prop · H203116 · 2015-04-29 00:00:00 — handlingar i ärendet till tingsrätten. Behörig tingsrätt är den tingsrätt inom vars domkrets det överklagade beslutet Paragrafen innehåller bestämmelser om överklagande av åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning. I avsnitt 8.7 behandlas också Lagrådets synpunkter avseende I första stycket föreskrivs att åklagarens beslut i fråga om erkännande och uppföljning får överklagas till tingsrätten av den misstänkte. Myndigheten i den andra medlemsstaten får däremot inte överklaga Den myndigheten kan dock när som helst upphäva sitt beslut om övervakningsåtgärder och återkalla intyget. Vid en sådan återkallelse ska en meddelad uppföljningsförklaring upphävas (18 § första stycket 2). Paragrafen avser överklagande av åklagarens beslut enligt 10 §. I 17 och 18 §§ finns bestämmelser om överklagande av vissa andra beslut som kan meddelas av åklagaren under uppföljningen av ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder. I andra stycket föreskrivs att ett överklagande ska göras skriftligen och ges in till åklagaren från den dag då den misstänkte fick del av beslutet. Av 11 § första stycket följer att beslutet i fråga om erkännande och uppföljning ska delges den misstänkte. som har inkommit för sent ska avvisas av åklagaren, dock inte om överklagande inkommit i rätt tid till tingsrätten. vidare att ett överklagande som inte avvisas ska översändas till tingsrätten tillsammans med övriga handlingar i ärendet. Tredje stycket innehåller en forumregel. Den tingsrätt inom vars domkrets det överklagade beslutet har fattats är behörig att pröva 15 § Rättens handläggning ska ske skyndsamt. Åklagare är motpart till den misstänkte sedan handlingarna i ärendet har överlämnats till tingsrätten. Om rätten överväger att upphäva den uppföljningsförklaring som beslutats enligt 9 §, ska åklagaren ges tillfälle att yttra sig. Rättens slutliga beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska delges den Vid rättens prövning gäller i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen innehåller bestämmelser om rättens prövning. finns i avsnitt 8.7. I första stycket föreskrivs att rättens handläggning ska ske med För åklagarens prövning gäller en tidsfrist från det att beslutet om övervakningsåtgärder och intyget eller, i förekommande fall, nödvändiga kompletteringar mottagits (10 § första Någon särskild tidsfrist för rättens prövning finns inte angiven i Den sammanlagda handläggningstiden hos åklagare och domstol bör dock inte överstiga (artikel 12.2 i rambeslutet). Åklagaren har en skyldighet att underrätta den utfärdande myndigheten om att beslutet i fråga om erkännande och uppföljning överklagats (artikel 20.2 d). Vidare anges att åklagaren är motpart till den som beslutet om övervakningsåtgärder avser, sedan ärendet har överlämnats 2014/15:116 till domstol. Regleringen motsvarar vad som gäller för åklagaruppgifter i övrigt, nämligen att det är åklagaren och inte åklagarmyndigheten som är motpart. I andra stycket föreskrivs att åklagaren ska ges tillfälle att yttra sig innan rätten upphäver en uppföljningsförklaring. Med rätten att yttra sig ges åklagaren möjlighet att fullgöra den samrådsskyldighet som föreligger enligt rambeslutet inför beslut att inte erkänna beslutet om övervakningsåtgärder (artikel 15.2). Det innebär att rätten bör ange vad yttrandet ska avse, t.ex. beträffande en viss vägransgrund. Tredje stycket, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, innehåller en bestämmelse om att rättens slutliga beslut i fråga om erkännande och uppföljning ska delges den misstänkte. I 11 § finns en motsvarande bestämmelse avseende åklagarens beslut. I fjärde stycket anges att det i övrigt är ärendelagen som gäller vid rättens prövning. Tillämpningen av ärendelagen innebär bland annat att rätten normalt är domför med en lagfaren domare (3 §), att förfarandet som huvudregel är skriftligt (13 §), att ärendet normalt inte får avgöras utan att den som är part har fått tillfälle att yttra sig över