prop · H203148 · 2015-09-08 00:00:00 — Av detta följer att dessa domstolars avgöranden inte kan överklagas. Högsta domstolens och Högsta förvaltningsdomstolens egna beslut enligt domstolsdatalagen bör därför inte kunna överklagas. Detta överensstämmer med vad som gäller enligt offentlighets- och sekretesslagen och Vera-förordningarna. När det gäller beslut som meddelas av en hyres- eller arrendenämnd finns det inte skäl att avvika från den vanliga ordningen för överklagande av förvaltningsbeslut. Det bör således anges i domstolsdatalagen att nämndernas beslut överklagas till allmän förvaltningsdomstol och att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätt. I avsnitt 14.2 föreslås att Datainspektionen ska kunna besluta om säkerhetsåtgärder enligt 32 § PUL och förbud enligt 44 eller 45 § PUL. I likhet med vad som gäller enligt personuppgiftslagen bör sådana beslut kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol och prövningstillstånd bör krävas vid överklagande till kammarrätten (51 § första stycket och 53 § andra stycket PUL). Denna överklagandebestämmelse bör utformas på samma sätt som i personuppgiftslagen. Såsom Förvaltningsrätten i konstaterar kan Datainspektionen fatta beslut som riktar sig mot en personuppgiftsansvarig domstol. Eftersom Datainspektionen är belägen i är det Förvaltningsrätten i som är behörig att pröva ett överklagande från en domstol vilket avser ett sådant beslut. Detta följer av den allmänna forumregeln i 14 § andra stycket lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Förvaltningsrätten i ställer frågan vilken domstol som ska pröva ett överklagande om tillsynsmyndighetens beslut riktar sig mot t.ex. eller Förvaltningsrätten i . Innebörden av regeringens förslag är att ett sådant beslut överklagas till Förvaltningsrätten i . Det förekommer redan på andra områden att en domstol kan vara part i ett mål eller ärende som handläggs vid samma domstol eller i en annan instans. Forumregeln i 14 § andra stycket lagen om allmänna förvaltningsdomstolar gäller redan nu vid överklaganden av beslut som Datainspektionen har rätt att meddela gentemot en personuppgiftsansvarig domstol med stöd av personuppgiftslagen. Det har inte framkommit att den nuvarande ordningen innebär några problem. Det behövs därför enligt regeringen inte någon särskild forumregel beträffande sådana beslut av Datainspektionen som riktar sig mot eller Förvaltningsrätten i i egenskap av personuppgiftsansvariga. Enligt 51 § andra stycket PUL får Datainspektionen i egenskap av tillsynsmyndighet bestämma att dess beslut ska gälla även om det överklagas. Regeringen delar promemorians bedömning att det inte finns något praktiskt behov av att ge Datainspektionen en sådan möjlighet och lämnar därför inte något sådant förslag, jfr propositionen Kustbevakningsdatalag (prop. 2011/12:45 s. 87) angående motsvarande bedömning för . I avsnitt 14.2 föreslås att Förvaltningsrätten i , efter ansökan av Datainspektionen, ska kunna besluta att sådana personuppgifter som har behandlats på ett olagligt sätt ska utplånas. Såsom Förvaltningsrätten i uppmärksammar bör naturligtvis förvaltningsrättens dom i ett sådant mål kunna överklagas enligt förvaltningsprocesslagen (1971:291) på samma sätt som gäller för förvaltningsrättens domar i allmänhet. I personuppgiftslagen har detta förtydligats i 53 §. Av denna bestämmelse följer även att prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten i dessa fall. En motsvarande bestämmelse bör tas in i domstolsdatalagen. I promemorian föreslås att domstolsdatalagen ska hänvisa till personuppgiftslagens överklagandebestämmelser och att kompletterande överklagandebestämmelser ska tas in i domstolsdatalagen. Denna lösning kan visserligen sägas vara i linje med hur domstolsdatalagen är uppbyggd i övrigt. I fråga om överklagandebestämmelserna anser dock regeringen, i likhet med Förvaltningsrätten i och Förvaltningsrätten i , att denna lagtekniska lösning leder till en alltför oöverskådlig reglering. Det bör därför anges direkt i 2014/15:148 domstolsdatalagen vad som gäller i fråga om överklagande av Datainspektionens beslut och av domstolarnas beslut och domar. Regeringens förslag och bedömning: Domstolsdatalagen träder i kraft . Några särskilda övergångsbestämmelser behövs inte. