prop · H30312 · 2015-09-28 00:00:00 — Enligt ska EU-medlemsstater som ändrar sin lagstiftning så att den motsvarar artikel XI, alternativ A, med en maximal väntetid , anses ha avgett en kvalificerande för- till artikel XI. bör avge förklaringar till artiklarna 39.1 och 39.4 i Kapstads- konventionen Kapstadskonventionens bestämmelser om prioritetsordning innebär att registrerade internationella säkerhetsrätter har bättre prioritet i ett objekt än oregistrerade säkerhetsrätter. Konsekvensen av ett tillträde till kon- ventionen skulle då bli att säkerhetsrätter som uppkommit till följd av en bestämmelse i den nationella rätten och inte genom avtal, s.k. legala säkerhetsrätter, alltid skulle få sämre prioritet eftersom dessa inte kan registreras i det internationella registret. För att skydda legala säkerhets- 2015/16:12 rätter som enligt den nationella lagen har bättre prioritet än de typer av säkerhetsrätter som omfattas av konventionen kan en fördragsslutande stat avge en förklaring till artikel 39.1a. De legala säkerhetsrätterna som omfattas av förklaringen kommer då att ha prioritet framför en regi- strerad internationell säkerhetsrätt, trots att de inte kan registreras i det internationella registret. Genom att lämna en förklaring till artikel 39.1a kan den förmånsrätts- ordning som gäller enligt svensk rätt behållas. Denna innebär att luft- panträtt och i vissa fall retentionsrätt ges företräde framför annan rätt i egendomen. Regeringen delar utredningens bedömning att bör avge en generell förklaring till artikel 39.1a med innebörden att alla kate- gorier av legala säkerhetsrätter och rättigheter, som enligt nuvarande och framtida bestämmelser i svensk rätt har företräde framför en säkerhetsrätt som är av samma slag som en internationell säkerhetsrätt, även efter ett svenskt tillträde ska ha företräde framför en registrerad internationell säkerhetsrätt. En förutsättning för de legala säkerhetsrätternas prioritet är enligt artikel 39.3 att den internationella säkerhetsrätten inte var registrerad i det internationella registret när förklaringen till artikel 39.1a deponera- des. För att skydda de legala säkerhetsrätterna även i förhållande till redan registrerade internationella säkerhetsrätter krävs att den fördrags- slutande staten avger en förklaring till artikel 39.4. För att undvika eventuella rättsförluster för innehavare av sådana legala säkerhetsrätter som har bästa prioritet finner regeringen, till skillnad från utred- ningen, att även bör lämna en förklaring till artikel 39.4. Den fördragsslutande staten har också möjlighet att förklara att inget i konventionen ska påverka rätten enligt nationell lag att beslagta eller kvarhålla ett luftfartyg för betalning av en skuld hänförlig till en tjänst som avser luftfartyget eller ett annat objekt (artikel 39.1b). Rätten att hålla kvar luftfartyg, när avgifter för användning av flygplatsen och andra liknande tjänster inte betalas, är en sådan rätt som skulle kunna omfattas av en förklaring för del (jfr 11 kap. 2 § luftfartslagen). I likhet med utredningen anser regeringen att bör avge en förklaring till artikel 39.1b med innebörden att inget i konventionen ska påverka svenska statens möjlighet att hålla kvar ett objekt enligt svensk lag för betalning av tjänster. Detsamma bör gälla i förhållande till statliga myndigheter och till organisationer och andra privata aktörer som till- handahåller offentliga tjänster. bör avge en förklaring till artikel 40 i Kapstadskonventionen Liksom artikel 39 syftar artikel 40 till att skydda legala säkerhetsrätter. Skillnaden är att de säkerhetsrätter som omfattas av en förklaring till artikel 40 måste registreras i det internationella registret för att få prio- ritet och att de, efter registrering, ska behandlas som internationella säkerhetsrätter. En förklaring till artikel 40 kan inte vara generell utan de säkerhetsrätter som omfattas måste anges särskilt. En ansökan om inteckning i ett luftfartyg genom inskrivning i det