prop · H30368 · 2015-12-17 00:00:00 — att anträffas föremål som kan tas i beslag eller i förvar eller att det annars är av betydelse för utredningen om brottet eller för förverkande av utbyte av brottslig verksamhet enligt 36 kap. 1 b § . Kroppsbesiktning av annan än den skäligen misstänkte får endast ske genom att ta salivprov. Syftet med provtagningen ska vara att genom en dna-analys av provet underlätta identifiering vid utredning av ett brott på vilket fängelse kan följa. Vidare krävs att det finns synnerlig anledning att anta att provtagningen är av betydelse för utredningen av brottet (28 kap. 11 § andra stycket och 12 b § första stycket ). begreppet ”synnerlig anledning” avses i dessa sammanhang att det finns faktiska omständigheter som påtagligt visar att man med fog kan förvänta sig att åtgärden kommer att leda till det avsedda resultatet (SOU 1995:47 s. 298). Regler om verkställighet finns i bland annat 28 kap. 13 § andra och Av paragrafen framgår att en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av mera väsentlig omfattning ska verkställas inomhus och i ett avskilt rum. Om undersökningen utförs av någon annan än en läkare ska om möjligt dessutom ett vittne närvara. Blodprov får inte tas av någon annan än en läkare eller legitimerad Annan mer ingående undersökning får utföras endast av Kroppsvisitation eller kroppsbesiktning av en kvinna får inte verkställas eller bevittnas av någon annan än en kvinna, läkare eller Kroppsvisitation som enbart innebär att föremål som en kvinna har med sig undersöks får dock verkställas och bevittnas av en man. Detsamma gäller kroppsbesiktning av en kvinna som bara innebär att blodprov, alkoholutandningsprov eller salivprov för Kroppsvisitation och kroppsbesiktning av män kan däremot utföras och bevittnas av såväl män som kvinnor. Beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning fattas av förundersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Vid fara i dröjsmål får beslut även fattas av en polisman (28 kap. 4 § och 13 § första stycket Kroppsvisitation och kroppsbesiktning ska dokumenteras genom protokoll (28 kap. 9 § och 13 § första stycket ). Liksom vid övriga straffprocessuella tvångsmedel ska behovs-, Prop. 2015/16:68 ändamåls- och proportionalitetsprinciperna iakttas vid beslut om och verkställighet av kroppsvisitation och kroppsbesiktning. 8.2Begränsningar av rörelsefriheten vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning 8.2.1Behovet av reglering i Regeringens förslag: Det ska införas en bestämmelse i lag om att den som ska kroppsvisiteras kortvarigt får hållas kvar för att kroppsvisitationen ska kunna genomföras. Ett sådant kvarhållande får pågå eller, om det finns synnerliga skäl, . Det ska i lag också anges att en polisman får ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. Regeringens bedömning: Det bör inte införas en reglering om att en person får hållas kvar i avvaktan på att beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inhämtas från behörig beslutsfattare. förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen föreslår att en polisman ska ges en uttrycklig rätt att kortvarigt kvarhålla en person i avvaktan på att beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inhämtas från behörig beslutsfattare. Motsvarande befogenhet ska gälla för tjänstemän vid och . Utredningen föreslår också att den som ska kroppsvisiteras får hållas kvar för ändamålet . Utredningen föreslår såvitt gäller medtagande av den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas en annan lagteknisk utformning av bestämmelsen. Remissinstanserna: Förslaget att en person får kvarhållas i syfte att genomföra en beslutad kroppsvisitation tillstyrks eller lämnas utan invändningar av nästan samtliga remissinstanser. Enligt vid finns det dock risk för att möjligheten att kvarhålla någon i leder till att personer frihetsberövas i större utsträckning än vad som gäller . Ingen remissinstans invänder mot förslaget om kvarhållande i avvaktan på att beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inhämtas från behörig beslutsfattare. Detsamma gäller förslaget om att kunna ta med personen till platsen för verkställighet. har i denna del dock vissa lagtekniska synpunkter. Promemorians förslag och bedömning överensstämmer huvudsakligen med regeringens. I promemorian föreslås en annan lagteknisk lösning såvitt gäller möjligheten att kvarhålla den som ska kroppsvisiteras. Remissinstanserna: Majoriteten av remissinstanserna, däribland, ombudsmän (), Justitiekanslern, , tillstyrker eller lämnar promemorians förslag och bedömning utan invändningar. Enligt Justitiekanslern bör det uttryckligen anges att den som kvarhålls för en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte får tas i förvar han eller hon är skyldig att stanna kvar. Det bör även uttryckligen anges att den enskilde har rätt att avlägsna sig när åtgärden har genomförts eller den relevanta tidsfristen har löpt ut. efterlyser en närmare redovisning av rätten att använda våld mot en person som tvingas med till en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. understryker bland annat vikten av att ett kvarhållande blir så kort som möjligt. avstyrker förslaget att den som ska kroppsvisiteras får hållas kvar men tillstyrker förslaget om medtagande till en annan plats. Skälen för regeringens förslag och bedömning Allmänt om tvångsåtgärder vid kroppsvisitation och kroppsbesiktning För att en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning ska kunna genomföras i enlighet med reglerna om verkställighet i 28 kap. 13 § andra och tredje styckena kan det ibland vara nödvändigt att inskränka en persons rörelsefrihet. Det kan till exempel handla om att transportera en person till en plats som är lämplig för att verkställa åtgärden på eller att hålla kvar personen i avvaktan på att åtgärden kan utföras av läkare eller legitimerad sjuksköterska. kan rörelsefriheten begränsas till följd av reglerna om anhållande och gripande. Behovet av att kunna begränsa någons rörelsefrihet i samband med kroppsvisitation eller kroppsbesiktning kan dock finnas även i andra fall. Det saknas emellertid i stor utsträckning bestämmelser som tar sikte på den typen av åtgärder. Sådana bestämmelser finns endast när det gäller genomförandet av en beslutad kroppsbesiktning. Den som ska genomgå en sådan undersökning får med tvång hållas kvar för ändamålet eller, om det finns synnerliga skäl, (28 kap. 12 § tredje stycket ). Bestämmelsen motiverades med att det vid genomförandet av en kroppsbesiktning ibland krävs längre transporter eller tillgång till särskild läkare eller utrustning vilket gör att förfarandet drar ut . Även själva undersökningen kan ibland vara tidskrävande, varför det ansågs finnas behov av en uttrycklig reglering om att kunna kvarhålla den som ska undersökas (prop. 1993/94:24 s. 51). Någon motsvarande reglering ansågs däremot inte behövas i fråga om kroppsvisitation. Den avskildhet som krävs enligt 28 kap. 13 § andra och tredje styckena ansågs i dessa fall i stället kunna ordnas i omedelbar anslutning till platsen för ingripandet. Bedömningen delades av som också har övervägt frågan (SOU 1995:47 s. 344). Det saknas således uttryckliga bestämmelser om rätt att kvarhålla någon för att kunna verkställa en kroppsvisitation. Det finns inte heller någon reglering om skyldigheten för den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas att följa med till den plats där åtgärden ska genomföras. Trots avsaknad av uttryckliga bestämmelser har det av reglerna om kroppsvisitation och kroppsbesiktning underförstått ansetts följa en rätt att också ta med den som ska underkastas en sådan åtgärd till platsen för Detsamma gäller rätten att inskränka någons rörelsefrihet i syfte att genomföra en beslutad kroppsvisitation. Att bestämmelserna om kroppsvisitation och kroppsbesiktning anses kunna ligga till grund för sådana befogenheter bottnar i uppfattningen att det med en lagstadgad rätt att använda tvångsmedel får anses följa en befogenhet