prop · H3035 · 2015-11-03 00:00:00 — Det framgår även att en värdering ska göras innan relevanta kapitalinstrument skrivs ned eller konverteras utanför resolution, åtgärder som bör ha ansvaret för att vidta, se avsnitt 14. anser att det är oklart vilken roll värderingen ska spela i bedömningen av resolutionsförutsättningarna, närmast huruvida i en möjlig resolutionssituation måste invänta resolutionsmyndighetens värdering innan inspektionen kan pröva om ett företag fallerar eller sannolikt kommer att fallera. En bättre ordning vore, enligt , att tilläts göra denna prövning oberoende av resolutionsmyndighetens värdering. Enligt regeringens bedömning är den ordning som förordar väl förenlig med krishanteringsdirektivets bestämmelser om villkor för resolution (artikel 32) och värdering i resolutionssyfte (artikel 36). En genomförd värdering enligt artikel 36 i krishanteringsdirektivet är inte en nödvändig förutsättning för den prövning som tillsynsmyndig- heten – i – ska göra huruvida ett företag fallerar eller sannolikt kommer att fallera. prövning görs med utgångspunkt i den information som är tillgänglig vid det tillfället. Om det då har gjorts en värdering, bör med stöd i bestämmelserna om utbyte av information och om samråd myndigheter emellan (se avsnitt 27.8.1 respektive 15.2.1) i och för sig kunna använda sig av bl.a. värderingen som underlag för sin prövning. Att notera är att krishanteringsdirektivet ger resolutionsmyndigheten möjlighet att göra en preliminär värdering, om det inte finns tid att göra en komplett värdering (se avsnitt 17.1.4). Det kan vara samma värdering som ligger till grund för beslutet att försätta ett företag i resolution och som ligger till grund för beslut om andra resolutionsåtgärder, men det behöver inte vara det. Beroende på omständigheterna i varje enskilt fall kommer de beslut som blir aktuella, och för vilka en värdering ska utgöra underlag, att fattas under en längre eller . Eftersom värderingen ska spegla situationen i företaget för aktuell åtgärd, kan det bli aktuellt att justera den värdering som låg till grund för exempelvis själva resolutionsbeslutet. Detta kan ske genom att värdena förändras, i enlighet med en i värderingen fastlagd metod, eller att genom att en ny värdering görs. Att värderingen behöver justeras eller en ny värdering behövs kan bero på att den ekonomiska situationen i företaget har ändrats i de fall ett beslut om tillämpningen av ett resolutionsverktyg fattas efter själva resolutionsbeslutet. Men det kan också bero på att en värdering som ska utgöra underlag för ett beslut om resolution och en värdering som ska utgöra underlag för en annan resolutionsåtgärd kan göras med olika metoder. Oavsett om en eller flera värderingar görs ska de styras av samma bestämmelser. Själva värderingstidpunkten ska ligga så nära som möjligt i tiden för den åtgärd den utgör grund till. Detta gäller oavsett om värderingen är preliminär eller slutlig. Att en värdering ska göras innan ett beslut om resolution och innan resolutionsåtgärder vidtas samt innan Finans- inspektionen skriver ned eller konverterar relevanta kapitalinstrument behöver framgå av den nya lagen om resolution. Värderingen ska enligt artikel 36.1 i krishanteringsdirektivet utföras av en person med oberoende ställning i förhållande till offentliga myndigheter, inbegripet resolutionsmyndigheten, och företaget. Kravet på att den person som ska utföra värderingen ska vara oberoende bör anges i den nya lagen om resolution. har utarbetat tekniska standarder vad avser de omständigheter som ska föreligga för att en person ska anses oberoende. Lagrådet anför att kravet på värderingsmannens oberoende ställning vid en värdering före beslut om resolution eller resolutionsåtgärder bör motsvara kravet på värderingsmannens oberoende ställning vid en värdering som vidtas efter det att resolutionsåtgärder har vidtagits (jfr artikel 74 i krishanteringsdirektivet). Till stöd för detta anför Lagrådet att det av