ska avslås, om luftfartyget har blivit föremål för kvarstad, betalningssäkring eller utmätning och ett ärende som rör anteckning om åtgärden har tagits upp senast på den inskriv- ningsdag då inteckningen söks (47 § lagen [1955:227] om inskrivning av rätt till luftfartyg). Eftersom en inteckning i ett luftfartyg enligt svensk rätt bara kan uppstå genom inskrivning, går det alltså inte att pantsätta luftfartyget om det finns en sådan belastning. För att motsvarande ordning ska gälla i förhållande till internationella säkerhetsrätter efter ett tillträde till konventionen och protokollet, måste lämna en förklaring till artikel 40 som innebär att ett avgörande av domstol eller om kvarstad, betalningssäkring eller utmätning ska kunna registreras i det internationella registret, om det avser egendom som omfattas av luftfartsprotokollet. Därefter ska sådana åtgärder enligt konventionens bestämmelser behandlas som en internationell säkerhetsrätt. Regeringen delar alltså utredningens bedömning att bör avge en förklaring till artikel 40, med den skillnaden att förklaringen utöver de säkerhetsrätter som utredningen föreslår även bör omfatta utmätning. Den föreslagna förklaringen kan innebära att en panthavare som av förbiseende inte har registerat sin internationella säkerhetsrätt får sämre prioritet än den som har registerat ett utmätningsbeslut. Det är emellertid bara ett utslag av konventionens utgångspunkt att internationella säker- hetsrätter måste registreras för att borgenären ska vara säker på att få prioritet. Alternativet, dvs. att förklaringen inte omfattar utmätnings- beslut, skulle betyda att en gäldenär vars egendom blivit föremål för utmätning enkelt kan pantsätta den utmätta egendomen, vilket skulle strida mot nuvarande principer i svensk rätt. väcker i detta sammanhang frågan om myn- digheten bör ha en motsvarande skyldighet att underrätta om dessa beslut som myndigheten har i förhållande till den svenska inskrivningsmyndig- heten (jfr 6 kap. 20 § utsökningsförordningen [1981:981]). Regeringen gör emellertid bedömningen att det, med hänsyn till de rättsverkningar en registrering får, bör ankomma på borgenären att ta ställning till om borgenären vill registrera ett sådant beslut i det internationella registret eller inte. En anslutande fråga som tar upp är om myndigheten i varje fall ska ha en skyldighet att registrera säker- hetsrätter enligt artikel 40 som uppkommer i allmänna mål. Regeringen avser att återkomma till frågorna i samband med förordningsändringar. bör avge en förklaring till artikel 54.2 i Kapstadskonventionen En stat som tillträder Kapstadskonventionen måste avge en förklaring till artikel 54.2. I förklaringen ska det anges om en åtgärd som står till borgenärens förfogande enligt konventionen eller luftfartsprotokollet och vars verkställighet enligt bestämmelserna i överenskommelserna inte förutsätter en framställan hos domstol, ska få vidtas endast efter beslut av domstol. Artikeln ska ses i ljuset av att det i vissa fördragsslutande stater förutsätts domstolsbeslut i långt större utsträckning än vad som följer av konventionen. Så är inte fallet i . En svensk förklaring om att åtgärder får vidtas utan domstols beslut, utom i fall där det uttryckligen föreskrivs i konventionen eller protokollet, innebär alltså inte att det görs avsteg från kravet på domstolsbeslut i situationer där det enligt svensk rätt krävs ett sådant beslut. Den praktiska betydelsen av en sådan förklaring är närmast att borgenärer med begränsad kännedom om svensk rätt utan rättsutredningar kan förlita sig på det som följer av konven- tionen och protokollet. En sådan förklaring framstår därmed för svenskt vidkommande som oproblematisk. I likhet med utredningen anser regeringen att bör lämna en för- med innebörden att alla åtgärder, som är tillgängliga för borge- nären enligt någon av överenskommelserna och där det inte uttryckligen anges att det krävs ett beslut av domstol, ska få utövas utan att domstol involveras. En