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer delvis med regeringens. I promemorian föreslås ett tidigare ikraftträdande. Remissinstanserna: De flesta remissinstanser tillstyrker promemorians förslag och bedömning eller har ingen invändning mot dem. ifrågasätter om promemorians förslag om ikraftträdande är realistiskt. Verket förutser behov av stora systemändringar i domstolarnas datorsystem som tar tid att genomföra och kräver stora resurser. Kammarrätten i anser att de praktiska problem som följer av begränsningen av tillgången till personuppgifter till vad domstolens personal behöver för att fullgöra sina arbetsuppgifter måste beaktas i fråga om tiden för ikraftträdandet. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Den nya lagstiftningen om behandling av personuppgifter i domstolarnas rättskipande och rättsvårdande verksamhet bör träda i kraft . Regeringen gör i avsnitt 17 bedömningen att det inte kommer att krävas några omfattande anpassningar av datorsystemen för att uppfylla domstolsdatalagens krav. De anpassningar som kan behövas av befintliga datorsystem bör kunna genomföras före lagens ikraftträdande. Det behövs inga särskilda övergångsbestämmelser. Regeringens bedömning: Genom förslagen skapas ett förstärkt integritetsskydd som är bättre anpassat till de risker som är förknippade med användningen av modern teknik. förslagen förutsättningar för domstolarna att bedriva sin verksamhet effektivt och med ett rationellt datorstöd. Förslagen innebär en flexibel reglering som ger domstolarna möjlighet att fortlöpande utveckla och anpassa sina system för automatiserad behandling utan att det krävs ändringar i regelverket. Vidare innebär förslagen att domstolarna kan ge både parter och allmänheten bättre service, insyn i domstolsprocesserna och tillgång De kostnader som inledningsvis kan uppkomma hos domstolarna ryms inom domstolarnas befintliga ekonomiska ramar. bedöms inte heller leda till några ökade kostnader för andra myndigheter eller för enskilda. Promemorians bedömning överensstämmer med regeringens. Remissinstanserna: Remissutfallet är blandat. anser att förslagen medför behov av ökade resurser till domstolarna. Bland andra Attunda tingsrätt, Kammarrätten i och anser att promemorians förslag om direktåtkomst mellan domstolarna, i kombination med möjligheten att söka efter person- uppgifter hos en annan domstol, kommer att leda till en ökning av antalet beställningar från medieföretag och allmänhet av domar och beslut. Förvaltningsrätten i bedömer att förslaget om att tillåta sökningar efter mer detaljerade sökbegrepp och känsliga personuppgifter kan innebära att fler sekretessprövningar kan bli nödvändiga jämfört med För att kunna hantera detta krävs att domstolarna tillförs ytterligare Attunda tingsrätt för ett liknande resonemang. anser att konsekvenserna av förslaget om att begränsa tillgången till personuppgifter till vad domstolens personal behöver för att fullgöra sina arbetsuppgifter inte är tillräckligt belysta i promemorian. påpekar att den föreslagna regleringen kan leda till att domstolarnas verksamhetsstöd kan behöva byggas om vilket kräver Liknande synpunkter framförs av Kammarrätten i som anser att en sådan reglering kommer att kräva en mängd nya funktioner i och att det är svåröverskådligt hur denna avgränsning ska ske i praktiken. De praktiska problem som detta innebär måste enligt kammarrätten beaktas vid bedömningen av kostnaden för genomförandet ifrågasätter om kommer att ha ekonomiska förutsättningar att utveckla de tekniska lösningar som att lagförslaget inte kommer att förutsätta några mer omfattande anpassningar av verksamheten eller