prop · H30357 · 2015-12-01 00:00:00 — Departementspromemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Departementspromemorians förslag innebär dock en något annorlunda lagteknisk lösning (Ds 2014:2 s. 262 och 263). Remissinstanserna: En stor majoritet av remissinstanserna har inte några invändningar mot förslaget. ifrågasätter behovet av att vid ansökan om återställande av försutten tid ersätta en lagfaren domare med en teknisk eller ekonomisk expert. Skälen för regeringens förslag: Hovrätten är vid prövning av frågor om resning, klagan över domvilla eller återställande av försutten tid domför med tre lagfarna domare (2 kap. 4 § första stycket första meningen RB). Detta gäller även i mål där särskilda ledamöter ingått i rätten i tingsrätten. I de flesta fall kommer sannolikt ansökningar om resning, klagan över Prop. 2015/16:57 domvilla eller återställande av försutten tid röra enbart juridiska frågor även om målet eller ärendet i Patent- och rört tekniska eller ekonomiska frågeställningar. Patent- och marknadsöver- domstolen bör i dessa fall, i enlighet med vad som gäller enligt , bestå av tre lagfarna domare. I vissa fall, främst när ny bevisning eller nya omständigheter åberopas, kan det dock finnas behov av särskild sakkunskap. I dessa fall bör en ledamot med teknisk eller ekonomisk sakkunskap kunna ingå i rätten. Det bör överlämnas till rätten att bedöma om den ska bestå av enbart lagfarna domare eller om en särskild ledamot ska ingå i rätten. Om en särskild ledamot ingår i rätten bör denna ersätta en av de lagfarna domarna på samma sätt som gäller vid tillståndsprövningen (avsnitt 10.4.3). Regeringens bedömning: Det bör inte införas regler om plenum eller förstärkt sammansättning i Patent- och marknadsöverdomstolen. Departementspromemorians bedömning överensstämmer med regeringens (Ds 2014:2 s. 263–265). Remissinstanserna: Remissinstanserna instämmer i eller har inte några invändningar mot bedömningen. Skälen för regeringens bedömning: För Patentbesvärsrätten finns en möjlighet att avgöra ett mål av domstolen i dess helhet eller domstolens samtliga lagfarna ledamöter (s.k. plenum), trots att domstolen inte är sista instans (5 § PBRL). För att så ska kunna ske krävs att målet eller viss fråga bedöms vara av särskild betydelse från principiell synpunkt. När regeln infördes motiverades den med behovet av att kunna åstadkomma en enhetlig bedömning och med Patentbesvärsrättens speciella ställning (prop. 1976/77:96 s. 53 f.). En möjlighet att avgöra mål i plenum finns också för bl.a. (3 kap. 6 § RB) men däremot inte för . Migrationsöverdomstolen, som är sista domstolsinstans för migrations- mål, får avgöra ett mål med förstärkt sammansättning, dvs. fler ledamöter än vad som annars gäller, om domstolen finner att avgörandet kan få stor principiell betydelse (16 kap. 3 § utlänningslagen [2005:716]). I förarbe- tena motiverades denna möjlighet av domstolens roll som prejudikat- instans och att det därför borde finnas en möjlighet att avgöra ett mål eller en fråga i förstärkt sammansättning i de fall detta är påkallat för att främja en enhetlig praxisbildning (se propositionen Ny instans- och processordning i utlännings- och medborgarskapsärenden, prop. 2004/05:170, s. 123). Mark- och avgöranden kan i vissa fall överklagas till enligt vanliga regler och i andra fall, på samma sätt som föreslås gälla för Patent- och marknadsöverdomstolens avgöranden, endast om domstolen gett sitt tillstånd till det (s.k. ventil). Vid införande av mark- och miljödomstolarna ansåg regeringen att det inte borde införas en möjlighet till förstärkt sammansättning i Mark- och miljööver- Regeringen anförde – mot bakgrund av möjligheten att 2015/16:57 överklaga domstolens avgöranden till – att prejudi- katvärdet av avgöranden som meddelas i förstärkt sammansättning blir tveksamt. Regeringen anförde också att det kan bli svårigheter när det gäller att värdera olika avgöranden sinsemellan, exempelvis när