsäkringsområdet. Verksamhet avseende fond-, värdepapper- och försäkringsförmedling utgörs däremot av betydligt mindre företag med upp till 20 anställda. Inom den icke-finansiella sektorn uppvisar spel- och vadhållningssektorn en liknande profil som banksektorn med ett fåtal stora företag som tillsammans sysselsätter den övervägande andelen av alla anställda inom sektorn. Därutöver finns ett stort antal enmans- eller fåmansföretag. Även revisionsområdet präglas av ett fåtal stora företag som har fler än 500 anställda och ett stort antal små företag medan redovisnings-, bokförings- och skatterådgivningsområdet i huvudsak består av enmansföretag eller företag med upp till 10 anställda. På området för advokatbyråverksamhet återfinns mer än hälften av företagen i intervallet 0– 10 anställda. Detsamma gäller verksamheter som oberoende jurister. På fastighetsmäklarområdet har majoriteten av företagen färre än 20 anställda. När det gäller den yrkesmässiga handeln med diverse varor karaktäriseras också den sektorn av i huvudsak enmansföretag eller företag med upp till 4 anställda. Sammantaget kan konstateras att förslagen kommer att beröra ett brett spektrum av olika företag både vad gäller näringsgren och storlek. Inom de berörda sektorerna, särskilt den icke-finansiella, kan noteras att det finns ett stort antal mindre företag (räknat i antal anställda) som påverkas av förslagen. framhåller att det inte framgår vilka effekter som förslagen får på företagens konkurrensförhållanden. Förslagen utgår från och baseras på en s.k. riskbaserad ansats. Detta innebär att varje verksamhets- utövare förväntas göra en bedömning av riskerna för att verksamheten utnyttjas för penningtvätt och finansiering av terrorism och på grundval av en sådan bedömning säkerställa att åtgärder som är förenliga och proportionerliga med de befintliga riskerna vidtas. Riskerna ska bedömas utifrån verksamhetens karaktär, komplexitet och omfattning samt med utgångspunkt från bl.a. kunder, produkter, tjänster och de distributionskanaler som används. I enlighet med denna ansats ges således de olika verksamhetutövarna viss frihet och ett visst handlingsutrymme att i enlighet med sin verksamhets specifika förutsättningar och risker utforma och anpassa de åtgärder som de åläggs att genomföra. Detta medför, enligt regeringens bedömning, att förslagens effekter på företagens konkurrensförhållanden förväntas bli begränsade. De förslag som lämnas grundar sig bl.a. på krav som ställs i de internationella standarder som har tagits fram inom Fatf, där är medlem. För att säkerställa att standarderna efterlevs bedöms det nödvändigt att genomföra dessa huvudsakligen i lag. Något alternativ bedöms inte finnas. Administrativa och övriga kostnader För att verksamhetsutövare effektivt ska kunna bekämpa penningtvätt och finansiering av terrorism är det av central betydelse att de kan bedöma riskerna i sin verksamhet och vidta åtgärder som är anpassade efter dessa risker, dvs. ha ett riskbaserat förhållningssätt. Verksamhetsutövarna ges därigenom frihet att fördela sina resurser och fokusera sina åtgärder där det föreligger hög risk. En förutsättning för att kunna göra detta på ett adekvat sätt är dock att det finns goda rutiner på plats för kundkännedom och processer för löpande uppföljning av kundrelationer. Ett riskbaserat förhållningssätt och bättre kunskap om relevanta risker bör således möjliggöra en effektivare och mer ändamålsenlig fördelning av resurserna samt bättre utformade interna rutiner. Detta verkar sannolikt i en riktning som innebär att ökningen av kostnaderna totalt sett bör kunna begränsas för verksamhetsutövarna, eftersom det blir tydligare vad som bör prioriteras. Förslaget som innebär att varje verksamhetsutövare ska vidta åtgärder för att identifiera, analysera och förstå sina risker kan förväntas medföra ytterligare analysarbete, något som särskilt för de mindre verksamhetsutövarna kan medföra ökade kostnader (inklusive administrativa kostnader), vilket också framhåller. Förslaget om att skyldigheten att göra en riskbedömning och att upprätthålla riskbaserade rutiner ska gälla för fastighetsmäklare med fullständig registrering enligt fastighetsmäklarlagen (2011:666) innebär, i de fall de driver verksamhet som anställda, att en skyldighet som åligger den juridiska personen dessutom placeras på var och en av de enskilda fastighetsmäklarna. För att bedöma hur många aktörer som berörs av förslaget, har information inhämtats från det fastighetsmäklarregister som finns hos Fastighetsmäklarinspektionen. Av registret framgår att antalet registrerade fastighetsmäklare med fullständig registrering uppgick till 6 720 personer per . Av registret framgår också att 6 