prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.1.4. 7 och 8 §§ Paragraferna genomför artikel 36.9 i krishanteringsdirektivet. 7 §, som i allt väsentligt har justerats i enlighet med Lagrådets förslag, behandlar de situationer då omständigheterna är så brådskande att det inte är möjligt att uppfylla kraven i 4 § första stycket eller 5 §. Om något eller några av de kraven inte är uppfyllda, ska göra en preliminär värdering. En preliminär värdering som uppfyller kraven i 8 § utgör tillräcklig grund för att besluta om resolution eller att vidta resolutionsåtgärder eller. 8 §, som i allt väsentligt har justerats i enlighet med Lagrådets förslag, anger de förutsättningar som ska föreligga för att en preliminär värdering ska kunna ligga till grund för beslut om resolution, resolutionsåtgärder, nedskrivning eller konvertering av kapitalinstrument. Av bestämmelsen framgår också att det som följer av 4 § första stycket och 5 § ska beaktas så långt möjligt. Den preliminära värderingen ska innehålla en buffert för eventuella ytterligare förluster. Med detta avses att försiktighetsprincipen i den preliminära värderingen tillämpas i högre grad för att skapa denna buffert. Det ska framgå av den preliminära värderingen hur buffertkravet enligt paragrafen har beaktats. Enligt artikel 36.15 i kirshanterings- direktivet får utarbeta förslag till tekniska standarder för tillsyn för metoden för beräkning och införande av en buffert för ytterligare förluster i den preliminära värderingen. I enlighet med Lagrådets förslag har den i lagrådsremissen föreslagna bestämmelsen om skyldighet att möjligt komplettera den preliminära värderingen utgått. Övervägandena finns i avsnitt 17.1.4. Paragrafen genomför artiklarna 36.10 och 46.3 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår vad ska göra för det fall den slutliga värderingen utvisar ett högre substansvärde än den preliminära värderingen och med stöd av den preliminära värderingen har beslutat om nedskrivning eller konvertering av skulder, indragning av aktier eller överföring av tillgångar till broinstitut eller tillgångsförvaltningsbolag. Det handlar dels om att utöva befogenheten att öka värdet av fordringar från borgenärer eller ägare till tillämpliga kapitalinstrument som har skrivits ned med användning av skuld- nedskrivningsverktyget alternativt att ge sådana borgenärer och ägare ersättning, dels att beordra broinstitutet eller tillgångsförvaltningsbolaget att betala ytterligare ersättning för tillgångar och förpliktelser till företaget i resolution eller för aktier eller äganderättsinstrument till ägarna av dessa. Paragrafen har justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.1.5. Paragrafen genomför artikel 74 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen behandlar den jämförelse i efterhand som ska fastställa om ägare och borgenärer skulle ha fått ett bättre ekonomiskt utfall om företaget i stället för att försättas i resolution hade försatts i konkurs eller gått i likvidation. Paragrafens första stycke behandlar den värdering som ska göras för att säkerställa att den grundläggande principen att ingen ägare eller borgenär ska få ett sämre ekonomiskt utfall vid resolution än vid konkurs eller likvidation, upprätthålls. Det är fråga om en jämförelse mellan det 2015/16:5 faktiska utfall som ägare och borgenärer fått vid resolution och vad de skulle ha fått om ett konkurs- eller likvidationsförfarande i stället hade inletts då resolutionsbeslutet fattades. Om det konstateras att ägare och borgenärer har fått ett lägre belopp för sin egendom eller sina fordringar än vad de hade erhållit vid konkurs eller likvidation har de rätt att få ut skillnaden däremellan (se avsnitt 16.7). Denna värdering ska, i likhet med värderingen inför resolution utföras av en person som är oberoende i förhållande till myndigheter och företaget som ska värderas, men ska utföras separat från denna. Det behöver dock inte innebära att det är olika personer som gör de olika