prop · H203105 · 2015-04-22 00:00:00 — Paragrafen reglerar kvarstad och andra säkerhetsåtgärder med anledning av att ett avgörande har förklarats verkställbart. Övervägandena finns i avsnitt 6.9. En följd av att en tingsrätt i det första steget i ett ärende om verkställbarhetsförklaring har förklarat ett beslut verkställbart är att beslutet innefattar ett beslut om kvarstad eller annan åtgärd som avses i 15 kap. . Bestämmelsen kompletterar artikel 54.2 i arvsförordningen, som innebär att en verkställbarhetsförklaring ska medföra att säkerhetsåtgärder får vidtas. Sökanden ska alltså inte behöva utverka ett särskilt tillstånd till säkerhetsåtgärder i detta fall. Även om rätten till säkerhetsåtgärder är en automatisk följd av beslutet, krävs det en ansökan till för att denna ska verkställa säkerhetsåtgärder. Ansökan behandlas sedan som en begäran om verkställighet av ett svenskt domstolsbeslut om säkerhetsåtgärd i enlighet med bestämmelserna i 16 kap. 10–16 §§ utsökningsbalken (se prop. 2001/02:146 s. 49 f.) Rätten till verkställighetsåtgärder är begränsad till säkerhetsåtgärder till dess att fristen för att söka ändring har löpt ut eller tingsrätten har fastställt verkställbarhetsförklaringen efter en ansökan om ändring och möjligheterna att överklaga beslutet har uttömts, dvs. till dess att beslutet har fått laga kraft (artikel 54.3 i arvsförordningen). Särskilda bestämmelser för nordiska förhållanden 1 § Detta kapitel gäller i förhållande till de stater som är anslutna till den nordiska arvskonventionen. I paragrafen lämnas en upplysning om att 3 kap. gäller i förhållande till de stater som är anslutna till den nordiska arvskonventionen, dvs. , , och . Övervägandena finns i avsnitt 7. 2 § Om ett arv handläggs i , , eller och det i finns egendom som hör till boet, ska på begäran av dödsboförvaltningen utse en lämplig person att förrätta bouppteckning. I bouppteckningen ska dödsboets tillgångar i tas upp med uppgift om värdet och sådana skulder som särskilt belastar egendomen. Paragrafen innehåller bestämmelser om att dödsboförvaltningen i ett annat nordiskt land kan få hjälp med att förrätta bouppteckning avseende egendom i . Paragrafen införlivar artikel 22 i den nordiska arvskonventionen i svensk rätt och motsvarar delvis 2 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. 2014/15:105 ska på begäran av den utländska dödsboförvaltningen utse en lämplig person att förrätta bouppteckning. Det är inte fråga om en sedvanlig bouppteckning som ska ges in till för registrering. 3 § Om ett dödsbo är föremål för behandling av bobestyrer i eller för offentligt skifte i eller och det finns egendom i som hör till boet, ska det som föreskrivs i den andra statens lag om inskränkning i en borgenärs rätt att genom utmätning få betalning ur dödsbo tillämpas på egendomen i . Detta gäller dock inte om det är fråga om utmätning för skatt eller allmän avgift som påförts i . Det gäller inte heller om fordran ska tas ut ur egendom som utgör pant eller som får hållas kvar till säkerhet för fordran. I paragrafen regleras inskränkningar i en borgenärs rätt att genom utmätning få betalning ur egendom som finns i . Den införlivar artikel 23 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar delvis 4 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. dödsboet är föremål för behandling av bobestyrer, vilket är en slags boutredningsmannaförvaltning som förekommer i , eller för offentligt skifte ska reglerna i den staten om begränsningar att utmäta egendom även gälla egendom som finns i . Detta gäller dock inte utmätning av skatter och allmänna avgifter. Bestämmelsen riktar sig i första hand till . 4 § Om egendom som avses i 2 § ska säljas exekutivt, tillämpas vid försäljningen och fördelningen av köpeskillingen 9 § första stycket lagen (1981:7) om verkan av konkurs som inträffat i annat nordiskt land. Paragrafen reglerar bl.a. lagval för att bedöma förmånsrättsordningen vid exekutiv försäljning. Paragrafen införlivar artikel 24 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar i huvudsak 5 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. Bestämmelsen innebär att samma förmånsrättsregler tillämpas vid utmätning i en nordisk arvssituation som vid en nordisk konkurs. 