prop · H30310 · 2015-11-03 00:00:00 — Enligt föreningarna innebär promemorians bedömning i praktiken ett gynnande av länkar direkt mellan värdepapperscentraler och värdepapper grundregistrerade i en svensk värdepapperscentral i förhållande till konkurrerande alternativ såsom registrering i en utländsk central och länkar genom ett värdepappersinstitut. Dessutom bör bestämmelserna om förvaltarregistrering anpassas till att det är fråga om samma typ av konto- föring som utförs av en värdepapperscentral. att förvaltarens registrering av en viss rättighet, snarare än denuntiation, bör utgöra det rättsskapande momentet precis som vid registrering hos en värdepapperscentral (se även avsnitt 6.1). Enligt föreningarna bör reglerna för förvaltarregistrering tillämpas även då en svensk värde- papperscentral registrerar finansiella instrument via konto i en utländsk värdepapperscentral. Även instämmer i Svenska Fondhandlare- föreningens synpunkter, såvitt gäller att bestämmelserna i 6 kap. konto- föringslagen bör omfatta all form av kontoföring av finansiella instru- ment i en värdepapperscentral. anför att bolaget inte har några invändningar mot Svenska Fondhandlareföreningens förslag om en översyn av de bestämmelser som gäller för förvaltarregistrering. Skälen för regeringens bedömning: I kontoföringslagen finns det sär- skilda bestämmelser om överlåtelse och pantsättning av dematerialis- erade eller immobiliserade finansiella instrument. Innebörden av att vara registrerad som innehavare på ett avstämningskonto är att innehavaren ska anses ha rätt att förfoga över det finansiella instrumentet (6 kap. 1 §). Liksom avseende frågan om vem som ska anses ha rätt att förfoga över ett visst finansiellt instrument är registreringen av en anmälan om dispo- sitionen avgörande även för det sakrättsliga skyddet vid överlåtelse och pantsättning (6 kap. 2 §). Det har också beskrivits som att den s.k. inskrivningsprincipen gäller för finansiella instrument (prop. 1997/98:160 s. 131). Bestämmelserna om överlåtelse tillämpas även vid pantsättning (6 kap. 7 §). Således är tidpunkten för registreringen avgörande för när sakrättsligt skydd uppkommer. Ett finansiellt instrument får således inte tas i anspråk av en överlåtares eller pantsättares borgenärer efter det att en anmälan om överlåtelse respektive pantsättning har registrerats, annat än för sådana rättigheter som registrerades (6 kap. 2 och 7 §§ kontoföringslagen). Enligt de allmänna villkor som tillämpar , innebär pantsättningen i praktiken att de pantsatta finansiella instrumenten förs över till ett särskilt värdepapperskonto, benämnt pantkonto, på vilket panthavaren registreras (, Allmänna villkor, , avsnitt B.7.1). Särskilda bestämmelser finns för det fall ett finansiellt instrument har överlåtits eller pantsatts till flera var för sig, eller överlåtits eller pantsatts av någon som inte ägde det (6 kap. 3 och 4 §§). Som framgår av avsnitt 7.1 ger förordningen om värdepapperscentraler inte någon anledning till att ändra bestämmelserna i 6 kap. kontoförings- lagen. Det saknas därför skäl att nu överväga någon sådan ändring. Avseende förvaltarregistrerade finansiella instrument gäller dock att en underrättelse (denuntiation) till förvaltaren om överlåtelse eller pantsätt- ning medför samma rättsverkningar som en registrering i ett avstäm- ningsregister. I sakrättsligt hänseende är det således olika moment som föranleder att en pantförskrivning fullbordas, beroende på om det konto- förda finansiella instrumentet i fråga har registrerats på ägarkonto eller förvaltarkonto (se vidare avsnitt 11.1). och berör vissa frågor om tillämpningsområdet för bestämmelserna i 6 kap. konto- föringslagen. De ifrågasätter också om denuntiation även fortsättningsvis 2015/16:10 bör vara det rättsskapande momentet vid förvaltarregistrering av finan- siella instrument. Enligt regeringens uppfattning saknas det emellertid förutsättningar för att behandla dessa frågor i förevarande lagstiftnings- ärende. Som