att också vidta vissa ingrepp eller andra åtgärder – även om dessa utförs tvångsvis – som är nödvändiga för att rätten att bruka tvångsmedlet ska bli verkningsfull (bet. 1983/84:JuU27 s. 40 f.). Åtgärderna anses då utgöra ett led i verkställigheten av ett beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Detta synsätt har dock kritiserats. Såväl som ombudsmän () har med hänsyn till bland annat legalitetsprincipen ifrågasatt om inte dessa åtgärder bör framgå av lag (SOU 1995:47 s. 340 f., JO , dnr 4887-1997, s. 8, JO 2001- 01-26, dnr 4769-1999, s. 6 f., JO 2001/02 s. 88). Frågan om det rättsliga stödet för att kvarhålla eller förflytta en person i dessa sammanhang har även uppmärksammats i doktrinen (, Straffprocessuella tvångsmedel, 3 uppl., s. 657 och 672 f). Utredningen föreslår, i syfte att förtydliga rättsläget, att åtgärderna ska regleras uttryckligen i lag. Utgångspunkter för regeringens bedömning Att rättsläget inte kan anses helt klart beträffande möjligheten att vidta tvångsåtgärder mot enskilda är otillfredsställande. Att i samband med en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning begränsa någons rörelsefrihet på sätt som redovisats innebär en begränsning av de grundlagsskyddade fri- och rättigheterna. Även innehåller bestämmelser till skydd för den enskilde i dessa avseenden. Inskränkningar i sådana fri- och rättigheter får endast ske genom lag och för vissa ändamål. I enlighet med vad som anförts ovan kan dock hävdas att åtgärderna – som nödvändiga led i verkställigheten – inryms i rätten att besluta om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. För dessa tvångsmedel finns det redan lagstöd. Det kan med den utgångspunkten ifrågasättas om det är nödvändigt att reglera åtgärderna uttryckligen. Det torde i allmänhet också kunna finnas betänkligheter med att endast inom ett visst område reglera åtgärder som kan anses utgör delmoment i ett tvångsmedel. Det finns en viss risk för att sådan reglering medför olyckliga motsatsslut på andra rättsområden. Att mer allmänt gå mot en sådan ordning kan varken anses lämpligt eller önskvärt. I det aktuella fallet råder det dock viss osäkerhet om vilket stöd det finns för att vidta de ovan redovisade tvångsåtgärderna. Konstitutionella hänsyn får under sådana förhållanden anses tala särskilt starkt för att inskränkningarna i den enskildes rörelsefrihet inte endast bör följa tolkningsvis av bestämmelserna om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Att åtgärderna bör regleras i lag är en uppfattning som delas av nästan samtliga remissinstanser. Till detta kommer att det redan finns lagstöd för att kvarhålla den som ska kroppsbesiktigas. Regeringens samlade bedömning är därför att tvångsåtgärderna – givet att det finns ett godtagbart behov av dem – bör framgå uttryckligen av lag. 2015/16:68 Kvarhållande i syfte att genomföra en beslutad kroppsvisitation En kroppsvisitation innebär bara ett kortvarigt och ytligt genomsökande av kläder eller föremål, till exempel att polismannen känner utanpå en persons kläder. En sådan mindre ingripande åtgärd kan i regel genomföras direkt i anslutning till beslutet och på platsen för ingripandet. Som anförts i tidigare lagstiftningssammanhang kan behovet av att tvångsvis kunna kvarhålla någon som ska kroppsvisiteras i många fall därför anses mindre än vid kroppsbesiktning (prop. 1993/94:24 s. 53). Även en kroppsvisitation kan emellertid innehålla moment som gör att förfarandet drar ut . En kroppsvisitation som innefattar en noggrannare kontroll av kläder och annat som någon bär på sig bör till exempel normalt verkställas inomhus. Måste den visiterade ta av sig kläderna kan undersökningen dessutom behöva genomföras i ett avskilt utrymme. För att kunna verkställa ett beslut om kroppsvisitation måste den som ska visiteras i vissa fall alltså först föras till en plats som är lämplig för att verkställa åtgärden. Beroende på bland annat kroppsvisitationens omfattning och förhållandena på platsen kan det då dröja innan beslutet