prop · H20385 · 2015-03-17 00:00:00 — Ett system med nationellt utformade delkurser skulle, enligt regeringens bedömning, dels underlätta och främja användningen av delkurser, dels innebära att elever är hänvisade till att läsa de delar i en kurs som de inte har behov av. I stället kan väl avgränsade delkurser ge eleven möjlighet att, i dialog med lärare, välja vilka delkurser som ska läsas och i vilken ordning. På så sätt kan studietiden kortas och därmed även eventuell skuldsättning i form av studielån Nationella delkurser kan även underlätta Centrala bedömningar vid ansökningar om studiestöd för delkurser jämfört med bedömningen av de lokalt upprättade delkurser Införandet av nationella delkurser skulle även främja jämförbarheten över landet och underlätta för elever som flyttar och byter utbildningsanordnare innan en kurs är slutförd. grund av arbete eller andra omständigheter tvingats avbryta sina studier kan också lättare återuppta studierna när de inte behöver börja om på Dessutom kan elevens självförtroende stärkas av att eleven snabbare kan se resultat i sina studier. Mot denna bakgrund anser regeringen att nationella delkurser bör införas inom komvux på grundläggande nivå. Detta får till följd att rektorn endast bör kunna besluta om att dela upp nationella kurser i delkurser i de fall då nationella delkurser saknas. har föreslagit att bestämmelser om nationella delkurser på grundläggande nivå inom komvux ska regleras i skollagen (2010:800) och att bör ges i uppdrag att ta fram sådana kurser med tillhörande mål och kunskapskrav. Utredningen har vidare föreslagit att en elev ska kunna genomföra prövning i nationellt fastställda delkurser och att detta bör regleras i skollagen. Regeringen anser, i likhet med utredningen, att bör ta fram kunskapskrav och att möjlighet till prövning bör finnas när det gäller nationella delkurser. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer har dock i skollagen bemyndigats att meddela föreskrifter om kursplaner och betygssättning (20 kap. 6 § andra stycket respektive 20 kap. 25 § andra stycket skollagen). Vidare framgår av skollagen att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar föreskrifter om kunskapskrav och prövning (20 kap. 27 och 30 §§ skollagen). gäller delkurser som beslutas av rektorn finns sådana föreskrifter i förordningen om vuxenutbildning (se 2 kap. 11 §, 4 kap. 6 och 24 §§). Enligt regeringen bör därför bestämmelser om delkurser även fortsättningsvis regleras i förordning. Nationellt centrum för svenska som andraspråk anser att införandet av nationella delkurser riskerar att leda till återkommande repetitioner och examinationer och att fokus och innehåll i allt för hög grad kan komma att styras av betygssättning. Delkurser bör enligt regeringens mening inte användas utan någon form av kartläggning eller bedömning av individens Utan en sådan bedömning riskerar delkurserna, som Nationellt centrum för svenska som andraspråk påpekar, att leda till att eleven inte får all den utbildning han eller hon har rätt till och behöver. Regeringen vill således understryka vikten av att nationella delkurser används så att utbildningen i högre grad kan individanpassas, vilket är det främsta syftet med att inrätta delkurser på nationell nivå. anser att det bör göras en mer omfattande översyn av möjligheterna att dela nationella kurser i nationella delkurser. bör enligt omfatta samtliga nationella kurser inom komvux på Regeringen bedömer dock att det är mest angeläget att införa nationella delkurser inom de stora och vanligast förekommande kurserna svenska, svenska som andraspråk, matematik Det är framförallt inom de större kurserna på över 200 verksamhetspoäng som en ökad användning av delkurser kan innebära Prop. 2014/15:85 uppenbara vinster i form av förbättrade möjligheter till individ- Regeringen gör därför bedömningen att endast de nationella kurser som omfattar mer än 200 verksamhetspoäng bör kunna delas upp i nationella delkurser. bör få i uppdrag att ta fram nationellt utformade delkurser. 