föreningarna berör är det dock inte uteslutet att bestäm- melserna i 6 kap. i viss mån kan tillämpas analogt utanför deras direkta tillämpningsområde. Regeringens förslag: Aktier i avstämningsbolag ska vara registrerade i avstämningsregister eller motsvarande register som förs av en värdepapperscentral i ett annat land inom EES än enligt förordningen om värdepapperscentraler. Ett aktiebolag måste anlita samma värdepapperscentral för all registrering som avser aktier och aktierelaterade rättigheter i bolaget. För andra slag av finansiella instrument krävs dock inte att det ska röra sig om en enda värdepapperscentral, dvs. ett och samma avstämningsregister eller motsvarande utländska register. Vid tillämpningen av bestämmelserna om avstämningsbolag i aktie- bolagslagen ska motsvarande utländska register jämställas med Denna likabehandling avser register som förs av en värdepapperscentral enligt förordningen om värdepapperscentraler. De bestämmelser i kontoföringslagen som begränsar valet av central Styrelsen i ett avstämningsbolag ska ansvara för att det tecknas ett skriftligt avtal med en värdepapperscentral om registrering i avstäm- ningsregister eller motsvarande utländskt register. för registrering i aktiebolagsregistret vilken värdepapperscentral som bolaget har anlitat. Aktier i kupongbolag får varken registreras i ett avstämningsregister eller i ett motsvarande utländskt register. Indirekta länkar enligt förordningen ska jämställas med ett direkt avtalsförhållande värdepapperscentraler emellan. Om en länk mellan två värdepapperscentraler upphör att gälla, ska innehavet på ett av- stämningskonto överföras till annan kontohållare eller tillgodoräknas kontohavaren på annat sätt som beaktar dennes intressen. Promemorians förslag överensstämmer i huvudsak med regeringens I promemorians förslag anges det att motsvarande register som förs av en utländsk värdepapperscentral ska föras som en central konto- Enligt promemorians förslag ska begränsningen om att ett aktiebolag måste anlita samma centrala värdepappersförvarare för all registrering som avser aktier och aktierelaterade rättigheter i bolaget upphävas och ett avstämningsbolag därför kunna välja en eller flera värdepapperscentraler för registreringen. I promemorian finns det inte något förslag om indirekta länkar eller om ändring av bestämmelsen om länkar som upphör att gälla. Remissinstanserna: Flertalet remissinstanser tillstyrker promemorians förslag eller har inget att invända mot det. , med instämmande av , och avstyrker förslaget om att möjliggöra för en emittent att välja mer än en värdepapperscentral. instämmande av , anför också att bestämmelsen om länkar i kontoföringslagen även bör omfatta s.k. indirekta länkar. fråga om länkar mellan värdepapperscentraler anför Euroclear AB också att bestämmelsen i kontoföringslagen om länkar som upphör att gälla bör ändras. tillägger att verket utgår ifrån att det kommer att regleras närmare vilka handlingar som bolaget ska skicka in vid en registrering av vilken eller vilka värdepapperscentraler som bolaget har anlitat. verket önskar att det klargörs om verket ska göra några särskilda kontroller i samband med sådana ärenden, exempelvis när det gäller att den anmälda värdepapperscentralen finns införd i det register som avses i artikel 21.3 i förordningen om värdepapperscentraler. anför att myndigheten ser en risk för ökad börda för uppgiftslämnare när det gäller aktieägarstatistik, finans- räkenskaperna, betalningsbalansen och värdepappersstatistik när svenska avstämningsbolag ska få registrera aktierna i bolaget hos vilken värde- papperscentral som helst inom EES. Skälen för regeringens förslag Som framgår av avsnitt 7.2 får avstämningsregister enligt kontoförings- lagen föras endast av auktoriserade centrala värdepappers- förvarare (1 kap. 1 § andra stycket). avses endast sådana företag som har auktorisation i enlighet med konto- föringslagen, dvs. auktorisation från (se definitionen av den termen i 1 kap. 