prop · H203109 · 2015-04-23 00:00:00 — Krigsförbanden bör utformas så att de tillsammans skapar en balanserad förmåga som minskar en potentiell motståndares möjlighet att agera. För att snabbt stärka det militära försvaret är det viktigt att vidta åtgärder för att förbättra krigsförbandens förutsättningar att verka. Mobiliseringsplanering och mobiliseringsövningar bör genomföras och utvecklas, liksom beredskapskontroller och beredskapsövningar. Detta förutsätter att krigsförbanden är organiserade, och att personal och materiel är krigsplacerad. Enligt lagen (1994:1809) om totalförsvarsplikt kan personal krigsplaceras. I fråga om materiel finns bl.a. reglering om förfogande och uttagning av egendom som inte ägs av staten i förfogandelagen (1978:262), förfogandeförordningen (1978:558) och förordningen (1992:391) om uttagning av egendom för totalförsvarets behov. Planering för hur materiel ska användas under höjd beredskap kan även behöva ske inom staten och då inte minst internt inom Försvarsmakten. För enkelhetens skull uttrycks detta i denna proposition sammanfattningsvis som krigsplacering av materiel för att åskådliggöra sammanhanget. För att skapa kompletta krigsförband anser Försvarsberedningen att hela krigsförband ska iståndsättas efterhand i stället för att förbanden fylls upp . Det skapar bättre förutsättningar för att utveckla den samlade operativa förmågan. Regeringen delar Försvarsberedningens syn. Regeringens beslut att aktivera den del av pliktlagstiftningen som behandlar repetitionsutbildning av totalförsvarspliktig personal ger Försvarsmakten möjlighet att öva all personal som ingår i krigsförbanden . Arbetet med att rekrytera kontinuerligt och anställd personal bör fortsätta med fokus på att fylla upp och vidmakthålla krigsförbandens anställda personal. För att utveckla Försvarsmaktens förmåga att genomföra operationer i , i närområdet och utanför närområdet behöver förutsättningarna att ge och ta emot militärt stöd från andra länder förbättras. I de fall stödet innebär gemensamt uppträdande krävs också att svenska förband och tillhörande infrastruktur har tillräcklig interoperabilitet. För de fall stödet innebär utländsk militär verksamhet inom en värdnations territorium krävs det vidare administrativa och praktiska förberedelser inklusive avtalsregleringar. Åtgärder bör vidtas för att berörda myndigheter ska kunna skapa tillräckliga förutsättningar för att ska kunna ge och ta emot militärt stöd. I det sammanhanget är arbetet med värdlandsstödsavtalet med av stor vikt. 2014/15:109 6.2.1 Regeringens bedömning: Alla delar av Försvarsmaktens organisation som har uppgifter att lösa vid höjd beredskap bör organiseras som krigsförband. Skälen för regeringens bedömning: Försvarsberedningen har föreslagit att det för försvarsinriktningsperioden fastställs en försvarsmaktsorganisation som ska gälla från . Regeringen delar i allt väsentligt Försvarsberedningens syn på organisationens fastställande. Regeringen kan konstatera att vissa delar av Försvarsmakten som behövs vid höjd beredskap inte är organiserade som krigsförband. Detta försvårar såväl styrning som uppföljning av den samlade operativa förmågan. Regeringen anser därför, liksom Försvarsberedningen, att alla delar av Försvarsmaktens organisation som har uppgifter att lösa vid höjd beredskap bör organiseras som krigsförband. Tillsammans med övriga delar av Försvarsmakten, bl.a. skolor och center, bildar de Försvarsmaktens organisation. Den nya organisationen 2016. Organisationen utgår från befintliga krigsförband som efter hand kompletteras för att svara upp mot ställda krav. Försvarsmakten har i sitt underlag också lämnat förslag till organisation i enlighet med Försvarsberedningens förslag. Samtliga förband bör kunna krigsorganiseras vid mobilisering, medan vissa förband är krigsorganiserade redan i fred. Krigsförbanden består av stående förband, kontraktsförband och hemvärnsförband. Utöver krigsförbanden finns det en förbandsreserv och en