5 § Bestämmelser i en annan nordisk stats lag om att inskrivning i en fastighetsbok eller ett domstolsprotokoll (tingslysning) utgör en förutsättning för att en rätt som uppkommit genom avtal eller annan rättshandling eller genom utmätning (utlegg eller utpantning) ska gälla mot dödsbo, ska inte tillämpas i fråga om egendom som vid dödsfallet fanns i . Enligt paragrafen ska tingslysning inte utgöra en förutsättning för att en rättshandling ska kunna göras gällande mot ett dödsbo när det gäller egendom som vid dödsfallet fanns i . Den införlivar artikel 25 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar 6 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. Regler om var viss egendom ska anses finnas 6 § En fordran som är grundad på ett löpande skuldebrev eller på ett annat fordringsbevis som måste visas upp för att fordringen ska kunna krävas ut, ska vid tillämpning av bestämmelserna i detta kapitel anses finnas där handlingen finns. Andra fordringar ska anses finnas i den stat enligt vars lag boutredningen ska förrättas. Ett registrerat fartyg eller luftfartyg ska anses finnas i den stat där det har hemort. I paragrafen regleras var viss egendom ska anses finnas. Den tar sikte på sådan egendom som anges i 2, 3 och 5 §§. Paragrafen införlivar artikel 26 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar 7 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. 7 § Om en domstol i , , eller har beslutat att ett dödsbo efter en medborgare i en nordisk stat som vid sin död hade hemvist i , , eller ska omhändertas av domstolen eller av arvsdomstol, boutredningsman, testamentsexekutor eller bobestyrer, eller att boet ska bli föremål för utredning och skifte genom delägarnas försorg eller skiftas under medverkan av skiftesman, ska beslutet gälla i . Första stycket gäller endast om beslutet inte strider mot ett avgörande som har meddelats av en domstol eller annan myndighet som är behörig enligt arvsförordningen. Paragrafen innehåller bestämmelser om erkännande av vissa nordiska beslut. Den införlivar artikel 27 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar delvis 8 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. I första stycket anges vilka beslut om dödsboförvaltningen som ska gälla i . Enligt andra stycket gäller ett beslut enligt första stycket inte i om det strider mot ett avgörande som har meddelats i en stat som tillämpar arvsförordningen. Härigenom undviks att motstridiga domstolsavgöranden om dödsboförvaltningen erkänns här. Bodelning med anledning av en makes död 8 § Bodelning med anledning av en makes död förrättas enligt svensk lag om den avlidne var medborgare i , , eller och vid sin död hade hemvist i . Bodelning med anledning av en makes död förrättas också enligt svensk lag om en efterlevande make som är medborgare i , , eller har suttit i oskiftat bo och han eller hon har hemvist i . Detsamma gäller om en efterlevande make har suttit i oskiftat bo och vid sin död var medborgare i , , eller och då hade hemvist i . Paragrafen innehåller bestämmelser om tillämplig lag på förfarandet vid bodelning med anledning av en makes död. Den införlivar delvis artikel 19 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar 19 § lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Paragrafen reglerar bodelningsförfaranden i . De svenska förfarandereglerna finns i 17 kap. . Av första stycket framgår att svensk lag ska tillämpas på förfarandet vid bodelning efter en medborgare i en annan nordisk stat med hemvist i . I andra stycket regleras förfarandet vid bodelning om den efterlevande maken har berättigats att sitta i oskiftat bo. Förfarandet följer svenska regler, om den efterlevande maken har, eller vid sin död hade, hemvist i och om han eller hon är medborgare i en annan nordisk stat eller var det vid sin död. 9 § Vid bodelning med anledning av en makes död som förrättas i efter en medborgare i en annan nordisk stat ska makarnas samtliga tillgångar och skulder i och utomlands omfattas. Paragrafen reglerar vilken egendom som ska omfattas av en bodelning i nordiska rättsförhållanden. Den införlivar delvis artikel 19 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar 20 § lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Enligt paragrafen ska en bodelning som förrättas i efter en medborgare i en annan nordisk stat omfatta all egendom som hör till boet. Det gäller oavsett om egendomen finns i eller utomlands (den s.k. universalitetsprincipen). Detta gäller också oberoende av vad som följer av den lag som tillämpas på bodelningen i materiellt hänseende enligt förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap eller lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. 