3 § samma lag). Juridiska personer som avses i 2 kap. kontoföringslagen får ges aukto- risation som central värdepappersförvarare och kan på den grunden till- handahålla kontoföring av finansiella instrument i enlighet med bestäm- melserna i den lagen. Aktier i avstämningsbolag och vissa uppräknade aktierelaterade rättigheter ska vara registrerade i ett avstämningsregister för bolaget (4 kap. 2 § första stycket samma lag). Medan kravet på regist- rering i kontobaserad form är ovillkorligt finns det inget obligatorium när det gäller hur kravet ska uppfyllas, dvs. beträffande emittentens val av Om det finns flera sådana värdepappers- förvarare, får emittenten således välja fritt mellan dem. och andra svenska eller utländska finansiella instrument får registreras i avstämningsregister om emittenten väljer det (4 kap. 3 § samma lag). Registreringar i avstämningsregister baseras på förekomsten av ett avtal mellan den centrala värdepappersförvararen och emittenten av det finansiella instrumentet (4 kap. 4 § första stycket samma lag). finansiella instrumentet har utfärdats i ett annat land än , ingår den centrala värdepappersförvararen i stället avtal med företag som i det andra landet har motsvarande uppgifter. Att den centrala värdepappersförvararen förutsätts vara svensk och reglerad i svensk rätt framgår även indirekt av bl.a. associationsrätten. Den centrala värdepappersförvararen ska nämligen föra och bevara aktie- boken när ett avstämningsregister har upprättats (5 kap. 12 § andra stycket aktiebolagslagen). Den centrala värdepappersförvararen ansvarar även vid sidan av avstämningsbolaget för aktiebokens offentlighet (5 kap. 19 § samma lag). Dessa skyldigheter förutsätts kunna uppfyllas i . Emittentens rätt att välja värdepapperscentral Enligt förordningen om värdepapperscentraler ska en emittent ha rätt att fritt välja vilken värdepapperscentral som helst inom EU för registrering av värdepapper som har upptagits till handel eller som handlas på reglerade marknader, MTF-plattformar eller OTF-plattformar (artikel 49.1 första stycket). Det gäller under förutsättning att värdepappers- centralen uppfyller vissa angivna villkor (artikel 23). Det anges uttryck- ligen av förordningen att en värdepapperscentral som är auktoriserad i en medlemsstat får tillhandahålla de tjänster för vilken den är auktoriserad även i en annan medlemsstat. Det kan ske genom att en filial inrättas eller genom att de aktuella tjänsterna tillhandahålls över gränserna (artikel 23.1). För värdepapperscentraler som avser att tillhandahålla de huvudtjänster som avses i punkterna 1 och 2 i avsnitt A i bilagan till förordningen i en annan medlemsstat gäller särskilda villkor (artikel 23.2). Det framstår således som om förordningen förutsätter att dessa huvudtjänster, dvs. ursprunglig registrering och central kontoföring, ofta erbjuds . Med värdepapperscentraler inom EU eller i en medlemsstat likställs värdepapperscentraler i övriga länder inom EES. Värdepapperscentraler från tredjeland omfattas dock inte av denna valfrihet (se definitionerna i artikel 2.1.1 och 2.1.2). En första förutsättning för möjligheten att tillhandahålla nämnda huvudtjänster på gränsöverskridande basis är att den behöriga myndig- heten i värdepapperscentralens hemmedlemsstat har underrättats om av- sikten att tillhandahålla dessa tjänster över gränserna (artikel 23.3). Detta underrättelseförfarande liknar i hög grad motsvarande förfaranden som förekommer i andra EU-förordningar eller EU-direktiv på andra håll på finansmarknadsområdet och som ibland kallas EU-pass eller Europapass. De fullständiga kraven för att tillhandahålla ursprunglig registrering och central kontoföring på gränsöverskridande basis framgår av artikel 23.2– 23.7. Bland dessa märks särskilt villkoret i artikel 23.3 e, enligt vilket värdepapperscentralen ska bedöma vilka åtgärder som denne avser att vidta för att möjligöra användarnas (emittenternas) efterlevnad av bolagsrätten eller annan nationell rätt i