prop · H3039 · 2015-09-23 00:00:00 — Paragrafen genomför artikel 112.4 och 112.5 i Solvens II-direktivet. Genom paragrafen får även artikel 126 i direktivet anses genomförd. I paragrafens första stycke anges vilka förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett försäkringsföretag ska erhålla tillstånd att använda en intern modell. I första stycket 1 anges att ett försäkringsföretag ska ha ett för ända- målet anpassat riskhanteringssystem som uppfyller kraven enligt 10 kap. 6 §, för att kunna ges tillstånd att använda en intern modell. Av första stycket 2 framgår att också kraven enligt 6 och 9–18 §§ ska vara uppfyllda för att ett försäkringsföretag ska kunna få tillstånd att använde en intern modell. Detta innebär exempelvis att ett godkänt styrdokument är en förutsättning för att företaget ska få tillstånd att använda en intern modell. I andra stycket regleras den tid som har till sitt förfogande för att handlägga en ansökan om tillstånd att använda en intern modell. För att tidsfristen ska börja löpa krävs att ansökan är fullständig, dvs. att den inte behöver kompletteras. Det ska betonas att kraven på interna modeller är desamma oavsett om försäkringsföretaget självt tagit fram modellen eller om modellen och informationen som ligger till grund för modellen har tagits fram av någon extern part (jfr artikel 126). I 19 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd att använda en fullständig eller partiell intern modell enligt förevarande paragraf. Med stöd av detta bemyndigande är det möjligt att genom föreskrifter genomföra bestämmelserna i artikel 112.7. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.1.2. 9 kap. 3 § Paragrafen genomför artikel 112.2 i Solvens II-direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om hur tillämpningsområdet för en partiell intern modell kan avgränsas. Denna avgränsning kan ske dels med utgångspunkt i olika beståndsdelar av solvenskapitalkravet (första stycket), dels med utgångspunkt i försäkringsföretagets organisation (andra stycket). En partiell intern modell kan således tillämpas på endast vissa enheter inom ett försäkringsföretag. De två sätten att avgränsa en intern modell kan också kombineras. Tillämpningsområdet för en partiell intern modell kan alltså avgränsas på så sätt att det endast avser en viss beståndsdel av solvenskapitalkravet inom en viss del av försäkringsföre- tagets verksamhet. En partiell intern modell måste enligt artikel 112.2 i Solvens II- direktivet alltid omfatta i vart fall en av de risker som anges i 8 kap. 2, 9 och 10 §§, dvs. i vart fall en undergrupp av en riskmodul, t.ex. alla ränterisker inom kategorin marknadsrisker (jfr artikel 104). Den måste vidare alltid avse i vart fall en större affärsenhet hos ett försäkrings- företag. Därav följer att en avgränsning i mindre beståndsdelar inte är tillåten. En partiell intern modell kan exempelvis inte avse endast vissa av de risker som ingår i kategorin fastighetsrisker, en undergrupp av kategorin marknadsrisker, vare sig i hela försäkringsföretaget eller inom en större affärsenhet. Vidare kan en partiell intern modell inte avse någon mindre del av ett försäkringsföretags verksamhet än en större affärsenhet. I 19 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd att använda en fullständig eller partiell intern modell enligt förevarande paragraf. Detta innebär att det i föreskrifter bör finnas kompletterande regler om undergrupper av riskmoduler (jfr artikel 105), vilket möjliggör för försäkringsföretagen att beräkna kapitalkravet för sådana undergrupper – exempelvis aktieprisrisken och ränterisken – i enlighet med 112.2 a i direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.1. 9 kap. 4 § Paragrafen genomför artikel 113.1 i Solvens II-direktivet. Paragrafen ställer upp särskilda krav på utformningen av en partiell intern modell. I punkten 1 anges att det ska finnas godtagbara skäl att avgränsa tillämpningsområdet för den interna modellen på det sätt som försäk- ringsföretaget har gjort. Det krävs alltså att försäkringsföretaget visar att det valda tillämpningsområdet är lämpligt. I punkten 2 ställs krav på att den partiella interna modellen ska ge en bättre bild av företagets riskprofil än en beräkning enligt standard- formeln. Det innebär att en jämförelse ska göras mellan en beräkning i enlighet med standardformeln och en beräkning i enlighet med den partiella interna modellen i kombination med standardformeln. De grund- läggande principerna om solvenskapitalkravet i 8 kap. ska vara väg- ledande för den jämförelsen. I punkten 3 anges att modellen ska kunna samordnas med standard- formeln i de delar som inte omfattas av den interna modellen. I 19 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd att använda en fullständig eller partiell intern modell enligt förevarande paragraf. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.1. 9 kap. 5 § Paragrafen genomför artikel 113.2 i Solvens II-direktivet. Paragrafen ger möjlighet att i vissa fall kräva en övergångsplan för utvidgning av den interna modellen. Det gäller sådana interna modeller som är avgränsade till att avse endast en eller flera risker eller undergrupper av risker, eller en eller flera större affärsenheter, eller avgränsade i båda dess avseenden. Om den partiella interna modellen är begränsad såvitt avser risker, får en övergångsplan begäras endast om den interna modellen endast omfattar submoduler. I övergångsplanen ska det framgå hur ett försäkringsföretag planerar att utvidga sitt tillämpningsområde för att se till att modellen till över- vägande del beaktar de risker som kan uppstå tillföljd av företagets försäkringstransaktioner. I 19 § 1 ges ett bemyndigande till regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om förutsättningarna för tillstånd att använda en fullständig eller partiell intern modell enligt bl.a. 5 §. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 14.2.2. 9 kap. 6 § Paragrafen genomför artikel 115 första och andra styckena i Solvens II- direktivet. I paragrafen uppställs krav på ett försäkringsföretag som ansöker om tillstånd att använda en intern modell ska lämna in styrdokument avseende ändring av denna till . sedan godkännas av . Detta dokument sätter ram- verket för hur den interna modellen får ändras. I 19 § 2 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om ändring av en intern modell och styrdokument enligt 6 och 7 §§. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.1. 9 kap. 7 § Paragrafen genomför artikel 115 tredje och fjärde styckena i Solvens II- direktivet. Paragrafen reglerar hur en intern modell får ändras. Mindre ändringar som framgår av ett enligt 6 § godkänt styrdoku- mentet får enligt första stycket ske utan tillstånd från . Bestämmelserna i på nivå 2 innehåller dock krav på rapportering av sådana ändringar. Enligt andra stycket får större ändringar i enlighet med styrdokumentet ske först efter tillstånd av . Mindre ändringar av modellen som täcks av styrdokumentet kräver emellertid inte något tillstånd av inspektionen. Däremot får sådana mindre ändringar som inte täcks av det godkända styrdokumentet göras först efter att styrdokumentet har ändrats. Enligt tredje stycket ska godkänna alla ändringar av styrdokumentet. Ändringar av en partiell intern modell, genom utvidgning av dess tillämpningsområde, behöver emellertid inte framgå av styrdokumentet. I fjärde stycket framgår genom hänvisning till 2 § att Finansinspek- tionen ska tillämpa kraven på motsvarande sätt vid sin prövning av huruvida tillstånd till ändring av den interna modellen kan lämnas eller ändring av styrdokument ska godkännas. Paragrafen har justerats med beaktande av Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.2. 9 kap. 8 § Paragrafen genomför artikel 117 i Solvens II-direktivet. I paragrafen ställs krav på tillstånd från för att byta från en intern modell till standardformeln. Kravet på tillstånd gäller oavsett om försäkringsföretaget har tillstånd att använda en partiell eller en fullständig intern modell. Likaså gäller kravet om ett försäkrings- företag som har tillstånd att använda en fullständig intern modell önskar övergå till en partiell intern modell, och om ett försäkringsföretag som har tillstånd att använda en partiell intern modell önskar inskränka dess tillämpningsområde. I båda dessa fall handlar det om att försäkrings- företaget delvis byter till standardformeln. Ett tillstånd till byte ska endast ges om försäkringsföretaget har visat att det finns godtagbara skäl för en återgång till standardformeln. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.3. (Artikel 118 och 119 behandlas i avsnitt 17). 9 kap. 9 § Paragrafen genomför artikel 116 andra stycket och artikel 120 i Solvens II-direktivet. När en intern modell är godkänd för beräkning av solvenskapitalkravet hos ett försäkringsföretag ska den i betydande utsträckning kunna använ- das i ett försäkringsföretags företagsstyrnings- och riskhanteringssystem, i dess beslutsprocesser samt i den egna risk- och solvensbedömningen (). I andra stycket stadgas att styrelsen ska ansvara för att säkerställa att utformningen och användningen av den interna modellen är ändamåls- enlig och ger ett tillfredsställande uttryck för riskprofilen (jfr artikel 116 andra stycket och artikel 120 tredje stycket). I 19 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på använd- ning av statistiska kvalitetsnormer för en intern modell enligt bl.a. före- varande paragraf. Bemyndigandet gör det möjligt att genom föreskrifter genomföra bestämmelserna i artikel 120 andra stycket. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.4. 9 kap. 10 § Paragrafen genomför artikel 121.2 och 121.3 i Solvens II-direktivet. Paragrafen innehåller föreskrifter om kvaliteten på det statistiska underlag som ligger till grund för en intern modell. I första stycket finns bestämmelser om beräkning av sannolikhetsför- delning som motsvarar artikel 121.2. Det som avses är en beräkning som visar hur sannolika olika scenarier är. Beräkning som ett försäkrings- företag måste göra ska åskådliggöra en uppskattning av hur stora risker företaget bär och kan bära. De metoder som används ska vara överens- stämmande med de metoder som används för beräkning av försäkrings- tekniska avsättningar. Kravet i artikel 121.2 tredje stycket att ett försäkringsföretag ska kunna motivera och förklara för tillsynsmyndigheten de antaganden som ligger till grund för en intern modell framgår också av detta stycke. I andra stycket anges en grundläggande kvalitetsnorm för de uppgifter som används som grundval för en intern modell. Genom detta stycke och genom 1 § andra stycket får bestämmelserna i artikel 121.4 tredje stycket anses genomförda. I tredje stycket införs bestämmelserna i artikel 121.3 andra stycket angående det tidsintervall som gäller för uppdatering av de uppgifter som används för att beräkna sannolikhetsfördelningen. Bestämmelserna i artikel 121.4 andra stycket och 121.8 lämpar sig för genomförande genom föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer (se bemyndigandet i 19 § 3). Ett relativt stort antal ytterligare bestämmelser om kraven på statistisk kvalitet förväntas finnas i en kommande EU-förordning på nivå 2,5 (se artiklarna 217–225). Överväganden finns i avsnitt 14.3.5. 9 kap. 11 och 12 §§ Paragraferna genomför artikel 121.5 och 121.6 i Solvens II-direktivet. Paragraferna innehåller föreskrifter om diversifiering och riskredu- I 11 § stadgas att ett försäkringsföretag i en intern modell får ta hänsyn till inbördes beroenden inom och mellan olika risker (diversifierings- effekter), om de metoder som används är ändamålsenliga. Av 12 § fram- går att ett försäkringsföretag i en intern modell får beakta effekterna av riskreduceringstekniker, om företaget även fullt ut inkluderar de risker som är förenade med dessa tekniker. I 19 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på använd- ning av statistiska kvalitetsnormer för en intern modell enligt bl.a. 11 och 12 §§. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.5. 9 kap. 13 § Paragrafen genomför artikel 121.7 i Solvens II-direktivet. I paragrafen uttrycks att ett försäkringsföretag i sina interna modeller ska ta hänsyn till värdet av garantier och optioner i ingångna försäkrings- avtal. I det sammanhanget ska försäkringsföretaget beakta hur sannolik- heten för att en option ska utnyttjas kan förändras från tid till annan (jfr regleringen av försäkringstekniska avsättningar). I 19 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på använd- ning av statistiska kvalitetsnormer för en intern modell enligt bl.a. före- varande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.5. 9 kap. 14 § Paragrafen genomför artikel 121.9 i Solvens II-direktivet. I paragrafen anges att ett försäkringsföretag i en intern modell ska beakta alla förväntade utbetalningar till försäkringstagare eller andra ersättningsberättigade, oavsett om betalningarna är garanterade genom avtal eller inte. Av bestämmelserna i artikel 78.3 följer dock att ett försäkringsföretag inte ska beakta förväntande utbetalningar av överskottsmedel vid beräkningen av försäkringstekniska avsättningar. Överskottsmedlen ska betraktas som en del av kapitalbasen och inte som ett åtagande mot försäkringstagarna. Konsekvensen blir därmed att ett företags beräkning av solvenskapitalkravet, vare sig den sker enligt standardformeln eller med en intern modell, inte ska ta hänsyn till förväntade utbetalningar av överskottsmedel. Även den delen av överskottsmedlen som företaget förväntar sig att utbetala ska alltjämt ingå i kapitalbasen. I övrigt ska effekterna på företagets balansräkning av en förväntad utbetalning, vare sig den sker till följd av avtal eller inte, beaktas i den interna modellen. I 19 § 3 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på använd- ning av statistiska kvalitetsnormer för en intern modell enligt bl.a. före- varande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.6. 