10 § En fråga som gäller bodelning med anledning av en makes död ska tas upp av svensk domstol eller annan myndighet, om bodelningen förrättas i enlighet med svensk lag enligt 8 §. En tvist som gäller bodelning med anledning av en makes död får också, trots att domstol i en annan nordisk stat är behörig, tas upp av svensk domstol om parterna är överens om det. Det gäller dock inte om dödsboet är föremål för behandling av domstol, testamentsexekutor, bobestyrer eller av domstol förordnad boutredningsman eller skiftesman eller om tvisten gäller av bodelning. I paragrafen regleras behörigheten för svensk domstol och annan myndighet i frågor som gäller bodelning med anledning av en makes död. I nordiska rättsförhållanden gäller bestämmelserna i stället för behörighetsreglerna i 2 a § lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Genom paragrafen införlivas artikel 19, delvis, och artikel 21 i den nordiska arvskonventionen. Paragrafen motsvarar delvis 22 § lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m. Övervägandena finns i avsnitt 9.3. Enligt första stycket ska en fråga som gäller bodelning med anledning av en makes död tas upp av svensk domstol eller annan myndighet om bodelningen förrättas enligt svensk lag. Det kan t.ex. gälla frågor om att Prop. 2014/15:105 utse en bodelningsförrättare enligt eller av bo- Av andra stycket följer att parterna, om de är överens, i vissa fall kan få en tvist prövad i trots att en domstol i en annan nordisk stat är behörig enligt den nordiska arvskonventionen. 11 § I fråga om erkännande och verkställighet av dom eller förlikning från , , eller om rätt på grund av arv eller testamente, efterlevande makes rätt, boutredning eller skifte med anledning av dödsfall eller ansvar för den dödes skulder tillämpas lagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Om den lagen inte gäller, tillämpas 4 kap., om inte något annat följer av arvsförordningen, eller lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden. Paragrafen reglerar erkännande och verkställighet av nordiska avgöranden. Den införlivar artikel 28 i den nordiska arvskonventionen och motsvarar delvis 10 § lagen (1935:45) om kvarlåtenskap efter den som hade hemvist i , , eller . Övervägandena finns i avsnitt 7. Enligt paragrafen tillämpas i nordiska rättsförhållanden lagen om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område. Den lagen gäller dock endast om den avlidne var medborgare i , , , eller och hade hemvist i någon av dessa stater (7 § andra stycket 5). Om den lagen inte är tillämplig på en dom om arv eller testamente från , eller tillämpas bestämmelserna om erkännande och verkställighet i 4 kap. Om en sådan dom har meddelats i tillämpas arvsförordningen. Om en dom avser bodelning med anledning av en makes död tillämpas lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden i de fall lagen om erkännande och verkställighet av nordiska domar på privaträttens område inte är tillämplig. Särskilda bestämmelser om erkännande och verkställighet av vissa utländska avgöranden 1 § Detta kapitel gäller för avgöranden som har meddelats i stater som varken tillämpar arvsförordningen eller är anslutna till den nordiska arvskonventionen. I paragrafen, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, anges kapitlets tillämpningsområde. Övervägandena finns i avsnitt 8. Av bestämmelsen framgår att kapitlet gäller erkännande och verkställighet av avgöranden från stater som varken tillämpar arvsförordningen eller är anslutna till den nordiska arvskonventionen (jfr dock 3 kap. 11 §). De medlemsstater som inte omfattas av arvsförordningen är , och . är dock anslutet till den nordiska arvskonventionen. 2014/15:105 När det gäller erkännande och verkställighet av schweiziska domar finns det särskilda bestämmelser i lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats i . 2 § Ett avgörande om arv eller testamente av en domstol, annan myndighet eller särskilt förordnad skiftesman som har fått laga kraft gäller i , om avgörandet har meddelats i en stat där den avlidne hade hemvist och det inte finns hinder mot erkännande enligt 3 §. Paragrafen reglerar de grundläggande förutsättningarna för att ett utländskt avgörande från en stat som varken tillämpar arvsförordningen eller är ansluten till den nordiska arvskonventionen ska erkännas i . Vidare får det inte finnas hinder mot erkännande enligt 3 §. Paragrafen motsvarar delvis 2 kap. 12 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Övervägandena finns i avsnitt 8.1. Av bestämmelsen framgår att både ett utländskt arvskifte som förrättats av myndighet eller särskilt förordnad skiftesman och en tvist om arv eller testamente som har avgjorts av en utländsk domstol kan erkännas. I många stater förrättas arvskiftet av s.k. publicus som enligt denna paragraf är att betrakta som särskilt förordnad skiftesman. Liksom enligt hittillsvarande ordning omfattas inte skiften som förrättats av dödsbodelägarna själva av bestämmelsen om erkännande. För erkännande krävs att avgörandet har fått laga kraft, vilket innebär att det inte längre ska vara möjligt att med ordinära rättsmedel få avgörandet ändrat i den stat där det har meddelats. En ytterligare förutsättning för erkännande är att avgörandet meddelats i den stat där den avlidne vid sin död hade hemvist. 