hemmedlemsstaten enligt vilken värdepapperen har utfärdats. Syftet med emittentens valfrihet är att denne ska tillåtas välja det effektivaste sättet att ”förvalta” sina värdepapper (skäl 56). Bolagsrätten eller annan liknande nationell rätt enligt vilken värdepapperen har utfärdats ska dock fortsätta att tillämpas (artikel 49.1 andra stycket). Det gäller dock på villkor att emittentens rätt inte inskränks. Således har emittentens rätt att välja företräde framför nationell bolagsrätt. I övrigt förutsätter förordningen att den nationella bolagsrätten i huvudsak inte behöver ändras. Sådana rättigheter och skyldigheter med koppling till värdepapperen, såsom rösträtt, utdelning och företagshändelser, hör till de bolagsrättsliga frågor som ska fortsätta att gälla. Åtgärder ska dess- utom vidtas för att så ska förbli fallet om rätten att välja värde- papperscentral utnyttjas (skäl 56). En värdepapperscentral har i viss utsträckning rätt att vägra tillhanda- hålla tjänster till en emittent (artikel 49.3). Det kan ske på grundval av en genomgripande riskbedömning eller med hänvisning till att värdepap- perscentralen inte tillhandahåller ursprunglig registrering med avseende på värdepapper som har utfärdats enligt bolagsrätten eller annan liknande rätt i den relevanta medlemsstaten. En värdepapperscentral ska ha rätt att utföra anknutna tjänster som har samband med källskatte- och rapporteringsskyldigheter gentemot skatte- myndigheterna, om det kan ske i enlighet med nationell rätt (skäl 31). Förordningens rättsliga grund, dvs. artikel 114 i EUF-fördraget, ger inte EU befogenhet att besluta om skatter och avgifter eller om metoder för indrivning av skatt. Skatterättsliga frågor behandlas i avsnitt 13. Lagrådet noterar frånvaron av bestämmelser som säkerställer tillämp- ningen av svensk rätt i fråga om kontoföring i register som motsvarar avstämningsregister och som förs av en värdepapperscentral i en annan medlemsstat än . Lagrådet tar exempelvis upp frågan om hur borgenärers skydd vid utmätning och konkurs ska säkras i sådana situationer som avses i 4 kap. 40 § eller 11 kap. 8 § aktiebolagslagen. Det finns inte heller några bestämmelser i kontoföringslagen som säkerställer tillämpningen av aktiebolagslagens bestämmelser om inlösen av minoritetsaktier eller om majoritetsägarens rätt att under vissa förutsätt- ningar registreras som ägare till aktierna (22 kap. 4 § respektive 14, 20 och 21 §§ samma lag). Lagrådet efterfrågar i den delen en redovisning av konsekvenser för utövandet av de berörda rättigheterna och hur det är tänkt att fungera. Lagrådet ifrågasätter vidare överförmyndares möjligheter att med bindande verkan instruera en värdepapperscentral om begränsning i föräldrars eller företrädares rätt att förfoga över sådana rättigheter som registreras i ett register som motsvarar avstämningsregister och som förs av en värdepapperscentral som är etablerad i en annan medlemsstat än (13 kap. 19 § och 14 kap. 21 § ). Lagrådet efter- frågar även klargörande av vad som blir konsekvenserna för förmåns- rätten i samband med utmätning och verkan av utmätning vid en konkurs efter det att pantsättning eller annat förfogande över kontoförda finan- siella instrument har ägt rum, om detta inte har införts i ett register som motsvarar avstämningsregister och som förs av en värdepapperscentral som är etablerad i en annan medlemsstat än (4 kap. 30 § utsök- ningsbalken och 4 § förmånsrättslagen [1970:979]). Regeringen noterar att det förekommer att t.ex. skuldförbindelser som har utfärdats av svenska emittenter kontoförs hos värdepapperscentraler i andra länder inom EES eller i tredjeland. Genom förordningen om värdepapperscentraler införs en motsvarande möjlighet att kontoföra även aktier och vissa aktierelaterade finansiella instrument i register som motsvarar avstämningsregister men som inte lyder under svensk rätt. Mycket talar för att de möjliga komplikationer i samband med tillämpningen av nationell rätt som Lagrådet belyser inte