rfr · H20WRFR4 · 2015-03-05 00:00:00 — Hemvärnet med nationella skyddsstyrkor ska om fatta 40 bataljoner. Marinstridskrafterna föreslås bl.a. omfatta två sjöstridsflottiljer, en ubåtsflottilj, en amfibiebataljon och bas- och ledningsförband. Flygstridskrafterna föreslå bl.a. omfatta fyra stridsflygdivisioner, en helikopterbataljon, en transport- och specialenhet och bas- och ledningsförband. Regeringen anförde i propositionen att marin- och flygstridskrafterna i huvudsak bör utgöras av stående förband. En mindre andel av soldaterna i armé- stridskrafterna, inklusive lednings- och logistikförbanden, bör utgöras av kontinuerligt tjänstgörande soldater och bör inte överstiga . Andelen bör dock vara tillräckligt stor för att kunna uppfylla de krav som ställs på kompetens, samövning och tillgång till förband i hög insatsberedskap. Kontraktsförbanden borde enligt vad regeringen anförde vara personellt och materiellt uppfyllda och samövade så att de uppfyller kraven på operativ förmåga och 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 De aktiveras regelbundet och genomför förbandsövningar i form av repetitionsövningar för att vidmakthålla sin förmåga. något beslut i kammaren i fråga om dessa frågor. I fråga om bemanningen föreskrev regeringen i sitt verkställighetsbeslut () att huvuddelen av personalen i förbanden ska bestå av re- kryterad personal (och kontinuerligt tjänstgörande). ska över tiden vara kompletta i fråga om materiel och utbildad personal samt Min bedömning är att – och regeringens därpå följande – beslut om insatsorganisationens omfattning i allt väsentligt har förverkligats. ning över krigsförbanden vid utgången av 2014 – utformad på samma detalje- ringsnivå som och regeringens beslut – framgår av bilaga 2 till Krigsförbanden har – med något undantag – en fastställd krigsförbandsspe- En krigsförbandsspecifikation (KFS) är en beskrivning av och krav- ställning på ett krigsförband. Där framgår vilka uppgifter som ska kunna lösas av förbandet i olika situationer samt uppgifter om dess organisation med per- sonal- och utrustningstabeller. Dessa är en nödvändig beståndsdel för att Försvarsmakten ska ha en be- stämd utgångspunkt för att organisera, bemanna, utrusta och i förekommande fall anskaffa infrastruktur för respektive krigsförband. Det är mot den specifi- kationen som Försvarsmakten i dessa avseenden värderar krigsförban- den och bedömer förbandets krigsduglighet. Dessa handlingar är av lätt in- sedda skäl hemliga eller kvalificerat hemliga. Att krigsförbanden finns innebär inte att de nödvändigtvis har den bemanning, utrustning och utbildning och därmed den krigsduglighet som eftersträvas, och som är målet mot vilket organisationsarbetet bedrivs. banden har en utpekad identitet (numrering och benämning), en fastställd krigsförbandsspecifikation, en krigsförbandsvärdering och ett förband i basor- ganisationen som har huvudansvaret för förbandens organisering och mobili- Två förhållanden i Försvarsmaktens underlag anser jag inte har uppmärk- sammats fullt ut. Det första är att Försvarsmaktens plan () byggde på att det nya personalförsörjningssystemet skulle starta . Grundutbildning baserat på plikt förutsattes kunna vidmakthållas och helt baseras på frivillighet först . Så blev emellertid inte fallet. manningssystemet skiftade emellertid i ett slag . Det andra var att insatsorganisationen skulle behöva bemannas med ett inte oväsentligt antal pliktpersonal. Inte för än 2019 förutsattes beho- vet av pliktpersonal upphöra. I Försvarsmaktens plan års beslut be- räknades ett behov av att krigsplacera 9 000 värnpliktiga i krigsförbanden 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 Det faktiska bemanningsläget inom insatsorganisationen respektive hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna redovisas i separata avsnitt nedan. Som framgår av redovisningen i kapitel 4 