personalreserv. Krigsförbanden delas in i armé-, marin- och flygstridskrafter samt försvarsmaktsgemensamma stridskrafter. Regeringens bedömning: Samtliga krigsförband bör ges ett krav på tillgänglighet i fred och ett beredskapskrav för intagande av höjd beredskap. Tillgänglighetskraven i fredstid bör vara att vissa krigsförband är tillgängliga för operationer, huvuddelen av krigsförbanden har hög tillgänglighet och ska vara tillgängliga och inget förband har en tillgänglighet som överstiger . Beredskapskraven vid intagande av höjd beredskap bör vara att huvuddelen av de stående förbanden och kontraktsförbanden kan börja lösa förbandets krigsuppgift vid mobiliseringsplats, inget av dessa förband då har ett beredskapskrav som överstiger , hemvärnsförbanden kan verka med huvuddelen samt med mindre delar . Skälen för regeringens bedömning: Försvarsberedningen har föreslagit krav på beredskap och tillgänglighet för Försvarsmakten. Regeringen delar Försvarsberedningens syn och bedömer att kravens utformning bidrar till att förtydliga vilka målsättningar Försvarsmakten ska eftersträva med de tillgängliga resurserna. Försvarsmakten bör bidra till den svenska säkerhetspolitiken genom att tillhandahålla ett gripbart militärt försvar. Upprätthållande av tillgänglighet i fred för att lösa uppgifter i fredstid och beredskap för intagande av höjd beredskap i händelse av krig eller krigsfara är centralt för en relevant operativ förmåga i den snabba, komplexa och svårförutsägbara säkerhetspolitiska miljön. Samtliga krigsförband bör därför ges ett krav på tillgänglighet i fred och ett beredskapskrav för intagande av höjd beredskap. För att lösa sina uppgifter krävs att Försvarsmakten har förband som är tillgängliga i fredstid. Samtliga stående förband samt kontrakts- och hemvärnsförband bör därför också ha krav på tillgänglighet i fredstid, utan stöd av ett beslut om höjd beredskap enligt 3 § lagen (1992:1403) om totalförsvar och höjd beredskap. För uppgifter i fredstid kan Försvarsmakten fatta beslut om aktivering av enskilda krigsförband. Förband som till del bemannas med totalförsvarspliktig personal kan i fredstid göras tillgängliga som kompletta förband endast för övningar (repetitionstjänstgöring). Tillgänglighetskraven i fredstid kan skilja sig åt mellan olika förband och kan varieras i förhållande till det säkerhetspolitiska läget. Exempelvis har vissa förband och flygvapenförband en incidentberedskap som är anpassad för att hantera skydd av territoriell integritet, vilket kräver en omedelbar tillgänglighet. Regeringen styr Försvarsmaktens tillgänglighet och beredskap genom särskilda beslut. Tillgängligheten hos krigsförband som är anmälda till FN, EU eller Nato/PFF:s styrkeregister bör upprätthållas i enlighet med anmälan. Förband i förbandsreserven har inga krav på tillgänglighet i fredstid. Tillgängligheten i fredstid kan varieras beroende på det aktuella säkerhetspolitiska läget. Tillgängligheten i fredstid bör möjliggöra att kränkningar av det svenska territoriet upptäcks och avvisas, att det finns militär förmåga att möta politisk, militär eller annan påtryckning och att säkerhet kan främjas genom operationer på vårt eget territorium, i närområdet och utanför närområdet. Det innebär att krigsförbandens tillgänglighet i fredstid bör vara att vissa krigsförband är tillgängliga för operationer, att huvuddelen av krigsförbanden har hög tillgänglighet och ska vara tillgängliga samt att inget krigsförband har ett tillgänglighetskrav som överstiger . För att kunna inta höjd beredskap enligt 3 § lagen om totalförsvar och höjd beredskap bör krigsförbanden snabbt kunna mobiliseras för att kunna möta en kvalificerad motståndare. All personal som krävs vid höjd beredskap i det militära och det civila försvaret bör vara krigsplacerad. För att kunna mobiliseras bör krigsförbandens materiel, inklusive viss materiel som finns utanför Försvarsmakten exempelvis i näringslivet och hos andra myndigheter, också vara krigsplacerad och krigsförbanden bör ha