verkställs. I en sådan situation kan det, liksom vid kroppsbesiktning, ibland vara nödvändigt att med tvång hålla kvar personen i fråga. Behovet kan också vara påtagligt i de fall man till exempel måste tillkalla och invänta kvinnlig personal. Detta kan särskilt vara fallet på orter där polisbemanningen inte är så stor. Utredningen föreslår med anledning av det anförda att det ska införas en lagreglerad rätt att hålla kvar den som ska visiteras för att ett beslut om kroppsvisitation ska kunna genomföras. Enligt regeringen överväger intresset av att effektivt kunna utreda brott i detta fall den enskildes intresse av att fritt kunna röra sig. Förutom tillstyrker samtliga remissinstanser förslaget eller lämnar det utan invändningar. tillstyrker däremot förslaget nedan om att ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till en plats som är lämplig för verkställighet. Enligt regeringen innebär ett tvångsvist medtagande av en person i praktiken att personen hålls kvar. Tid för transport räknas till exempel in i den tid en person längst får kvarhållas. Det är alltså inte möjligt att skilja åtgärderna åt. Dessutom innebär den föreslagna regleringen ingen saklig förändring i förhållande till vad som gäller . Regeringens samlade bedömning är därför att det bör införas en sådan reglering som utredningen föreslår. vid invänder att den tid som utredningen föreslår att en person ska kunna kvarhållas är alltför lång. Övriga remissinstanser lämnar förslaget utan invändningar. Som fakulteten påpekar behövs det i regel betydligt av kvarhållande än för att en kroppsvisitation ska kunna genomföras. Regeringen delar promemorians bedömning att får anses vara en rimlig tid för att syftet med åtgärden ska uppnås. Som nämnts riskerar dock verkställighet som av integritetsskäl måste ske inomhus eller i ett avskilt rum att dra ut . Även själva visitationen kan ta , till exempel om personen tvingas ta av sig alla sina kläder och om flera väskor eller andra föremål måste Även om en kroppsvisitation oftast är betydligt mindre ingripande än så är det väsentligt att regleringen är ändamålsenlig. 2015/16:68 bör därför vara möjligt att i vissa fall kunna kvarhålla personen i I likhet med vad som gäller vid kvarhållande av den som ska kroppsbesiktigas bör det finnas synnerliga skäl för att en sådan förlängning av tiden ska komma i fråga. Enligt Justitiekanslern bör det uttryckligen bland annat anges att den som kvarhålls för en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inte får tas i förvar. Som konstateras ovan innebär den föreslagna regleringen i detta avseende inte någon ändring i sak i förhållande till vad som redan gäller. Regleringen är alltså i denna del ett förtydligande av gällande rätt. Detsamma gäller beträffande påpekande om våldsanvändning för att genomföra en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning. Medtagande till kroppsvisitation eller kroppsbesiktning Som framgått i det föregående är det ofta nödvändigt att ta med den som ska kroppsbesiktigas till en annan plats än den där det initiala ingripandet skett. Detsamma kan i undantagsfall gälla vid verkställighet av en kroppsvisitation. Ändamålsskäl talar starkt för att det bör vara möjligt att med tvång ta med personen till en sådan plats. Även i denna del väger enligt regeringen behovet av en sådan befogenhet tyngre än den enskildes intresse av att kunna röra sig fritt. Frågan är dock hur ett medtagande förhåller sig till befogenheten att kvarhålla en person för att kunna verkställa beslut om dessa tvångsmedel. Som nämnts saknas det bestämmelser som uttryckligen tar sikte på den typ av åtgärd det nu är frågan om. Förarbetena till 28 kap. 12 § tredje stycket ger dock visst stöd för att det i rätten att kvarhålla någon inryms en befogenhet att också ta med den som ska undersökas. Bestämmelsen syftar nämligen till att täcka den tidsåtgång som kan följa av till exempel just transporter. Bestämmelsens ordalydelse ger däremot inte stöd åt en sådan uppfattning. I linje med vad