Mark- och har dömt i förstärkt sammansättning, men i ett efterföljande beslut inte har meddelat prövnings- tillstånd. Av bl.a. dessa skäl ansåg regeringen att värdet av den förstärkta sammansättningen inte framstod som särskilt stort (prop. 2009/10:215 s. 182 f.). Patent- och marknadsöverdomstolen kommer i praktiken att vara sista instans för flertalet mål och ärenden som prövas i patent- och marknads- domstolarna. kommer dock liksom i förhållande till Mark- och att ha ett ansvar för prejudikatbildningen genom möjligheten till ventil. De skäl som anfördes vid införandet av mark- och miljödomstolarna mot förstärkt sammansättning gör sig gällande även i fråga om Patent- och marknadsöverdomstolen. Rege- ringen anser att möjligheten till förstärkt sammansättning även fort- sättningsvis bör förbehållas domstolar som är renodlade prejudikat- instanser. 10.5Domförhet vid ledamöters förhinder 10.5.1Domförhet enligt nuvarande ordning I finns det för såväl tingsrätt som hovrätt bestämmelser om domförhet vid ledamots förhinder. För tvistemål i tingsrätt gäller att om rätten består av tre lagfarna domare och det inträffar förfall för någon av dessa sedan huvudförhand- lingen har påbörjats, är rätten ändå domför (1 kap. 3 a § RB). I brottmål i tingsrätt gäller att om någon eller några av ledamöterna får förhinder sedan huvudförhandlingen har påbörjats, är rätten domför med en lagfaren domare och två nämndemän (1 kap. 3 b § RB). För tvistemål i hovrätt gäller att om en av de lagfarna domarna får förhinder sedan huvudförhandling har påbörjats, är rätten ändå domför (2 kap. 4 § första stycket RB). I brottmål i hovrätt gäller att om en av de lagfarna domarna eller en av nämndemännen får förhinder sedan huvud- förhandling har påbörjats, är rätten ändå domför (2 kap. 4 § andra stycket RB). Även i marknadsföringslagen och konkurrenslagen finns bestämmelser om tingsrättens domförhet vid förhinder för ledamot (54 § andra stycket MfL respektive 8 kap. 8 § andra stycket KL). Några motsvarande för- hinderregler finns inte för Patentbesvärsrätten eller . 10.5.2Ledamöters förhinder i patent- och marknadsdomstolarna Regeringens förslag: Om Patent- och eller Patent- och marknadsöverdomstolen i ett patenträttsligt, växt- förädlarrättsligt, marknadsföringsrättsligt eller konkurrensrättsligt mål består av fler än två ledamöter och en av ledamöterna får förhinder sedan huvudförhandling eller motsvarande handläggning har påbörjats ska rätten ändå vara domför om minst en av de kvarvarande leda- möterna är lagfaren domare. Detsamma ska gälla i samtliga ärenden i patent- och marknadsdomstolarna. Departementspromemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I departementspromemorian föreslås att det införs en särskild regel om domförhet vid ledamots förhinder för de patenträttsliga, växtförädlarrättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga målen och ärendena. Promemorians förslag innebär även en något annorlunda lagteknisk lösning (Ds 2014:2 s. 266–268). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. konstaterar att rättegångs- balkens bestämmelser om domförhet vid förhinder, enligt sin lydelse, tar sikte på förhinder som inträffar sedan huvudförhandling påbörjats och att det, såvitt avser ärenden, inte har ansetts behövligt att reglera vad som händer när en av flera domare får förhinder. Tingsrätten anser att det finns anledning att ytterligare belysa frågan om domförhet vid förhinder. Skälen för regeringens förslag: Bestämmelser om domförhet vid för- hinder syftar till att åstadkomma en balans mellan intresset av en kvalificerad sammansättning och intresset av en effektiv handläggning. Utan regler om domförhet vid förhinder kan föredragningar och munt- liga förhandlingar behöva tas om i fall någon ledamot blir långvarigt för- hindrad att delta i arbetet (jfr RÅ 1997 ref. 10 där Högsta förvaltnings- domstolen ansåg att Patentbesvärsrätten hade förfarit felaktigt när den efter förhandling avgjort