en aktuell mobiliseringsplanering. Detta medger att försvaret kan mobiliseras helt eller partiellt för att öka den sammantagna förmågan att hantera en kris. Det innebär att beredskapskraven för intagande av höjd 2014/15:109 beredskap bör vara att huvuddelen av de stående förbanden och kontraktsförbanden kan börja lösa förbandets krigsuppgift vid mobiliseringsplats och att inget av dessa förband har ett beredskapskrav som överstiger . Hemvärnsförbanden bör kunna verka med huvuddelen samt med mindre delar . Beredskapskraven innebär att krigsförbanden med befintlig krigsduglighet och utan föregående återtagning ska kunna mobiliseras inom efter beslut om höjd beredskap. Förband i förbandsreserven bör efter särskilt beslut kunna vara materiellt uppfyllda och samövande för att kunna lösa uppgifter inom ramen för försvaret av svenskt territorium. Höjd beredskap innebär krav på att öka den gripbara operativa förmågan. Krigsförbanden kommer att ha varierande krigsduglighet, och även krigsförband med lägre krigsduglighet ska kunna mobiliseras. De uppgifter krigsförbanden ska lösa direkt efter mobilisering kan dock behöva anpassas efter aktuell krigsduglighet. Regeringens bedömning: Alla delar av Försvarsmaktens organisation som har uppgifter att lösa vid höjd beredskap bör ges ett krigsduglighetskrav. Skälen för regeringens bedömning: Försvarsberedningen har föreslagit att ett ökat fokus bör läggas på Försvarsmaktens krigsduglighet. Försvarsmakten har i sitt underlag till denna proposition beaktat Försvarsberedningens förslag. Regeringen delar Försvarsberedningens syn. Alla krigsförband bör ha förmåga att lösa sina uppgifter vid ett väpnat angrepp vid höjd beredskap och genomförd mobilisering. Med krigsduglighet avses hur väl krigsförbandet i sin helhet kan lösa sina huvuduppgifter direkt efter mobilisering vid intagande av höjd beredskap. För att kunna göra väl avvägda prioriteringar är tydligare uppföljning nödvändig. Krigsduglighetskrav är en förutsättning för bedömning och värdering av de enskilda krigsförbandens status och därmed krigsorganisationens sammantagna operativa förmåga. Försvarsmakten bör redovisa en bedömning av varje krigsförbands krigsduglighet och i samband med detta redovisa en särskild tidplan för hur man med befintliga resurser kan höja krigsdugligheten för de förband som inte uppnår rimliga krav. Den samlade operativa värderingen av Försvarsmaktens förmåga bör inkludera förmågan till samtidig mobilisering av hela Försvarsmakten samt Försvarsmaktens förmåga i sina fredstida uppgifter. Den samlade bedömningen av Försvarsmaktens operativa förmåga innefattar mer än krigsförbandens krigsduglighet. Den bör även värderas i jämförelse med en potentiell motståndare och andra militära förhållanden i omvärlden. Arbetet inom ramen för försvarsplaneringen har här en viktig roll. Krigsförbanden består av stående förband samt kontrakts- och hemvärnsförband. I Försvarsmakten bör vidare en förbandsreserv och en personalreserv finnas. Stående förband är krigsförband som är organiserade, utrustade, personellt uppfyllda och samövade för att över tiden lösa sina uppgifter inklusive krav på beredskap för intagande av höjd beredskap och krav på tillgänglighet för att lösa uppgifter i fredstid. De stående förbanden säkerställer att det i fredstid finns krigsförband som med till förberedelser kan verka i , i närområdet och utanför närområdet. Därför bör de stående förbanden i huvudsak bestå av kontinuerligt tjänstgörande personal. Marinstridskrafterna och flygstridskrafterna utgörs till övervägande del av stående förband. Behovet av arméstridskrafter med hög tillgänglighet i fredstid är begränsat. De stående förbanden är kostsamma jämfört med andra förband. Det innebär att endast en mindre del av arméstridskrafterna bör vara stående förband. Inom de försvarsmaktsgemensamma förbanden bör andelen stående respektive kontraktsförband motsvara behoven av stöd hos övriga stridskrafter och Försvarsmaktens ledning. Kontraktsförbanden