prop · H203139 · 2015-07-01 00:00:00 — I flertalet fall torde åklagarens bedömning av vilket förbud som bör komma i fråga innebära att ett beslut enligt första punkten meddelas. Genom ett sådant förbud kan den mot vilken förbudet avses gälla förbjudas att besöka eller på annat sätt ta kontakt med den som förbudet avses skydda eller att följa efter den personen. Ett sådant förbud bör, beroende på omständigheterna i det enskilda fallet, kunna anses motsvara såväl ett förbud att beträda vissa orter, platser eller fastställda områden där den skyddade personen bor som ett förbud avseende kontakt med den skyddade personen eller ett förbud avseende att komma den skyddade personen närmare än ett visst fastställt avstånd. Förbud att komma den skyddade personen närmare än ett visst fastställt avstånd förekommer inte i svensk rätt. Om den skyddsåtgärd som har legat till grund för skyddsordern utgörs av ett sådant förbud bör åklagaren med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet välja ett förbud som ligger så nära som möjligt. Som anförts ovan kommer det även i dessa fall normalt kunna meddelas ett förbud enligt första punkten. När det gäller förbud att beträda orter, platser eller områden som avser en lite större geografisk omkrets kan det finnas skäl att verkställa den europeiska skyddsordern genom ett beslut enligt tredje punkten eller i undantagsfall enligt fjärde punkten. Eftersom frågan om en europeisk skyddsorder endast aktualiseras i gränsöverskridande situationer framstår det som osannolikt att det skulle bli aktuellt att verkställa en skyddsorder genom ett beslut enligt andra punkten. Det är inte särskilt sannolikt att den skyddsordern gäller mot och den skyddsordern är avsedd att skydda har en gemensam bostad i . Bestämmelsen innebär dock en möjlighet att meddela även ett sådant förbud, eftersom detta skulle kunna vara en del av ett förbud att beträda ett visst angivet område där den skyddade personen bor, om även den som den europeiska skyddsordern gäller mot bor där. Ett sådant beslut måste erkännas och verkställas i . 6 § Ett förbud enligt 5 § ska gälla för . När tiden bestäms ska 4 § första stycket lagen (1988:688) om kontaktförbud tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om bestämmande av tid för ett beslut enligt 5 §. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. 2014/15:139 Av bestämmelsen framgår att ett beslut enligt 5 § ska gälla och att 4 § första stycket lagen om kontaktförbud ska tillämpas vid bestämmande av tiden. Den längsta tid som ett förbud kan gälla motsvarar därmed de gränser som uppställs i lagen om kontaktförbud. Ett kontaktförbud avseende gemensam bostad får meddelas och ett särskilt utvidgat kontaktförbud får meddelas . I övrigt får kontaktförbud meddelas för högst . Om den skyddsåtgärd som ligger till grund för skyddsordern har meddelats än den tid som det förbud åklagaren meddelar till verkställighet av skyddsordern maximalt skulle ha kunnat gälla enligt lagen om kontaktförbud, så bör beslutet inte bestå längre än den i skyddsordern angivna tiden. Om skyddsåtgärden har meddelats än , ska dock ettårsgränsen i lagen om kontaktförbud iakttas. Samma överväganden får göras i förhållande till övriga varianter av förbud, för vilka det föreskrivs för förbudets bestånd i lagen om kontaktförbud. 7 § Ett förbud enligt 5 § gäller , om inte annat bestäms. Paragrafen innehåller en bestämmelse om från vilken tidpunkt ett förbud enligt 5 § gäller. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. Av bestämmelsen framgår att förbudet gäller , om inte annat bestäms. Bestämmelsen utformas med 4 § andra stycket lagen (1988:688) om kontaktförbud som förebild och innebär, på samma sätt som bestämmelsen i 2 kap. 2 §, att åklagarens beslut i normalfallet gäller även om någon begär rättens prövning av beslutet. Vidare innebär bestämmelsen att åklagaren kan besluta att förbudet träder i kraft först , t.ex. först när den som åläggs förbudet friges från ett fängelsestraff. Om förbudet ska gälla från en senare tidpunkt, bör denna alltid vara exakt angiven på samma sätt som vid ett kontaktförbud som ska gälla först från en senare tidpunkt. Genom en hänvisning till 17 § lagen om kontaktförbud har rätten möjlighet att besluta om inhibition (11 § första stycket). Även ett förbud som beslutats av rätten ska som utgångspunkt gälla trots att beslutet inte har fått laga kraft. 