en uppgift som har tillförts ärendet genom någon annan än parten (22 §), att de skäl som bestämt utgången normalt ska framgå av rättens beslut (28 §) samt att rättens beslut får överklagas (36 §). För prövning i hovrätten krävs prövningstillstånd (39 §). Förlängning av tiden för uppföljning 16 § Om den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten begär det, ska tiden för uppföljning förlängas. Beslut i fråga om förlängning meddelas av åklagaren. Beslutet ska delges den misstänkte. Om den tid som angetts i uppföljningsförklaringen eller i ett beslut enligt första stycket är på väg att löpa ut, ska åklagaren begära besked från den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten om huruvida uppföljningen ska fortsätta. Paragrafen behandlar frågor angående förlängning av den tid upp- följningen ska pågå. Övervägandena finns i avsnitt 8.8. I första stycket anges att om en förlängning av tiden för uppföljningen begärs av den andra statens myndigheter, ska åklagaren besluta om en sådan förlängning. Myndigheten i den andra medlemsstaten är skyldig att i det intyg som enligt 6 § första stycket ska bifogas beslutet om övervakningsåtgärder ange hur beslutet gäller (artikel 10.5 i rambeslutet). Det är också som ska anges i uppföljningsförklaringen (9 § andra stycket 2). Den andra statens behöriga myndigheter kan komma att fatta beslut om att förlänga . Beslut om att förlänga tiden för uppföljning ska meddelas av åklagaren. Förutsatt att det inte föreligger skäl att upphäva uppföljningsförklaringen ska ett beslut om förlängning meddelas i enlighet med den andra statens beslut. Någon ny uppföljningsförklaring behöver då inte meddelas utan beslutet kan antecknas på förklaringen eller dokumenteras på annat sätt. Beslutet om förlängning kan inte överklagas. Av bestämmelsen följer också att den misstänkte ska delges beslutet att förlänga tiden för uppföljning. underrättas om förlängningen för att registrering i Prop. 2014/15:116 myndighetens register ska kunna ske (se kommentaren till 13 §). Utgångspunkten är att den andra medlemsstatens behöriga myndighet enligt artikel 19.2 i rambeslutet ska begära en förlängning av tiden för uppföljning innan den löper ut. Enligt andra stycket ska dock åklagaren hos den andra statens myndighet begära besked om huruvida upp- följningen ska fortsätta efter det att den tid som angetts i uppföljnings- förklaringen eller i beslut om förlängning enligt första stycket löper ut. En sådan begäran bör göras innan tiden för uppföljningen löper Om tiden löper ut utan att myndigheten i den andra staten begärt förlängning, ska uppföljningen upphöra. Något särskilt beslut om upphävande av uppföljningsförklaringen behöver inte meddelas i en Ändring av en uppföljningsförklaring 17 § Om den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten ändrar på beslutet om övervakningsåtgärder, ska uppföljningsförklaringen ändras i enlighet med den andra statens beslut, om förutsättningarna i 3 § är uppfyllda. ändring av uppföljningsförklaringen ska 10–13 §§ tillämpas. Ett beslut om att ändra uppföljningsförklaringen ska innehålla uppgift om den ändring som har gjorts och, i förekommande fall, huruvida anpassning har skett med stöd av 12 §. Beslut i fråga om ändring av en uppföljningsförklaring meddelas av åklagaren. Åklagarens beslut i fråga om ändring av uppföljningsförklaringen får överklagas av den misstänkte. Vid överklagandet ska 14 och 15 §§ tillämpas. Paragrafen behandlar förfarandet i när myndigheten i den andra medlemsstaten beslutar om en ändring av ett beslut om övervaknings- Övervägandena finns i avsnitt 8.9. I första stycket föreskrivs att uppföljningsförklaringen ska ändras när den andra medlemsstaten ändrat sitt beslut om övervakningsåtgärder, förutsatt att åtgärden är sådan att den kan erkännas och följas upp i enligt 3 §. En prövning av vägransgrunderna enligt 4 § får dock inte ske. Däremot kan den nya beslutade övervakningsåtgärden bli föremål för anpassning enligt 12 §. I bestämmelsen anges vidare att beslutet