6.3Stödmaterial för en likvärdig bedömning och betygssättning Regeringens bedömning: Det bör tas fram ett material för att stödja en likvärdig bedömning och betygssättning inom vuxenutbildning på grundläggande nivå i kurserna svenska, svenska som andraspråk, matematik, engelska och samhällskunskap. förslag: Överensstämmer i huvudsak med regeringens bedömning. Utredningen har dock inte föreslagit att ett stödmaterial ska tas fram i kursen samhällskunskap. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig över förslaget tillstyrker utredningens förslag. anser att det finns ett stort behov av stöd för likvärdig bedömning och betygssättning inom vuxenutbildning på grundläggande nivå. anser dock att stödmaterial bör tas fram för samtliga tolv nationella kurser inom vuxenutbildning på grundläggande nivå om en likvärdighet avseende bedömning eftersträvas. vill framhålla att alla ämnen har samma status och att de tolv nationella kurserna därmed bör värderas på samma sätt. Nationellt centrum för svenska som andraspråk anser att avsaknaden av nationella prov eller något nationellt test för vuxna på grundläggande nivå sannolikt bidrar till bristen på likvärdighet mellan kommuner och skolor eller anordnare när det gäller prov, bedömning och betygssättning. Nationellt centrum förordar nationella prov framför stödmaterial, framför allt i svenska som andraspråk, vilket är den kurs som har flest elever. Även förespråkar nationella prov som bedömningsstöd. Skälen för regeringens bedömning: Som redovisats i avsnitt 4.1. finns det inom vuxenutbildning (komvux) på gymnasial nivå nationella prov som bör användas av lärarna i vissa kurser i svenska, svenska som andraspråk, engelska och matematik. Inom utbildning i svenska för invandrare (sfi) ska lärarna använda nationella slutprov för kurserna B, C och D. Inom komvux på grundläggande nivå finns det varken några nationellt fastställda prov eller annat nationellt stödmaterial med syfte att stödja en likvärdig och rättvis bedömning och betygssättning. har föreslagit att ska ges i uppdrag att ta fram ett material som kan ersätta de nationella proven för att stödja en likvärdig bedömning och betygssättning inom komvux på grundläggande nivå. En majoritet av remissinstanserna har tillstyrkt utredningens Nationellt centrum för svenska som andraspråk och förordar dock att nationella prov ska tas fram i stället. En förutsättning för en likvärdig bedömning är enligt regeringens mening att lärarna ges möjlighet att stämma av bedömningar av kunskapsnivån i förhållande till någon form av nationell norm. Annars finns en risk för att lärare gör olika tolkningar av de kunskapskrav som finns för olika betygsnivåer. Även om betyg på grundläggande nivå inte används som urvalsinstrument för utbildning på en högre nivå är det betydelsefullt att i första hand nivån för godkänt betyg kan säkerställas. Stödmaterial för en likvärdig bedömning och betygssättning kan även bidra till att konkretisera kursplanerna och en ökad måluppfyllelse för eleverna. Regeringen anser därför att det finns behov av att införa ett nationellt bedömningsstöd inom komvux på grundläggande nivå. Ett nationellt stödmaterial bör, liksom nationella prov, ha till syfte att stödja en likvärdig och rättvis bedömning och betygssättning. Ett sådant stödmaterial bör även kunna användas för att analysera i vilken utsträckning kunskapskraven uppfylls på skolnivå, huvudmannanivå och nationell nivå. Antalet elever på grundläggande nivå som kommer att beröras av ett sådant stödmaterial är dock begränsat. Framtagande och administration av stödmaterial i stället för nationella prov medför mindre omfattande administration för lärare, huvudmän, och . Kostnaderna för framtagandet av ett stödmaterial är dessutom betydligt mindre än kostnaderna för att ta fram och administrera nationella prov. Detta utan att kvaliteten på ett stödmaterial i det här fallet behöver vara sämre än kvaliteten på nationella prov. Regeringen anser