449 av de registrerade fastighetsmäklarna har uppgett att de har en arbetsgivare (anställda av juridisk person). reglering är det således endast övriga cirka 300 fastighetsmäklare som har en sanktionerad skyldighet att ha riskbaserade rutiner. Förslaget innebär sammanfattningsvis att jämfört med dagens cirka 300 fastighetsmäklare kommer – med dagens siffror – omkring 6 700 att ha en sanktionerad skyldighet att ha riskbaserade rutiner men även att göra en riskbedömning. Även om de fastighetsmäklare som driver verksamhet som anställda har möjlighet att samordna arbetet med riskbedömningen och rutinerna inom företaget på ett sätt som andra fastighetsmäklare inte har, innebär förslaget enligt regeringens mening vissa fördelar ur ett konkurrensmässigt perspektiv. Möjligheten att sanktionera skyldigheterna blir inte avhängig det sätt på vilket verksamheten drivs. Av uppgifterna i registret framgår också att det finns 2 146 registrerade juridiska personer (företag) som har 1–199 anställda fastighetsmäklare med fullständig registrering. Merparten av företagen, 1 904 stycken eller , har 1–4 anställda. 381 företag har 5–19 anställda. Endast 19 företag har 20 anställda eller fler. Fastighetsmäklarinspektionens uppfattning är att några säkra slutsatser inte bör dras om mäklarföretagens antal eller storlek utifrån uppgifterna i registret, utan att det är fråga om ungefärliga antaganden utifrån antalet fastighetsmäklare som har anmält att de är anställda hos en juridisk person. Även och framhåller att uppgifterna måste behandlas med viss försiktighet. Regeringen har inte någon annan uppfattning i denna fråga men anser att även om uppgifterna endast kan ligga till grund för ungefärliga antaganden kan de ge en bild av hur många som påverkas av förslaget. Förslaget om att göra en riskbedömning att upprätthålla riskbaserade rutiner kan, i förhållande till vad som gäller , innebära visst merarbete för den fastighetsmäklare som driver sin verksamhet som anställd och därigenom sannolikt ökade kostnader, inklusive administrativa sådana. Det är dock svårt att uppskatta hur mycket tid som kommer att behöva tas i anspråk och vilka kostnadsslag det handlar om, liksom hur stora kostnaderna kan förväntas bli. Avgörande torde vara vilka rutiner som redan finns inom företaget samt möjligheterna till ett väl sammanhållet arbete inom företaget. Den omständigheten att de flesta företag har förhållandevis få anställda bör i sig innebära att det i de allra flesta fall finns goda förutsättningar för en samordning inom företaget. och bedömer däremot att konsekvenserna i form av merarbete och kostnader för den enskilde mäklaren sannolikt blir större än vad som antas enligt förslaget. De menar att det parallella ansvaret i sig kan komma att leda till merarbete, då företagets och mäklarens egna rutiner lämpligen bör sammanfalla och eventuella anpassningar till ändrade förhållanden därmed måste stämmas av sinsemellan. Regeringen vill i detta sammanhang framhålla att det inte finns någon skyldighet att samordna arbetet. Samordningen bör i stället ses som en möjlighet och tillämpas när det bedöms lämpligt. Förslaget om att verksamhetsutövare ska bevara uppgifter om transaktioner kan förväntas medföra ett visst ökat administrativt arbete och därtill relaterade kostnader. Det finns emellertid motsvarande krav gällande uppgifter som hämtats in i samband med kundkännedomsåtgärder, vilket bör innebära att rutiner och tekniska lösningar för hanteringen redan finns hos verksamhetsutövarna. Förslagen som avser person i politiskt utsatt ställning innebär att kretsen av sådana personer utökas väsentligt. Arbetet med att identifiera personer i politiskt utsatt ställning förväntas därför öka. Därtill förväntas också skärpta åtgärder behöva vidtas i förhållande till fler personer än . Sammantaget bedöms detta medföra ökade administrativa och övriga kostnader för verksamhetsutövarna. Sannolikt kan fler personer behöva tillsättas för hanteringen av det större antalet potentiella personer i politiskt utsatt ställning, vilket kan leda till ökade personalkostnader. Det kan också ställa krav på ett utvidgat eller förfinat verksamhetsstöd, vilket skulle kunna innebära en engångskostnad för it-utveckling. Det är emellertid mycket svårt att uppskatta hur stora dessa typer av kostnadsökningar kommer att bli. konstaterar att det är troligt att en del av kostnadsökningarna utgör administrativa kostnader. Enligt går det emellertid inte att utläsa hur stor andel som kan väntas vara administrativa. Det framgår inte heller, enligt , varför det i promemorian bedöms svårt att göra en uppskattning av hur stor kostnadsökningen kommer att bli eller vad som har gjorts för att samla in information.