prop · H30329 · 2015-10-13 00:00:00 — Paragrafen har tagits in för att genomföra punkterna A i avsnitten VII i CRS och i bilaga I till DAC och föreskriver att ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut, trots det som i övrigt föreskrivs i 4–8 kap., inte får förlita sig på uppgifter i ett intygande och annan dokumentation om enheten har tillgång till ytterligare information som gör att dokumentationens riktighet eller tillförlitlighet skäligen kan ifrågasättas. I paragrafen föreskrivs att handlingar och uppgifter om åtgärder som vidtas för att identifiera om ett konto är rapporteringspliktigt eller inte ska bevaras från att kontot avslutas. Paragrafen har delvis utformats för att överensstämma med 2 kap. 13 § lagen om åtgärder mot penningtvätt och finansiering av terrorism. Se även avsnitt 6.6. Paragrafen har tagits in för att genomföra det nya tredje stycket i artikel 21.2 i DAC och anger att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet vid överträdelser eller brister i skyddet för uppgifter ska underrätta fysiska personer som uppgifterna avser om att en överträdelse av skyddet för uppgifterna har skett, om överträdelsen sannolikt kommer att påverka skyddet av dessas personuppgifter eller integritet negativt. För att genomföra punkterna A.1 i avsnitten IX i CRS och i bilaga I till DAC har det i paragrafen tagits in en generell anti-kringgåenderegel. I paragrafen föreskrivs att ett finansiellt konto, utan hinder av vad som i övrigt föreskrivs i denna lag, ska anses vara ett rapporteringspliktigt konto och att ett finansiellt institut, utan hinder av vad som i övrigt föreskrivs i denna lag, ska anses vara ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut om en person med hemvist i en annan stat eller jurisdiktion eller ett finansiellt institut vidtar åtgärder som ingår i ett förfarande som medför att ett konto inte är ett rapporteringspliktigt konto eller att ett finansiellt institut inte är ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut och detta med hänsyn till omständigheterna kan antas ha utgjort det övervägande skälet för förfarandet som det skulle strida mot syftet med denna lag om kontot inte är ett rapporteringspliktigt konto eller det finansiella institutet inte är ett rapporteringskyldigt finansiellt institut. Se även kommentaren till CRS. I paragrafen delegeras det till regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer att meddela föreskrifter när det gäller vilka stater och jurisdiktioner som ska anses vara deltagande jurisdiktioner respektive rapporteringspliktiga jurisdiktioner. Se vidare avsnitt 6.2.1. I första punkten anges att lagen träder i kraft . Bestämmelsen i andra punkten har tagits in med anledning av att granskningen av högvärdekonton som innehas av fysiska personer ska ha genomförts . Bestämmelser om granskning av sådana konton finns i 4 kap. 5–11 §§. Sådana konton ska anses vara rapporteringspliktiga från och med det kalenderår då de identifieras som rapporteringspliktiga konton. 2015/16:29 Bestämmelserna i tredje punkten har tagits in med anledning av att granskningen av befintliga lågvärdekonton som innehas av fysiska personer respektive av befintliga konton som innehas av enheter ska ha genomförts . Bestämmelser om granskning av sådana konton finns i 4 kap. 1–4 och 7 §§ samt 6 kap. 1–6 §§. Sådana konton ska anses vara rapporteringspliktiga från och med det kalenderår då de identifieras som rapporteringspliktiga konton. Om ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut väljer att granska befintliga konton som innehas av enheter och har saldon eller värden som inte överstiger , trots att det enligt 6 kap. 6 § inte krävs, ska även granskningen av de kontona vara genomförd . Bestämmelserna i fjärde punkten har tagits in för att klargöra vad som gäller i fråga om kravet enligt 8 kap. 2 § för rapporteringsskyldiga finansiella institut att anmäla till att de är sådana när det gäller rapporteringsskyldiga finansiella institut som har funnits sedan