regeringen har konstaterat ovan talar vid en sådan osäkerhet konstitutionella skäl för en uttrycklig reglering. I likhet med utredningens förslag, som samtliga remissinstanser tillstyrker, bör därför även befogenheten att ta med den som ska kroppsbesiktigas eller kroppsvisiteras ges uttryckligt lagstöd. Som föreslås i promemorian bör bestämmelsen utformas som en befogenhet för en polisman att ta med personen till den plats där åtgärden ska verkställas. Kvarhållande i avvaktan på att beslut om kroppsvisitation eller kroppsbesiktning inhämtas från behörig beslutsfattare Som nämnts i avsnitt 8.1 ska beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning fattas av förundersökningsledaren, åklagaren eller rätten. Endast om det är fara i dröjsmål får en enskild polisman fatta sådana beslut. Om det finns utrymme för polismannen att låta förundersökningsledare eller åklagare ta ställning till frågan anses situationen inte vara så brådskande att polismannen är behörig att fatta beslutet. Detsamma gäller om åtgärden utan olägenhet kan skjutas upp. För att kunna säkra föremål eller bevis förutsätts ofta att en kroppsvisitation eller en kroppsbesiktning genomförs i anslutning till ett ingripande. Det är därför mycket ovanligt att rätten beslutar om sådana åtgärder. Beslut om kroppsbesiktning som inte brådskar fattas däremot ofta av åklagare. kroppsbesiktning är typiskt sett för handen när det krävs blodprov vid misstanke om ratt- eller sjöfylleri eftersom promillehalten alkohol i blodet fortlöpande förändras. Ett annat exempel är när det finns risk för att en person som misstänks för försäljning av narkotika sväljer Vid kroppsvisitation är det normalt mer som regel än undantag fara i dröjsmål. Åtgärden aktualiseras i de flesta fall i mycket nära anslutning till att brottet upptäcks och för att den misstänkte inte ska hinna göra sig av med bevisningen eller godset är det ofta nödvändigt att genomföra åtgärden omgående. I de fall polismannen inte själv beslutar om kroppsvisitation, trots att saken är brådskande, brukar skälet vara att situationen är juridiskt svårbedömd (, Straffprocessuella tvångsmedel, 3 uppl., s. 654 f. och 671 f.). Om situationen inte brådskar ska polismannen alltså inhämta beslut om tvångsmedel från behörig beslutsfattare. För att ha en praktisk möjlighet att inhämta ett sådant beslut finns det enligt utredningen ibland behov av att tvångsvis hålla kvar personen det tar att inhämta Enligt utredningen saknas en sådan möjlighet enligt gällande Att det saknas uttrycklig reglering om ett sådant kvarhållande har även enligt ansetts innebära att det inte finns någon sådan befogenhet (SOU 1995:47 s. 175 f.). kritiserats av JO som, med hänsyn till det oklara rättsläget, förordat att det införs en uttrycklig reglering även i detta avseende (JO , dnr 4887-1997, s. 8). Utredningen föreslår mot den bakgrunden att en sådan befogenhet ska lagfästas. Enligt utredningen bör befogenheten inte gälla än högst 10–. Någon längsta gräns för ett sådant kvarhållande har dock inte angetts i den föreslagna bestämmelsen. Förslaget lämnas utan invändningar från remissinstanserna. I den promemoria som har utarbetats inom görs bedömningen att utredningens förslag inte bör genomföras. remissinstans invänder mot den bedömningen. Som anförs i promemorian är utredningens förslag inte För det första kan det enligt regeringens uppfattning ifrågasättas om det verkligen finns ett behov av en sådan reglering. beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning normalt ska fattas av förundersökningsledaren innebär att det måste finnas visst utrymme för polismannen att begränsa en persons rörelsefrihet det tar att per telefon föredra ärendet och få ett besked om tillstånd. fråga under den tiden skulle försöka avlägsna sig borde det dessutom i många fall vara fara i dröjsmål, vilket innebär att polismannen enligt gällande rätt har rätt att själv fatta beslutet om kroppsbesiktning eller Behovet av en lagreglerad rätt att hålla kvar personen i avvaktan på