var insatsberedskapen inför försvarsbeslutet följande: Av insatsorganisationens 71 700 befattningar hade av hemvärnets 38 000 befattningar 2 600 befattningar i övriga förband en insatsberedskap . Huvuddelen av insatsorganisationen– dvs. av befattningarna i övriga förband – hade en insatsberedskap om 1–. Regeringens nuvarande krav på Försvarsmaktens insatsberedskap Följande beredskapskrav gäller för insatsorganisationens förband: –Vid beslut om höjd beredskap bör huvuddelen av insatsorganisationen vara tillgänglig . Tillgängligheten bör dock inte överstiga för något förband. –Normalt bör delar av insatsorganisationen vara tillgänglig för insatser, incidentberedskap m.m. –Huvuddelen av förbanden i insatsorganisationen bör normalt vara tillgängliga . –Inget förband bör normalt ha en beredskap . Regeringens nuvarande krav vid grundberedskap är att huvuddelen av krigsförbanden ska vara insatsberedda och att inget förbands beredskap bör överstiga . Efter ett beslut av regeringen om höjd beredskap skärps insatsberedskapen betydligt. Kraven på Försvarsmaktens insatsberedskap har således höjts avsevärt jämfört med tidigare. Försvarsmakten omsätter sedan regeringens inriktning med en order till varje krigsförband för att uppfylla regeringens krav. Dessa omfattas av sekretess. För att på kunna ge Försvarsmakten ökad uthållighet och volym krävs fler förband än de som ingår i insatsorganisationen. Utöver insatsorganisationen bör därför fyra mekaniserade bataljoner organiseras i en förbandsreserv. Dessa förband avses inte att användas för internationella insatser utan för att förstärka insatsorganisationen vid en allvarligt försämrad omvärldsutveckling som innebär ett hot mot . Förbandsreserven bör kunna tillföras insatsorganisationen upp till efter särskilt beslut. Bemanningen av förbandsreserven bör ske med stöd av lagen om totalförsvarsplikt. 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 En förbandsreserv om fyra mekaniserade bataljoner har ännu inte skapats. En inventering av vilka åtgärder som behöver vidtas har genomförts för att kunna iståndsätta förbandsreserven. Försvarsmakten har ännu inte gett något bemanningsuppdrag till Totalförsvarets rekryteringsmyndighet (TRM). Enligt regeringens beslut ska manöverbataljonerna kunna verka inom ramen för behovssammansatta fördefinierade bataljonsstridsgrupper med flera tillförda funktionsförband av kompanistorlek. En sådan fördefinierad stridsgrupp finns ständigt i beredskap. Ytterligare förband har beredskap för att efter order kunna verka i bataljonsstridsgrupp. I budgetpropositionen redovisar regeringen att den operativa planläggningen har vidareutvecklats. Försvarsplanering är en planering för att med i huvudsak nu tillgängliga resurser hantera kriser nationellt och internationellt (krisfall), samt för höjning av beredskap, mobilisering, utgångsgruppering och för att lösa vissa fördefinierade uppgifter (grundoperationsplan och omfallsplaner) främst i det nationella försvaret. Planeringen genomförs på militärstrategisk nivå, operativ och taktisk nivå och på förbandsnivå. omfattade försvarsplaneringen krisfall som hanterade internationella insatser och för hävdande av territoriell integritet. utvecklades försvarsplaneringen mot mer nationella krisfall, bl.a. att kunna möta ett väpnat angrepp. I budgetpropositionen framhåller regeringen att insatsorganisationens förmåga ökas efterhand genom övningsverksamhet. Krigsförbandsövningar för kontrakterade förband genomförs . Krigsförbandsövningar har genomförts –2014. Mot bakgrund av den förhållandevis låga bemanningsgraden avseende tjänstgörande personal (GSS/T) har omfattningen varit begränsad. En typisk övning för en bataljon har varit en krigsförbandsövning för en pluton eller kompani, där enheten deltagit i någon av Försvarsmaktens större övningar. 