före . I bestämmelsen anges att ett finansiellt institut som blev ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut , ska anmäla till att det uppfyller kriterierna för att vara ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut. 11.2Förslaget till lag om automatiskt utbyte av upplysningar avseende finansiella konton I paragrafen anges lagens tillämpningsområde. I första stycket anges att lagen gäller för sådant automatiskt utbyte av upplysningar som avses i DAC 2 och i MCAA. Första stycket harutformats i enlighet med Lagrådets förslag. I andra stycket klargörs att bestämmelser om sådant automatiskt utbyte av upplysningar som finansiella institut ska göra och som avses i finns i lagen (2015:63) om utbyte av upplysningar med anledning av . För sådant utbyte av upplysningar ska således inte denna lag tillämpas. I paragrafen anges vilka uppgifter som ska överföras till de behöriga myndigheterna i andra stater och jurisdiktioner genom automatiskt utbyte. I första stycket anges att de upplysningar som ska överföras är sådana som lämnas i kontrolluppgift enligt 22 b kap. 2–8 §§ och 24 kap. 4 § 1 SFL, och som avser ett sådant rapporteringspliktigt konto som avses i 2 kap. 20 § IDKAL. Till en viss rapporteringspliktig jurisdiktions behöriga myndighet ska endast upplysningar överföras som avser personer med hemvist i den rapporteringspliktiga jurisdiktionen. Vidare ska de upplysningar som avses överföras endast till rapporteringspliktiga I första stycket uttrycks detta genom att det anges att till en rapporteringpliktig jurisdiktions behöriga myndighet ska överföra upplysningar som har fått i form av kontrolluppgift för en person som har hemvist i den rapporteringspliktiga Begreppet ”person” används här i vid mening och innefattar fysiska personer och enheter (juridiska personer och andra juridiska konstruktioner, t.ex. truster, se definitionen av begreppet enhet i 2 kap. 22 § IDKAL). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer meddelar föreskrifter när det gäller vilka stater och jurisdiktioner som ska anses vara deltagande jurisdiktioner respektive De uppgifter som ska lämnas skiljer sig åt i vissa delar beroende på vilken typ av rapporteringspliktigt konto det rör sig om, t.ex. ett depåkonto eller ett inlåningskonto. I andra stycket anges att upplysningarna ska överföras minst en gång och att det för varje uppgift måste framgå i vilken valuta Att upplysningarna ska överföras ”minst” en gång om året innebär att det är möjligt för att överföra upplysningar vid fler tillfällen om de t.ex. behöver rättas eller kompletteras till följd av för sent inkomna kontrolluppgifter. Paragrafen har tagits in för att tillsammans med 4 § genomföra avsnitt 4 i I paragrafen anges att ska underrätta en annan stats eller jurisdiktions behöriga myndighet om det finns skäl att tro att felaktig eller ofullständig information har lämnats av ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut i den andra staten eller jurisdiktionen eller att ett sådant finansiellt institut har begått en överträdelse av sina skyldigheter att lämna uppgifter. och överträdelser som avses i denna paragraf rör alltså de uppgifter som lämnas från en behörig myndighet i en annan stat eller jurisdiktion till De skyldigheter för ett finansiellt institut att lämna uppgifter som avses är dess skyldigheter att lämna uppgifter till skattemyndigheterna i den egna staten eller jurisdiktionen som sedan Paragrafen har tagits in för att tillsammans med 3 § genomföra avsnitt 4 i I paragrafen anges skyldigheter när en annan stats eller jurisdiktions behöriga myndighet lämnar en sådan underrättelse som avses i 3 §. I detta fall är det alltså en behörig myndighet i en annan stat eller jurisdiktion som underrättar om felaktigheter och överträdelser som har begåtts av ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut i . dessa fall vidta de åtgärder som står till buds enligt svensk lagstiftning för att inhämta korrekt och fullständig information eller för att