beslut får därmed bedömas vara begränsat. En reglering av rätten att hålla kvar en person i avvaktan på ett beslut skulle också skilja sig från hur lagstiftningen i övrigt är uppbyggd och skulle därmed kunna skapa osäkerhet om vad en polisman får eller inte får göra i situationer som rör andra tvångsmedel. En reglering utan en även kunna leda till att Sammantaget finner regeringen därför att utredningens förslag inte bör genomföras. Rätten till ett effektivt rättsmedel Regeringens lagförslag innebär inskränkningar i en enskilds rörelsefrihet. Inskränkningarna är tidsmässigt dock mycket kortvariga. Regeringen bedömer därför att de föreslagna åtgärderna inte står i konflikt med den rätt till frihet som var och en tillförsäkras enligt artikel 5 i . Samma bedömning gjordes i samband med införandet av bestämmelsen i 28 kap. 12 § tredje stycket om rätt att kvarhålla den som ska kroppsbesiktigas (prop. 1993/94:24 s. 51 f.). Förslagen skulle däremot kunna anses innebära en kränkning av rätten till respekt för privatliv enligt artikel 8 i konventionen. Var och en, vars i konventionen angivna fri- och rättigheter kränkts, ska ha tillgång till ett effektivt rättsmedel inför en nationell myndighet (artikel 13 i konventionen). Artikeln kräver inte ett rättsmedel inför domstol utan även administrativa rättsmedel kan vara tillräckliga för att uppfylla konventionskraven. I många fall är möjligheten att föra skadeståndstalan tillräcklig för att motsvara kraven i artikeln (, Mänskliga rättigheter i europeisk praxis, 4 uppl., s. 506 och 514). Med hänsyn till de föreslagna åtgärdernas tillfälliga natur skulle en domstolsprövning i praktiken inte kunna komma till stånd så länge åtgärderna består. Det är därför inte meningsfullt att införa en rätt till sådan prövning. En sådan möjlighet skulle inte heller stämma överens med den ordning som gäller för ett beslut om kroppsvisitation och kroppsbesiktning. Enligt regeringen är det i stället tillräckligt att den som har drabbats av de föreslagna åtgärderna kan begära skadestånd av staten. Detta är också den ordning som gäller för andra kortvariga tvångsmedel, till exempel beslut om hämtning till förhör. 8.2.2Behovet av reglering i andra författningar Regeringens förslag: Befogenheterna att hålla kvar en person i syfte att genomföra en kroppsvisitation och att ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras ska gälla i förhållande till barn som misstänks för brott. Ett kvarhållande i syfte att genomföra en beslutad kroppsvisitation får dock inte pågå längre än . Tjänstemän vid och ska i vissa fall ges samma befogenheter som en polisman att dels hålla kvar en person i syfte att genomföra en kroppsvisitation eller kroppsbesiktning, dels ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras. förslag överensstämmer delvis med regeringens. Utredningen lämnar såvitt gäller tjänstemän vid och inget förslag beträffande befogenheten att kvarhålla den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas. Remissinstanserna: Ingen remissinstans invänder mot förslaget att befogenheterna att hålla kvar en person i syfte att genomföra en beslutad kroppsvisitation och att ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska genomföras ska gälla även för barn som misstänks för brott. Detsamma gäller förslaget att tjänstemän vid och ska ges befogenhet att få ta med den som ska kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas till den plats där åtgärden ska verkställas. anser att det bör förtydligas att befogenheterna även gäller vid kroppsbesiktning enligt 3 § lagen (1976:1090) om alkoholutandningsprov. Det bör enligt i lagen även förtydligas att husrannsakan får användas för att komma åt en person som ska kroppsbesiktigas enligt den bestämmelsen. Enligt bör den befogenhet som föreslås gälla för kroppsvisitation och kroppsbesiktning enligt 27 § första stycket lagen (2000:1225) om straff för smuggling även gälla för åtgärder som vidtas enligt andra stycket. Promemorians förslag överensstämmer med regeringens.