datorsystemen och att kostnaderna för att anpassa systemen ryms inom befintliga anslag. uppfyller de befintliga systemen inte lagens krav på begränsningen av tillgången till personuppgifter och systemen behöver därför byggas om. Även förslaget till nya sökmöjligheter kräver enligt verket en väsentlig 2014/15:148 ombyggnad av sökfunktioner. Vidare anser verket att det kommer att krävas extra resurser för att kunna införa ett förslag som innebär att varje enskild domstol självständigt ska kunna avgöra om direktåtkomst ska medges en annan domstol eller inte. Ett förslag som bygger på en skyldighet för domstolarna att göra detta vore mindre resurskrävande. Om anvisar ett system som inte möjliggör direktåtkomst inom lagens ramar kan detta dessutom uppfattas som en indirekt styrning från verkets sida. pekar dessutom på behovet av utbildning av personalen för att genomföra förslaget och att rutiner, instruktioner och informationsmaterial behöver tas fram vilket kräver resurser. Skälen för regeringens bedömning Regeringens förslag innebär att det införs en ny lag, domstolsdatalagen, som syftar till att ge domstolarna möjlighet att behandla personuppgifter på ett effektivt och ändamålsenligt sätt och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid sådan behandling. Förslagen innebär en lagstiftning som är teknikneutral och möjliggör härigenom att nya datorsystem kan tas i bruk utan att det blir nödvändigt att ändra regelverket. Förslagen medför också flexibilitet i fråga om möjligheterna för domstolarna att söka efter och få direktåtkomst till varandras personuppgifter. Detta främjar domstolarnas effektivitet och bidrar till en enhetlig rättstillämpning. Många remissinstanser, bl.a. Attunda tingsrätt, Kammarrätten i och , anser att domstolens möjligheter att göra sökningar i handlingar från andra domstolar på begäran av allmänheten kommer att leda till en ökad arbetsbörda för domstolarna. Förslagen innebär emellertid inte någon skyldighet för domstolarna att inrätta sökfunktioner eller direktåtkomst. Frågan om huruvida direktåtkomst bör införas i domstolarna får i stället avgöras utifrån en bedömning av om det finns tillräckliga resurser och tekniska möjligheter för detta. Förslagen kan således inte i sig anses leda till några kostnader. Genom att domstolarna kan ge bättre och snabbare tillgång till information kan de även ge bättre service till såväl parter som allmänheten. Förslagen innebär vidare att det skapas förutsättningar för domstolarna att effektivisera sin delgivningsverksamhet genom att spara och strukturera information som behövs för att delgivning ska kunna genomföras med personer som av olika skäl är svåra att få kontakt med. Risken för att förhandlingar behöver ställas in kan därmed minska vilket kan ha en kostnadsdämpande effekt på anslaget för Domstolar. Genom förslagen genomförs vidare nödvändiga justeringar av personuppgiftsregleringen för att domstolarna ska kunna övergå till elektronisk arkivering. Detta är kostnadsbesparande. Förslagen innebär att domstolarnas dokumenthantering i pappersform i allt större utsträckning kommer att kunna ersättas av elektronisk informationshantering. Även detta innebär i sig kostnadsbesparingar. Dessutom leder det till att miljöbelastningen kan minska då pappersutskrifter och transporter kan minskas. Även om förslagen på olika sätt leder till effektiviseringar och andra förbättringar kan förslagen inledningsvis komma att orsaka vissa begränsade merkostnader för Domstolar på grund av tekniska anpassningar. De krav som regleringen ställer bör dock kunna uppfyllas genom en anpassning av de befintliga systemen och genom utbildning, information och instruktioner till personalen. Förslagen är teknikneutrala och ställer således inte upp några krav beträffande vilka tekniska åtgärder som bör vidtas i fråga om exempelvis inrättandet av sökfunktioner eller begränsningen av tillgången till personuppgifter. Frågan om vilken anpassning som bör ske av