därför, i likhet med , att det inte är motiverat att ta fram nationella prov för komvux på grundläggande nivå. har föreslagit att stödmaterial endast ska tas fram för kurserna svenska, svenska som andraspråk, matematik och engelska. Utredningens förslag omfattar därmed inte kursen samhällskunskap. Samhällskunskap är den fjärde största nationella kursen på grundläggande nivå med knappt 4 800 deltagare . Kursen har därmed fler deltagare än kursen svenska. Regeringen anser att kursen samhällskunskap har så många deltagare att det är motiverat att ta fram stödmaterial även för denna kurs. har ansett att stödmaterial bör tas fram för samtliga nationella kurser inom komvux på grundläggande nivå. Av de nationella kurser som finns är svenska, svenska som andraspråk, matematik, engelska och samhällskunskap de vanligaste. Tillsammans med orienteringskurser, där kursplaner saknas, lästes dessa kurser av av alla deltagare inom komvux på grundläggande nivå. På grund av att relativt få deltagare läser någon av de övriga sju nationella kurser inom komvux på grundläggande nivå, är det enligt regeringen inte befogat att ta fram stödmaterial för dessa kurser. bör därför ges i uppdrag att endast ta fram stödmaterial för kurserna svenska, svenska som andraspråk, matematik, engelska och samhällskunskap. Vägledning och individuella studieplaner Prop. 7.1Skyldighet för hemkommunen att erbjuda studie- och yrkesvägledning Regeringens förslag: Hemkommunen ska vara skyldig att se till att den som avser att påbörja vuxenutbildning på grundläggande nivå eller i svenska för invandrare eller särskild utbildning för vuxna på grundläggande nivå erbjuds studie- och yrkesvägledning. förslag: Överensstämmer med regeringens förslag. Remissinstanserna: Samtliga remissinstanser som yttrat sig tillstyrker förslaget eller har inget att invända. () anser att förslaget dels kan antas minimera risken för studieavbrott eftersom en studerande som får bra vägledning kan få hjälp att hitta rätt utbildning utifrån sina behov och intressen, dels minskar risken för att den studerande förbrukar sina studiemedelsveckor på studier utan konkreta mål. CSN är dock tveksam till om förslagen är tillräckliga och påtalar att det sannolikt inte räcker att förtydliga de krav som redan finns. Myndigheten anför att ytterligare åtgärder för att förbättra vägledningen skulle kunna vara att ta fram riktlinjer för hur vägledning ska gå till och vad den ska innehålla, riktad resurstilldelning samt ökad tillsyn. CSN anser dessutom att skyldigheten att erbjuda studie- och yrkesvägledning även bör omfatta studerande på gymnasial nivå. anser att det i bestämmelsen bör läggas till att det ska handla om ett aktivt erbjudande av studie- och yrkesvägledning, på samma sätt som införts i skollagen (2010:800) när det gäller den uppsökande verksamheten. Ett sådant krav skulle underlätta för Skolinspektionen i tillsynsverksamheten för att bedöma om kommunerna uppfyller kravet på erbjudande av studie- och yrkesvägledning. Ett par remissinsanser, bl.a. och kommuner, ser ett behov av att mer resurser tillförs om förslaget genomförs. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt 4.1 ska elever i vuxenutbildning (komvux), särskild utbildning för vuxna (särvux) och utbildning i svenska för invandrare (sfi) ha tillgång till studie- och yrkesvägledning. Även individer som avser att påbörja en utbildning ska ha tillgång till vägledning. Elever ska också erbjudas vägledning i samband med att den individuella studieplanen upprättas. Vidare har kommunerna en skyldighet att aktivt verka för att nå dem i kommunen som har rätt att delta i utbildning inom sfi, komvux och särvux på grundläggande nivå samt att motivera dem att delta i sådan utbildning. är en central del av vuxenutbildningen, inte minst med anledning av vuxenutbildningens förhållandevis mångfacetterade och komplicerade system som omfattar folkhögskoleutbildningar, utbildningar inom och utbildningar vid universitet och högskolor. Inom den formella