förklaring med det föreslagna innehållet krävs för att ska kunna sättas upp på Kapstadslistan. bör avge en förklaring till artikel XII i luftfartsprotokollet I fördragsslutande stater som har avgett en förklaring om att tillämpa artikel XII i luftfartsprotokollet ska nationella domstolar, så långt det är möjligt och i överensstämmelse med nationell lag, samarbeta med utländska domstolar och konkursförvaltare (eller motsvarande behöriga personer) vid tillämpningen av protokollets insolvensrättsliga bestäm- melser. I likhet med utredningen anser regeringen att , på motsvarande sätt som andra fördragsslutande stater, bör lämna en förklaring om att artikel XII ska vara tillämplig. bör avge en förklaring till artikel XIII i luftfartsprotokollet Stater som vill tillämpa systemet med oåterkalleliga fullmakter för av- registrering och export av luftfartsobjekt måste avge en förkaring till artikel XIII i luftfartsprotokollet. Ordningen med oåterkalleliga fullmakter för avregistrering och export är avsedd att fungera på samma sätt i alla fördragsslutande stater och verka oberoende av den nationella lagstiftningen. Ett sådant system ger en ökad förutsebarhet för borgenärer, som då inte behöver invänta dom- stolsbeslut eller förhålla sig till nationella bestämmelser. med fullmakter som inte går att återkalla är visserligen främmande för svensk rätt – en fullmakt kan inom svensk rätt normalt återkallas. Den part som avger en sådan fullmakt kommer emellertid typiskt sett att vara ett lufttrafikföretag och alltså en part som väl förstår konsekvenserna av att avge fullmakten. Det är dessutom en mycket begränsad sektor som berörs. En förklaring om att tillämpa artikel XIII är dessutom en förklaring som måste avges för att ska sättas upp på Kapstadslistan. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att bör lämna denna förklaring. bör i övrigt inte avge några förklaringar Förklaringar till artiklarna VIII och XI i protokollet är visserligen kvalifi- cerande förklaringar, men som anges ovan är EU-medlemsstater förhindrade att avge dessa förklaringar. När det gäller artikel VIII behöver en EU-medlemsstat enligt inte vidta några åtgärder, eftersom artikeln motsvaras av en bestämmelse i I-förordningen. När det gäller artikel XI, se avsnitt 8 om anpassning av svensk lag. En fördragsslutande stat kan lämna en förklaring om att Kapstads- konventionen och luftfartsprotokollet inte ska tillämpas på interna trans- aktioner, dvs. där parternas huvudsakliga intressen och objektet finns i samma fördragsslutande stat när avtalet ingås (artikel 50 i konventionen). Bakgrunden är att en stat ska kunna välja att tillämpa den nationella rätten i rent nationella situationer. Som anges i avsnitt 5 är effekterna av en sådan förklaring begränsade, eftersom de centrala bestämmelserna i konventionen, bl.a. de om prioritetsordning, ändå ska tillämpas. För svenskt vidkommande förefaller det dessutom vara ovanligt med sådana interna transaktioner. Även i de fall det är fråga om en intern transaktion framstår det för övrigt som mer fördelaktigt för parterna att använda sig av de särskilda bestämmelser som gäller på det här området i gräns- överskridande fall. Med hänsyn till detta delar regeringen utredningens uppfattning att det inte finns skäl för att avge en sådan för- . Fördragsslutande stater som har olika territoriella områden med olika rättssystem kan avge förklaringar om hur konventionen och protokollet ska tillämpas inom dessa olika områden (artikel 52 i konventionen och artikel XXIX i protokollet). Denna förklaring är av naturliga skäl inte aktuell för att avge. Utredningen bedömer att tvister enligt konventionen och protokollet kommer att vara av sådan beskaffenhet att de kommer att prövas av allmän domstol om det inte finns en skiljeklausul. Bestämmelser om vilken domstol som har behörighet att pröva mål som ska avgöras i allmän domstol finns i 10 kap. . Det är dessa bestäm- melser som avgör var en tvist enligt konventionen och