de tekniska systemen är vidare en fråga som får bedömas fortlöpande utifrån domstolarnas olika förutsättningar och behov och med beaktande bl.a. av vad det skulle kosta att genomföra åtgärderna (jfr 31 § personuppgiftslagen [1998:204]). Några särskilda kostnader utöver vad som uppstår inom ramen för ordinarie utvecklingsarbete bör inte uppstå. Ett annat förslag som kan antas medföra vissa begränsade merkostnader för domstolarna är domstolarnas skyldighet att upprätta en förteckning över de personuppgiftsbehandlingar som utförs med stöd av domstolsdatalagen. Regeringen bedömer dock att dessa insatser inte är mer omfattande än att de får anses utgöra en del av det ordinarie utvecklingsarbetet och de bör därför också rymmas inom befintliga anslag. Några remissinstanser, bl.a. Attunda tingsrätt och Kammarrätten i , anför att promemorians förslag till sökningar och direktåtkomst innebär att en domstol på grund av offentlighetsprincipen kan vara tvungen att på begäran göra en sökning på integritetskänsliga uppgifter vid den egna domstolen eller hos en annan domstol. Detta bedöms kunna öka arbetsbelastningen för domstolarna. Till skillnad mot promemorian föreslår regeringen dock att begränsningarna avseende möjligheterna att söka bör utformas så att de inte enbart gäller för domstolspersonalens användning av datorsystemen utan även skyddar mot de integritetsrisker som är förknippade med allmänhetens rätt att begära att sökningar utförs med stöd av offentlighetsprincipen. Detta innebär att en domstol efter förfrågan från allmänheten inte kommer att kunna utföra sökningar på integritetskänsliga uppgifter vid den egna domstolen eller hos en annan domstol om personalen är förhindrade att utföra sökningarna för att tillgodose domstolens verksamhetsbehov. De förslag som lämnas bedöms inte medföra någon betydande ökning av resursåtgången i domstolarna. Effekter för andra myndigheter och för enskilda Förslagen innebär att myndigheter och enskilda med partsställning ska kunna ges direktåtkomst till personuppgifter i sina mål och ärenden. Parter och ombud kommer därigenom att kunna få möjlighet att föra sina processer mer effektivt. Detta kan underlätta och påskynda myndigheternas handläggning. Förslagen medför att enskildas insyn i domstolsprocessen förbättras ytterligare. Förutom möjligheten till direktåtkomst för enskilda parter leder förslagen till en rätt för den enskilde att ta del av domstolarnas förteckning över de personuppgiftsbehandlingar som utförs av domstolarna. 2014/15:148 Bedömningar och avvägningar som har gjorts avseende förslagens konsekvenser för enskildas personliga integritet har redovisats under skälen för respektive förslag. Förslagen innebär vidare att det skapas en grund för ett elektroniskt informationsutbyte mellan domstolarna och övriga deltagande myndigheter i RIF-arbetet. Förslagen ger även ett tydligt rättsligt stöd för allmänheten att få ta del av uppgifter på elektronisk väg. Några merkostnader för myndigheter med partsställning och andra deltagande myndigheter inom RIF förutses inte. Förslagen bedöms inte ha några ekonomiska konsekvenser för övriga myndigheter, kommuner och landsting. Den nya lagstiftningen bedöms inte ha någon påverkan på jämställdheten mellan män och kvinnor eller möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. 1 § Syftet med denna lag är att ge de allmänna domstolarna, de allmänna förvaltningsdomstolarna och hyres- och arrendenämnderna möjlighet att behandla personuppgifter på ett ändamålsenligt sätt i sin rättskipande och rättsvårdande verksamhet och att skydda människor mot att deras personliga integritet kränks vid sådan behandling. I paragrafen anges det övergripande syftet med lagen. Övervägandena finns i avsnitt 6.3. I paragrafen anges att syftet med lagen är att ge domstolarna och nämnderna möjlighet att behandla personuppgifter på ett ändamålsenligt sätt och att skydda den personliga integriteten vid sådan behandling. Bestämmelsen har utformats med förebild i 1 kap. 1 § polisdatalagen (2010:361). 