avhjälpa den överträdelse som beskrivs i underrättelsen. I paragrafens första stycke anges hur upplysningar som tar emot från en behörig myndighet i en annan stat eller jurisdiktion till följd av det automatiska utbytet av upplysningar om finansiella konton enligt 2015/16:29 DAC och MCAA får användas. Bestämmelsen överensstämmer med vad som enligt artikel 22 i Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden gäller för användning av uppgifter som tas emot med tillämpning av den konventionen. Bestämmelsen tar inte bara sikte på hur får använda upplysningarna, utan också på hur andra personer och myndigheter (däri inbegripet domstolar) som fastställer, uppbär, administrerar eller driver in skatterna eller handlägger åtal eller överklaganden i fråga om skatterna och som får del av uppgifterna, får använda dem. Uppgifterna får användas vid offentliga rättegångar och i domstolsavgöranden. Uppgifterna får användas endast för beskattningsändamål och i fråga om de skatter som omfattas av Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Uppgifterna får användas även för andra ändamål om den myndighet som tillhandahåller upplysningarna tillåter det. Första stycket gäller oavsett om uppgifterna tas emot från en annan medlemsstat i EU eller ett tredjeland. Första stycket har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Begränsning av användningen av erhållna upplysningar som följer av MCAA får anses vara av tvingande natur och innebära ett förbud att använda upplysningarna på annat sätt. Bestämmelsen innefattar inte någon begränsning i enskildas rätt enligt tryckfrihetsförordningen att ta del av eller använda sig av allmänna handlingar. Upplysningar som erhålls kommer dock ofta att tillföras ett mål eller ärende som rör bestämmande av skatt och därmed omfattas av bestämmelserna i 27 kap. OSL. Sekretess gäller visserligen inte endast i förhållande till enskilda utan även mellan myndigheter (8 kap. 1 § OSL). Sekretess bryts dock i vissa fall genom sekretessbrytande bestämmelser i lag och förordning, se bl.a. 10 kap. OSL. Enligt 6 kap. 5 § OSL ska en myndighet på begäran av en annan myndighet lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Om en sekretessbrytande bestämmelse är tillämplig på en uppgift, innebär bestämmelsen i 6 kap. 5 § OSL att en myndighet är skyldig att lämna uppgiften till en myndighet som begär det. De användnings- begränsningar som tas in får emellertid till följd att en myndighet inte kan utnyttja uppgifterna i sin verksamhet i andra fall än som anges i paragrafen. Detta innebär att sekretessbrytande regler i praktiken bara torde bli aktuella när en myndighet har rätt att ta del av uppgifterna för sådana ändamål (jfr prop. 1990/91:131 s. 24 f.). I andra stycket anges att när det gäller upplysningar som tar emot från en behörig myndighet i en annan stat eller jurisdiktion inom ramen för det automatiska informationsutbyte som avses i DAC, gäller även 20–23 §§ lagen (2012:843) om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning för användning och vidarebefordran av upplysningar. Om den stat eller jurisdiktion som lämnar upplysningar är en medlemsstat i EU finns det en skyldighet att utbyta upplysningar enligt DAC. För upplysningar som utbyts enligt DAC gäller 20–23 §§ lagen om administrativt samarbete inom Europeiska unionen i fråga om beskattning generellt för användning och vidarebefordran av upplysningar. Paragrafen har tagits in för att genomföra avsnitt 5.2 i MCAA. I paragrafen föreskrivs att ska underrätta koordineringsorganets sekretariat vid överträdelser av sekretessen enligt MCAA eller brister i skyddet för uppgifter som har tagits emot. ska då även underrätta sekretariatet om eventuella påföljder och avhjälpande åtgärder som detta har resulterat i. Med koordineringsorganet åsyftas här det koordineringsorgan som avses i artikel 24.3 i Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden, se bilaga 1 till lagen (1990:313) om Europaråds- och om ömsesidig handräckning i skatteärenden. Paragrafen har utformats i enlighet med Lagrådets förslag. Se även kommentaren till avsnitt 5 i MCAA. I första punkten anges att lagen träder i kraft . I andra punkten anges att lagen i fråga om 2 § tillämpas första gången avseende uppgifter som avser . Detta innebär att är under vilket ska överföra uppgifter till behöriga myndigheter i andra stater och jurisdiktioner i enlighet med denna lag. Se även avsnitt 9. 