kommer att öka på något genomgripande sätt genom förordningen och de följd- ändringar i svensk rätt som föreslås. Regeringen noterar bl.a. att 4 kap. 40 § aktiebolagslagen endast innebär en presumtion för att den som är antecknad i ett avstämningsregister enligt 4 kap. 18 § första stycket 6–8 kontoföringslagen har rätt att utöva de rättigheter som följer av 4 kap. 39 § aktiebolagslagen. Det behöver alltså inte vara så att personen förlorar sina rättigheter om ingen anteckning görs. förordningen regler som syftar till att säkerställa att bolagsrätt och annan liknande rätt enligt vilken värdepapperen har utfärdats ska fortsätta att tillämpas (artikel 49.1 andra stycket). När det gäller skuldförbindelser, andra finansiella instrument än aktier och vissa aktierelaterade finansiella instrument (4 kap. 3 § kontoföringslagen), torde förordningen inte innebära någon förändring i sak. Regler som syftar till att upprätthålla emittenternas nationella bolags- rätt och annan liknande rätt enligt vilken värdepapper utfärdas framgår av den direkt tillämpliga förordningen. Bland dessa regler i förordningen märks bl.a. villkoret i artikel 23.3 e enligt vilket en värdepapperscentral som tillhandahåller tjänster i en annan medlemsstat ska bedöma vilka åtgärder som denne avser att vidta för att möjligöra användarnas (emittenternas) efterlevnad av den nationella rätt som avses i artikel 49.1. Enligt artikel 23.6 ska dessa åtgärder dessutom granskas och godkännas av den behöriga myndigheten i värdmedlemsstaten, i fall , som enligt artikel 24.5 även ges en möjlighet att ingripa mot en värdepapperscentral som bryter mot sina skyldigheter enligt förordningen, under förutsättning att den behöriga myndigheten i hemmedlemsstaten inte har vidtagit tillräckliga åtgärder. , utsökningsbalken eller förmånsrättslagen åtnjuter inte något skydd i förordningen om värdepapperscentraler som liknar skyddet av bolagsrätten och annan liknande nationell rätt. lertid att skuldförbindelser kontoförs hos värdepappers- centraler utanför och att överförmyndare kan ha skäl att lämna meddelanden till andra än svenska banker, kreditmarknadsföretag eller värdepappersinstitut (13 kap. 19 § och 14 kap. 21 § ). fattningen av sådana meddelanden kan komma att öka om även aktier kontoförs i register som motsvarar avstämningsregister och som förs av en värdepapperscentral i en annan medlemsstat än . efterfrågar ett klargörande av med vilken verkan överförmyndare kan lämna ett meddelande om begränsning i föräldrars eller ställföreträdares möjlighet att förfoga över rättigheter som har registrerats i ett sådant Regeringen är medveten om att en överförmyndares meddelande till en utländsk värdepapperscentral kan ha begränsad verkan. sådant meddelande åstadkoms dock i vart fall att den utländska värde- papperscentralen uppmärksammas på att ställföreträdaren är begränsad enligt svensk rätt från att förfoga över vissa rättigheter. för inte som lämpligt att inskränka överförmyndares möjlighet att lämna meddelanden till att avse endast en svensk värdepapperscentral. annan bedömning har gjorts när det gäller 16 kap. 10 a § som avser en värdepapperscentrals skyldigheter (se även avsnitt 6.2). Förordningen om värdepapperscentraler innebär en skyldighet för medlemsstaterna att ta bort hinder mot emittenternas fria val av värde- De hinder som avses gäller i realiteten aktier och vissa utpekade aktierelaterade finansiella instrument (4 kap. 2 § kontoförings- Förordningen innehåller inga regler som syftar till harmonisering av civilrättsliga bestämmelser om rättsverkan av registreringsåtgärder och liknande frågor. Detta framgår även av förordningens allmänt hållna definitioner av huvudtjänster, bl.a. central kontoföringstjänst, som inte omfattas av någon befogenhet för kommissionen att anta delegerade akter för att närmare specificera tjänsternas innehåll (artikel 2.2 i förord- ningen). Av det följer bl.a. att frågor om förmånsrätt kan komma att följa av lagen i det land där registret