8 § Ett förbud enligt 5 § ska förses med de begränsningar och undantag som är påkallade med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. Paragrafen innehåller en bestämmelse om att ett förbud enligt 5 § ska förses med de begränsningar och undantag som är påkallade med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. Bestämmelsen utformas med 3 § lagen (1988:688) om kontaktförbud som förebild. I likhet med vad som gäller för kontaktförbud utgår bestämmelsen från förutsättningen att ett förbud enligt 5 § i princip gäller generellt, dvs. omfattar alla typer av kontakter. De begränsningar och undantag som är påkallade måste därför uttryckligen anges. Det kan t.ex. röra sig om berättigade kontakter som föranleds av frågor rörande gemensamma barn (prop. 1987/88:137 s. 42). Att ett förbud enligt 5 § inte omfattar kontakter som med hänsyn till Prop. 2014/15:139 särskilda omständigheter är uppenbart befogade framgår av 9 §. 9 § Ett förbud enligt 5 § omfattar inte kontakter som med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart befogade. Av paragrafen framgår att ett förbud enligt 5 § inte omfattar kontakter som med hänsyn till särskilda omständigheter är uppenbart befogade. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.3. Bestämmelsen utformas med 1 § fjärde stycket lagen (1988:688) om kontaktförbud som förebild. För att undantagsregeln avseende befogade kontakter ska vara tillämplig krävs, i likhet med vad som gäller för kontaktförbud, att det är fråga om en objektivt sett klart befogad kontakt, t.ex. om parternas gemensamma barn insjuknar akut (se prop. 1987/88:137 s. 42). 10 § Vid prövning av frågan om huruvida en europeisk skyddsorder ska erkännas och hur den ska verkställas tillämpas följande bestämmelser i lagen (1988:688) om kontaktförbud: 5–6 a, 7 a och 9–12 §§, 13 §, 13 a § första stycket och 14–22 §§. Vid denna tillämpning ska bestämmelserna om kontaktförbud i stället avse förbud enligt 5 §. En upplysning enligt 12 § 6 lagen om kontaktförbud ska endast avse möjligheten att få rättens prövning. I paragrafen ges en hänvisning till bestämmelser i lagen om kontakt- förbud för förfarandet vid åklagarens och rättens prövning av frågor om erkännande och verkställighet i av en europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.5–5.4.7. I första stycket anges att vissa bestämmelser i lagen om kontaktförbud ska tillämpas vid prövning av frågan om huruvida en europeisk skyddsorder ska erkännas och hur den ska verkställas samt att bestäm- melserna om kontaktförbud vid denna tillämpning i stället ska avse ett beslut enligt 5 §. Hänvisningarna innebär bl.a. att ett beslut om verk- ställighet av en europeisk skyddsorder ska delges den mot vilken för- budet avses gälla (5 §). Av 5 § lagen om kontaktförbud framgår att delgivning inte får ske genom stämningsmannadelgivning i vissa fall eller genom kungörelsedelgivning. I många fall kommer den som förbudet avses gälla mot att befinna sig i den utfärdande staten. Delgivning kommer därför vanligtvis att behöva ske genom att bistånd från den utfärdande myndigheten begärs eller genom att beslutet över- sänds med post och mottagningsbevis. Delgivning i den andra medlemsstaten bör kunna ske med stöd av artikel 5 i konventionen om ömsesidig rättslig hjälp i brottmål mellan Europeiska unionens medlemsstater (SÖ 2005:42, konventionen intagen som bilaga till prop. 2004/05:144). Här ska särskilt noteras de krav som den konventionen uppställer på översättning av en handling som översänds till en annan Enligt artikel 5.3 i