målet i ny sammansättning utan att hålla en ny förhandling). Särskilt en förnyad huvudförhandling kan orsaka olägenheter för både parterna och domstolen. När det gäller mindre långvariga förhinder för en ledamot kan domstolen skjuta på avgörandet av målet, men detta är inte en tillfredsställande lösning när det rör sig om längre förhinder. Domstolen kan visserligen för säkerhets skull använda sig av utökad sammansättning. Den möjligheten bör dock av resursskäl huvudsakligen utnyttjas för stora och komplicerade mål och endast i undantagsfall för att förhindra att problem uppkommer till följd av att någon ledamot skulle kunna få förhinder under målets handläggning. Rätten bör alltså inte bestå av fler ledamöter än som är sakligt motiverat för en effektiv och rationell handläggning av målet. När det gäller processen enligt ärendelagen är frekvensen av muntliga förhandlingar lägre än enligt eftersom den processen som huvudregel är skriftlig. I dessa fall blir vinsterna av en förhinder- regel därför inte lika stora. Regler som tillåter att handläggningen fort- sätter trots att en ledamot får förhinder bör dock innebära fördelar även i sådana fall, t.ex. vid rent skriftlig handläggning av ärenden som inneburit förberedelsearbete och tidskrävande föredragningar innan någon av rättens ledamöter får förhinder. Sådana regler har också införts när det gäller handläggningen i mark- och miljödomstolarna samt i de allmänna förvaltningsdomstolarna (se 2 kap. 9 § lagen om mark- och miljö- domstolar och 5 a § LAFD). I departementspromemorian föreslås att det för de patenträttsliga, växtförädlarrättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga mål och ärenden som handläggs i patent- och marknadsdomstolarna ska införas särskilda bestämmelser om domförhet vid ledamots förhinder. Även regeringen anser att det finns ett behov av särskilda regler om dom- förhet vid ledamots förhinder vid handläggning av dessa mål och En förhinderregel bör därför införas i den nya lagen om patent- I enlighet med vad som föreslås i departements- promemorian bör bestämmelserna gälla om förhinder uppstår sedan huvudförhandling eller motsvarande handläggning har inletts. omfattas även föredragning i ett ärende eller mål som avgörs på hand- Det är viktigt att sammansättningen inte blir alltför begränsad på grund av ett inträffat förhinder. Kravet på kvalitet får inte tillåtas ge vika av effektivitetshänsyn. I övrigt bör regeln inte göras beroende av hur många ledamöter som rätten bestod av vid handläggningens inledning. En förutsättning för fortsatt domförhet bör dock vara att minst en av de kvarvarande ledamöterna är lagfaren domare. När det gäller övriga immaterialrättsliga mål och ärenden föreslås i departementspromemorian att respektive ärendelagens regler om domförhet vid ledamots förhinder ska gälla. promemorian anges att förhinderregler, genom hän- visning i ärendelagen (3 § ÄL), är tillämpliga även vid handläggning av Regeringen instämmer i att regler om domförhet vid ledamots förhinder bör gälla för de aktuella målen. ärenden ansågs det, som påpekar, vid ärendelagens tillkomst inte finnas något behov av regler om vad som händer när en av flera domare får förfall (se prop. 1995/96:115 s. 99). således ha varit att bestämmelser om domförhet vid ledamots förhinder, som enligt sin lydelse gäller huvudförhandling, inte ska tillämpas vid domstolarnas handläggning av ärenden. ovan kan det dock även vid skriftlig handläggning av ärenden finnas fördelar med en förhinderregel. Mot denna bakgrund anser regeringen att reglerna om domförhet vid ledamots förhinder i Patent- och marknads- domstolen och Patent- och marknadsöverdomstolen bör ges en sådan utformning att de gäller för samtliga ärenden som handläggs i domstol- Det bör understrykas att regler om domförhet vid ledamots förhinder inte innebär en skyldighet utan enbart en möjlighet för domstolen att fortsätta handläggningen med en reducerad sammansättning. kan välja