3 § Det utländska avgörandet gäller inte i , om 1.avgörandet har meddelats mot en part som inte har gått i svaromål och som inte har fått kännedom om den väckta talan för att kunna svara i saken eller mot en part som annars inte har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet, 2.avgörandet strider mot ett svenskt avgörande, 3.avgörandet strider mot ett tidigare meddelat utländskt avgörande som gäller 4.det i pågår ett förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande, 5.det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen att erkänna avgörandet. I paragrafen anges de omständigheter som medför att ett utländskt avgörande inte gäller i , även om förutsättningarna enligt 2 § är uppfyllda. Paragrafen utformas delvis med 14 § lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden som förebild. Bestämmelser om hinder mot erkännande har funnits i 2 kap. 12 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo. Övervägandena finns i avsnitt 8.2. Första punkten avser allvarliga brister i det utländska förfarandet. 2014/15:105 erkännande krävs att en part har fått rimliga möjligheter att föra sin talan i det utländska förfarandet. Ett avgörande erkänns t.ex. inte om svaranden inte har fått kännedom om förfarandet eller inte har fått rimlig tid att lämna svaromål (jfr 32 kap. 1 § ). Även i det fortsatta förfarandet kan det förekomma brister som medför att det utländska avgörandet inte ska erkännas. Som exempel kan nämnas att en part inte har beretts tillfälle att vara med eller vara företrädd vid en förhandling. Om denna har förts på ett språk som parten inte förstod, kan bristen också bestå i att det inte funnits någon tolk. Det utländska avgörandet erkänns, enligt andra punkten, inte heller om det strider mot ett svenskt avgörande. Om det finns ett svenskt avgörande, saknar det betydelse om det svenska avgörandet meddelats före eller efter det utländska avgörandet. I tredje punkten anges att ett avgörande som strider mot ett tidigare meddelat utländskt avgörande som gäller här inte erkänns. Till skillnad mot vad som gäller enligt motsvarande punkt i 14 § lagen om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden saknar det dock betydelse när det andra förfarandet påbörjades. Fjärde punkten tar sikte på situationen att det i finns ett pågående förfarande som kan leda till ett motstridigt avgörande. Det är alltså inte tillräckligt att det finns svensk behörighet och att ett förfarande skulle kunna inledas här. Om det finns ett pågående förfarande i , är det emellertid tillräckligt att det finns en risk för att det svenska förfarandet leder fram till ett motstridigt avgörande för att det utländska avgörandet inte ska gälla i . Erkännande kan enligt femte punkten också vägras på grund av att det skulle vara uppenbart oförenligt med grunderna för den svenska rättsordningen (s.k. ordre public). Det kan exempelvis röra sig om bestämmelser som diskriminerar arvtagare på grund av etnisk tillhörighet. 4 § Ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstolslandet och som gäller i får verkställas, om avgörandet har förklarats verkställbart här. En ansökan om att avgörandet ska förklaras verkställbart i görs till tingsrätten. Regeringen kan med stöd av 8 kap. 7 § regeringsformen meddela föreskrifter om vilka tingsrätter som får pröva en ansökan. Sökanden ska tillsammans med ansökan ge in avgörandet i original eller i kopia som har bestyrkts av en behörig myndighet samt de ytterligare handlingar som tingsrätten behöver för sin prövning. Sökanden ska ge in en översättning av handlingarna till svenska, om inte tingsrätten anser att det är obehövligt. Paragrafen reglerar vad som ska gälla vid en ansökan om verkställbarhet och förutsättningarna för verkställighet. Den motsvarar delvis 2 kap. 13 § lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo och utformas delvis med 16 § lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden som förebild. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Av första stycket framgår att ett utländskt domstolsavgörande som är verkställbart i domstolslandet och som gäller i får verkställas, om avgörandet har förklarats verkställbart här. En förutsättning för det är att avgörandet har meddelats i den avlidnes hemviststat, att det har fått laga kraft och att det inte finns andra hinder mot erkännande (se 2 och 3 §§). I andra stycket, som utformas i enlighet med Lagrådets förslag, anges att en ansökan om verkställbarhetsförklaring görs till tingsrätten. Regeringen meddelar föreskrifter om vilka av landets tingsrätter som ska vara behöriga att pröva ansökningarna. I tredje stycket föreskrivs att sökanden tillsammans med ansökan ska ge in avgörandet i original eller i kopia som har bestyrkts av en behörig myndighet samt de ytterligare handlingar som tingsrätten behöver för sin prövning. Vidare ska en översättning av handlingarna till svenska ges in tillsammans med ansökan. Någon översättning behöver dock inte ges in om tingsrätten ändå kan ta till sig innehållet i handlingarna eller det annars är obehövligt. Normalt bör handlingar skrivna på engelska kunna godtas. 5 § Vid handläggning i domstol av ett ärende om verkställbarhetsförklaring tillämpas i övrigt lagen (1996:242) om domstolsärenden. Paragrafen reglerar vilka processrättsliga bestämmelser som i övrigt ska tillämpas i ärenden om verkställbarhetsförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. Av paragrafen framgår att lagen om domstolsärenden tillämpas vid domstolarnas handläggning av ärenden om verkställbarhet. I den lagen finns bestämmelser om bl.a. kommuniceringsskyldighet, inhibition och överklagande. 6 § Om ett avgörande förklaras verkställbart, verkställs avgörandet på samma sätt som ett motsvarande svenskt avgörande som har fått laga kraft. Ett beslut om tvångsmedel i avgörandet ska dock inte tillämpas. Paragrafen innehåller bestämmelser om verkan av att ett utländskt avgörande har förklarats verkställbart och om handläggningen av en ansökan om verkställbarhetsförklaring. Övervägandena finns i avsnitt 8.3. I paragrafen anges att det utländska domstolsavgörandet, om det förklaras verkställbart, verkställs på samma sätt som ett svenskt avgörande som har fått laga kraft. Bestämmelser om verkställighet finns i utsökningsbalken. Eftersom avgörandet verkställs som en dom som har fått laga kraft blir det inte aktuellt att tillämpa bestämmelserna i 3 kap. 4– 10 §§ utsökningsbalken om domar som inte har fått laga kraft. Enligt paragrafen ska ett beslut om tvångsmedel i det utländska avgörandet inte tillämpas. Om någon av parterna bedömer att det finns ett behov av säkerhetsåtgärder, får en sådan ansökan i stället göras till en svensk domstol. 1.Denna lag träder i kraft . 2.Genom lagen upphävs lagen (1937:81) om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo, lagen (1935:44) om dödsbo efter dansk, finsk, isländsk eller norsk medborgare, som hade hemvist här i riket, m.m., lagen (1935:45) om kvar- Prop. 2014/15:105 låtenskap efter den som hade hemvist i , , eller och lagen (1935:46) om tillsyn i vissa fall å oskiftat dödsbo efter medborgare i , , eller . Äldre bestämmelser gäller fortfarande för frågor med anledning av ett dödsfall som inträffat före ikraftträdandet. Övervägandena om ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna finns i avsnitt 10. Av första och andra punkterna framgår att lagen träder i kraft och att lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo och de nordiska arvslagarna då upphör att gälla. Enligt tredje punkten gäller fortfarande äldre bestämmelser för frågor med anledning av dödsfall som inträffat före ikraftträdandet. I sådana fall ska således lagen om internationella rättsförhållanden rörande dödsbo och de nordiska arvslagarna tillämpas. Förslaget till lag om ändring i 19 kap. Om boutredningsman och testamentsexekutor 3 § Ett val av boutredningsman ska göras så att uppdraget kan förväntas bli utfört med den insikt som boets beskaffenhet kräver. Särskilt avseende ska fästas vid förslag av dem, vilkas rätt är beroende av utredningen. En delägare får utses till boutredningsman. Om testamentsexekutor är utsedd ska denne utses till boutredningsman, om det inte finns skäl som talar mot det. I lagen (2015:000) om arv i internationella situationer finns bestämmelser om Paragrafen innehåller bestämmelser om utseende av boutredningsman. Övervägandena finns i avsnitt 6.2. I fjärde stycket, som är nytt, finns en upplysning om att det i lagen om arv i internationella situationer finns bestämmelser om särskild boutred- Bestämmelsen införs med anledning av att definitionen av sär- skild boutredningsman, i enlighet med Lagrådets synpunkter, placeras i Med särskild boutredningsman avses en person som inte är delägare eller på annat sätt beroende av utredningen (2 kap. 2 §). särskild boutredningsman ska utses om ett arv efter en person som inte