utformas, utbildas och utrustas för operationer i händelse av höjd beredskap i och närområdet. Personal i kontraktsförbanden bör i hög utsträckning vara tjänstgörande. Endast ett begränsat antal befattningar som ställer särskilda krav på bl.a. utbildning bemannas med kontinuerligt tjänstgörande gruppbefäl, soldater och sjömän. I de fall tillräckligt antal anställd personal inte finns bör tidigare värnpliktiga samt tidigare anställd personal som avslutat sin anställning i Försvarsmakten krigsplaceras för att fylla upp krigsförbanden. Krigsplacerad men icke anställd personal medför vissa begränsningar i förbandens användbarhet utan mobilisering. Denna personal bör därför främst placeras i kontraktsförband. Kontraktsförband med totalförsvarspliktig personal kan aktiveras i fredstid genom inkallelse till repetitionsutbildning. Totalförsvarspliktig personal besätter vissa befattningar för gruppbefäl, soldater och sjömän i kontraktsförbanden. En ändamålsenlig grundutbildning, med möjlighet att krigsplacera all personal som fullföljt utbildningen, och ett utvecklat och fungerande repetitionsutbildningssystem med bl.a. regelbundna krigsförbandsövningar är avgörande för att kontraktsförbanden ska uppnå en rimlig krigsduglighet och därmed är användbara. Med en hög andel tjänstgörande personal och totalförsvarspliktig personal har kontraktsförbanden normalt en lägre tillgänglighet i fredstid än de stående förbanden, men är mindre kostsamma. Tillgänglighet i fredstid för deltagande i operationer eller övningsverksamhet kräver därför att kontraktsförbanden aktiveras. Kontraktsförbanden kan aktiveras efter beslut av Försvarsmakten och mobiliseras för intagande av höjd beredskap. Hemvärnsförbanden ska vid intagande av höjd beredskap kunna verka med huvuddelen av förbandens styrka . Efter beslut av regeringen eller Försvarsmakten om aktivering bör hemvärnsförbanden även i fredstid snabbt kunna lösa ålagda uppgifter inklusive stöd till 2014/15:109 samhället vid kris. Hemvärnsförbanden ska med delar kunna vara tillgängliga även utan särskilt beslut om aktivering, t.ex. för vissa bevakningsuppgifter eller stöd till samhället. Hemvärnsförbanden bemannas av officerare, specialistofficerare, gruppbefäl och soldater med hemvärnsavtal. värnpliktsutbildad personal och militärt utbildad tidigare anställd personal, som inte tas i anspråk i krigsförbanden, krigsplaceras , efter senaste tjänstgöring, i en personalreserv med stöd av lagen om totalförsvarsplikt. För att öka uthålligheten och förbandsvolymen vid en allvarligt försämrad omvärldsutveckling som innebär hot mot finns en förbandsreserv. Förbandsreserven bör efter beslut och med tillförda medel kunna lösa nationella försvarsuppgifter. Vid beslut om iståndsättande krävs tillämpning av lagen om totalförsvarsplikt. Planering för iståndsättande av förbandsreserven påbörjas först efter särskilt beslut. Övertalig organisationsbestämmande materiel, såsom stridsfordon, krigsplaceras och förrådsställs i mån av tillgång. Materielen ges grundläggande underhåll utan att vidareutvecklas. Särskilda politiska beslut krävs för utbildning, övning och beredskap samt för komplettering och nyanskaffning av materiel. Försvarsmaktens samlade operativa förmåga bygger på att det finns samövade krigsförband och att det finns kunskaper och planer på hur stridskrafterna ska användas på ett effektivt sätt. Förmågan utvecklas bl.a. genom utbildning och övning och den förstärks av deltagande i nationella och multinationella operationer. Regelbundna krigsförbandsövningar av hela krigsförband är avgörande för att utveckla och vidmakthålla krigsförbandens förmåga. Övningsverksamheten prioriteras därför i försvarsinriktningsperioden. Alla krigsförband bör genomföra krigsförbandsövning . En ökad övningsverksamhet förbättrar även möjligheten att rekrytera och behålla personalen i Försvarsmakten. För att successivt bygga upp den efterfrågade operativa förmågan bör större kvalificerade stridskraftsgemensamma försvarsmaktsövningar