om ändring av uppföljningsförklaringen ska innehålla uppgift om den ändring som gjorts och, i förekommande fall, huruvida Av hänvisningen till 10 och 11 §§ följer bland annat att de tidsfrister som gäller för det ursprungliga beslutet i fråga om erkännande och uppföljning ska iakttas även vid beslut om ändring och att ändringsbeslutet ska delges den misstänkte. ändrade förklaringen får påbörjas först när delgivning skett med den misstänkte och den behöriga myndigheten i den andra staten har underrättats om beslutet om ändring eller, i de fall anpassning har skett, tidigast efter en sådan underrättelse, vilket följer av hänvisningen till 13 §. Fram till den tidpunkten ska uppföljningen av den tidigare meddelade förklaringen fortsätta. myndighetens ändring av beslutet om övervakningsåtgärder att det inte längre är fråga om en sådan övervakningsåtgärd som kan följas upp i enligt 3 §, kan uppföljningsförklaringen inte ändras. klaringen ska då i stället upphävas, se 18 § första stycket 1. det ursprungliga beslutet om övervakningsåtgärder ändrats endast delvis, 2014/15:116 kan uppföljningen i en sådan situation fortsätta avseende de återstående åtgärder som omfattas av 3 §. I andra stycket anges att det är åklagaren som meddelar beslut i fråga om ändring av uppföljningsförklaringen. Av tredje stycket följer att åklagarens beslut i fråga om ändring får överklagas och att bestämmelserna om överklagande av uppföljnings- förklaringen då ska tillämpas. Upphävande av en uppföljningsförklaring 18 § En uppföljningsförklaring ska upphävas om 1.det framkommer omständigheter som medför att beslutet om övervaknings- åtgärder inte får följas upp i , 2.beslutet om övervakningsåtgärder och intyget återkallas, 3.den misstänkte inte kan påträffas i , 4.åklagaren till den andra medlemsstatens behöriga myndighet har rapporterat om överträdelser av beslutet om övervakningsåtgärder i enlighet med bilaga 2 till rådets rambeslut /829/RIF och myndigheten i den andra staten, trots begäran om detta, inte fattar något beslut eller vidtar någon annan åtgärd med anledning av rapporteringen, eller 5.det inte längre finns förutsättningar att följa upp ett beslut om övervakningsåtgärder till följd av att det i ett straffrättsligt eller något annat förfarande har vidtagits tvångsåtgärder mot den misstänkte eller till följd av att den misstänkte har påbörjat verkställigheten av en påföljd. Beslut om upphävande av uppföljningsförklaringen meddelas av åklagaren. Beslutet ska delges den misstänkte. Ett beslut om upphävande enligt första stycket 1 får överklagas av den misstänkte. Vid överklagandet ska 14 och 15 §§ tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om upphävande av en uppföljnings- Övervägandena finns i avsnitt 8.10. I avsnitt 8.10 behandlas också Lagrådets synpunkter avseende paragrafen. I första stycket anges de situationer som ska leda till att en förklaring I första punkten föreskrivs att en uppföljningsförklaring ska upphävas om det framkommer att beslutet om övervakningsåtgärder inte får följas Punkten avser dels sådana omständigheter som visserligen förelåg, men som var okända, för prövningen av frågan om erkännande och uppföljning, dels omständigheter som uppstått Ett typfall är att den omständighet som framkommer hade utgjort grund för att vägra erkännande enligt 4 §, om den hade varit känd eller förelegat när uppföljningsförklaringen meddelades. kan t.ex. ske om det visar sig att det finns en tidigare dom meddelad i en annan stat avseende samma brott som beslutet om övervakningsåtgärder Vid bedömningen av om förklaringen ska upphävas i en sådan situation bör dock även undantagsregeln i 5 § beaktas. tillämpa undantagsregeln kan vara att uppföljningen påbörjats i . Andra exempel på när bestämmelsen är tillämplig är om den misstänkte under pågående uppföljning bosätter sig i en annan stat och kriterierna enligt 2 § således är uppfyllda, eller om myndigheten i den andra medlemsstaten ändrar beslutet om övervakningsåtgärder på ett sådant sätt att åtgärderna är