vuxenutbildningen finns också ett utbud av olika utbildningsanordnare som bidrar till ett stort och differentierat utbud av kurser. Utvecklingen inom vuxenutbildningen har gått mot en allt större individanpassning, inte minst när det gäller ökad flexibilitet och efterfrågestyrning. För att en elev ska kunna finna sin egen väg genom systemet krävs stöd i form av vägledning. Två grupper som kan förväntas ha ett extra stort behov är dels de som är nyanlända i , dels personer med kort tidigare utbildning. För nyanlända som avser att påbörja studier inom vuxenutbildningen är vägledning ofta av avgörande betydelse för att studierna ska motsvara deras behov, då man som nyanländ inte kan förväntas överblicka det svenska utbildningssystemet. För många utrikes födda räcker det inte med att läsa sfi och svenska som andraspråk inom komvux. De kan också ha behov av att komplettera en tidigare utbildning från hemlandet eller läsa en helt ny utbildning. är ofta av avgörande betydelse för en effektiv målanpassning av utbildningen. En målanpassad utbildning bör alltid utgå från varje individs mål samt behov och förutsättningar i övrigt. Utan stöd av en vägledare är det ofta inte möjligt för individen att finna de kombinationer av kurser och andra insatser som på ett så effektivt sätt som möjligt leder fram mot slutmålet med utbildningen, vilket ofta är etablering i . En väl fungerande vägledning kan underlätta en snabbare etablering i det svenska samhället för utrikes födda. Som Nationellt centrum för svenska som andraspråk påpekar kan inledande vägledningsinsatser effektivisera utbildningen och bidra till färre avbrott, färre kursbyten och ett ökat fullföljande av utbildningen. Av utredningen framgår emellertid att det finns stora skillnader mellan kommuner vad gäller tillgång till studie- och yrkesvägledning och att det är långt ifrån självklart att elever som avser att studera inom komvux på grundläggande nivå träffar en studie- och yrkesvägledare. Endast i knappt hälften av landets kommuner finns en funktion med ett uttalat uppdrag att aktivt söka upp och motivera kommunmedborgare som har rätt till komvux på grundläggande nivå. Kommunernas skyldighet enligt skollagen att ge elever inom komvux, särvux och sfi, och dem som avser påbörja en utbildning, tillgång till studie- och yrkesvägledning verkar således inte efterlevas i tillräcklig utsträckning. För att förtydliga kommunernas ansvar för att ge studie- och yrkesvägledning till den som avser att påbörja utbildning inom komvux på grundläggande nivå eller i sfi eller särvux på grundläggande nivå, föreslår regeringen att det ska införas nya bestämmelser i skollagen om att hemkommunen ska vara skyldig att se till att studie- och yrkesvägledning erbjuds sådana personer. Skolinspektionen har, med hänvisning till hur den uppsökande verksamheten reglerats, föreslagit att bestämmelsen ges en annan lydelse än den föreslagna. Den uppsökande verksamheten regleras i 20 kap. 10 § andra stycket i skollagen. I den bestämmelsen anges att varje kommun aktivt ska verka för att nå de vuxna i kommunen som har rätt att delta i utbildning på grundläggande nivå och för att motivera dem att delta i sådan utbildning. Att se till att något erbjuds enskilda kräver en aktiv insats av kommunen. Ett krav på ett ”aktivt erbjudande” på det sätt Skolinspektionen föreslagit skulle, enligt regeringens bedömning, inte göra bestämmelsen tydligare. CSN anser att det sannolikt inte räcker att förtydliga kommunernas Prop. 2014/15:85 skyldigheter avseende studie- och yrkesvägledning för att uppnå önskad Det krävs även riktlinjer för hur vägledning ska gå till och vad den ska innehålla, riktad resurstilldelning och ökad tillsyn. gav 2013 ut ett stödmaterial om individuella studieplaner inom vuxenutbildningen. Regeringen bedömer att bör avgöra behovet av stöd till kommunerna med anledning av nya bestämmelser. På samma sätt faller det inom Skolinspektionens ansvarsområde att utifrån en risk- och väsentlighetsanalys fördela resurser