9 kap. 15 § Paragrafen genomför artikel 122.1–122.3 i Solvens II-direktivet. I paragrafen anges att ett försäkringsföretag ska kalibrera en intern modell på ett sätt som ger försäkringstagarna och andra ersättnings- berättigade en skyddsnivå som är likvärdig med den nivå som anges i 8 kap. 1 §. I 19 § 4 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om beräkning av en intern modell enligt förevarande paragraf. Med stöd av bemyndigandet är det möjligt att genom föreskrifterna genomföra bestämmelserna på teknisk detaljnivå i artikel 122.1–122.3. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.7. (Artikel 122.4 behandlas i avsnitt 17). 9 kap. 16 § Paragrafen genomför artikel 123 i Solvens II-direktivet. I paragrafens första stycke genomförs artikel 123 första stycket i Solvens II-direktivet och där anges med vilka intervall som ett företag som använder en intern modell, ska granska vad som har gett upphov till vinster eller orsakat förluster inom de olika större affärsenheterna. I andra stycket genomförs artikel 123 andra stycket. Av paragrafen framgår att analysen ska visa hur vald kategorisering av risker som har gjorts i den interna modellen förklarar orsaker och källor till vinster och förluster. Riskkategoriseringen ska återspegla försäkringsföretagets riskprofil. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.8. 9 kap. 17 § Paragrafen genomför artikel 124 i Solvens II-direktivet. Paragrafen behandlar den löpande valideringen som ska ske av en intern modell. Där anges att en intern modell ska regelbundet valideras och att valideringen ska innefatta en utvärdering av modellens funktion och en kontroll av att modellen är lämplig med hänsyn till företagets riskprofil. I 19 § 5 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om validering av en intern modell enligt förevarande paragraf. Med stöd av bemyndigandet är det möjligt att genom föreskrifterna genomföra bestämmelserna på teknisk detaljnivå i artikel 124 andra–fjärde styckena. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.9. 9 kap. 18 § Paragrafen genomför artikel 125 i Solvens II-direktivet, Paragrafen innehåller särskilda krav på den dokumentation som ska ske av en intern modell. I 19 § 6 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om krav på dokumentation enligt förevarande paragraf. Med stöd av bemyndigandet är det möjligt att genom föreskrifterna genomföra bestämmelserna på teknisk detaljnivå i artikel 125 tredje stycket. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.10. 9 kap. 19 § I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om de närmare förutsättningarna för tillstånd att använda en fullständig eller partiell intern modell (punkt 1), förutsättningarna för ändring av en intern modell och styrdokument (punkt 2), kraven på användning och statistiska kvalitetsnormer för en intern modell (punkt 3), kalibrering av en intern modell (punkt 4), validering av en intern modell (punkt 5) samt krav på dokumentation (punkt 6). Genom bemyndigandena skapas utrymme för genomförande genom föreskrifter av tekniska detaljbestämmelser i artiklarna 112.3,112,7 120 andra stycket, 121.4 andra stycket, 121.8, 122.2, 122.3, 124 första stycket och 125 tredje stycket i Solvens II-direktivet. Övervägandena finns i avsnitt 14.3.11. Kapitlet innehåller bestämmelser om företagsstyrning av försäkrings- företag. De nya bestämmelserna kompletterar bl.a. dagens regler om riktlinjer som återfinns i 8 kap FRL. Bestämmelserna om företagsstyr- ning är en särreglering i förhållande till det gällande allmänna associa- tionsrättsliga regelverket i ABL och FL. Det företagsstyrningssystem för aktiebolag och ekonomiska föreningar som följer av ABL och FL utgör alltjämt den primära strukturen och är regelverk som försäkringsaktie- bolag respektive ömsesidiga försäkringsbolag och försäkringsföreningar har att följa. 10 kap. 1 § Paragrafen genomför artikel 41.1 första–tredje styckena i Solvens II- direktivet. I första stycket anges att ett försäkringsföretag ska ha ett företagsstyrningssystem som säkerställer att företaget styrs på ett sunt och ansvarsfullt sätt. I andra stycket anges att systemet ska ses över regelbundet av företaget. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 15.2. 