konventionen ska handlingen eller de viktigaste delarna av den översättas, om det kan antas att mottagaren inte förstår språket i handlingen. Oavsett form för delgivning bör ett beslut om verkställighet av en europeisk skyddsorder i sin helhet översättas till ett språk som mottagaren förstår. översänds till kommer, om det är känt, att innehålla sådana uppgifter om vilket språk den person som skyddsordern gäller mot förstår (ruta h i formuläret i bilaga I till direktivet). allmän tillämplighet, dvs. den gäller för handläggningen hos såväl åklagaren som domstolen. Vidare innebär hänvisningarna att skyndsamhetskravet i lagen om kontaktförbud ska tillämpas även vid handläggningen i fråga om erkän- nande och verkställighet av en europeisk skyddsorder samt att de särskil- da bestämmelserna om förhör, särskild skyndsamhet och offentligt biträde ska tillämpas om skyddsordern ska verkställas som ett förbud motsvarande kontaktförbud avseende gemensam bostad (6, 6 a 7 a §§ lagen om kontaktförbud). Reglerna i 6 och 6 a §§ har allmän tillämplighet, dvs. de gäller för handläggningen hos såväl åklagaren som Bestämmelsen i 7 a § gäller dock enbart för förfarandet hos Därutöver innebär hänvisningarna att reglerna i lagen om kontakt- förbud om utredning, partsinsyn och kommunikation ska tillämpas i ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder (9–11 §§ lagen om kontaktförbud). Behovet av utredning, kommunika- tion och partsinsyn får anses begränsat för åklagarens prövning. framstår som i det närmaste obefintligt vid den inledande prövningen av frågan om huruvida hinder mot erkännande föreligger. bestämmelserna undantagsvis fylla en funktion vid avgörandet av frågan om på vilket sätt en erkänd skyddsorder ska verkställas, även om denna fråga huvudsakligen består i att avgöra vilket sorts förbud som närmast motsvarar den skyddsåtgärd som beskrivs i skyddsordern. utgångspunkt antas att det inte behövs någon utredning utöver de uppgifter som framgår av skyddsordern, men det går inte att utesluta att åklagaren i enstaka fall behöver inhämta ytterligare utredning. utredning har åklagaren möjlighet att anlita biträde av . Kommunikation får underlåtas om sådan skulle vara uppenbart obehöv- lig, om det kan befaras att det annars skulle bli avsevärt svårare att genomföra beslutet i ärendet eller om avgörandet inte kan skjutas upp. ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder torde kommunikation ofta vara att bedöma som uppenbart obehövlig. Hänvisningarna innebär också att reglerna i lagen om kontaktförbud om hur åklagarens beslut ska vara utformat ska tillämpas i ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder (12 §). beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska således vara skriftligt och innehålla vissa uppgifter. Av allmänna principer följer att dagen för beslutet och namnet på den som fattat beslutet ska framgå. gäller, på samma sätt som 12 § lagen om kontaktförbud, även i fråga om s.k. negativa beslut, dvs. beslut att inte erkänna och verkställa en euro- Enligt första punkten i 12 § lagen om kontaktförbud ska den som förbudet avses skydda och den som förbudet avses gälla mot Enligt direktivet ska adressen eller andra kontaktuppgifter till den som skyddsordern avses skydda inte röjas för den som skyddsordern gäller mot, såvida inte dessa uppgifter är nödvändiga med hänsyn till verkställigheten av den åtgärd som vidtas till verkställighet skyddsordern (artikel 9.3). Någon sekretess gäller inte för själva beslutet. Liksom i ärenden om kontaktförbud kan det därför finnas anledning att inte ange adress, telefonnummer och liknande uppgifter till den som förbudet avses skydda i beslutet. Enligt andra punkten ska förbudets innebörd och omfattning anges. Detta inkluderar vilket sorts förbud i 5 § som den europeiska skyddsordern ska verkställas som. Beslutet måste i dessa avseenden vara så tydligt att den som den europeiska skyddsordern gäller mot kan rätta sig efter förbudet. Detta innebär