för tillsyn mellan olika skolformer och frågeområden. För sfi, komvux och särvux på grundläggande nivå är kommunerna skyldiga att aktivt nå dem som har rätt till sådan utbildning och motivera dem att delta i sådan utbildning. Motsvarande skyldighet saknas för den gymnasiala nivån. CSN anser att skyldigheten att erbjuda studie- och yrkesvägledning även bör omfatta den gymnasiala nivån. En skyldighet för kommunerna att erbjuda studie- och yrkesvägledning såsom CSN föreslår skulle enligt regeringens bedömning innebära en ambitionshöjning och därmed nya krav på kommunerna. Då förslag inte omfattar gymnasial nivå saknas det underlag för att kunna ta ställning till om en utökning av kommunernas skyldigheter enligt förslaget är befogat. 7.2Hemkommunen ska ansvara för upprättande av individuella studieplaner Regeringens förslag: Hemkommunen ska ansvara för att en individuell studieplan upprättas för varje elev inom vuxenutbildning och särskild utbildning för vuxna. förslag: Överensstämmer med regeringens Remissinstanserna: Majoriteten av de remissinstanser som har yttrat sig tillstyrker förslaget eller har inga invändningar. delar utredningens bedömning att en överflyttning av det övergripande ansvaret för upprättandet av studieplanen till hemkommunen understryker att den individuella studieplanen bör ge en sammanhållen bild av den enskildes studier. Skolinspektionen anser dessutom att information om genomförda revideringar bör lämnas till hemkommunen. elevens hemkommun bidrar detta enligt Skolinspektionen till att det finns tillgång till en aktuell version av den individuella studieplanen för respektive elev hos dennes hemkommun. Landsting (SKL) ser i likhet med utredaren att den individuella studieplanen är ett nödvändigt instrument i all vuxenutbildning vilken kan sägas utgöra själva stommen i varje studerandes studieupplägg. Kommunens viktigaste uppgift i vuxenutbildningssammanhang blir enligt förbundet möjligen att verka för att kommuninnevånarna får del av de kompetenshöjande insatser de är i behov av. SKL ser det som elementärt att detta ansvar vilar på elevens hemkommun, oberoende av var vuxenstudierna senare genomförs, eftersom det är hemkommunen som står som utbildningsgarant. () anser att förslaget ökar möjligheten att studieplanen följer den studerande under hela utbildningen, även vid byte av skola eller kommun. På så sätt kan den enligt CSN även bidra till den studieekonomiska planeringen och minska risken för avbrutna studier och återkrav av studiemedel. det är lämpligt att rektorerna får ansvaret för revidering av studieplanerna eftersom det därigenom bör bli lättare att följa upp och ta till vara studieplanen som ett redskap . () anser att det är svårt att överblicka fördelarna med förslaget. I och med att ansvaret för att revidera studieplanen läggs på rektorn skulle det enligt DO kunna uppstå en otydlig ansvarsfördelning. En lämplig lösning skulle enligt DO kunna vara att rektorn har ett ansvar för att upprätta och revidera studieplanen och att hemkommunen har ett ansvar för att följa upp och utvärdera den. Skälen för regeringens förslag: Som redovisats i avsnitt 4.1 ska det för varje elev inom vuxenutbildningen finnas en individuell studieplan. Planen ska innehålla uppgifter om den enskildes utbildningsmål och planerad omfattning av studierna. ansvarar rektorn för att en individuell studieplan upprättas för varje elev, även om det ytterst ankommer på kommunerna i egenskap av huvudmän för utbildningen att se till att så sker. Oavsett om en elev studerar hos en eller flera utbildningsanordnare ska en ansökan om att delta i utbildning på grundläggande och gymnasial nivå ges in till den sökandes hemkommun. Detta gäller även om eleven söker grundläggande vuxenutbildning i en annan kommun än hemkommunen (20 kap. 13 och 21 §§ skollagen [2010:800]). Ett viktigt syfte med den individuella studieplanen är att den, genom att åskådliggöra studiegången samt målet med studierna, kan bidra till att eleven blir mer motiverad