prop · H20393 · 2015-04-08 00:00:00 — Regeringens proposition 2014/15:93 Avtal om val av domstol Regeringen överlämnar denna proposition till . om avtal om val av domstol finns regler om vilken domstol som är behörig när parter har träffat ett avtal om att en eller flera domstolar i en konventionsstat ska pröva en tvist mellan dem. Konventionen innehåller även regler om erkännande och verkställighet av utländska domar som meddelats av en domstol som valts av parterna. Konventionen leder till ökad förutsebarhet för företag som bedriver internationell handel och gör investeringar utomlands. De kommer att kunna förlita sig på att en vald domstol i en konventionsstat är behörig att pröva en tvist och att en dom som meddelas av den valda domstolen kan erkännas och verkställas i andra konventionsstater. EU har undertecknat och godkänt konventionen, som förväntas träda i kraft i förhållande till EU . Konventionen blir därmed direkt tillämplig i . I propositionen föreslås lagregler som ska komplettera konventionen. Lagförslagen föreslås träda i kraft den dag som regeringen bestämmer. Förslag till riksdagsbeslut ................................................................. Förslag till lag om ändring i lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa Ärendet och dess beredning .............................................................. Domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av Bestämmelser i unionsrättsakter och internationella Svenska nationella bestämmelser ....................................... Bakgrund och syfte............................................................. Erkännande och verkställighet ......................................... Kompletterande bestämmelser till ......... En samlad reglering.......................................................... Erkännande och verkställbarhet ....................................... Ikraftträdande- och övergångsbestämmelser................................... Konsekvenser av förslagen ............................................................. The Hague Convention of 30 2005 on Choice of Court Agreements ........................................................ Rådets beslut av om godkännande på Europeiska unionens vägnar av av om avtal om val av domstol .................................................................. Lagförslag i promemorian Avtal om val av domstol – (Ds 2014:26)....................... Förteckning över remissinstanserna ................................. Utdrag ur protokoll vid regeringssammanträde ........... Regeringen föreslår att antar regeringens förslag till lag om ändring i lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden. 2Förslag till lag om ändring i lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden dels att 1 § ska ha följande lydelse, dels att det ska införas tre nya paragrafer, 17–19 §§, och närmast före 17 och 19 §§ nya rubriker av följande lydelse, dels att det närmast efter 16 § ska införas en ny rubrik som ska lyda ”Verkställbarhet och verkställighet enligt ”. Denna lag innehåller bestämmelser som kompletterar 1.Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I- förordning), 2.rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning), 3.konventionen om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område jämte tillträdeskonventioner (Brysselkonventionen), 2007 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), och 5.Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (förordningen om den europeiska exekutionstiteln). 2007 om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (förordningen om den europeiska exekutionstiteln), och av om avtal om val av domstol (). Genom första stycket 1 och 2 kompletterar lagens bestämmelser även avtalet mellan Europeiska gemenskapen och om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (), Prop. 2014/15:93 eftersom I-förordning och I-förordning tillämpas i förhållandet mellan och till följd av detta avtal. En ansökan om att ett avgörande ska förklaras verkställbart i enligt görs till den tingsrätt som regeringen föreskriver. I artikel 13.1 och 13.2 finns bestämmelser om vilka handlingar som ska bifogas en ansökan som avses i 17 § och om komplettering i vissa fall. Vid handläggning i domstol tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Om ett avgörande förklaras verkställbart enligt , verkställs avgörandet enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft. Denna lag träder i kraft den dag som regeringen bestämmer. 