protokollet ska prövas (förutsatt att det inte finns några andra tillämpliga bestämmelser), om inte avger någon förklaring till artikel 53. Regeringen delar utredningens bedömning att det saknas skäl att peka ut någon viss domstol som exklusivt behörig i de aktuella frågorna. bör därför inte lämna någon förklaring till artikel 53 (se dock avsnitt 8 om reserv- forum). Vidare kan en fördragsslutande stat lämna en förklaring om att säker- hetshavaren inte ska få leasa ut tillgången inom territoriet på visst sätt när den säkerställda tillgången är belägen på statens territorium eller kon- trolleras därifrån (artikel 54.1). Några sådana begränsningar finns inte i svensk rätt och i likhet med utredningen finner regeringen att det saknas anledning för att avge en sådan förklaring. Möjligheten för en borgenär att vidta åtgärder i avvaktan på en slutlig prövning av saken är central för att borgenären ska kunna ta till vara sina rättigheter. Bestämmelser i konventionen och protokollet som begränsar dessa möjligheter eller minskar antalet domstolar som är behöriga att pröva en ansökan om en sådan åtgärd bör därför inte tillämpas. bör därmed inte avge någon förklaring till artikel 55 i konventionen (vilken begränsar tillämpligheten av artiklarna 13 och 43) eller till artikel XXI i protokollet. Som EU-medlemsstat är emellertid bundet av EU:s förklaringar till dessa artiklar (se ovan). Om gäldenären har hemvist inom EU, kommer bestämmelserna i att gälla i enlighet med EU:s förklaringar. I annat fall gäller bestämmelserna i artiklarna 13 och 43 i konventionen respektive artikel XXI i protokollet. Eftersom det finns EU-bestämmelser på området, är det för övrigt tveksamt om det skulle vara förenligt med att lämna en sådan förklaring; är i förhållande till andra EU-medlemsstater bundet I konventionen finns övergångsbestämmelser som reglerar hur befint- liga säkerhetsrätter ska hanteras när en stat tillträder konventionen och protokollet (artikel 60). Huvudregeln är att säkerhetsrätterna vid ett till- träde behåller den prioritet de hade enligt den nationella rätten. behöver alltså inte registreras i det internationella registret för att behålla Konsekvensen av detta är att en borgenär kommer att behöva kontrollera om det finns säkerhetsrätter i eventuella nationella register för Detta gäller bara de säkerhetsrätter som finns när kon- ventionen träder i kraft i förhållande till staten. uppkommer efter tillträdet och som inte omfattas av någon förklaring enligt artikel 39 måste registreras i det internationella registret för att få En fördragsslutande stat kan dock välja en annan lösning genom att avge en förklaring till artikel 60.3. En sådan förklaring innebär att inne- havare av en befintlig säkerhetsrätt inom som staten bestäm- mer måste registrera den i det internationella registret för att den ska behålla sin prioritet enligt nationell lag. Möjligheten att avge en sådan förklaring har införts för att en stat ska kunna begränsa borgenärernas behov av att kontrollera de nationella registren. En förklaring till artikel 60.3 måste avges vid tillträdet och kan sedan inte återtas eller ändras genom en ny förklaring (artiklarna 57 och 58). Utredningen bedömer att det inte finns något intresse för av att lämna en sådan förklaring. Enligt utredningen är det tvärtom positivt att de säkerhetsrätter som har registrerats i det för luftfartyg behåller sin prioritet även efter ett tillträde utan att det ställs krav på någon ytterligare åtgärd. Eftersom luftfartsobjekt har en begränsad livslängd torde detta inte heller vara någon stor praktisk fråga. För senare uppkomna säkerhetsrätter som bara registreras i det nationella registret gäller ju konventionens prioritetsbestämmelser (artikel 29). Regeringen delar även i detta avseende utredningens uppfattning. Fördragsslutande stater har möjlighet att utse s.k. kontaktpunkter som ska vidarebefordra den information som behövs för en registrering i det internationella registret (artikel XIX i