och målmedveten. Att göra en studieplanering i ett tidigt skede ökar möjligheterna att lägga upp studierna på ett effektivt sätt, t.ex. genom parallella studier på olika nivåer eller i olika Även om intentionen är att eleven ska ha en enda individuell studieplan förekommer det att samma person har flera olika studieplaner. enkätundersökning som gjort bland kommunerna framkom att i närmare tre av tio kommuner kan en elev ha mer än en En förklaring är enligt utredningen att eleven studerar hos olika utbildningsanordnare eller inom flera skolformer och därmed har flera rektorer . Regeringens ambition är att vuxenutbildningen ska bli mer målanpassad och att planeringen av utbildningen i ett så tidigt skede som möjligt ska utgå från individens övergripande mål med sina studier. vissa elever är målet arbete och för andra kan målet vara vidare studier eller endast att lära sig det svenska språket. Huvudmannen ska ha ett övergripande ansvar för att studieplaner upprättas, men dagens system innebär inte att det, i de fall eleven har flera sådana planer, sker någon Den individuella studieplanen är tänkt att ge en sammanhållen bild av elevens studiesituation varför det är viktigt att den inkluderar alla planerade utbildningsinsatser och utgår från elevens mål DO föreslår att rektorn ska ha ett ansvar för att upprätta Prop. 2014/15:85 och revidera studieplanen och att hemkommunen i stället ska ha ett ansvar för att följa upp och utvärdera den. Enligt regeringen riskerar en sådan ansvarsfördelning att leda i samma riktning som dagens system som innebär att en person kan ha flera individuella studieplaner, något som riskerar att skapa både förvirring och merarbete, och till att planen förlorar sitt syfte. För att den individuella studieplanen ska ge en helhetsbild av utbildningen är det viktigt att den, då det är aktuellt, omfattar individens hela planerade utbildning även om han eller hon har flera utbildningsanordnare eller studerar inom olika skolformer och nivåer. Regeringen föreslår därför att hemkommunen ska ansvara för att en individuell studieplan upprättas för varje elev. Det medför att hemkommunen får en samordnande roll och uppgiften att säkerställa att innehållet omfattar hela utbildningen. DO påpekar att det finns en risk för att ett delat ansvar för studieplanen mellan rektorn och hemkommunen medför en otydlig ansvarsfördelning. Som framgår ovan finns det en stor otydlighet i ansvarsfördelningen till följd av ett delat ansvar mellan rektorer. Rektorn bör dock även i fortsättningen ansvara för att revidera den individuella studieplanen eftersom det är i utbildningsverksamheten den individuella studieplanen främst används och eftersom det är där som behov av förändringar uppstår. Genom att rektorn får ett fortsatt ansvar för de individuella studieplanerna tydliggörs det att studieplanen bör användas i utbildningssituationen. Det är viktigt att rektorn vid revidering av planen beaktar elevens hela behov av utbildning inom vuxenutbildningen, inte enbart den utbildning som rektorn har ansvaret för. Regeringen finner därför, i likhet med Skolinspektionen, att information om revideringar av studieplanen bör lämnas till hemkommunen, eftersom syftet med planen förutsätter att hemkommunen ska kunna ha tillgång till den uppdaterade planen. Detta bör regleras i förordning. 7.3Studiehandledning kan erbjudas på ett språk eleven behärskar Regeringens bedömning: Det bör i förordning föras in en upplysningsbestämmelse med innebörden att studiehandledning kan tillhandahållas elever inom vuxenutbildning på ett språk som eleven behärskar. förslag: Överensstämmer med regeringens Några remissinstanser, däribland i respektive i län, Specialpedagogiska skolmyndigheten (SPSM) och Samarbetsorganet för etniska organisationer i (SIOS), har dessutom framfört att de vill ha en tvingande reglering som innebär att elever som har behov av studiehandledning på modersmålet ska få det. SPSM anser att en sådan tvingande studiehandledning också ska omfatta