artikel 36.10 i krishanteringsdirektivet följer att inget hindrar att värderingen enligt artikel 74 i direktivet utförs av samma person som 2015/16:5 utfört värderingen enligt artikel 36 i direktivet. Vidare anför Lagrådet att det är orimligt att värderingsmannen ska vara oberoende i förhållande till alla myndigheter och att det bör räcka att kräva att värderingsmannen är oberoende i förhållande till resolutionsmyndigheten och det företag som ska värderas. En ytterligare synpunkt från Lagrådet avser huruvida revisorn för det företag som ska värderas även kan utses till värderingsman enligt 7 kap. i den nya lagen om resolution. I enlighet med vad som framgår ovan ska en värdering inför ett beslut om resolution eller resolutionsåtgärder utföras av en person som har en oberoende ställning i förhållande till offentliga myndigheter, inbegripet resolutionsmyndigheten, och företaget som ska värderas (jfr artikel 36.1 i krishanteringsdirektivet). En värdering efter det att resolutionsåtgärder har vidtagits ska utföras av en oberoende person (jfr artikel 74 i krishanteringsdirektivet). Av artikel 36.10 i krishanteringsdirektivet framgår det att en värdering som görs i efterhand i syfte att värderingen ska uppfylla samtliga villkor i artikel 36 i krishanteringsdirektivet (dvs. en slutlig värdering) får utföras av samma oberoende person som utför värderingen efter det att resolutionsåtgärder vidtagits. Enligt regeringens bedömning innebär inte skrivningen om ”samma oberoende person” i artikel 36.10 i krishanteringsdirektivet att kravet i artikel 36.1 i krishanteringsdirektivet på att värderingsmannen ska vara oberoende i förhållande till samtliga myndigheter och det företag som ska värderas kan åsidosättas. För att krishanteringsdirektivets bestämmelser i denna del ska genomföras på ett korrekt sätt bör därför den person som utför en värdering enligt 7 kap. den nya lagen om resolution vara oberoende såväl i förhållande till samtliga myndigheter som till det företag som ska värderas. I enlighet med vad Lagrådet anför ska en revisor vara oberoende i förhållande till det företag han eller hon granskar. Med anledning härav anser regeringen att det inte bör föreligga något hinder för att utse revisorn för det företag som ska värderas även till värderingsman enligt 7 kap. i den nya lagen om resolution. Lagrådet anför att en värderingsman är resolutionsmyndighetens syssloman och att myndigheten därför inte bör få entlediga en värderingsman utan saklig grund. Regeringen delar Lagrådets uppfattning i detta avseende. En möjlighet för resolutionsmyndigheten att säga upp avtalet med värderingsmannen utan att det föreligger saklig grund framstår inte som förenligt med kravet på värderingsmannens oberoende från myndigheten. Kris- hanteringsdirektivet saknar bestämmelser om värderingsmannens förtida entledigande. Det kan dock inte anses oförenligt med direktivet att införa regler som syftar till att säkerställa direktivets krav på värderings- mannens oberoende. Kravet på saklig grund för förtida entledigande av en värderingsman bör därför framgå av den nya lagen om resolution. Regeringens förslag: Värderingen ska ligga till grund för beslut i frågor om resolution och resolutions- Vid värderingen ska eventuella förluster avseende tillgångarna i företaget redovisas då resolutionsåtgärder vidtas. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Värderingens syfte är enligt artikel 36.3 i krishanteringsdirektivet att bedöma värdet av tillgångarna och skulderna i företaget som uppfyller villkoren för resolution enligt artiklarna 32 och 33. Av artikel 36.4 i krishanteringsdirektivet framgår att en värdering enligt artikel 36 görs i syfte att värderingen ska kunna utgöra underlag för en rad olika åtgärder som kan komma att vidtas i samband med ett resolutionsförfarande. Exempelvis ska en värdering ligga till grund för beslutet att försätta ett företag i resolution. värdering ska också ligga till grund för valet av lämpliga