värderingarna. Till skillnad från värderingen inför resolution eller resolutionsåtgärd kan denna värdering överklagas separat från beslutet om resolutionsåtgärd. Det andra stycket anger att eventuellt statligt stöd till företaget i resolution inte ska beaktas vid värderingen. Det tredje stycket anger att i uppdraget till värderaren ska ange om konkurs eller likvidation hade varit alternativet till resolution, vilket följaktligen avgör om det ekonomiska utfallet vid resolution ska jämförs med ett hypotetiskt utfall vid konkurs eller likvidation. Paragrafen har i allt väsentligt justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 17.2. Paragrafen genomför delar av artiklarna 32.1 a och 81.3 i krishanterings- direktivet. Av första stycket framgår att ska pröva om ett institut eller annat företag som träffas av lagens tillämpningsområde fallerar eller sannolikt kommer att fallera, dvs. de s.k. fallisse- mangsgrunderna i 2 §. ska göra en sådan prövning på eget initiativ eller på begäran. När det gäller fallissemangsgrunden att institutet eller företaget behöver statligt stöd ska prövning även omfatta de undantagssituationer som anges i 3 §. Enligt andra stycket ska prövning av frågan om fallissemang föregås av samråd med och . Av tredje stycket framgår att är skyldig att omgående underrätta , om inspektionen fastställer att institutet eller företaget fallerar eller sannolikt kommer att fallera. har sedan att bedöma om övriga förutsättningar för resolution är uppfyllda, se 4 § första stycket. Vidare ska Finansinspek- tionen dessutom underrätta andra relevanta myndigheter. Med andra relevanta myndigheter avses de myndigheter som, utöver Riksgälds- kontoret, uppräknas i artikel 81.3 i krishanteringsdirektivet. Det innebär bl.a. att och () ska underrättas. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1 och 15.4. Paragrafen genomför artikel 32.4 a–c och del av artikel 32.4 d i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår i vilka situationer ett institut eller ett företag som anges i 1 kap. 1 § första stycket 2 ska anses fallera eller sannolikt fallera i lagens mening (de s.k. fallissemangsgrunderna). Dessa omständigheter är uttömmande för betydelsen av fallissemang i enlighet med denna lag. Det är tillräckligt att en av dessa omständigheter föreligger eller sannolikt kommer att föreligga för att institutet eller företaget ska anses fallera eller anses sannolikt fallera. Av första stycket 1 framgår att institutet eller företaget ska anses fallera om det åsidosätter sina skyldigheter på ett sätt som kan medföra att tillståndet för verksamheten återkallas. Det kan bl.a. avse fallet att ett institut har drabbats av förluster som kommer att förbruka hela eller ett betydande belopp av institutets egna kapital. Även andra omständigheter som enligt sektorslagstiftningen kan leda till återkallelse av tillståndet kan vara aktuella vid bedömningen av denna fallissemangsgrund. Av första stycket 2 framgår att om värdet på institutets eller företagets tillgångar underskrider värdet på dess skulder ska det anses fallera. I sådana fall bryter institutet också mot kapitalkraven och är dessutom likvidationspliktigt, vilket utgör grund för återkallelse av tillståndet. Denna fallissemangsgrund torde därmed främst ha betydelse vid bedöm- ningen av om koncernföretag som inte är tillståndspliktiga uppfyller förutsättningarna för resolution. Av första stycket 3 framgår att institutet eller företaget ska anses fallera om det inte kan betala sina skulder i takt med att de förfaller till betalning. Likviditetsproblem kan uppkomma på grund av brister hos ett institut men även på grund av marknadsstörningar. Även denna situation kan föranleda att tillståndet återkallas, om institutet systematiskt brister i sin likviditetshantering. Om betalningsoförmågan är tillfällig eller övergående föreligger dock inte grund för resolution, eftersom alternativa åtgärder i sådana fall inte kan sägas vara uttömda. Enbart behovet av ett brådskande