att skjuta upp handläggningen av målet t.ex. då ledamotens förhinder förutses bli kortvarigt eller då målets eller ärendets omfattning och svårighetsgrad talar mot att avgöra det med färre ledamöter än En situation då det regelmässigt finns skäl att skjuta upp handläggningen är om det i rätten ingår endast en teknisk eller ekonomisk ledamot och det är denna ledamot som får förfall. Regeringens förslag: Rättens ordförande ska alltid vara en lagfaren regeringens (Ds 2014:2 s. 268). Remissinstanserna: Inga remissinstanser har några invändningar mot förslaget. Skälen för regeringens förslag: I allmän domstol är enligt nuvarande ordning rättens ordförande alltid en lagfaren domare. Det gäller också i de fall särskilda ledamöter ingår i rätten (66 § första stycket PL, 8 kap. 8 § första stycket KL och 54 § första stycket MfL). Detsamma gäller i (9 § MDL). Patentbesvärsrätten är däremot i vissa fall domför med enbart tekniska ledamöter och en av dessa är då rättens ordförande (2–4 §§ PBRL). I mål och ärenden enligt patentlagen, växtförädlarrättslagen, marknads- föringslagen och konkurrenslagen kommer enligt vad som föreslås andra ledamöter än lagfarna domare att delta i de flesta fall i patent- och marknadsdomstolarna. Minst en lagfaren domare föreslås dock alltid ingå i rätten. Domstolarnas primära uppgift är att göra en rättslig prövning av de frågor som parterna väckt. Ordföranderollen innefattar även att leda förhandlingen och självständigt avgöra t.ex. vissa processrättsliga frågor. Mot denna bakgrund anser regeringen att rättens ordförande, liksom i alla andra vid allmän domstol förekommande mål och ärenden, alltid bör vara en lagfaren domare. Det bör intas en bestämmelse i den nya lagen om patent- och marknadsdomstolar av den innebörden. Regeringens förslag: Vid omröstning ska först de lagfarna domarna säga sin mening, därefter ledamöterna med teknisk eller ekonomisk sakkunskap. Den ledamot som har berett ett mål eller ärende ska alltid säga sin mening först. Departementspromemorians förslag överensstämmer delvis med regeringens. I departementspromemorian föreslås inte någon regel för det fall ett mål eller ärende har beretts av en viss ledamot (2014:2 s. 269– 270). Remissinstanserna: Patentbesvärsrätten anför att patentråd bör kunna vara referenter i patenträttsliga ärenden som gäller överklagade beslut från och att den föreslagna omröstnings- regeln bör anpassas så att den inte hindrar att ett patentråd som är referent säger sin mening först. Övriga remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens (promemorian s. 90–94). Remissinstanserna: Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inte några invändningar mot det. 2015/16:57 Skälen för regeringens förslag: Om det vid en överläggning till ett avgörande framkommer skiljaktiga meningar ska en formell omröstning äga rum. Regler om omröstning finns i (16 och 29 kap. RB). Både i tvistemål och brottmål gäller att den mening som omfattas av majoriteten ska gälla (16 kap. 3 § RB respektive 29 kap. 3 § RB). Vid lika röstetal har ordföranden utslagsröst i tvistemål medan den lindrigaste eller minst ingripande meningen ska gälla i brottmål, oavsett vilken sida ordförandens röst tillhör. Vid omröstningen ska den som berett målet (referenten) yttra sig först. Om det inte finns någon som har berett målet ska den yngste i rätten först yttra sig. Därefter ska ledamöterna yttra sig allteftersom de har säte i rätten. Om nämndemän ingår i rätten ska de säga sin mening sist (16 kap. 1 § andra stycket och 29 kap. 1 § andra stycket RB). bestämmelser om omröstning tillämpas även i ärenden (3 § ÄL). Dessa bestämmelser är därmed enligt nuvarande ordning tillämpliga i immaterialrättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga mål och ärenden i allmän domstol. Även i Patent- besvärsrätten tillämpas 16 och 29 kap. RB i tillämpliga delar (12 § PBRL). I tillämpas 16 kap. RB. Domstolen bestämmer dock själv i vilken ordning ledamöterna