resolutionsåtgärder och för den valda åtgärdens närmare utformning, exempelvis hur mycket skulderna ska skrivas ned vid användning av Värderingen ska på motsvarande sätt ligga till grund för en nedskrivning eller konvertering av relevanta kapitalinstrument utanför Vad som sägs om resolutionsåtgärder i detta avsnitt gäller alltså även för nedskrivning eller konvertering av relevanta kapital- instrument utanför resolution. När det handlar om vilken, eller vilka, värderingsmetoder som bör användas kan konstateras att sambandet mellan värderingsmetod och resolutionsåtgärd inte är helt enkelt. I viss mån styrs valet av resolutionsåtgärd av hur värderingar utfaller. När det väl är bestämt vilken resolutionsåtgärd som ska användas så styr det vilka värderingsmetoder som lämpligen ska användas. Valet mellan att försöka sälja aktierna i ett företag i resolution och att överföra en del av tillgångarna till ett broinstitut styrs t.ex. sannolikt i hög grad av en utvärdering av företagets ekonomiska styrka och tillgångarnas skick. Inför en aktieförsäljning krävs en ändamålsenlig värdering av aktierna för att kunna ta ställning till eventuella bud. Om det ska ske en överföring av delar av verksamheten till en privat aktör, ett broinstitut eller ett tillgångsförvaltningsbolag kan det handla om en substans- värdering (i korthet en värdering av skillnaderna mellan värdet på företagets tillgångar och beloppet av dess skulder) eller en inkråms- värdering (i princip en värdering av företagets rörelse). värdering kan vara ett viktigt komplement, eftersom skulder är en del av en banks rörelse på ett annat sätt än för vanliga företag. stock är till exempel ofta inte bara skulder utan har också ett värde i form av att det är en kundstock. Den som köper inlåningsstocken får möjlighet att generera intäkter från dessa kunder i form av utlåning, provisioner och olika kringtjänster. När det handlar om en användning av försäljningsverktyget förutses att en försäljning till marknadsmässiga villkor (och inte bara en överföring) kommer att ske. Krishanteringsdirektivet innehåller också ett antal bestämmelser för att säkerställa att försäljningen sker på affärsmässiga Eftersom det kommer att finnas ett pris i denna situation som fastställs i en marknadstransaktion, är värderingen av mindre betydelse och tjänar i huvudsak som ytterligare underlag för resolutions- myndighetens bedömning av att det pris som köparen erbjuder är rimligt. Om resolutionsmyndigheten ska skriva ned skulder, behöver en substansvärdering göras då ett syfte är att få tillgångar och skulder i Därefter ska skulder konverteras tills en tillräcklig kapitalstyrka Detta handlar dels om att kunna få marknadens förtroende, dels om att (med viss marginal) kunna klara kapitaltäckningskraven. framhållas att kapitaltäckningskraven beräknas med utgångspunkt i en värdering av ett företags tillgångar enligt vanliga redovisningsprinciper, men sedan tillkommer specialregler och inte minst en riskviktning av Det innebär att för en given andel eget kapital kan kapitaltäckning i två olika banker se mycket olika ut beroende på vilken typ av tillgångar bankerna har och vilka riskvikter deras respektive Om ett företag har använt interna modeller för att beräkna riskvikter, kan det finnas skäl att vid en omstrukturering av företaget ompröva dessa och eventuellt övergå till standardiserade riskvikter. Konsekvensen av högre riskvikter blir att företaget behöver mer kapital i absoluta termer för att kunna uppfylla en viss kapitaltäckningsrelation, behovet av skuldkonvertering ökar. Värderingen måste med andra ord kompletteras med en bedömning av kapitalbehovet med utgångs- punkt i vilken kapitaltäckningsgrad som tillgångarna implicerar och hur mycket skulder som behöver konverteras till aktier (eller andra kapital- basinstrument) för att klara av tillämpliga kapitalkrav. bedömningar som i första hand faller inom tillsynsmyndigheternas expertis och verksamhetsområde. Värderingen måste, om