sådana som åtagit sig att erkänna (3 §) och förutsättningar för att erkänna och följa upp beslutet således inte längre föreligger. Innan åklagaren upphäver förklaringen ska åklagaren samråda med den behöriga myndigheten i den andra medlemsstaten. I andra punkten föreskrivs att uppföljningsförklaringen ska upphävas om beslutet om övervakningsåtgärder och intyget återkallas. Myndigheten i den andra medlemsstaten kan återkalla beslutet och intyget av olika anledningar, t.ex. om en beslutad anpassning inte accepteras av myndigheten i den andra staten, om den misstänkte har gjort sig skyldig till en överträdelse eller om det straffrättsliga förfarandet har avslutats. Uppföljningsförklaringen ska upphävas oavsett skälen till återkallelsen. Av tredje punkten framgår att uppföljningsförklaringen ska upphävas om den misstänkte, sedan uppföljningen påbörjats, inte kan påträffas i . För att en uppföljningsförklaring ska kunna upphävas på denna grund krävs antingen att det finns konkret information som pekar på att den misstänkte lämnat eller att svenska myndigheter trots upprepade försök inte lyckas lokalisera eller få kontakt med honom eller henne. Vidare ska åklagaren utan dröjsmål underrätta behörig myndighet i den andra staten innan en uppföljningsförklaring upphävs på denna grund (artikel 20.2 c). Fjärde punkten avser den situationen att den andra staten inte vidtar några åtgärder trots att åklagaren rapporterat om att den misstänkte överträtt beslutet om övervakningsåtgärder. För att upphävande ska kunna ske i en sådan situation krävs att åklagaren rapporterat om en överträdelse och att myndigheten i den andra staten, trots åklagarens begäran om det, varken har meddelat något följdbeslut, t.ex. frihetsberövande eller ändring av beslutet om övervakningsåtgärder, eller i vart fall lämnat besked om att uppföljningen, trots de rapporterade överträdelserna, ska fortsätta (artikel 23.1 och 23.2). Upphävande kan också ske om den andra statens myndighet trots upprepade rapporter om överträdelser inte vidtar annan åtgärd än att meddela att man inte avser att fatta något följdbeslut. Hur många rapporteringar som ska krävas får avgöras i det enskilda fallet. Enligt rambeslutet ska myndigheten i den andra medlemsstaten underrättas om alla överträdelser av en övervakningsåtgärd och varje iakttagelse som skulle kunna leda till ett följdbeslut (artikel 19.3). Vid sådan rapportering ska bilaga 2 till rambeslutet användas. Av femte punkten framgår att uppföljningsförklaringen ska upphävas om beslutet om övervakningsåtgärder kan följas upp till följd av att det i ett straffrättsligt eller något annat förfarande vidtagits tvångsåtgärder mot den misstänkte eller till följd av att han eller hon påbörjat verkställigheten av en påföljd. Med straffrättsligt förfarande avses dels förfaranden rörande andra gärningar än den som beslutet om övervakningsåtgärder grundas på, dels den situationen att den som beslutet om övervakningsåtgärder avser begärs överlämnad enligt en europeisk arresteringsorder eller en nordisk arresteringsorder för den gärning som beslutet om övervakningsåtgärder grundas på. Sistnämnda grund för upphävande blir endast aktuell om myndigheten i den andra medlemsstaten utfärdar en arresteringsorder utan att återkalla beslutet om övervakningsåtgärder. 2014/15:116 Exempel på när upphävande ska ske på grund av ett straffrättsligt förfarande avseende en annan gärning än den som beslutet om övervakningsåtgärder grundar sig på är att det i ett straffrättsligt förfarande i vidtas tvångsåtgärder mot den som beslutet avser, eller att en tredje stats myndigheter ger in en framställning om utlämning eller överlämnande enligt en europeisk arresteringsorder rörande den personen. Även tvångsåtgärder i samband med andra förfaranden än sådana som är straffrättsliga kan utgöra grund för upphävande av en uppföljningsförklaring. Exempel på sådana förfaranden är tvångs- omhändertaganden som sker med stöd av lagen (1991:1128) om psykiatrisk tvångsvård och lagen (1981:1243) om vård