2014/15:93 3 Ärendet och dess beredning antogs konventionen om avtal om val av domstol inom ramen för för internationell privaträtt (). De engelska och franska versionerna av konventionen är officiella. Den engelska versionen finns i bilaga 1. Inte bara stater utan även regionala organisationer för ekonomisk integration, som Europeiska unionen (EU), kan tillträda . EU, som har exklusiv behörighet på området, undertecknade konventionen . beslutade EU att godkänna konventionen, se bilaga 2. För EU, och därmed för unionens samtliga medlemsstater förutom , förväntas konventionen träda i kraft . I har en departementspromemoria, Avtal om val av domstol – (Ds 2014:26), tagits fram. I promemorian lämnas förslag på kompletterande lagregler till konventionen. Promemorians lagförslag finns i bilaga 3. Promemorian har remissbehandlats. En förteckning över remissinstanserna finns i bilaga 4. Remissyttrandena finns tillgängliga i (dnr Ju2014/4586/DOM). Regeringen beslutade att inhämta Lagrådets yttrande över ett lagförslag som är likalydande med propositionens lagförslag. Lagrådets yttrande finns i bilaga 5. Lagrådet har lämnat förslaget utan erinran. I förhållande till lagrådsremissen har några språkliga och redaktionella ändringar gjorts. 4Domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av utländska domar 4.1Bestämmelser i unionsrättsakter och internationella instrument På privaträttens område finns gemensamma EU-regler om domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av utländska domar i bl.a. och rådets förordning (EU) nr 1215/2012 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I- förordning). I-förordning är en revidering av rådets förordning (EG) nr 44/2001 av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område (I-förordning). I- förordning ersatte i sin tur konventionen av om domstols behörighet och om verkställighet av domar på privaträttens område (Brysselkonventionen). Den konventionen har inkorporerats i svensk rätt genom lagen (1998:358) om Brysselkonventionen. Konventionen tillämpas numera endast i förhållande till vissa utomeuropeiska territorier. Ett instrument som är parallellt till I-förordning är konventionen av om domstols behörighet och om erkännande och verkställighet på privaträttens område (). Konventionen har i stort sett samma innehåll som I-förordning. Den gäller i förhållandet mellan EU, , , och . Enligt de nämnda unionsrättsakterna och internationella instrumenten gäller som huvudregel att en dom som meddelats i en medlemsstat respektive konventionsstat ska erkännas i övriga medlemsstater respektive konventionsstater utan att något särskilt förfarande behöver användas. Den som vill att en dom som meddelats i en medlemsstat ska verkställas i en annan medlemsstat måste däremot, enligt I-förordning och Brysselkonventionen, först ansöka om en verkställbarhetsförklaring (s.k. exekvatur) i den medlemsstat där verkställigheten ska ske. Samma förfarande kan användas då frågan om en utländsk dom ska erkännas eller inte är föremål för tvist och en part vill få fastställt att domen ska erkännas. Motsvarande gäller enligt . I-förordning har reglerna om verkställbarhetsförklaring avskaffats. Det innebär att en dom som meddelats i en medlemsstat och som är verkställbar där är direkt verkställbar i en annan medlemsstat. Förordningen innehåller däremot regler om ett förfarande för vägran av erkännande och verkställighet. De angivna unionsrättsakterna och internationella instrumenten innehåller regler som ger behörighet åt en domstol som har valts av parterna i ett avtal (s.k. prorogationsavtal). Avtalet får dock inte strida mot vissa behörighetsbestämmelser i den aktuella förordningen eller konventionen. För att avtalet ska vara giltigt måste ett antal formkrav vara uppfyllda. Enligt I-förordning, Brysselkonventionen och krävs också att en av parterna har hemvist i en medlemsstat respektive konventionsstat. Det kravet har avskaffats I-förordning. Denna förordning har i flera avseenden samordnats med . Det finns ett antal andra EU-förordningar som gäller erkännande och verkställighet av domar på privaträttens område. Förordningarna reglerar särskilda förfaranden och har ett mer begränsat tillämpningsområde än 2000 och I-förordningar. En av dessa är och rådets förordning (EG) nr 805/2004 av om införande av en europeisk exekutionstitel för obestridda fordringar (den europeiska exekutionstiteln). Syftet med den europeiska exekutionstiteln är att domar som gäller obestridda fordringar ska erkännas och kunna verkställas i en annan medlemsstat utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring. En annan förordning är och rådets