den ska ligga till grund för hur mycket skulder som ska konverteras, med andra ord ta hänsyn till tillsynsmyndighetens bedömningar av hur mycket kapital som behövs ur regleringssynpunkt. Det bör avslutningsvis påpekas att en värdering av företagets tillgångar och förpliktelser behövs för flera av syftena. Det behövs som underlag för bedömningen av om resolution ska inledas och för att säkerställa att förluster avseende företagets tillgångar identifieras och för tillämpning Mot bakgrund av dessa exempel torde en substansvärdering, dvs. värdering av ett företags tillgångar och skulder, i princip alltid vara Det följer också av artikel 36.1 i krishanteringsdirektivet att värderingen ska göras för att bedöma värdet på företagets tillgångar och Detta utesluter inte att värderaren i tillägg till detta också väljer andra angreppsätt, exempelvis en aktievärdering, vilket kan vara relevant vid en aktieförsäljning. Mot bakgrund av att det pågående arbetet på EU- nivå med att ta fram tekniska standarder föreslås ingen närmare precisering av vilka angreppssätt och metoder som bör användas i relationen till de olika syften som en värdering enligt artikel 36 i krishanteringsdirektivet kan ha. De övergripande syften som anges i artikel 36.4 – att värderingen ska ligga till grund för beslut i frågor om resolution och resolutionsåtgärder – bör dock uttryckligen framgå av den Prop. 2015/16:5 nya lagen om resolution. Det bör också uttryckligen framgå av den nya lagen om resolution att ett syfte med värderingen är att säkerställa att eventuella förluster avseende företagets tillgångar till fullo redovisas. Det är viktigt för att resolutionen ska bli förtroendeskapande att företagets förluster verkligen redovisas så att de åtgärder som vidtas inte ska visa sig otillräckliga. Regeringens förslag: Till värderingen ska fogas viss information om företagets räkenskaper och finansiella ställning såsom den framgår av företagets räkenskapsinformation. Denna information får vid behov kompletteras med en analys av värdet av tillgångarna och skulderna i företaget med utgångspunkt i marknadsvärdet. Värderingen ska innehålla en uppskattning av det ekonomiska utfallet för ägare och borgenärer om företaget försätts i konkurs eller går i likvidation. ska ange om uppskattningen ska utgå från konkurs eller likvidation. Utredningens förslag överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot Skälen för regeringens förslag: Enligt artikel 36.6 i krishanterings- direktivet ska information om tillgångar och skulder såsom informa- tionen anges i företagets räkenskapsinformation alltid fogas till värderingen. Vid tillämpningen av något av försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljandeverktyget, får dessutom en analys och uppskattning av tillgångarnas och skuldernas marknadsvärde fogas till värderingen enligt artikel 36.7 i krishanteringsdirektivet om det bedöms befogat. Bestämmelser med motsvarande innebörd bör införas i den nya lagen om resolution. Enligt regeringens bedömning bör dock möjligheten att ta fram en kompletterande analys av marknadsvärdena finnas även om värderingen inte är hänförlig till tillämpningen av antingen försäljningsverktyget, broinstitutsverktyget eller avskiljande- verktyget. En sådan kompletterande analys kan vara relevant även i andra sammanhang, och artikel 36.7 i krishanteringsdirektivet medger en sådan ordning. Även om de bokförda värdena utgör ett viktigt underlag för värderaren och ska fogas till värderingen så betyder inte det att denne behöver använda samma värderingsmetoder som har använts i företagets redovisning. Värderaren kan göra andra bedömningar av lämpliga metoder för att uppnå målet om att värderingen ska ge en rättvisande bild. Exempelvis kan värderaren anse att vissa tillgångar som företaget har värderat enligt anskaffningsvärde mer rättvisande ska värderas till marknadsvärde. Tillgångar som har värderats till marknadsvärde baserat på marknadspris i bokföringen kan