genomföras regelbundet. Det skapar tydliga mål för utvecklingen av krigsförbanden som övningarna kan användas för värdering av förbandens krigsduglighet. Deltagande i multinationella gemensamma operationer ställer krav på interoperabilitet med andra länder och organisationer inom samtliga stridskrafter. Det förutsätter att även fortsättningsvis kan delta i kvalificerade gemensamma övningar tillsammans med andra aktörer. Utvecklingen av övningar tillsammans med andra länder bör i första hand ha sin grund i samarbetet med de nordiska och baltiska staterna samt Nato och för att utveckla interoperabiliteten och övningsverksamheten i närområdet. Mobiliseringsplanering och mobiliseringsövningar samt beredskapsövningar och beredskapskontroller bör fortsätta att utvecklas. Övningar och kontroller är väsentliga i syfte att upptäcka brister och för att åtgärda svagheter i systemet som påverkar effektiviteten och Prop. 2014/15:109 förmågan till mobilisering. För att Försvarsmakten ska kunna öva och utbilda krigsförbanden är tillgång till ändamålsenliga övnings- och skjutfält av central betydelse. Det innebär att Försvarsmakten såväl som måste ha tillgång till övnings- och skjutfält av skilda naturtyper och terrängförhållanden. Fälten måste vara placerade i olika delar av landet så att förbanden kan utbildas och övas i olika klimatförhållanden och övningar kan genomföras över hela det operativa djupet. Det kan innebära att övnings- och skjutfält i vissa fall bör bibehållas även om det inte längre finns något militärt förband i fältets omedelbara närhet. Med dessa utgångspunkter bör dock Försvarsmakten även framöver löpande pröva behovet. Försvarsmaktens övnings- och skjutfält miljöprövas i enlighet med bestämmelser. Regeringen anser, i ljuset av det försämrade säkerhetspolitiska läget, att den enskilt viktigaste delen i försvarsinriktningsperioden bör vara att höja den operativa förmågan i krigsförbanden och säkerställa den samlade förmågan i totalförsvaret. Det medför att Försvarsmaktens uppgifter bör justeras och kravställningarna på stridskrafterna ändras. Fokus i propositionen ligger på stridskrafternas utveckling . Viktiga beslut, inte minst när det gäller materiel, kan förutses för perioden . Vissa av dessa beslut kommer att behöva hanteras . Personellt och materiellt uppfyllda krigsförband som är samövade är avgörande för att höja den operativa förmågan. Det är av särskild vikt att ett stabilt och ändamålsenligt personalförsörjningssystem etableras. För att höja den operativa förmågan i krigsförbanden förstärks den så kallade basplattan i form av mängdmateriel, standardfordon, radioutrustning, mörkerutrustning, ny kvalificerad ammunition bl.a. till stridsvagnar och granatkastare, nya pansarvärnsvapen samt personlig utrustning mm. Vidare förstärks övningsverksamheten avsevärt för att medge kvalificerade försvarsmaktsgemensamma övningar och krigsförbandsövningar för alla krigsförband . Denna basplatta är avgörande för att höja krigsförbandens krigsduglighet. Nödvändiga åtgärder för vidmakthållande och förnyelse av materiel bör också genomföras. Kraven på tillgänglighet i fred och beredskap för intagande av höjd beredskap förutsätter att det finns en samlad logistisk förmåga som svarar mot målen för det militära försvaret och Försvarsmaktens uppgifter. Regeringens förslag: Inriktningen ska vara att 2016 i huvudsak ska bestå av följande krigsförband: informationssystemförband (FMTIS) Försvarsmaktens logistik (FMLOG) Skälen för regeringens förslag: Försvarsmakten har redovisat hur myndigheten anser att 2016 bör utformas. Regeringen delar i huvudsak myndighetens syn. För att arméstridskrafterna ska kunna möta ett väpnat angrepp måste förmågan att kunna kraftsamla och leda förband i brigad prioriteras. Huvuddelen av arméförbanden organiseras därför för att kunna verka som två brigader i hög konfliktnivå mot en kvalificerad motståndare. Regeringen vill särskilt betona vikten av att arméstridskrafterna övar strid med kombinerade vapen