förordning (EG) nr 861/2007 av om inrättande av ett europeiskt småmålsförfarande (småmålsförordningen). Förfarandet enligt småmålsförordningen avser att förenkla och påskynda samt sänka kostnaderna i gränsöverskridande tvister om mindre värden. En dom i ett europeiskt småmålsförfarande ska erkännas 2014/15:93 och kunna verkställas i en annan medlemsstat utan att det krävs någon verkställbarhetsförklaring. Det finns även flera konventioner som på särskilda områden reglerar domstols behörighet samt erkännande och verkställighet av domar. Sådana konventioner finns bl.a. på transporträttens och immaterialrättens områden. Bestämmelser om de allmänna domstolarnas behörighet i tvistemål finns i 10 kap. (RB). De reglerar inte direkt frågor om svensk domstols internationella behörighet (s.k. domsrätt). Under förutsättning att det inte finns några andra tillämpliga bestämmelser kan dock reglerna vara vägledande vid prövningen av om det finns svensk domsrätt i ett mål med internationell anknytning. Forumreglerna tillämpas då genom analogi. I 10 kap. 16 § RB finns en bestämmelse om prorogationsavtal. För att ett sådant avtal ska vara giltigt krävs att parterna skriftligen har avtalat om att en tvist ska väckas vid en viss domstol eller att en viss domstol ensam ska vara behörig. Vidare måste avtalet hänföra sig till en bestämt angiven tvist, dvs. en tvist som redan uppkommit eller en framtida tvist som avser ett visst i avtalet angivet rättsförhållande. I vissa slags tvister är prorogation inte tillåten. Detta följer av 10 kap. 17 § RB. Enligt den bestämmelsen saknar en domstol behörighet i vissa särskilt uppräknade slag av tvister, även om den annars skulle kunna vara behörig enligt reglerna i 10 kap. RB (t.ex. på grund av prorogation). Det gäller exempelvis tvister som ska tas upp av en särskild domstol (t.ex. Arbetsdomstolen), tvister som en viss namngiven domstol ensam är behörig att pröva (t.ex. i vissa immaterialrättsliga tvister) och tvister som omfattas av vissa exklusiva forumregler (t.ex. fastighetsforum). Av bestämmelsen följer även att prorogation inte får ske till en domstol på en annan nivå än den som enligt lag gäller för tvisten i fråga. Parterna kan alltså inte avtala att talan ska väckas i hovrätt när tingsrätt är första instans. För att utländska domar ska kunna verkställas i förutsätts en särskild föreskrift om det. Detta följer av 3 kap. 2 § utsökningsbalken (UB). Samma princip gäller för erkännande av utländska tvistemålsdomar (se NJA 1986 s. 119). En utländsk dom som meddelats av en domstol som parter har pekat ut i ett prorogationsavtal har dock ansetts kunna läggas till grund för en motsvarande svensk dom i sak (se NJA 1973 s. 628). Kompletterande svenska bestämmelser till bl.a. I- förordning, I-förordning, Brysselkonventionen och finns i lagen (2014:912) med kompletterande bestämmelser om domstols behörighet och om erkännande och internationell verkställighet av vissa avgöranden (kompletteringslagen). I lagen finns en bestämmelse om reservforum (2 §) som innebär att är behörig domstol när det finns svensk domsrätt enligt bestämmelserna i någon av unionsrättsakterna eller något av de internationella instrumenten som omfattas av lagen, men de svenska Prop. 2014/15:93 nationella forumreglerna inte anvisar någon behörig domstol. Enligt kompletteringslagen gäller vidare att en ansökan om att ett avgörande ska erkännas eller förklaras verkställbart i enligt I- förordning, Brysselkonventionen eller ska göras till den tingsrätt som regeringen föreskriver (9 §). Vid handläggning i domstol av ett ärende om erkännande eller verkställbarhetsförklaring tillämpas lagen (1996:242) om domstolsärenden (ärendelagen). Detta gäller dock endast under förutsättning att något annat inte följer av unionsrättsakten eller det internationella instrumentet i fråga (11 §). Ett avgörande som förklaras verkställbart ska verkställas enligt utsökningsbalken på samma sätt som en svensk dom som har fått laga kraft, om inte något annat följer av unionsrättsakten eller det internationella instrumentet (12 §). Ytterligare kompletterande bestämmelser till de angivna unionsrättsakterna och internationella instrumenten finns i förordningen (2014:1517) om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden på privaträttens område. Förordningen innehåller regler om vilken tingsrätt som är behörig att pröva ansökningar om bl.a. erkännande och verkställbarhetsförklaring. om avtal om val av domstol antogs och är resultatet av förhandlingsarbete. Konventionen är öppen för alla stater och för regionala organisationer