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 har det genomförts ledningsträningsövningar för staber, repetitionsutbildningar för anställda soldater samt någon enstaka fristående mobiliseringsövning. I budgetpropositionen anför regeringen att övningar i större förband bör genomföras kontinuerligt och att bör återkommande försvarsmaktsövningar genomföras. Med en försvarsmaktsövning avses en övning med deltagande av förband ur de tre försvarsgrenarna under operativ ledning. Det har inte genomförts någon försvarsmaktsövning under den nu avslutade perioden –2014. Den första planeras att ske 2017 (FMÖ 17), därefter planeras en FMÖ . Det har dock genomförts försvarsmaktsgemensamma övningar – utan operativ ledning. Därutöver har flera övningar genomförts med förband ur två försvarsgrenar. I budgetpropositionen redovisar regeringen att mobiliseringsplanering har påbörjats. Mobiliseringsplanering för krigsförbanden genomförs vid organisationsenheterna, dvs. av förbanden inom basorganisationerna, . Försvarsmaktens Grundplan Mobilisering fastställdes . Utöver planeringen sker uppföljning, utbildning och övning i samband med krigsförbandsövningar. Mobiliseringshandläggare är utsedda vid organisationsenheterna. Försvarsmaktens förmåga till uthålliga insatser I den försvarspolitiska inriktningspropositionen redovisar regeringen att med den föreslagna insatsorganisationen kan ca 2 000 personer över tiden genomföra insatser (varav 400 är personer är kontinuerligt insatta för nationella operationer, och regionala och globala insatser kan genomföras med upp till 1 600 personer insatta över tiden) som 300 personer utgör en resurs för evakuerings- och förstärkningsinsatser. kan en snabbinsatsstyrka upprätthållas inom ramen för EU:s ramnationsansvar med ett svenskt deltagande om högst 1 600 personer. stödde i betänkandet (bet. 2008/09: FöU10) regeringens bedömning om förmågan till uthålliga insatser. 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 har granskat Försvarsmaktens förmåga till uthålliga insatser. I sin rapport (RiR 2013:22) skriver att den övergripande slutsatsen är att Försvarsmakten varken eller kommer att kunna nå upp till de krav på insatsverksamheten som regeringen och beslutat. bedömer även att förmågan att leva upp till kraven är bristfällig då insatsorganisation 2014 ska vara fullt införd. granskning visar att det inte finns tillräckligt med personal och materiel för att klara de uppgifter Försvarsmakten har vad avser insatser, beredskap och utveckling. har funnit att antalet tillgängliga och planerade markoperativa bataljoner samt antalet stöd- och funktionsförband är gränssättande på ett sätt som gör att målen inte heller kan uppnås . Min bedömning är att den ovan angivna målsättningen inte har kunnat förverkligas . 6.2 bemanning vid utgången av I detta avsnitt redogörs för min bedömning av bemanningen av Försvarsmaktens insatsorganisation vid utgången av 2014 samt några hithörande frågor. Detta bör inte förväxlas med personalläget i Försvarsmakten som helhet . 2014 består av ca 50 000 befattningar. Detta stämmer hyggligt väl överens med den beräkning som Försvarsmakten gjorde i sitt underlag till regeringen inför det då kommande försvarspolitiska beslutet. Den består av ca 22 000 befattningar i hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna, och ca 28 000 befattningar i den övriga insatsorganisationen. Hemvärnets förband är i det närmaste fullbemannade. Noteras bör att hemvärnets personal – med några försumbara undantag – består av hemvärnssoldater som har hemvärnsavtal. Det är sålunda varken anställda eller värnpliktiga. I den övriga insatsorganisationen är befattningarna inte bemannade fullt ut. Cirka 6 000 befattningar återstår att bemanna. Drygt 7 000 befattningar är krigsplacerade med värnplikt som grund. Det ska jämföras med Försvarsmaktens planeringsunderlag i vilket det pekades på ett behov av 9 000 krigsplacerade värnpliktiga . Enligt vad jag inhämtat finns det utöver detta en personalreserv om 55 000 personer. Krigsplaceringen ska inte kvarstå längre än efter det senaste tjänstgöringstillfället. Om det finns särskilda skäl i enskilda fall får beslut fattas om förlängning. Totalförsvarets rekryteringsmyndighet tillämpar 10-årsregeln från avslutad värnpliktstjänstgöring, internationell tjänstgöring, repetitionsutbildning m.m. och från en avslutad anställning. 