av missbrukare i vissa fall. En förutsättning för att uppföljningsförklaringen ska upphävas enligt den nu aktuella punkten är att beslutet om övervakningsåtgärder kan följas upp till följd av vidtagna tvångsåtgärder i det andra förfarandet. Hinder mot fortsatt uppföljning kommer framför allt att föreligga om den misstänkte frihetsberövas, men fortsatt uppföljning torde också i de flesta fall vara olämpligt om åtgärder enligt 25 kap. meddelas. Huruvida den omständigheten att den misstänkte påbörjar verkställigheten av en påföljd ska medföra att uppföljningsförklaringen upphävs, får bedömas från fall till fall. Verkställighet av en frihetsberövande påföljd torde alltid utgöra hinder mot fortsatt uppföljning, medan t.ex. en frivårdspåföljd inte sällan skulle kunna verkställas utan att det påverkar uppföljningen av det utländska beslutet om övervakningsåtgärder. För att undvika att en uppföljnings- förklaring upphävs på denna grund utan att det finns tillräckliga skäl för det, bör varje frihetsberövande eller tvångsomhändertagande inte medföra att förklaringen upphävs. Exempelvis bör åklagaren vid ett anhållande av den misstänkte avvakta rättens beslut i fråga om häktning. I andra stycket anges att det är åklagaren som beslutar om upphävande i samtliga fall. Vidare föreskrivs att beslutet ska delges den misstänkte. I tredje stycket föreskrivs att den misstänkte får överklaga ett beslut om upphävande som meddelats med stöd av första stycket 1. Vid ett sådant överklagande ska 14 och 15 §§ tillämpas. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Lagen tillämpas inte i förhållande till en annan medlemsstat inom Europeiska unionen som inte har genomfört rådets rambeslut /829/RIF om tillämpning mellan Europeiska unionens medlemsstater av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgärder som ett alternativ till tillfälligt frihetsberövande. Frågor om ikraftträdande och behovet av övergångsbestämmelser behandlas i avsnitt 11. I första punkten anges tidpunkten för ikraftträdandet. I andra punkten föreskrivs att lagen inte ska tillämpas gentemot den medlemsstat som inte har genomfört rambeslutet. Det kan även i vissa andra situationer bli aktuellt att inte tillämpa lagen gentemot en annan medlemsstat, se 1 kap. 3 §. Förslaget till lag om ändring i passlagen 7 § Passansökan ska avslås, om 1.bestämmelserna i 6 § inte har iakttagits och sökanden inte har följt uppmaningen att avhjälpa bristen, 2.ansökan avser pass för barn och barnets vårdnadshavare inte har lämnat medgivande och det inte finns synnerliga skäl att ändå utfärda pass, 3.sökanden är anhållen, häktad eller underkastad övervakning enligt 24 kap. 4 § första stycket eller reseförbud eller anmälningsskyldighet enligt 25 kap. 1 § samma balk, 4.sökanden är föremål för ett beslut om övervakningsåtgärder enligt 2 kap. 1 § lagen (2015:000) om erkännande och uppföljning av beslut om övervaknings- åtgärder inom Europeiska unionen och åklagare inte har lämnat medgivande, 5.sökanden är föremål för en uppföljningsförklaring som avser en över- vakningsåtgärd enligt 3 kap. 3 § 3–5 lagen (2015:000) om erkännande och uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder inom Europeiska unionen och åklagare inte har lämnat medgivande, 6.sökanden är efterlyst och ska omhändertas vid anträffandet, 7.sökanden genom en dom som har fått laga kraft har dömts till frihetsberövande påföljd, som inte har börjat verkställas, och det finns sannolika skäl att anta att han eller hon har för avsikt att undandra sig verkställigheten, 8.sökanden avtjänar fängelsestraff och den sammanlagda tiden att avtjäna är fängelse och sökanden inte har villkorligt frigivits, 9.sökanden genomgår sluten ungdomsvård och den sammanlagda vårdtiden är , 10.sökanden genomgår rättspsykiatrisk vård med särskild utskrivnings- prövning enligt lagen (1991:1129) om rättspsykiatrisk vård, eller 11.sökanden enligt 2 kap. 12 § eller 6 kap. 6 § konkurslagen (1987:672) är ålagd att lämna ifrån sig sitt pass eller förbud att utfärda pass för