för ekonomisk integration, såsom EU. Huvudsyftet med konventionen är att främja internationell handel och internationella investeringar. Detta ska uppnås genom ett förstärkt rättsligt samarbete med gemensamma regler om dels domstols behörighet när parter har träffat avtal om val av domstol (s.k. prorogationsavtal), dels erkännande och verkställighet av utländska domar som har meddelats av domstolar som pekats ut i sådana avtal. Konventionen bygger på grundtanken att prorogationsavtal ska respekteras. Till konventionen finns en förklarande rapport som kan vara till hjälp vid tolkningen av konventionen (se och , Explanatory Report on the 2005 Hague Choice of Court Agreements Convention, 2013, i fortsättningen benämnd den förklarande rapporten). I det följande redogörs för konventionens huvudsakliga innehåll. I kapitel I anges konventionens tillämpningsområde. tillämplig på exklusiva prorogationsavtal i internationella mål på privaträttens område (artikel 1.1). Konventionen är dock inte tillämplig av parterna är en konsument eller om det är fråga om ett 2014/15:93 anställningsavtal (artikel 2.1). Konventionen är inte heller tillämplig på skiljeförfaranden och liknande förfaranden (artikel 2.4). Det finns ytterligare undantag från konventionens tillämpningsområde (artikel 2.2). Bland annat undantas frågor om fysiska personers rättsliga status, rättskapacitet och rättshandlingsförmåga, frågor om underhållsskyldighet, familjerättsliga frågor samt frågor om arv och testamente. Vissa immaterialrättsliga och konkurrensrättsliga frågor är också undantagna liksom frågor om konkurs, ackord och liknande. Även frågor om transport av passagerare och gods undantas från konventionens tillämpningsområde. I samband med att EU deponerar godkännandeinstrumentet kommer EU att avge en förklaring som begränsar tillämpningsområdet ytterligare. Enligt EU:s kommande förklaring ska konventionen som huvudregel inte tillämpas på försäkringsavtal. I artikel 1.2 och 1.3 definieras vad som avses med internationella mål. Vid tillämpningen av behörighetsreglerna i kapitel II ska ett mål anses som internationellt såvida inte två kriterier är uppfyllda. Dessa två kriterier är att parterna har hemvist i samma konventionsstat och att förhållandet mellan dem samt övriga relevanta omständigheter, bortsett från domstolens lokalisering, är sådana att tvisten bara har koppling till den staten. Ett mål anses alltså inte vara internationellt enbart på grund av att parterna i ett exklusivt prorogationsavtal har pekat ut en eller flera domstolar i en annan konventionsstat. Vid tillämpningen av reglerna om erkännande och verkställighet i kapitel III anses ett mål vara internationellt om det gäller en utländsk dom. Ett exklusivt prorogationsavtal definieras i konventionen som ett avtal mellan två eller flera parter som anvisar domstolarna i en konventionsstat eller en eller flera specifika domstolar i en konventionsstat till att lösa tvister som uppstått eller kan komma att uppstå i samband med ett visst rättsförhållande (artikel 3). Vissa formkrav måste vara uppfyllda för att avtalet ska vara giltigt. I övrigt innehåller kapitel I vissa definitioner av grundläggande begrepp. I artikel 4.1 anges att med dom avses alla avgöranden i sak som meddelats av en domstol, oavsett hur avgörandet rubricerats. Därmed omfattas såväl domar som beslut. Däremot omfattas inte beslut om säkerhetsåtgärder. Kapitel II i konventionen innehåller regler om domstols behörighet när parter har träffat ett exklusivt prorogationsavtal. Utgångspunkten är att den eller de domstolar i en konventionsstat som parterna har valt är behöriga att pröva en tvist som omfattas av avtalet (artikel 5.1). En förutsättning är att prorogationsavtalet inte är ogiltigt enligt lagen i den stat där den valda domstolen är belägen. En vald domstol kan inte vägra att pröva en tvist med hänvisning till att tvisten borde prövas av en domstol i en annan stat (artikel 5.2). Inte ens om en talan mellan samma parter rörande samma sak redan väckts i en domstol i en annan stat (s.k. litispendens) kan domstolen vägra att pröva en tvist. Konventionens behörighetsregler innebär vidare att andra domstolar än Prop. 2014/15:93 den eller de domstolar som pekats ut i ett exklusivt prorogationsavtal saknar behörighet att pröva en tvist som omfattas av avtalet (artikel 6). Om talan ändå, i strid med vad parterna avtalat, väcks vid en sådan domstol ska den domstolen vilandeförklara eller avvisa förfarandet. Från denna regel finns dock ett antal undantag (artikel 6 a–e), bl.a. för de fall prorogationsavtalet är ogiltigt enligt lagen i den stat där den valda domstolen är belägen eller en tillämpning av avtalet skulle leda till uppenbar orättvisa eller stå i uppenbar strid med grunderna för rättsordningen i den stat där talan väckts. Konventionen är inte avsedd att påverka konventionsstaternas nationella processrättsliga regler, om inte något annat följer av konventionen. I vissa fall framgår det direkt av konventionen (t.ex. artikel 5.3) och i andra fall följer det indirekt av vad som regleras i konventionen. 