ska säga sin mening (10 § MDL). Genom föreslagna hänvisningar till respektive ärendelagen (se avsnitt 9.1 och 9.2) blir omröstningsreglerna i 16 och 29 kap. RB tillämpliga också i patent- och marknadsdomstolarna. Dessa regler ger dock ingen ledning beträffande omröstningsordningen när ledamöter med särskild sakkunskap ingår i rätten. En sådan regel är lämplig för de fall det blir aktuellt med en formell omröstning. Mot den bakgrunden anser regeringen att det, i enlighet med vad som föreslås i departementspromemorian, bör föreskrivas i den nya lagen om patent- och marknadsdomstolar att de lagfarna domarna ska säga sin mening först och därefter de tekniska eller ekonomiska ledamöterna beroende på vad målet eller ärendet rör. Det motsvarar vad som gäller i mark- och miljödomstolarna. En sådan tydlig och förutsebar reglering är att föredra i förhållande till den ordning som gäller för . Som Patentbesvärsrätten anför och som föreslås i promemorian bör dock omröstningsregeln anpassas till att tekniska ledamöter (patentråd) i patent- och marknadsdomstolarna kommer att kunna vara referenter i de patenträttsliga ärendena som gäller överklagade beslut från (se avsnitt 11.2.2). Omröstningsregeln bör därför även ange att referenten alltid ska säga sin mening först. 11 Teknisk och ekonomisk kompetens 11.1 Behov av kompetens I syfte att tillgodose behovet av särskild sakkunskap föreslås i avsnitt 10.2 att tekniska eller ekonomiska ledamöter som huvudregel ska ingå i patent- och marknadsdomstolarna vid prövningen av patenträttsliga, växtförädlarrättsliga, marknadsföringsrättsliga och konkurrensrättsliga Prop. 2015/16:57 mål och ärenden. En förutsättning för en sådan ordning är naturligtvis att båda instanserna har tillgång till personer med nödvändig kompetens. Uppgiften för en särskild ledamot (expert) är generellt sett i första hand att hjälpa rättens övriga ledamöter att förstå det av parterna presenterade processmaterialet. Det innebär att experten kan underlätta rättens materiella processledning och därmed en tillfredsställande utredning av målet. Vidare kan experten förbättra rättens möjligheter att bedöma invecklad bevisning av t.ex. teknisk eller ekonomisk natur och medverka till att rätten lättare kan sätta in processmaterialet i sitt rättsliga sammanhang (jfr SOU 1987:13 s. 87). Detta gäller även för de mål och ärenden som kommer att handläggas i patent- och marknadsdomstolarna och de externa experter som kommer att delta i dömandet där. Domstols- anställda tekniska ledamöter har dock en särskild roll (se avsnitt 11.2.2). I de följande avsnitten övervägs närmare hur behovet av ledamöter med teknisk eller ekonomisk sakkunskap i de båda domstolarna bäst kan tillgodoses och vilka krav som bör ställas på sådana ledamöter. 11.2Ledamöter med teknisk kompetens 11.2.1Tekniska ledamöter enligt nuvarande ordning Enligt nuvarande ordning deltar tekniskt sakkunniga ledamöter i flertalet fall vid handläggningen av patentmål i Patentbesvärsrätten. Även i de patentmål där är exklusivt behörig ska som huvud- regel tekniskt sakkunniga ledamöter ingå i rätten. Detsamma gäller för hovrätten i dessa mål (se avsnitt 10.1.2). I Patentbesvärsrätten är de tekniskt kunniga ledamöterna anställda i domstolen som patenträttsråd (2 § PBRL). I de allmänna domstolarna är de tekniskt sakkunniga ledamöterna förordnade av regeringen (68 § PL). Tingsrätten respektive hovrätten bestämmer vilka av de för- ordnade ledamöterna som ska delta i det enskilda målet. Samtliga tekniskt kunniga patenträttsråd i Patentbesvärsrätten har förordnande som sakkunniga ledamöter i allmän domstol. tillämpas en ordning som innebär att en av de två tekniskt sakkunniga ledamöter som deltar i handläggningen av patenträttsliga tvistemål och brottmål i allmän domstol normalt är ett patenträttsråd från Patentbesvärsrätten (jfr prop. 1985/86:86 s. 19 och SOU 2001:33 s. 56). Patenträttsråden värdesätts på grund av att de förutom sina tekniska kunskaper också har en så ingående kunskap om den juridiska delen av patentområdet att de kan koppla ihop det tekniska kunnandet med en tillämpning av patentlagens regler. 