bl.a. att förbudets giltighetstid och eventuella undantag från förbudet ska anges. I tredje punkten framgår att de skäl som har bestämt utgången ska anges. Vid bifall är det främst valet av förbud enligt 5 § första stycket som behöver motiveras, men även skälen bakom förbudets giltighetstid samt skälen för eventuella begränsningar i och undantag från förbudet bör anges. Om erkännande vägras, är det främst vilken vägransgrund som har tillämpats som behöver anges. Motiveringsskyldigheten är begränsad i enlighet med de undantag som följer av 20 § förvaltningslagen (1986:223), som genom hänvisningen till 13 § lagen om kontaktförbud ska tillämpas i ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder. Skälen för beslutet kan t.ex. utelämnas om det är nödvändigt med hänsyn till enskildas personliga förhållanden eller om ärendet har varit så brådskande att det inte har funnits tid att utforma dessa. I fjärde punkten anges att åberopade lagrum ska anges. Om en europeisk skyddsorder erkänns och ska verkställas är det främst 5 §, med angivande av vilken punkt i den paragrafens första stycke som tillämpas, och, i förekommande fall, 12 § som bör anges. I de situationer erkännande och verkställighet av skyddsordern avslås bör det främst anges vilken punkt i 4 § som har tillämpats. Av femte punkten framgår vidare att det ska anges vilken påföljd som överträdelse av förbudet kan medföra. Härmed avses en upplysning om innehållet i straffbestämmelsen i 14 § första stycket. Enligt sjätte punkten jämförd med andra stycket i förevarande paragraf ska beslutet slutligen innehålla en upplysning om möjligheten att begära rättens prövning av beslutet. Om erkännande vägras, är det tillräckligt att ange parternas namn, skälen för beslutet och åberopade lagrum (första, tredje och fjärde punkterna). Därutöver bör en upplysning om möjligheten att begära rättens prövning av beslutet om att vägra erkännande lämnas (sjätte punkten). Hänvisningarna innebär vidare att de bestämmelser i förvaltningslagen som gäller vid åklagarens handläggning av ärenden om kontaktförbud även gäller vid handläggningen av ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder. Det rör sig bl.a. om bestämmelser om serviceskyldighet, tolkning och möjlighet att underlåta motivering av beslut (13 § lagen om kontaktförbud). Även bestämmelsen om avlägsnande från bostad, som gäller för kontaktförbud avseende gemensam bostad, blir tillämplig vid ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder (13 a § första stycket lagen om kontaktförbud). Även reglerna i lagen om kontaktförbud om rättens prövning ska tillämpas i ärenden om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder (14–22 §§). Åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet ska därmed prövas av tingsrätten, om den som har ålagts ett förbud enligt 5 § eller den som en europeisk skyddsorder avses skydda begär det. Den som har ålagts ett förbud kan begära att förbudet hävs eller ändras. En begäran om ändring kan också framställas av den 2014/15:139 som den europeiska skyddsordern avses skydda. Ett beslut om att den europeiska skyddsordern inte ska erkännas i kan prövas på begäran av den som skyddsordern avses skydda. I likhet med vad som gäller vid rättens prövning enligt lagen om kontaktförbud är de enskilda personerna parter vid domstolens handläggning av ärendet. hänvisningen till 16 § lagen om kontaktförbud följer dock att åklagaren i vissa fall är skyldig att föra talan för den som skyddsordern avses Av hänvisningen till 14 § lagen om kontaktförbud framgår vidare att en begäran om rättens prövning av åklagarens beslut ska göras skriftligen eller muntligen till åklagaren, som ska överlämna ärendet till Vid en muntlig begäran ska åklagaren teckna ner behövliga uppgifter om begäran. Det ankommer sedan på åklagaren att överlämna ärendet till rätt domstol. Behörig domstol framgår av hänvisningen till 15 § lagen om kontaktförbud. En begäran om rättens prövning kan, på