11.3Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:181) om behandling av uppgifter i beskattningsverksamhet Paragrafen har ändrats för att tillåta att behandla uppgifter för tillhandahållande av information som behövs hos för handläggning enligt den nya lagen om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton och det nya 22 b kap. SFL. En bestämmelse om detta har tagits in i första stycket 6 c. Lagen träder i kraft . 11.4Förslaget till lag om ändring i offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) Den begränsning av användningen av erhållna upplysningar som följer av MCAA och DAC 2 får anses vara av tvingande natur och innebära ett förbud att använda upplysningarna på annat sätt än som avses i 5 § lagen om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Bestämmelsen i den paragrafen innefattar inte någon begränsning i enskildas rätt enligt tryckfrihetsförordningen att ta del av eller använda sig av allmänna handlingar. Upplysningar som erhålls från andra stater eller jurisdiktioner kommer dock ofta att tillföras ett mål eller ärende som rör bestämmande av skatt och därmed omfattas av bestämmelserna i 27 kap. OSL. Sekretess gäller visserligen inte endast i förhållande till enskilda utan som huvudregel även mellan myndigheter (8 kap. 1 §). Sekretess bryts dock i vissa fall genom sekretessbrytande bestämmelser i lag och förordning, se bl.a. 10 kap. Enligt 6 kap. 5 § ska en myndighet på begäran av en annan myndighet lämna uppgift som den förfogar över, om inte uppgiften är sekretessbelagd eller det skulle hindra arbetets behöriga gång. Om en sekretessbrytande bestämmelse är tillämplig på en uppgift, innebär bestämmelsen i 6 kap. 5 § att en myndighet är skyldig att lämna uppgiften till en myndighet som begär det. De användningsbegränsningar som anges i 5 § lagen om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton får emellertid till följd att en myndighet inte kan utnyttja uppgifterna i sin verksamhet i andra fall än som anges i bestämmelsen. Detta innebär att sekretessbrytande regler i praktiken enbart torde bli aktuella att åberopa när en myndighet har rätt att ta del av uppgifterna för sådana ändamål (jfr prop. 1990/91:131 s. 24 f.). Hänvisningarna i paragrafen har kompletterats med en ny punkt 12, som hänvisar till lagen om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Beträffande åberopande av upplysningar m.m. som har erhållits från andra stater eller jurisdiktioner som bevisning, se kommentaren till 5 § lagen om automatiskt utbyte av upplysningar om finansiella konton. Lagen träder i kraft . Se även avsnitt 9. Förslaget till lag om ändring i skatteförfarandelagen (2011:1244) Ändringen av paragrafen, som reglerar lagens innehåll, föranleds av att det införs ett nytt kapitel, 22 b kap., i lagen. I paragrafens första stycke har en ny punkt, punkten 5, lagts till. punkten 5 anges att kontrolluppgiften, om den avser ett konto som innehas av enheter, ska innehålla uppgift om vilken eller vilka av de personer som kontrolluppgiften lämnas för som är personer med bestämmande inflytande över en passiv icke-finansiell enhet och vilken eller vilka personer som kontrolluppgiften lämnas för som är kontohavare för det rapporteringspliktiga kontot. I paragrafen, som är ny, regleras kapitlets innehåll. kontrolluppgifter i kapitlet föranleds av DAC 2 och MCAA. har utformats i enlighet med Lagrådets förslag I paragrafen, som är ny, anges i första stycket att kontrolluppgifter ska lämnas om ett sådant rapporteringspliktigt konto som avses i 2 kap. 20 § Av den bestämmelsen