protokollet). Det framgår inte av konventionen eller protokollet exakt vilka uppgifter de nationella kontaktpunkterna ska ha. Regeringen delar emellertid utredningens bedömning att det torde vara uteslutet att de ska göra någon kontroll av de uppgifter som sedan ska skickas vidare till det internationella registret. Det internationella registret är avsett att användas av enskilda och regi- strering och sökningar sker elektroniskt över internet. påpekar kommer de som hanterar registreringsfrågor till största delen att vara advokatbyråer eller liknande företag. utredningens uppfattning att det inte finns något behov av att nationellt samordna registreringarna vid en nationell myndighet eller annat organ. bör därför inte lämna en förklaring till artikel XIX. Vid en regelkonflikt mellan å ena sidan kvarstadskonventionen och, å den andra, Kapstadskonventionen och luftfartsprotokollet ska de senare överenskommelserna ha företräde (artikel XXIV). frångå denna ordning finns inte enligt regeringen, som därmed instäm- mer i utredningens bedömning att inte bör avge någon förklaring Prop. 2015/16:12 till artikel XXIV. 8Införlivande av Kapstadskonventionen och luftfartsprotokollet med svensk rätt Regeringens förslag: De bestämmelser i och luftfartsprotokollet som berör enskilda eller myndigheter, och de bestämmelser som genom att lämna förklaringar väljer att tillämpa, ska gälla som svensk lag. I konventionen är det artiklarna 1– 16, 18–22, 24–26, 28–38, 41–46 och 60.1 och 60.2. I protokollet är det artiklarna I–VII, IX, XII–XVI och XX–XXV. En särskild lag om internationella säkerhetsrätter i lösa saker ska införas. I lagen ska det finnas uttryckliga bestämmelser som mot- svarar förklaringar till artiklarna 39.1b, 40 och 54.2 i konventionen. Vid svensk domsrätt enligt konventionen och protokollet ska vara reservforum. Luftfartsprotokollets insolvensrättsliga bestämmelser i artikel XI, alternativ A ska, om inte parterna avtalat annat, tillämpas i insolvens- situationer såsom konkurser och företagsrekonstruktioner när gälde- nären har sina huvudsakliga intressen i på det sätt som anges i artikel I.2n i protokollet. Vid tillämpningen av artikeln ska med väntetid avses en period som inte överstiger . Det ska införas upplysningsbestämmelser om lagen om inter- nationella säkerhetsrätter i lösa saker i lagar som berörs av den nya lagen. Registrerade internationella säkerhetsrätters prioritet enligt konven- tionen och protokollet ska säkerställas i svensk rätt genom att de ges särskild förmånsrätt efter luftpanträtten. En retentionsrätt i en flyg- motor ska dock ha företräde framför en internationell säkerhetsrätt när motorn inte är monterad i ett luftfartyg och inte heller är endast tillfälligt skild från luftfartyget. Innehavare av registrerade internationella säkerhetsrätter ska vid exekutiv försäljning av luftfartyg behandlas på samma sätt som inne- havare av rättigheter som är registrerade i det svenska inskrivnings- registret. Det ska vara möjligt att få ett luftfartyg avregistrerat ur det med stöd av en oåterkallelig fullmakt för avregi- strering och export. Utredningens förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens. Utredningen föreslår dock inte något reservforum. Remissinstanserna tillstyrker utredningens förslag eller lämnar dem utan invändning. Stiftelsen anför att tillämpningen av luftfartsprotokollets insolvensrättsliga bestämmelser inte bör omfatta 2015/16:12 analys av utmätningsinstitutet och dess rättsverkan i förhållande till Kap- stadskonventionen och luftfartsprotokollet. Myndigheten anser också att förhållandet mellan inskrivna rättigheter i det internationella registret och utmätning registrerad i det svenska registret måste analyseras närmare, liksom verkan av registrering i luftfartygsregistret. Regeringens förslag om införandet av en bestämmelse om reservforum har beretts med , och De tillstyrker förslaget eller lämnar det utan invändning. Skälen för regeringens förslag De olika metoderna för