likviditetsstöd från en centralbank ger inte heller tillräckligt stöd för att ett institut är oförmöget att betala sina skulder när de förfaller till betalning. Av första stycket 4 framgår att behov av statligt stöd, med undantag för de former som anges i 3 §, utgör grund för att anse att institutet eller företaget fallerar. Av andra stycket framgår att när det gäller första stycket 1–3 behöver det inte vara fråga om situationer som faktiskt föreligger, dvs. Om det finns objektiva faktorer till stöd för att dessa situationer, , kommer att föreligga i förhållande till institutet eller företaget ska det nämligen anses sannolikt att det kommer att fallera. Ett institut eller företag kan dock inte anses sannolikt fallera med avseende på behov av statligt stöd enligt första stycket 4. har utfärdat riktlinjer som avser att harmonisera och precisera under vilka omständigheter som ett institut ska anses fallera eller sannolikt komma att fallera. Riktlinjerna är inte bindande men kan ge ytterligare vägledning vid bedömningen av fallissemangsgrunderna i det enskilda fallet. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför del av artikel 32.4 d samt andra och tredje styckena i den artikeln i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår vilka former av statligt stöd som inte innebär att ett institut eller företag ska anses fallera enligt 2 § första stycket 4. Enligt första stycket ska stödet vara begränsat till solida institut och företag, dvs. sådana som inte befinner sig i en sådan situation som avses i 2 § första stycket 1–3 eller 2 § andra stycket. Vidare ska stödet vara nödvändigt för att undvika eller avhjälpa en allvarlig störning i ekonomin i , vilket innefattar att den finansiella stabiliteten ska bevaras med hjälp av stödet. Detta framgår även av artikel 107.3 b fördraget om Europeiska unionens funktionssätt och de s.k. bankmeddelanden som kommissionen har meddelat sedan finanskrisens början . Därutöver måste stödet ges i någon av följande former: – En statlig garanti för att garantera likviditetsfaciliteter som tillhandahålls av (första stycket 1). avses bl.a. kredit som får bevilja i likviditetsstödjande syfte enligt lagen (1988:1385) om riksbank. – En statlig garanti för nya skuldförbindelser (första stycket 2). – Ett tillskott av kapitalbas eller förvärv av kapitalinstrument på marknadsmässiga grunder (första stycket 3). Detta innefattar bl.a. sådan förebyggande rekapitalisering som får ske med stöd av lagen (2016:000) om förebyggande statligt stöd till kreditinstitut. grunder avses att avtalade priser och andra villkor inte får ge institutet eller företaget någon fördel. Vidare förutsätts att villkoren enligt 6 kap. 2–4 §§ inte är uppfyllda när det statliga stödet beviljas. institutet eller företaget eller koncernen som det tillhör fortsatt måste vara livskraftigt utan att utövar nedskrivnings- och konverteringsbefogenheten utanför resolution. I samband med att stödet ges kan dock relevanta kapitalinstrument och eventuellt även andra efterställda skulder ändå behöva skrivas ned eller konverteras i enlighet med 6 kap. 5 §. Det beror dock inte på att institutet eller företaget annars inte skulle vara fortsatt livskraftigt, utan på om statligt stöd, vilka förutsätter bördefördelning mellan aktieägare och juniora borgenärer (jfr punkterna 40–46 i kommissionens bankmeddelande den Därutöver krävs att stödet är nödvändigt för att åtgärda kapitalunderskott som fastställts i stresstest, tillgångsöversyner eller motsvarande genomgångar som genomförts av ECB, eller Detta slag av statligt stöd medger att staten kan kapitalisera livskraftiga banker som behöver öka sitt eget kapital som ett resultat av högre kapitalkrav på grund av ett stresstest fastställt på nationell nivå eller inom EES och som inte själv kan anskaffa kapital privat på marknaderna. Tillskott av kapital kan enligt denna punkt ske utan att använda skuldnedskrivningsverktyget, vilket förutsätter resolution. För vart och ett av stöden som