2 § Denna lag gäller vid behandling av personuppgifter i de allmänna domstolarnas, de allmänna förvaltningsdomstolarnas och hyres- och arrendenämndernas rättskipande och rättsvårdande verksamhet. Lagen gäller också när personuppgifterna vidarebehandlas i den administrativa verksamheten för att lämnas ut efter begäran. Lagen gäller endast om behandlingen är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgängliga för sökning eller sammanställning enligt Paragrafen anger tillämpningsområdet för domstolsdatalagen. vägandena finns i avsnitt 6.2. I första stycket anges inledningsvis att lagen gäller vid behandling av Med begreppet personuppgifter avses detsamma som i 3 § personuppgiftslagen (1998:204, PUL), dvs. all slags information som direkt eller indirekt kan hänföras till en fysisk person som är i livet (jfr 5 § första stycket 1 nedan). Även begreppet behandling har samma innebörd som i personuppgiftslagen. Därmed avses således varje åtgärd eller serie av åtgärder som vidtas i fråga om personuppgifter, t.ex. insamling, registrering, lagring, bearbetning och spridning. Lagen gäller för de allmänna domstolarna, de allmänna förvaltningsdomstolarna och hyres- och arrendenämnderna i deras rättskipande och rättsvårdande verksamhet. Till denna verksamhet räknas den handläggning som sker inom ramen för de processuella regelverken i exempelvis , förvaltningsprocesslagen (1971:291) och lagen (1996:242) om domstolsärenden. Även de särskilda domstolarna vid de allmänna domstolarna och de allmänna förvaltningsdomstolarna, dvs. mark- och miljödomstolarna respektive migrationsdomstolarna, omfattas av domstolsdatalagens tillämpningsområde. Vidare är lagen tillämplig när en domstol eller nämnd vidarebehandlar personuppgifter från den rättskipande och rättsvårdande verksamheten i den administrativa verksamheten för att lämna ut uppgifterna på begäran. Detta innebär att när exempelvis en enskild eller en myndighet begär att få ta del av en dom, en partsinlaga eller någon annan handling från den rättskipande och rättsvårdande verksamheten ska domstolsdatalagen tillämpas även beträffande den vidarebehandling av personuppgifterna som sker i den administrativa verksamheten. Utanför lagens tillämpningsområde faller däremot behandling av personuppgifter i samband med de interna och administrativa åtgärder som kan förekomma i domstolarnas och nämndernas verksamhet, t.ex. i ett personal- och löneregister. När det gäller nämndemän behandlar domstolarna personuppgifter både i den rättskipande och rättsvårdande verksamheten och i den administrativa verksamheten. Den behandling som sker i direkt anslutning till hanteringen av mål och ärenden vid t.ex. upprättande av domar sker i den rättskipande och rättsvårdande verksamheten. När det däremot gäller exempelvis utbetalning av ersättning till nämndemän för deras medverkan i handläggningen av mål och ärenden sker behandlingen i den administrativa verksamheten. I andra stycket anges att lagen är tillämplig endast om behandlingen av personuppgifter är helt eller delvis automatiserad eller om personuppgifterna ingår i eller är avsedda att ingå i en strukturerad samling av personuppgifter som är tillgänglig för sökning eller sammanställning enligt särskilda kriterier (jfr 5 § PUL). Utanför lagens tillämpningsområde faller därmed helt behandling av personuppgifter som inte ingår i någon sådan samling. 3 § Om det i lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen eller i föreskrifter som regeringen har meddelat i anslutning till den lagen finns avvikande bestämmelser, ska de tillämpas i stället för bestämmelserna i denna lag. I paragrafen anges förhållandet till lagen (2013:329) med vissa bestämmelser om skydd för personuppgifter vid polissamarbete och 2014/15:148 straffrättsligt samarbete inom Europeiska unionen. Övervägandena finns i avsnitt 6.7. I paragrafen anges att om det i den nämnda lagen eller i föreskrifter som har meddelats i anslutning till den lagen finns bestämmelser som avviker från bestämmelser i domstolsdatalagen ska de förstnämnda bestämmelserna tillämpas. 