5.3a anges att konventionen inte påverkar nationella regler om domstols behörighet som tar sikte på vad tvisten rör eller tvisteföremålets värde. Bestämmelsen avser bl.a. regler som anger att vissa tvister endast ska prövas av vissa slag av domstolar. Ett exempel som nämns i den förklarande rapporten är om det i en konventionsstat finns bestämmelser som anger att vissa tvister bara ska prövas av vissa specialiserade domstolar (se stycke 135). Om ett exklusivt prorogationsavtal pekar ut en sådan domstol, men tvisten inte avser en fråga som annars prövas av den domstolen, innebär konventionen inte att domstolen är skyldig att pröva tvisten. I artikel 5.3 b föreskrivs att behörighetsregeln i artikel 5 inte heller påverkar nationella regler om fördelning av behörighet mellan domstolar i en konventionsstat. Bestämmelsen innebär bl.a. att om ett exklusivt prorogationsavtal pekar ut domstolarna i en konventionsstat utan att ange någon specifik domstol, ska frågan om vilken eller vilka domstolar som är lokalt behöriga avgöras enligt den statens nationella regler (se den förklarande rapporten, stycke 139). Kapitel II innehåller även en bestämmelse som anger att säkerhetsåtgärder inte omfattas av konventionen (artikel 7). Konventionen hindrar däremot inte att sådana åtgärder meddelas med tillämpning av nationell rätt i den konventionsstat där åtgärden begärs. I den förklarande rapporten anges att med säkerhetsåtgärder avses dels interimistiska (provisoriska) åtgärder som syftar till att skydda en part i avvaktan på en dom, dels åtgärder efter att en dom meddelats som avser att underlätta verkställigheten av domen (se stycke 160). Kapitel III innehåller bestämmelser om erkännande och verkställighet av domar. Där regleras bl.a. på vilka grunder erkännande och verkställighet får vägras och vilka handlingar som ska bifogas en ansökan om erkännande eller verkställighet. Skyldigheten att erkänna och verkställa en dom förutsätter att domen har meddelats av en domstol i en konventionsstat som anvisats i ett exklusivt prorogationsavtal (artikel 8.1). En dom ska erkännas endast om den har verkan i ursprungsstaten och verkställas endast om den är verkställbar i ursprungsstaten (artikel 8.3). 2014/15:93 Konventionen ställer däremot inte något krav på att domen ska ha fått laga kraft för att den ska kunna erkännas eller verkställas. I stället finns en möjlighet att skjuta upp eller vägra erkännande respektive verkställighet. Så kan ske om domen har överklagats i ursprungsstaten eller om tidsfristen för ett ordinärt överklagande ännu inte har löpt ut (artikel 8.4). En förlikning kan verkställas på samma sätt som en dom (artikel 12). Detta gäller under förutsättning att förlikningen har godkänts av eller ingåtts inför en domstol som anvisats i ett exklusivt prorogationsavtal och att förlikningen i ursprungsstaten är verkställbar på samma sätt som en dom. Utöver vad som krävs för att tillämpa bestämmelserna om erkännande och verkställighet i kapitel III får en dom inte omprövas i sak. Vägransgrunderna, som är uttömmande reglerade i konventionen, tar sikte på att prorogationsavtalet är ogiltigt enligt lagen i den stat där den valda domstolen är belägen, att en av parterna saknade behörighet att ingå prorogationsavtalet enligt lagen i den anmodade staten, att en dom utverkats genom svikligt förfarande i samband med rättegången eller att erkännande eller verkställighet skulle stå i uppenbar strid med grunderna för rättsordningen (s.k. ordre public) i den anmodade staten. Vidare får vägran ske i vissa fall av domskonflikter eller vid vissa brister i delgivningen. I artikel 10 regleras vad som ska gälla för erkännande och verkställighet av avgöranden i s.k. prejudiciella frågor. I artikeln föreskrivs att vägran kan ske av ett avgörande i en prejudiciell fråga som inte omfattas av konventionens tillämpningsområde och av en dom som grundas på ett avgörande i en sådan fråga. Erkännande och verkställighet kan även vägras av en dom avseende skadestånd som dömts ut i avskräckande eller bestraffande syfte (artikel 11).