samma sätt som gäller för ärenden om kontaktförbud, göras utan Av hänvisningen till 14 § lagen om kontakt- förbud framgår vidare att om ärendet omfattar ett beslut enligt 5 § första stycket 2, ska åklagaren utan dröjsmål överlämna ärendet till tingsrätten. Genom bestämmelsen föreskrivs ett skarpare krav på skyndsamhet vid överlämnande till tingsrätten när det gäller ärenden där förbud motsva- rande kontaktförbud avseende gemensam bostad har meddelats av åkla- Skälet till skyndsamhetsregeln är att rätten i enlighet med hänvis- ningen till 19 § lagen om kontaktförbud normalt senast på fjärde dagen efter begäran ska hålla sammanträde i sådana ärenden. Hänvisningarna till lagen om kontaktförbud innebär vidare bl.a. att behörig domstol att pröva åklagarens beslut är den tingsrätt där den åklagare som har prövat erkännande och verkställighet ska föra talan i brottmål i allmänhet (15 §). Om åklagaren har beslutat om ett förbud enligt 5 §, är åklagaren skyldig att på begäran av den som förbudet avses skydda föra dennes talan vid rätten, om inte särskilda skäl talar mot det (16 § första stycket). Rätten ska begära yttrande av åklagaren, om det inte är obehövligt (16 § andra stycket), och kan inhibera åklagarens beslut eller meddela ett förbud fram till dess att ärendet slutligt avgjorts (17 §). Tingsrätten ska vid avgörande av saken bestå av en lagfaren domare och tre nämndemän och omröstningsreglerna i 29 kap. rätte- gångsbalken gäller i tillämpliga delar (18 §). Sammanträde ska hållas om någon part begär det och ett sådant sammanträde ska alltid hållas senast på fjärde dagen efter det att rättens prövning begärdes, om ärendet omfattar en prövning av ett förbud som motsvarar kontaktförbud avseende gemensam bostad (19 §). Vardera parten ska som huvudregel svara för sina kostnader (20 §). Vid rättens handläggning gäller i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. En begäran om rättens prövning ska handläggas som en ansökan enligt den lagen och ett beslut varigenom rätten ålägger någon ett förbud enligt 5 § ska innehålla de uppgifter som anges i 12 § första stycket 1–5 lagen om kontaktförbud (21 §). beslut ska alltså innehållsmässigt utformas på motsvarande sätt som Under vissa förutsättningar kan rätten sammanföra ärendet med ett brottmål (22 §). Av andra stycket framgår att en upplysning enligt 12 § 6 lagen om kontaktförbud endast ska avse möjligheten att få rättens prövning. skillnad från i lagen om kontaktförbud ska det inte lämnas någon upplysning om möjligheten att begära omprövning av beslutet, eftersom någon sådan möjlighet inte finns i fråga om beslut om erkännande och verkställighet av en europeisk skyddsorder. Ändring av den europeiska skyddsordern 11 § Om den europeiska skyddsordern ändras, ska åklagaren meddela ett nytt beslut enligt 5 §, om det inte finns hinder mot erkännande enligt 4 § 1 eller 2. Paragrafen innehåller en bestämmelse om förfarandet vid ändring av en europeisk skyddsorder. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.8. Av paragrafen framgår att om den europeiska skyddsordern ändras, ska åklagaren meddela ett nytt beslut enligt 5 §, om det inte föreligger hinder mot erkännande enligt 4 § 1 eller 2. Med ändring avses även en förlängning (se artikel 13 i direktivet). Det är således bara de två första punkterna i bestämmelsen om hinder mot erkännande som kan medföra att den ändrade skyddsordern inte erkänns, dvs. om den ändrade skyddsordern till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet eller om den ändrade skyddsordern inte har utfärdats på grundval av en skyddsåtgärd enligt 1 kap. 3 §. Vägran att erkänna en ändrad skyddsorder får inte ske på grund av formaliabrister utan att den behöriga myndigheten i den utfärdande staten först har beretts tillfälle till komplettering (4 § 1). Om erkännande av den ändrade skyddsordern inte vägras, ska ett nytt beslut om verkställighet meddelas i enlighet med 5 §. Det innebär att åklagaren ska meddela ett förbud