i brigad inom ramen för försvarsmaktsgemensamma övningar. Regeringen vill vidare betona vikten av att utveckla övningssamarbetet i en nordisk kontext. Att kontrollera terräng är grundläggande för att utveckla effekt i en markoperation. För operationer i och i närområdet mot en kvalificerad motståndare är bekämpningsförmåga, t.ex. artillerisystemet, stridsvagnar och stridsfordon, prioriterad inom arméstridskrafterna. Huvuddelen av arméstridskrafterna bör vara kontraktsförband och i huvudsak bemannas med tjänstgörande personal kompletterad med icke anställd totalförsvarspliktig krigsplacerad personal. Dessa förband bör i första hand utbildas och utrustas för operationer i händelse av höjd beredskap. Det är viktigt att kontraktsförbanden i arméstridskrafterna utbildas och samövas för att nå en godtagbar krigsduglighet. För att säkerställa en rimlig tillgänglighet i fred i arméstridskrafterna bör två mekaniserade bataljoner och en motoriserad skyttebataljon i huvudsak bestå av stående förband. Funktionsförband såsom artilleri-, ingenjör-, logistik- och luftvärnsbataljoner bör, inom respektive funktion, ha stående förband motsvarande minst en kompanistridsgrupp. 2014/15:109 För att säkerställa att krigsförbanden i arméstridskrafterna kan nå en acceptabel krigsduglighet föreslås arméstridskrafterna tillföras bl.a. personlig utrustning, grupp- och plutonsmateriel, lastbilar, artilleri, stridsfordonsburna granatkastare, ytterligare brobandvagnar, pansarvärnsvapen, nytt luftvärn med kort räckvidd samt ytterligare kvalificerad ammunition. Renoveringen av stridsfordon och stridsvagnar, med tillhörande ledningssystem, kommer att inledas för huvuddelen av de mekaniserade förbanden. Ett nytt luftvärnssystem med medellång räckvidd anskaffas till en av de två luftvärnsbataljonerna. Den andra bataljonen får det nya systemet efter periodens slut. Samtliga stridsvagnar förbandsätts i de mekaniserade bataljonerna och i stridsgrupp . Med denna omorganisation ökar antalet stridsvagnar i krigsförbanden avsevärt. Huvuddelen av de materielsystem som arméstridskrafterna är utrustade med , eller som är under införande, kommer att vara fortsatt operativa . Efter beslut om aktivering eller mobilisering bildas två brigader där huvuddelen av de stående förbanden utgör kärnan i den ena. Brigadstaberna, tillsammans med betjäningsförband, bildar brigadledningar. Brigadledningarna leder strid i brigad, bestående av tre till fyra manöverbataljoner samt funktionsförband, under armétaktisk chef. Två fristående brigadspaningskompanier organiseras. Brigadspaningskompanierna säkerställer den taktiska underrättelseförmågan för de två brigaderna. För att öka brigadernas förmåga att möta en kvalificerad motståndare förstärks eldkraft och skydd genom införande av stridsvagnskompanier i de mekaniserade bataljonerna. Inriktningen är att de mekaniserade bataljonerna bör innehålla två mekaniserade skyttekompanier och två stridsvagnskompanier. Med denna omorganisation ökar antalet stridsvagnar i krigsförbanden avsevärt. De mekaniserade bataljonerna tillförs ett nytt stridsfordonsburet granatkastarsystem. Ytterligare en motoriserad skyttebataljon organiseras. De motoriserade skyttebataljonerna utrustas med pansarterrängbilar, vilket inte ger samma eldkraft och skydd, men högre operativ rörlighet än de tyngre mekaniserade bataljonerna. De motoriserade skyttebataljonerna tillförs utökad pansarvärnsförmåga. Det är ett svenskt strategiskt intresse att ha en militär närvaro på . En svensk militär närvaro på och runt har också en stabiliserande effekt på den militärstrategiska situationen i . En ny mekaniserad stridsgrupp organiseras på . Stridsgruppen utgörs av ett stående mekaniserat kompani och ett stridsvagnskompani som är kontraktsförband. Utbildningsgruppen på förstärks för att medge ökad övnings- och utbildningsverksamhet. Den lätta skyttebataljonen omorganiseras för att kunna vara lufttransportabel. Jägarbataljonen ska självständigt eller med stöd av exempelvis Prop.