2015/16:57 11.2.2 Tekniska ledamöter i patent- och marknadsdomstolarna Regeringens förslag: De tekniska ledamöterna i och mark- nadsdomstolen och Patent- och marknadsöverdomstolen i patent- rättsliga och växtförädlarrättsliga mål och ärenden ska vara anställda patentråd och särskilt förordnade tekniska experter. Regeringen ska utnämna patentråd. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer ska förordna tekniska experter . Den lagfarna domare som ska vara rättens ordförande ska bestämma vilken eller vilka tekniska ledamöter som ska ingå i rätten. Regeringens bedömning: Det behöver inte införas några särskilda bestämmelser för att möjliggöra för patentråd att vara ansvariga domare i patenträttsliga ärenden som gäller överklagade beslut från . Departementspromemorians förslag överensstämmer med regeringens (Ds 2014:2 s. 273–276). Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker eller har inte några invändningar mot förslaget. Patentbesvärsrätten anför att det i den nya domstolsorganisationen är rimligt att anställda patentråd i första hand ingår i rätten som tekniska ledamöter och att detta bör framgå i den föreslagna lagen om patent- och marknadsdomstolar. Patentbesvärsrätten anser vidare att patentråd bör kunna vara referenter i patenträttsliga ärenden som gäller överklagade beslut från Patent- och registrerings- verket. och anför att det i de patenträttsliga ärendena där två tekniska ledamöter ska ingå i rätten är naturligt att minst en av dem är ett patentråd. anser dock att det inte är nödvändigt att föra in något sådant ovillkorligt krav i lag eller förordning. SFIR anser att det även fortsättningsvis bör överlåtas till domstolarna att avgöra om de tekniska ledamöterna ska utgöras av patentråd eller tekniska experter. understryker vikten av att Patent- och marknads- domstolen har tillräckligt många anställda patentråd för att dessa ska kunna delta vid såväl beredning som avgörande av berörda mål och ärenden. Några remissinstanser, bl.a. SFIR, och , anför att det finns anledning att överväga att utöka antalet patent- råd jämfört med vad som anges i departementspromemorian. , och anför att det bör finnas åtminstone två anställda patentråd i Patent- och marknadsöverdomstolen. anser att tekniska experter med patenträttslig kunskap som huvudregel bör hämtas från universitet och högskolor eftersom det finns en risk för jäv om personer inom patentombudskåren och industrin anlitas. anser att det, särskilt om Patent- och skulle förläggas till , finns skäl att ha samma benämning på de ledamöter som benämns särskilda leda- möter i mark- och miljödomstolarna och de ledamöter som enligt för- slaget i departementspromemorian ska benämnas tekniska och ekono- miska experter. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens (prome- s. 90–94). Remissinstanserna: och invänder mot att benämningen tekniska ledamöter används för såväl anställda patentråd som externa patent- och facktekniska ledamöter. De anser att de olika kategorierna av ledamöter bör skiljas åt och att det, eftersom lagtexten inte ger någon vägledning när det gäller valet av ledamöter med olika tekniskt kunnande, finns en osäkerhet i fråga om vilken kompetents som ska finnas i rätten. Några remissinstanser, däribland , , och , anser att minst en av de tekniska ledamöterna ska vara ett patentråd eller en annan person med motsvarande kompetens och att detta bör framgå i lag. Enligt är det inte tillräckligt att reglerna endast medger att patentråd kan vara ansvariga domare, utan det bör slås fast att patentråd i ärendena ska ansvara för och vara föredragande om det inte finns särskilda skäl. SIPF anser att det patentråd som bereder ärendet bör vara den som, i de fall en extern expert ska anlitas, bestämmer vilken kompetens som den externa experten ska ha.