10 kap. 2 § Paragrafen genomför artiklarna 41.3, 35.5. och 115 i Solvens II- direktivet. I paragrafen finns bestämmelser om de styrdokument som ett försäk- ringsföretag ska upprätta och följa. Övervägandena finns i avsnitt 15.3. 10 kap. 3 § Paragrafen genomför artikel 41.4 i Solvens II-direktivet. Paragrafen rör kontinuiteten i ett försäkringsföretags verksamhet. Övervägandena finns i avsnitt 15.4. 10 kap. 4 § I artikel 42 i Solvens II-direktivet används uttrycket centrala funktioner. I artikeln preciseras emellertid inte vilka centrala funktioner Detta får i stället utläsas av skälen till direktivet. Av skäl 33 följer att de funktioner som ingår i företagsstyrningssystemet – funktionerna för riskhantering, regelefterlevnad, internrevision och aktuarie – anses vara nyckelfunktioner. Det innebär att de funktioner som ingår i företagsstyrningssystemet anses som centrala funktioner. I paragrafen fastställs att nu nämnda funktioner som ett försäkringsföretag ska inrätta är att anse som centrala funktioner. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets synpunkter. Övervägandena finns i avsnitt 15.2. 10 kap. 5 § Paragrafen genomför artikel 42.1 och 42.3 i Solvens II-direktivet. Paragrafen behandlar lämplighetskrav. Det anges i första stycket att ett försäkringsföretag – inom ramen för företagsstyrningssystemet – ska säkerställa att den som ingår i styrelsen för företaget eller är verkstäl- lande direktör i det, eller vara ersättare för någon av dem eller den som ansvarar för eller utför arbete i en central funktion i företaget uppfyller de lämplighetskrav som anges i 2 kap. 4 § 4. I sammanhanget bör uppmärksammas skillnaden beträffande omfattningen av lämplighetsprövningen vid jämförelse med ledningsprövning. prövning omfattar endast de som avses ansvara för en central funktion. Detta avspeglas också i andra stycket – som reglerar försäkringsföretagets anmälningsskyldighet beträffande ändringar – som avgränsas på samma sätt. Däremot ska försäkringsföretagens underrättelseskyldighet beträffande utförda byten av personer på grund av en uppkommen brist på lämp- lighet, omfatta alla som har prövats enligt första stycket. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 15.2. 10 kap. 6 § Paragrafen genomför artikel 44.1 i Solvens II-direktivet. Paragrafen innehåller krav på att ett försäkringsföretag ska ha ett system för riskhantering med ett visst angivet innehåll och utformning. I första stycket anges att ett försäkringsföretags system för riskhan- tering ska innehålla de strategier, processer och rapporteringsrutiner som behövs för att säkerställa att företaget fortlöpande kan identifiera, värdera, övervaka, hantera och rapportera risker samt beroenden mellan riskerna. Med strategier avses de beslut kring mål, risktolerans m.m. som måste finnas bl.a. för att det ska vara möjligt att identifiera och värdera en risk. Med processer avses allt (intern arbetsordning och beslutsstruk- tur m.m.) som måste finnas, exempelvis för att företaget på ett effektivt sätt ska kunna hantera och kontrollera riskerna. Med rapporteringsrutiner avses de rutiner som måste finnas för att nödvändig information ska spridas till berörda. När det gäller uttrycken ”identifiera, värdera, övervaka, hantera och rapportera” så är fråga om det första ledet i processen att identifiera riskerna. Därefter ska såväl de enskilda riskerna som de samlade riskerna uppskattas, dvs. Vidare ska riskerna hanteras, vilket innebär att företaget ska vidta nödvändiga åtgärder till följd av de identifierade riskerna. Kravet på rapportering innebär att det ska finnas väl fungerande informationsvägar för att styrelsen, den verkställande direktören och andra beslutfattare i organisationen ska hållas underrättade om riskernas storlek och utveckling. I andra stycket anges att systemet ska vara integrerat i företagets organisations- och beslutsstruktur. Det ska vara utformat med lämplig hänsyn till de personer som leder företaget eller annars ingår i en central funktion. I 26 § 1 finns ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela föreskrifter om vad ett system för riskhantering ska innehålla när ett försäkringsföretag har fått tillstånd att använda en partiell eller fullständig intern modell enligt förevarande paragraf. Övervägandena finns i avsnitt 15.5. 10 kap. 7 § Paragrafen genomför artikel 44.2 i Solvens II-direktivet i dess lydelse enligt omnibus II-direktivet (artikel 2.10 b tredje stycket i omnibus II- direktivet). I paragrafen finns regler om vilka risker som riskhanteringssystemet ska omfatta och krav på innehållet i styrdokumentet för riskhantering.