4 § Om inte något annat anges i 5 §, gäller denna lag i stället för personuppgiftslagen (1998:204). I paragrafen regleras förhållandet till personuppgiftslagen (1998:204). Övervägandena finns i avsnitt 6.4. Bestämmelsen innebär att domstolsdatalagen inom sitt tillämpningsområde helt ersätter personuppgiftslagen, utom i de fall som uttryckligen anges i 5 §. Vid sådan personuppgiftsbehandling som omfattas av lagen ska alltså bestämmelser i personuppgiftslagen tillämpas endast om det finns en hänvisning till dem i 5 §. Polisdatalagen (2010:361) bygger på samma lagtekniska lösning. 5 § När personuppgifter behandlas enligt denna lag, eller enligt föreskrifter som har meddelats i anslutning till lagen, gäller följande bestämmelser i personuppgiftslagen (1998:204): 1.3 § om definitioner, 2.8 § om förhållandet till offentlighetsprincipen, 3.9 § om grundläggande krav på behandling av personuppgifter, 4.22 § om behandling av personnummer, 5.23 och 25–27 §§ om information till den registrerade, 6.28 § om rättelse, 7.30 och 31 §§ samt 32 § första stycket om säkerheten vid behandling, 8.33–35 §§ om överföring av personuppgifter till tredjeland, 9.38, 40 och 41 §§ om personuppgiftsombud m.m., 10.43 och 44 §§, 45 § första stycket och 47 § om tillsynsmyndighetens befogenheter, och 11.48 § om skadestånd. Förbud enligt 44 eller 45 § personuppgiftslagen får inte förenas med vite. Paragrafen innehåller hänvisningar till tillämpliga bestämmelser i person- uppgiftslagen (1998:204, PUL). Övervägandena finns i avsnitt 6.5, 6.6, 7.2, 8.1, 9.1, 10.2, 12.3, 13, 14.1–14.3 och 15.1. I första stycket anges vilka bestämmelser i personuppgiftslagen som ska gälla vid tillämpningen av domstolsdatalagen. bestämmelserna i personuppgiftslagen inte ska tillämpas vid sådan behandling av personuppgifter som omfattas av domstolsdatalagen. utpekade paragrafer i personuppgiftslagen ska dock tillämpas. Uppräkningen är uttömmande. Enligt första stycket 1 ska de definitioner som anges i 3 § PUL, tillämpas även vid behandling av personuppgifter som omfattas av Därigenom klargörs vad som menas med bl.a. begreppen personuppgifter, behandling, personuppgiftsansvarig, person- uppgiftsombud och personuppgiftsbiträde. I 9 § finns dock en särskild bestämmelse om personuppgiftsansvar för den behandling som domstolen respektive nämnden utför. I första stycket 2 hänvisas till 8 § PUL, där det i första stycket anges att bestämmelserna i personuppgiftslagen inte ska tillämpas i den utsträckning det skulle inskränka en myndighets skyldighet enligt 2 kap. tryckfrihetsförordningen att lämna ut handlingar. Genom domstolsdatalagens hänvisning till denna upplysningsbestämmelse klargörs att bestämmelserna i domstolsdatalagen – liksom de andra bestämmelser i personuppgiftslagen som domstolsdatalagen hänvisar till – inte ska tillämpas om det skulle inskränka den skyldigheten. Det innebär t.ex. att en myndighet inte kan vägra att ta fram och lämna ut uppgifter i enlighet med tryckfrihetsförordningens bestämmelser enbart med hänvisning till att utlämnandet inte ryms inom de enligt domstolsdatalagen tillåtna ändamålen för behandling. I sammanhanget bör dock understrykas att offentlighetsprincipen inte innebär någon skyldighet att lämna ut uppgifter i elektronisk form. Vid bedömningen av om en uppgift kan lämnas ut i elektronisk form måste alltså lagens regler beaktas. Vidare följer av hänvisningen till 8 § andra stycket PUL att bestämmelserna i domstolsdatalagen inte hindrar att en myndighet arkiverar eller bevarar allmänna handlingar eller att arkivmaterial tas om hand av en arkivmyndighet. För personuppgifter som inte finns i en allmän handling gäller att uppgifterna som huvudregel inte får bevaras än vad som är nödvändigt med hänsyn till ändamålen med behandlingen (se första stycket 3 nedan).