anges i första stycket 1–3 gäller att det ska vara godkänt enligt om statligt stöd. Det innebär inte bara att stödet ska ha notifierats till kommissionen, utan även att kommis- sionen funnit stödet förenligt med den inre marknaden. kommissionens bedömning i den frågan är de bankmeddelanden som den har antagit, främst meddelandet . Vidare ska enligt andra stycket stödet vara tillfälligt och proportio- nerligt för att motverka konsekvenserna av den allvarliga störningen. Stödet ska alltså begränsas till minsta nödvändiga, såväl belopps- som tidsmässigt. Dessutom får stödet inte användas för förlustabsorption. Det gäller såväl konstaterade förluster som förluster som det aktuella institutet eller företaget sannolikt kommer att ådra sig . Paragrafen har i allt väsentligt justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.1. Paragrafen genomför delar av artiklarna 81.3 och 82.1 i krishanterings- direktivet. Av paragrafen framgår i huvudsak vilka situationer som Riksgälds- kontoret ska pröva frågan om resolution av ett institut eller annat företag eller, såvitt avser EES-filialer, andra åtgärder och vilka regler som därvid gäller. Av första stycket framgår att ska pröva om ett institut eller företag ska försättas i resolution, om har fastställt att institutet eller företaget fallerar eller sannolikt kommer att fallera. kan inte överpröva prövning i denna fråga, utan är bunden av den bedömning som inspektionen har gjort. Detta framgår även av 5 § första stycket 1. Enligt andra stycket är skyldigt att omgående underrätta och andra relevanta myndigheter om den vid sin prövning av resolutionsförutsättningarna finner att det inte finns andra åtgärder än resolution som inom rimlig tid kan avhjälpa eller förhindra institutets eller företagets fallissemang. Med andra relevanta myndigheter avses samma myndigheter som i 1 § tredje stycket. Enligt tredje stycket får , även utan en sådan underrättelse som avses i första stycket, besluta om resolution av ett holdingföretag på vilket lagen tillämpas. De fall som här åsyftas är när en utländsk resolutionsmyndighet har bedömt att förutsättningarna för resolution föreligger för ett (8 §) eller ett tredjelandsinstitut (11 §) som är dotterföretag till det i hemmahörande holdingföretaget. Av samma stycke framgår vidare att även får besluta om åtgärder, dock inte resolution eller resolutions- åtgärder, mot en EES-filial utan en sådan underrättelse som avses i första stycket (12 §). I dessa fall krävs således inte att beslut föregås av att har fastställt fallissemang i enlighet med 1–3 §§. När det gäller förutsättningarna för s beslut i övrigt hänvisas till författningskommentarerna till 8, 11 och 12 §§. Om ett resolutionsärende rör ett institut eller företag som ingår i en gränsöverskridande koncern ska , enligt fjärde stycket, följa förfarandet i 9 kap. Paragrafen har i allt väsentligt justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.4 och 26.4.8. Paragrafen genomför artiklarna 32.1 och 32.5 i krishanteringsdirektivet. Paragrafen anger under vilka förutsättningar som ska försätta ett institut i resolution. Dessa förutsättningar är även relevanta vid bedömningen av om finansiella institut eller holdingföretag som träffas av lagens tillämpningsområde ska försättas i resolution (se 6– 8 §§). Det kan här erinras att beslut om resolution ska föregås av en värdering (se 7 kap. 1 §), eftersom den utgör ett viktigt underlag för bedömningen av om förutsättningarna för resolution är uppfyllda. Enligt första stycket 1 förutsätts att har fastställt att det aktuella institutet fallerar eller sannolikt kommer att fallera. får alltså inte försätta ett institut i resolution utan att först har fastställt att det fallerar eller sannolikt kommer att fallera. Vid bedömningen av denna resolutionsförutsättning gör ingen egen bedömning med avseende på fallissemangsgrunderna utan är bunden av inspektionens bedömning. prövning av fallissemangsgrunderna ska dock ha föregåtts av samråd, varvid fått