förs. Se även det som anges i 5 kap. 3 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument: Vid överlåtelse, pantsättning eller annat förfogande över finansiella instrument för vilka aktiebrev, skuldebrev eller annan motsvarande skriftlig handling inte har utfärdats eller, där en sådan handling har utfärdats, det genom förvaring eller på liknande sätt har säkerställts att handlingen inte kommer i omlopp skall, när förvärvarens rätt till de finansiella instrumenten har registrerats enligt lag, lagen i det land där registret förs tillämpas beträffande rättsverkningarna i förhållande till andra än parterna. Förordningens krav i förhållande till svensk rätt Principen att en värdepapperscentral ska vara konkurrensutsatt är redan i viss utsträckning införd i svensk rätt. Genom införandet av kontoförings- lagen upphävdes dåvarande VPC:s legalmonopol (se avsnitt 6.2). Samma princip kommer även till uttryck genom förhållandet att förbindelsen mellan den centrala värdepappersförvararen och emittenter regleras genom avtal. Avstämningsbolag måste låta registrera sina aktier i ett av- stämningsregister (4 kap. 2 § första stycket kontoföringslagen). Eftersom endast centrala värdepappersförvarare får föra sådana register, får av- stämningsbolaget vända sig endast till en sådan förvarare. Någon särskild värdepappersförvarare pekas emellertid inte ut i lagen. Det är alltså emittenten som bestämmer vilken central värdepappersförvarare han vill vända sig till (prop. 1997/98:160 s. 172). I praktiken har valfriheten dock varit påtagligt begränsad genom en brist på alternativ – finns endast att välja på. Den rätt att välja central värdepappersförvarare som en emittent har enligt svensk rätt bedöms inte vara tillräckligt långtgående för att motsvara kraven i för- ordningen om värdepapperscentraler. Detta gäller inte minst med tanke på att centrala värdepappersförvarare ska vara antingen svenska företag eller utländska företag med filial i och att auktorisation från krävs i båda dessa fall (2 kap. 2 och 6 §§ konto- föringslagen). Valfriheten enligt förordningen avser däremot värdepap- perscentraler som har auktoriserats inom vilket land som helst inom EES. Enligt 4 kap. 4 § första stycket kontoföringslagen finns det, som berörs ovan, en möjlighet att i kontoföra finansiella instrument som har utfärdats i ett annat land, på villkor att de finansiella instrumenten har avskilts för ett sådant ändamål av den utländska värdepapperscentral genom vilken instrumenten har utfärdats. En motsvarande lösning inne- bärande kontoföring hos en värdepapperscentral som är etablerad i ett annat land inom EES än av finansiella instrument som har utfärdats i och som förvaras avskilda för detta ändamål av en svensk värdepapperscentral skulle troligen inte fullt ut motsvara förord- ningens krav. Anledningen till detta är att det uttryckligen anges i förord- ningen att det rör sig om en ”frihet att emittera hos en värdepappers- central” som är auktoriserad i EU (rubriken närmast före artikel 49, jfr skäl 56). Förordningen får således anses kräva att emittenten har en möjlighet till kontoföring på den högsta nivån hos den värdepappers- central inom EES som denne önskar. Enligt nuvarande bestämmelser i kontoföringslagen får samma finan- siella instrument inte registreras på avstämningskonto hos mer än en svensk central värdepappersförvarare (4 kap. 4 § andra stycket första meningen). Beträffande aktiebolag gäller att ett sådant bolag måste anlita samma centrala värdepappersförvarare för all registrering som avser aktier och vissa aktierelaterade rättigheter (andra meningen i samma stycke). Dessa bestämmelser skulle möjligen kunna framstå som ett hinder mot att låta överlåtbara värdepapper bli registrerade hos en värde- papperscentral i en annan medlemsstat i enlighet med bestämmelserna i artikel 49.1 i förordningen om värdepapperscentraler. Som framgår av avsnitt 7.2 är termen central värdepappersförvarare reserverad för företag som är auktoriserade av .