enligt någon av punkterna i 5 § första stycket, i största möjliga överensstämmelse med den skyddsåtgärd som ligger till grund för den ändrade skyddsordern. Förbudet ska vidare meddelas och förses med de begränsningar och undantag som är påkallade med hänsyn till förhållandena i det enskilda fallet (6 och 8 §§). Upphävande av ett beslut om verkställighet 12 § Åklagaren ska upphäva ett beslut enligt 5 §, om 1.den europeiska skyddsordern upphävs eller återkallas, 2.det finns hinder mot erkännande av en ändrad skyddsorder enligt 12 §, eller 3.en dom eller ett beslut som omfattar samma skyddsåtgärd som ligger till grund för skyddsordern verkställs eller följs upp i med stöd av rådets rambeslut /947/RIF om tillämpning av principen om ömsesidigt erkännande på domar och övervakningsbeslut i syfte att övervaka alternativa påföljder och övervakningsåtgärder respektive rådets rambeslut /829/RIF om tillämpning mellan Europeiska unionens medlemsstater av principen om ömsesidigt erkännande på beslut om övervakningsåtgärder som ett alternativ till tillfälligt frihetsberövande. Om åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet är föremål för rättens prövning, är det rätten som prövar frågor enligt första stycket. Paragrafen innehåller bestämmelser om under vilka förutsättningar ett beslut om verkställighet ska upphävas. Övervägandena finns i avsnitt 5.4.9 och 5.4.10. Enligt första punkten i första stycket ska ett beslut enligt 5 § upphävas om den europeiska skyddsordern upphävs eller återkallas. myndigheten i den andra medlemsstaten kan upphäva eller återkalla skyddsordern av olika anledningar, t.ex. om den underliggande skyddsåtgärden upphävs eller ändras. Om skyddsordern upphävs eller återkallas, ska beslutet om verkställighet hävas oavsett skälen till att skyddsordern upphävts eller återkallats. Åklagaren ska inte göra någon prövning av lämpligheten i att upphäva beslutet om verkställighet, men inget hindrar att ett kontaktförbud enligt lagen (1988:688) om kontaktförbud meddelas i det hävda beslutets ställe om skyddsbehovet kvarstår. Ett beslut enligt 5 § ska enligt andra punkten upphävas om det föreligger hinder mot erkännande av en ändrad skyddsorder enligt 12 §. Erkännande av en ändrad skyddsorder får vägras om den ändrade skyddsordern till form eller innehåll är så bristfällig att den inte utan väsentlig olägenhet kan läggas till grund för prövning av frågan om erkännande och verkställighet eller om den ändrade skyddsordern inte har utfärdats på grundval av en sådan skyddsåtgärd som definieras i 1 kap. 3 §. Om erkännande av en ändrad skyddsorder vägras på någon av dessa grunder, ska fortsatt verkställighet av den ursprungliga skyddsordern inte ske och beslutet om verkställighet hävas. Av tredje punkten framgår att ett beslut enligt 5 § ska upphävas om en dom eller ett beslut som omfattar samma skyddsåtgärd som ligger till grund för skyddsordern verkställs eller följs upp i med stöd av rambeslutet om verkställighet av frivårdspåföljder eller rambeslutet om uppföljning av beslut om övervakningsåtgärder. För att undvika att en skyddsåtgärd verkställs eller följs upp enligt något av rambesluten som en skyddsorder baserad på samma skyddsåtgärd verkställs i samma stat finns en möjlighet enligt direktivet att avbryta åtgärder som vidtagits till verkställighet av skyddsordern. Bestämmelsens tillämpning förutsätter att den som den europeiska skyddsordern gäller mot även är föremål för domen eller beslutet i det aktuella rambeslutet. Om en sådan dom eller ett sådant beslut överförs till , ska åklagaren häva beslutet om verkställighet. I andra stycket anges att det är rätten som prövar frågor enligt första stycket om åklagarens beslut i fråga om erkännande och verkställighet är föremål för rättens prövning. Om någon av de i första stycket angivna förutsättningarna föreligger när ärendet är föremål för rättens prövning, ankommer det alltså på rätten och inte på åklagaren att upphäva ett beslut enligt 5 §.