en värderare också behöva värdera med hjälp av modeller, om de finansiella marknaderna vid resolutionstillfället är illikvida. Förutom den här typen av exempel kan 2015/16:5 en värderare göra andra val avseende parametrar och omvärlds- bedömningar än vad företaget har gjort i sin tidigare värdering. Av dessa skäl bör värderingen som görs i resolution inte ses som främst justering av bokförda värden, utan som en ny värdering som värderaren är relativt fri att göra baserat på sin kompetens i dessa frågor och tillgänglig information. Artikel 36.8 i krishanteringsdirektivet anger därutöver att värderingen ska innehålla en indelning av borgenärerna i klasser utefter prioritetsordning i enlighet med förmånsrättslagen och en uppskattning av det ekonomiska utfallet för respektive klass av aktieägare och borgenärer om företaget försätts i konkurs eller går i likvidation. Detta är viktig information för att ska kunna vidta resolutionsåtgärder som inte leder till att ägare och borgenärer får ett sämre ekonomiska utfall än om resolution inte hade inletts, dvs. om företaget i stället hade avvecklats genom konkurs eller likvidation. bör dock vid värderingen ange om myndigheten ska utgå från ett alternativt scenario som är konkurs eller likvidation. Det bör framgå av den nya lagen om resolution att värderingen ska innehålla en uppskattning av det ekonomiska utfallet vid konkurs eller likvidation för ägare och borgenärer samt att ska ange om konkurs eller likvidation är alternativet till resolution i det specifika fallet. En indelning av ägare och borgenärer i klasser baserat på deras prioritet är nödvändig för att kunna göra en sådan uppskattning. 17.1.4Preliminär och slutlig värdering Regeringens förslag: Om det på grund av brådska inte är möjligt att uppfylla kravet på att en oberoende person ska utföra värderingen eller att den information som ska framgå av värderingen inte är komplett, ska en preliminär värdering genomföras av . En preliminär värdering ska innehålla en buffert för ytterligare förluster. En preliminär värdering som genomförs i enlighet med lagen om resolution utgör tillräcklig grund för beslut om resolution eller resolutionsåtgärder. När en slutlig värdering har lämnats får en preliminär värdering inte läggas till grund för beslut om resolution eller resolutionsåtgärder. ska se till att den preliminära värderingen kompletteras och blir en slutlig värdering. Regeringens bedömning: Krishanteringsdirektivets bestämmelse om resolutionsmyndighetens skyldighet att se till att den preliminära värderingen blir slutlig omfattas av Riksgälds- kontorets skyldighet att uppdra åt en oberoende person att utföra en värdering innan frågan om resolution och resolutionsåtgärder prövas. Utredningens förslag och bedömning överensstämmer i huvudsak med regeringens förslag och bedömning. Utredningens förslag innehåller dock en bestämmelse om att en värdering ska betraktas som preliminär tills en oberoende person har utfört en slutlig värdering och en uttrycklig skyldighet för resolutionsmyndigheten att se till att den preliminära värderingen blir slutlig så snart som det är möjligt. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker förslaget eller har inget att invända mot det. anser att ett krav på att alla värderingar ska göras av en oberoende person bör övervägas. anser att processen avseende en preliminär värdering bör klargöras om denna ordning förutses bli det normala förfaringssättet, och att ett undantag från kraven enligt lagen om offentlig upphandling bör göras vid upphandlingen av värderingen. REKON anför att möjligheterna att vid resolutionstidpunkten göra en korrekt bedömning av utfallet framstår som mycket begränsade. Skälen för regeringens förslag och bedömning: Av artikel 36.1 i krishanteringsdirektivet följer att en värdering som uppfyller kraven i artikel 36 utgör en definitiv (slutlig) värdering. Om en medlemsstat i enlighet med artikel 85 i krishanteringsdirektivet har valt att låta beslut om resolutionsåtgärder prövas av t.ex. en domstol, är värderingen dock inte definitiv förrän en sådan instans har godkänt ett beslut i vilket värderingen tillämpas. Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan det dock bli nödvändigt att vidta relevanta åtgärder även om en slutlig värdering inte har hunnit utföras. Komplexiteten i uppgiften att värdera ett finansiellt företag och därtill i en situation med eventuellt turbulenta marknader skulle annars kunna medföra att resolutionsmyndigheten är tvungen att avvakta med att fatta adekvata beslut med risk för betydande samhällsekonomiska kostnader som följd. För att skapa förtroende i marknaderna och för att minimera risken för spridningseffekter är det centralt att snabbt sätta in adekvata åtgärder. Artikel 36.2 i krishanteringsdirektivet anger att resolutions- myndigheterna kan göra en preliminär värdering om det inte är möjligt att göra en oberoende värdering, och av artikel 36.12 framgår att resolutionsmyndigheten kan vidta resolutionsåtgärder även på grundval av en sådan preliminär värdering. I artikel 36.9 anges att en preliminär värdering i den utsträckning det är möjligt ska kompletteras med ytterligare finansiell information enligt artikel 36.6 och en indelning av borgenärerna enligt prioritetsnivåer enligt artikel 36.8. Den preliminära värderingen ska också innehålla en buffert för ytterligare förluster. ska utarbeta förslag till tekniska standarder vad gäller metod för hur denna buffert ska räknas fram och hur den ska inbegripas i värderingen. Av artikel 36.10 i krishanteringsdirektivet framgår att en värdering ska betraktas som preliminär till dess att en oberoende person har utfört en värdering som fullt ut uppfyller alla de villkor som fastställs i artikel 36. En sådan definitiv värdering i efterhand ska enligt artikel 36.10 genomföras så snart det är praktiskt möjligt. Den definitiva värderingen i efterhand syftar dels till att säkerställa att eventuella förluster redovisas till fullo, dels till att fungera som underlag för ett beslut om att återföra borgenärers fordringar eller öka värdet av den ersättning som betalas. Den får endera genomföras separat från den värdering som ska utföras enligt artikel 74 i krishanteringsdirektivet, eller som den värderingen. Den definitiva värderingen i efterhand får dessutom utföras av samma oberoende person som gör värderingen enligt artikel 74 i krishanteringsdirektivet, men ska vara fristående från den värderingen. 2015/16:5 Regeringen har i den nya lagen valt att benämna ”den definitiva värderingen i efterhand” som ”den slutliga värderingen”. Någon skillnad i sak är inte avsedd. Enligt regeringens bedömning följer resolutionsmyndighetens skyldighet enligt artikel 36.10 i krishanteringsdirektivet att genomföra en slutlig värdering så snart det är möjligt av skyldigheten att uppdra åt en oberoende värderingsman att utföra en värdering innan frågan om resolution eller resolutionsåtgärder prövas och av att en preliminär värdering bara får vidtas i brådskande undantagsfall. Någon ytterligare genomförandeåtgärd krävs därför inte i detta avseende. anser att ett krav på att alla värderingar ska göras av en oberoende person bör övervägas. Regeringen noterar dock att möjligheten för resolutionsmyndigheten att under vissa förutsättningar genomföra en preliminär värdering följer redan av krishanterings- direktivets bestämmelser. Om inte ges denna möjlighet i svensk rätt, skulle det kunna ifrågasättas om krishanterings- direktivet är korrekt genomfört i denna del. Dessutom framstår det, av skäl som angetts ovan, som angeläget att det finns möjlighet att göra en preliminär värdering när det skulle vara alltför svårt att inom den tid som krävs genomföra en fullständig värdering. anser att processen avseende en preliminär värdering bör klargöras om denna ordning förutses bli det normala förfaringssättet. Krishanteringsdirektivets bestämmelser om den preliminära värderingen är relativt kortfattade.