införlivande Bestämmelser i internationella överenskommelser som berör myndig- heters eller enskildas handlande måste införlivas med den svenska rätts- ordningen för att gälla här. Det finns två olika metoder för att införliva internationella överenskommelser: transformering och inkorporering. Transformering innebär att bestämmelserna i en överenskommelse om- vandlas till svensk lag medan inkorporering innebär att överens- kommelsen i sig görs direkt tillämplig genom en särskild bestämmelse. Valet av metod har bl.a. att göra med hur den överenskommelse som ska införlivas är utformad och får göras utifrån vad som är lämpligt i det enskilda fallet. Transformering är det vanligaste sättet att införliva internationella överenskommelser med svensk rätt. En fördel med den metoden är att bestämmelserna i överenskommelsen kan överföras till svenskt författ- ningsspråk, vilket normalt gör dem lättare att tillämpa. Det finns dock en risk att överenskommelsens innebörd till viss del går förlorad i översättningen. Ju mer omfattande och detaljerade bestämmelserna i överenskommelsen är, desto större är risken för detta. För mer detaljerade överenskommelser, vars bestämmelser är avsedda att tillämpas direkt av domstolar och andra myndigheter, är därför inkorporering ofta att föredra. Den autentiska texten i överenskommelsen blir då gällande som svensk lag och bifogas lagen. Om det inte finns någon svensk autentisk version av överenskommelsen, brukar en svensk översättning publiceras vid sidan av originaltexten. Den svenska texten blir då bara ett hjälpmedel för läsaren och får inte status av lag. I inkorporeringslagen kan det även anges vilka eventuella val som görs om det finns alternativa lösningar i överenskommelsen. Inom transporträtten är det relativt vanligt med inkorporering. Som exempel kan nämnas Montrealkonvention som inkorporerades genom lagen (2010:510) om lufttransporter. Även på sjörättsområdet och vid tillträde till internationella järnvägsfördrag har denna metod varit vanlig. Kapstadskonventionen och luftfartsprotokollet bör i relevanta delar gälla som svensk lag Som utredningen redogör för finns det flera skäl som talar för att välja inkorporering som metod vid införlivandet av Kapstadskonventionen och De båda överenskommelserna är omfattande och detaljerade och berör ett flertal rättsområden som regleras i olika svenska författningar. Konventionen och protokollet är avsedda att läsas tillsam- mans och ska tolkas i ljuset av varandra, något som försvåras om de delas upp i olika delar av den svenska lagstiftningen. Risken för att något i de båda överenskommelserna går förlorat vid en transformering är också betydande. påpekar är det dessutom en fördel om enhetliga uttryck kan användas i avtalshandlingar mellan internationella parter, vilket talar för att överenskommelserna införlivas genom inkorporering. Vid bedömningen av vilken metod för införlivande som bör väljas i det här fallet bör det vägas in att frågor på EU:s exklusiva område normalt sett inte kräver genomförandeåtgärder. Med hänsyn till de oklara gränserna för EU:s exklusiva befogenhet beträffande vissa av de områden som regleras i överenskommelserna och den otydlighet som kan uppstå om bara vissa delar av konventionen och protokollet införlivas, framstår det som mindre lämpligt att försöka dela upp avtalet utifrån befogenhet. I stället bör samtliga relevanta bestämmelser kunna in- förlivas med svensk rätt. En förutsättning är dock att detta kan anses förenligt med . Om inkorporering väljs som metod för införlivande, är risken för att bestämmelserna kan komma att påverka den enhetliga och konsekventa tillämpningen av EU-bestämmelserna i princip obefintlig (jfr prop. 2014/15:58 s. 27 f.). Sammanfattningsvis föreslår regeringen, i likhet med utredningen, att Kapstadskonventionen och luftfartsprotokollet ska införlivas med svensk rätt genom inkorporering. Frågan är då i vilken utsträckning konventionen och protokollet ska in- korporeras i svensk rätt.