framgår att ett finansiellt konto kan identifieras som ett rapporteringspliktigt konto enligt bestämmelserna i 4–8 kap. samma lag, med vissa undantag. Av IDKAL framgår att samtliga konton som innehas av personer med hemvist i någon annan stat eller jurisdiktion eller av vissa enheter över vilka personer med hemvist i någon annan stat eller jurisdiktion har bestämmande inflytande ska anses vara rapporteringspliktiga oavsett om ännu har en bindande överenskommelse med den staten eller jurisdiktionen om att automatiskt utbyta upplysningar om finansiella konton. I paragrafens andra stycke anges att kontrolluppgifter ska lämnas om ett sådant odokumenterat konto som avses i 2 kap. 22 § IDKAL. Ett odokumenterat konto ska rapporteras till dess att tillräcklig information erhållits för att det rapporteringsskyldiga finansiella institutet ska kunna avgöra om kontot är rapporteringspliktigt eller inte. Paragrafen, som är ny, reglerar för vem kontrolluppgift ska lämnas. Kontrolluppgift ska som nämnts i kommentaren till 2 § lämnas om Att ett finansiellt konto identifieras som ett rapporteringspliktigt konto är en följd av att en viss fysisk person eller viss enhet är innehavare till kontot, dvs. kontohavare enligt 2 kap. 16 § IDKAL. Dessa fysiska personer eller enheter är sådana som har hemvist i en annan stat eller jurisdiktion. Med ”annan stat eller jurisdiktion” avses i IDKAL en annan stat eller jurisdiktion än eller . Den som kontrolluppgift ska lämnas för enligt första stycket är den vars innehav av kontot medför att det har identifierats som ett rapporteringspliktigt konto. Om flera kontohavare innehar ett konto gemensamt ska alltså kontrolluppgift inte lämnas för en kontohavare vars innehav inte medför att det är ett rapporteringspliktigt konto, även om kontot har identifierats som ett rapporteringspliktigt konto på grund av en annan kontohavares innehav. Som framgår av 2 § ska kontrolluppgift lämnas om ett rapporteringspliktigt konto, vilket innebär att en och samma kontrolluppgift ska lämnas för flera kontohavare om deras innehav medför att kontot är rapporteringspliktigt. Kontrolluppgiften ska då anses lämnas för var och en av dessa kontohavare. I en särskild situation, som regleras i andra stycket, ska kontrolluppgift även lämnas för en enhet som kontrolleras av en eller flera fysiska personer som är sådana personer med bestämmande inflytande som avses i 2 kap. 18 § IDKAL, om deras bestämmande inflytande över enheten medför att kontot är ett rapporteringspliktigt konto. I dessa fall ska kontrolluppgiften även lämnas för den eller de fysiska personer som utövar bestämmande inflytande över enheten om deras bestämmande inflytande gör kontot rapporteringspliktigt. I dessa fall spelar det ingen roll om enheten har eller inte har hemvist i en annan stat eller jurisdiktion och därmed gör att kontot är rapporteringspliktigt. Det avgörande är i stället om personerna med bestämmande inflytande har hemvist i en annan stat eller jurisdiktion och därmed gör att kontot är rapporteringspliktigt enligt bestämmelserna i . Så är fallet endast om enheten är en passiv icke-finansiell enhet enligt 2 kap. 22 § IDKAL. Personerna med bestämmande inflytande kan ha hemvist i samma stat eller jurisdiktion som enheten eller i någon annan stat eller jurisdiktion. Begreppen rapporteringspliktigt konto definieras i 2 kap. 20 § och enhet i 2 kap. 22 § IDKAL. Paragrafen, som är ny, reglerar vem som är skyldig att lämna kontrolluppgift och anger att det är ett sådant rapporteringsskyldigt finansiellt institut som avses i 2 kap. 21 § IDKAL. Vad som avses med ett finansiellt institut framgår av 2 kap. 6–10 §§ samma lag. Det kan exempelvis röra sig om en bank, ett försäkringsföretag eller ett riskkapitalbolag. I denna nya paragraf regleras de uppgifter som ska lämnas om alla rapporteringspliktiga konton. Kontrolluppgiften ska enligt första stycket 1 innehålla uppgift om att kontot är ett rapporteringspliktigt konto. En hänvisning till vad som avses med