tillfälle att lämna sina synpunkter i frågan. Enligt första stycket 2 förutsätts att fastställer att det inte finns alternativa åtgärder som inom rimlig tid skulle avhjälpa eller förhindra fallissemang i institutet. Med alternativa åtgärder avses både privata alternativ och tillsynsåtgärder exempelvis krisavvärjande åtgärder, nedskrivning och konvertering av kapitalinstrument utanför resolution, eller andra åtgärder som har möjlighet att Även andra myndighetsåtgärder, likviditetsstöd enligt 6 kap. 8 § lagen (1988:1385) om riksbank kan utgöra en sådan alternativ åtgärd som avses i bestämmelsen. Av första stycket 3 framgår att ska fastställa om resolution är nödvändigt med hänsyn till det allmännas intresse. innebörden av det allmännas intresse framgår av andra stycket. I andra stycket klargörs att de allmänintressen som är relevanta vid prövningen enligt första stycket 3 är desamma som uttrycks i resolutions- Ett resolutionsförfarande ska anses vara i det allmännas intresse om det är nödvändigt för att uppnå ett eller flera av ändamålen, står i proportion till ändamålen och en avveckling av institutet genom likvidation eller konkurs inte skulle uppnå dessa ändamål i lika hög grad. Bedömningen bör ta som utgångspunkt institutets finansiella situation och de problem som har identifierats av vid bedömningen av grunden till fallissemang och omfattningen av dessa problem. vara fråga om att endast konstatera att ändamålen kommer att påverkas om inte ingriper utan bedömningen bör vara att påverkan blir så stor att det är nödvändigt att försätta institutet i resolution för att uppnå ett eller flera av ändamålen. I dessa fall bör typiskt sett ett resolutionsförfarande anses nödvändigt. Alternativet till att inleda ett resolutionsförfarande i den situation som institutet befinner sig i är likvidation eller konkurs. Vidare ska resolutionsförfarandet stå i rimlig proportion till det eller de ändamål som ska uppfyllas. Även i denna bedömning bör institutets kopplingar till andra institut och till finansmarknaderna och inriktningen på verksamhet och dess komplexitetsgrad och den inverkan på de allmänintressen som uttrycks i ändamålen som ett fallissemang av ifrågavarande institut skulle få i den rådande situationen får tas i beaktande (jfr 1 kap. 9 §). Av tredje stycket framgår att , innan myndigheten prövar om det inte finns alternativa åtgärder som inom rimlig tid skulle avhjälpa eller förhindra fallissemang i institutet (första stycket 2), är skyldig att samråda med och . Enligt fjärde stycket får göra undantag från första stycket och besluta att inte försätta institutet i resolution trots att det i och för sig uppfyller resolutionsförutsättningarna i första stycket. Detta förutsätter dock att institutets moderföretag eller det institut som omfattas av gruppbaserad tillsyn i samma koncern har försatts eller ska försättas i resolution av eller motsvarande utländsk myndighet samt att separata resolutionsåtgärder för institutet inte bedöms som nödvändiga av för att uppnå något av resolutionsändamålen enligt denna lag. Undantagsbestämmelsen gör det möjligt för att tillämpa resolution med en ingångpunkt, s.k. ”Single Point of Entry” (SPE), där resolutionsåtgärder enbart vidtas på moderföretagsnivå eller på nivån för det institut som omfattas av gruppbaserad tillsyn. Om det inte finns tillräckligt med nedskrivningsbara skulder i moderföretaget eller i eller om syftet med resolutionsåtgärderna som ska vidtas på den nivån kan motverkas om inte har kontroll över och kan vidta resolutionsåtgärder direkt mot det fallerande dotterinstitutet, bör dock även detta försättas i resolution enligt första stycket. Paragrafen har, förutom tredje stycket som är nytt, i allt väsentligt justerats i enlighet med Lagrådets förslag. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.2. Paragrafen genomför artikel 33.1 i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår att ett finansiellt institut som är dotterföretag till ett institut eller får försättas i resolution. Det finns enligt första stycket inte någon skyldighet att försätta ett finansiellt institut i resolution. Det torde dock kunna bli aktuellt vid resolution av en koncern med flera ingångspunkter för att lösa koncernens samlade problem. Om ett institut är i resolution och det kommer in en ansökan om att det finansiella institutet ska försättas i konkurs, kan resolution vara ett bättre alternativ för att få till stånd en samordnad avveckling av moder- och dotterföretag. Det svenska finansiella institutet kan vara dotterföretag till ett institut i eller ett . Dessa ska uppfylla de förutsättningar för resolution som gäller för dem. I det förstnämnda fallet ska förutsättningarna för resolution vara uppfyllda enligt 5 §. I fråga om ett gäller dock bestämmelserna om resolution i det landet. En ytterligare förutsättning för att det finansiella institutet ska försättas i resolution, är att även det uppfyller de förutsättningar som räknas upp i 5 §. Om ett institut uppfyller förutsättningarna för resolution kan det, beroende på kopplingarna mellan företagen, öka sannolikheten för att även det finansiella institutet fallerar. Huruvida det är tillräckligt för att det ska anses föreligga objektiva grunder för ett fallissemang även i det finansiella institutet, får bedömas från fall till fall. För att det finansiella institutet ska försättas i resolution ska emellertid också alternativa åtgärder vara Dessutom ska det vara i det allmännas intresse. I fråga om ett finansiellt institut kan allmänintresset vara knutet till såväl det individuella finansiella institutet som möjligheterna att genomföra en resolution av en koncern. Det kan också vara tillräckligt att skriva ned eller konvertera relevanta kapitalinstrument i institutet och då behöver det finansiella institutet inte försättas i resolution. Av andra stycket framgår att det är den utländska resolutions- myndigheten som ansvarar för det utländska moderföretaget som ska pröva om förutsättningarna för resolution är uppfyllda beträffande det. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.3. Paragrafen genomför artikel 33.2 i krishanteringsdirektivet. Paragrafens första stycke behandlar när holdingföretag som träffas av lagens tillämpningsområde får försättas i resolution. holdingföretag finns i 2 kap. Det är här fråga om ett moderföretag till ett Det är samma förutsättningar som ska vara uppfyllda för att ett holdingföretag ska försättas i resolution som för ett finansiellt institut som är dotterföretag. Se författningskommentaren till 5 §. som ska uppfylla förutsättningarna för resolution kan finnas antingen i EES eller i ett tredjeland. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.3. Paragrafen genomför artikel 33.4 första stycket i krishanteringsdirektivet. Av paragrafen framgår när ett holdingföretag som träffas av lagens tillämpningsområde får försättas i resolution trots att det självt inte uppfyller förutsättningarna för resolution. vara uppfyllda av ett institut eller ett . Det är här fråga om situationer då ett svenskt eller fallissemang hotar ett annat sådant institut eller hela koncernens finansiella ställning (jfr 9 kap.). Resolution av moderföretaget ska också vara nödvändigt för att hantera I en situation som den som behandlas i paragrafen kan det för rekonstruktionen eller avvecklingen vara tillräckligt att vidta åtgärder Bestämmelsen utesluter dock inte att fler företag än holdingföretaget försätts i resolution, såsom vid resolution med flera Det institut som fallerar ska finnas inom EES och fallissemanget ska påverka andra institut hemmahörande inom EES. Om det är fråga om ett tredjelandsinstitut gäller 11 §. Övervägandena finns i avsnitt 15.2.3. Paragrafen genomför artikel 33.3 i krishanteringsdirektivet. Enligt denna bestämmelse får inte försätta ett holdingföretag med blandad verksamhet i resolution med stöd av 7 eller 8 §, om institutet eller innehas direkt eller indirekt av ett mellanliggande finansiellt holdingföretag.