sökanden har meddelats enligt samma bestämmelser. Paragrafen innehåller bestämmelser om när en passansökan ska avslås. Övervägandena finns i avsnitten 7.2 och 8.6. I paragrafen införs en ny punkt 4 som innebär att passansökan ska avslås om sökanden är föremål för ett beslut om övervakningsåtgärder enligt 2 kap. 1 § lagen om erkännande och uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder inom Europeiska unionen och åklagare inte har lämnat medgivande till passansökan. Med en sökande som är föremål för ett beslut om övervakningsåtgärder enligt 2 kap. 1 § avses en misstänkt person som har meddelats ett svenskt beslut om övervakningsåtgärder för erkännande och uppföljning i en annan medlemsstat i EU. beslut kan meddelas som ett straffprocessuellt tvångsmedel under en svensk förundersökning eller rättegång. Passhinder föreligger inte om åklagaren har lämnat medgivande till passansökan. underrätta myndigheten i den medlemsstaten där det svenska beslutet följs upp om att medgivande ges. I paragrafen införs också en ny punkt 5 som innebär att passansökan ska avslås om sökanden är föremål för en uppföljningsförklaring som avser en övervakningsåtgärd enligt 3 kap. 3 § 3–5 lagen om erkännande och uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder inom Europeiska Med en sökande som är föremål för en sådan uppföljnings- förklaring avses en misstänkt person som har meddelats ett utländskt 2014/15:116 beslut om övervakningsåtgärder som har erkänts och följs upp i under förutsättning att övervakningsåtgärderna i det utländska beslutet motsvaras av reseförbud eller anmälningsskyldighet. Passhinder före- ligger inte om åklagaren har lämnat medgivande till passansökan. Detta kan bli aktuellt t.ex. när den misstänkte behöver ett pass för att återvända till den stat där brottsutredningen pågår eller huvudförhandlingen ska påbörjas. Åklagaren är skyldig att samråda med myndigheten i den stat som meddelat beslutet om övervakningsåtgärder innan åklagaren beslutar i fråga om medgivande. Ett pass som utfärdats trots att det vid tiden för utfärdandet förelåg hinder mot bifall till passansökan enligt någon av punkterna 4 eller 5, ska återkallas om hindret fortfarande består (se 12 § första stycket 8). 12.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2003:1156) om överlämnande från enligt en europeisk arresteringsorder 2 § Överlämnande får beviljas endast för en gärning som motsvarar brott enligt svensk lag och 1.för vilken, när överlämnandet avser lagföring, enligt den utfärdande medlemsstatens lagstiftning en frihetsberövande påföljd är föreskrivet, eller 2.för vilken, när överlämnandet avser verkställighet av en frihetsberövande påföljd, en frihetsberövande påföljd har dömts ut. Om det i arresteringsordern har angetts att en gärning är sådan som finns angiven i bilagan till denna lag och det för gärningen enligt den utfärdande medlemsstatens lagstiftning är föreskrivet en frihetsberövande påföljd , ska dock överlämnande beviljas även om gärningen inte motsvarar brott enligt svensk lag. Vid överlämnande för verkställighet av en frihetsberövande påföljd som avser en sådan gärning ska påföljden vara sådan som anges i första stycket 2. För en gärning som legat till grund för ett utländskt beslut om övervakningsåtgärder enligt lagen (2015:000) om erkännande och uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder inom Europeiska unionen ska första stycket 1 inte gälla, om 1.den eftersökte fanns i den andra staten när det utländska beslutet meddelades, och 2.uppföljningen pågår i när arresteringsordern utfärdas. Om överlämnande beviljas för en gärning som avses i första, andra eller tredje stycket, får överlämnande beviljas även för någon annan gärning som, utan att vara sådan som anges i första stycket 1 eller 2, motsvarar brott enligt svensk lag. Paragrafen innehåller bestämmelser om strafftrösklar och krav på dubbel straffbarhet för överlämnande. Övervägandena finns i avsnitt 8.11. avsnitt 8.11 behandlas och bemöts också Lagrådets synpunkter avseende