rapporteringspliktigt konto finns i 2 §. Kontrolluppgiften ska enligt första stycket 2 innehålla uppgift om vilken eller vilka stater eller jurisdiktioner som den person som kontrolluppgiften lämnas för har hemvist i eller kan antas ha hemvist i på det sätt som avses i 4–8 kap. i IDKAL. Med att en person ”kan antas ha hemvist” i en stat eller jurisdiktion avses t.ex. de fall då ett konto granskas enligt bestämmelserna i 4 eller 6 kap. IDKAL och det framkommit sådana indikationer på att personen har hemvist i den staten eller jurisdiktionen som medför att kontot ska anses vara rapporteringspliktigt. Kontrolluppgiften ska enligt första stycket 3 innehålla identifikationsuppgifter för kontot, t.ex. ett kontonummer, samt enligt första stycket 4 kontots saldo eller värde vid utgången av året eller, om kontot har avslutats , att kontot avslutats. Om uppgift om värde ska lämnas för ett försäkringsavtal avses försäkringens kontantvärde, som definieras i 2 kap. 15 § IDKAL. Enligt första stycket 5 ska kontrolluppgiften innehålla uppgifter om skatteregistreringsnummer () för den som kontrolluppgiften lämnas för. Detta gäller dock endast om den kontrolluppgiftsskyldige har den uppgiften. Om den som kontrolluppgiften lämnas för har hemvist i mer än en annan stat eller jurisdiktion kan det vara fråga om mer än ett skatteregistreringsnummer. I IDKAL finns bestämmelser om när ett rapporteringsskyldigt finansiellt institut ska inhämta skatteregistreringsnummer från kontohavare eller personer med bestämmande inflytande över kontohavare som är passiva icke-finansiella enheter. ”Taxpayer Identification Number” (). Information om utformningen av skatteregistreringsnummer i andra deltagande stater och jurisdiktioner ska publiceras på webbplats. Enligt första stycket 6 ska kontrolluppgiften, om den avser ett konto som innehas av enheter, innehålla uppgift om vilken eller vilka av de personer som kontrolluppgiften lämnas för som är personer med bestämmande inflytande över en passiv icke-finansiell enhet som är kontohavare för det rapporteringspliktiga kontot och om vilken eller vilka av de personer som kontrolluppgiften lämnas för som är kontohavare för det rapporteringspliktiga kontot. I andra stycket anges att om ett skatteregistreringsnummer saknas för en fysisk person som kontrolluppgift ska lämnas för, ska kontrolluppgiften i stället innehålla uppgift om födelsedatum och födelseort. Uppgifter om födelseort behöver inte begäras in av den kontrolluppgiftsskyldige utan denna uppgift behöver endast tillföras kontrolluppgiften om uppgiften redan finns att tillgå i det rapporteringsskyldiga finansiella institutets elektroniskt sökbara databaser. Kontrolluppgift ska lämnas för varje kalenderår (24 kap. 1 §). ”året” avses alltså kalenderåret. Enligt 24 kap. 4 § 1 ska kontrolluppgiften även innehålla nödvändiga identifikationsuppgifter för den uppgiftsskyldige och den som kontrolluppgiften lämnas för. Vad som avses med nödvändiga identifikationsuppgifter framgår av 5 kap. 11 § SFF. Se även avsnitt 6.2.2 I paragrafen, som är ny, finns bestämmelser om de uppgifter som, utöver de uppgifter som ska lämnas 5 §, ska rapporteringspliktiga konton som är 2 kap. 11 § första stycket 2 IDKAL. Kontrolluppgiften ska för dessa konton enligt första stycket 1 innehålla uppgifter om sammanlagd ränta, utdelning respektive annan avkastning på tillgångar på kontot som har antingen tillgodoräknats eller betalats ut till kontot eller som satts in på ett annat konto för kontohavarens räkning . ska summeras och redovisas för sig. Om exempelvis utdelning lämnas för flera av de tillgångar som förvaras på kontot ska alltså uppgift lämnas om det totala beloppet som avser utdelning . Dessutom ska enligt första stycket 2 uppgift lämnas om sammanlagd ersättning från försäljning eller inlösen av tillgångar som har tillgodoräknats eller betalats ut till kontot . får avdrag göras för försäljningsprovision och liknande utgifter. dagens regler ska kontrolluppgift lämnas om kapitalvinst eller