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 De 7 000 personer som är krigsplacerade med värnplikt som grund finns främst i lednings- och underrättelseförbanden, logistikförbanden och armé- stridskrafterna. Inom marinstridskrafternas sjögående stridande förband – 1. Ubåtsflottiljen, 3. och 4. Sjöstridsflottiljerna – är antalet krigsplacerade värnpliktiga nästan försumbart. Inom den basbataljonen, Sjöinformationsbataljonen och 17. Bevakningsbåtkompaniet behövs fortfarande ett mindre antal krigsplacerade värnpliktiga. Amfibiebataljonen utgörs av förbandet ännu av värnpliktiga. Inom flygstridskrafternas fyra stridsflygdivisioner, 1. Helikopterflottiljen och 7. Transport- och specialflygenheten är behovet av värnpliktiga mycket begränsat. Ett mindre behov av krigsplacerade värnpliktiga finns ännu inom flygbasbataljonerna och stridslednings- och luftbevakningsbataljonen. Enligt lagen om totalförsvarsplikt kan värnpliktiga inkallas till tjänstgöring endast om regeringen beslutar detta. Värnpliktiga har inte kunnat kallas in till tjänstgöring. Regeringen beslutade emellertid med stöd av 1 kap. 3 a § lagen om totalförsvarsplikt att totalförsvarspliktiga som, efter att ha fullgjort grundutbildning för värnplikt eller annan motsvarande militär utbildning eller tjänstgöring i Försvarsmakten, krigsplacerats i ett krigsförband ska vara skyldiga att fullgöra repetitionsutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt. Regeringen gav i samma beslut Försvarsmakten i uppdrag att inom ramen för vad som gäller för repetitionsutbildning enligt lagen om totalförsvarsplikt besluta om att inkalla och repetitionsutbilda sådan krigsplacerad totalförsvarspliktig personal i den omfattning som myndigheten bedömer nödvändig för att den operativa förmågan i krigsförbanden ska upprätthållas eller höjas. Genom detta beslut har det skapats goda förutsättningar att genomföra krigsförbandsövningar i större förband av en helt annan omfattning än . De krigsförband som ännu har en betydande del av sin organisation bemannad med värnpliktiga kan därmed öka sin operativa förmåga. Det innebär också att den presumtiva krigsplaceringstiden förlängs med för de som fullgör repetitionsövning med anledning av regeringens ovan nämnda beslut. I sitt underlag till regeringen av redovisar Försvarsmakten att avgången personal från en anställning i Försvarsmakten, samt personal som genomgått grundläggande militär utbildning och fortsättningsutbildning med godkänt resultat som valt att inte ta eller fortsätta sin anställning, krigsplaceras med stöd av gällande regelverk. Denna åtgärd har enligt vad jag erfarit tillämpats i begränsad omfattning. Tillskottet av krigsplacerad personal mot den bakgrunden innebär att krigsförbanden enligt Försvarsmaktens bedömning blir personellt uppfyllda vad avser befattningar för GSS/T redan åren 2018–2019. Det ska jämföras med den tidigare bedömningen 2023 som avsåg den tidpunkt då samtliga värnpliktiga ersatts av frivillig personal. Försvarsmakten framhåller i underlaget att möjligheten att kalla in personal som är krigsplacerad – men inte är anställd – till repetitionsutbildning skapar 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 förutsättningar att samöva hela krigsförband och därmed öka såväl krigsförbandens förmåga som Försvarsmaktens samlade operativa förmåga. I insatsorganisationens (IO 2014) befattningar krigsplaceras följande personalkategorier: –gruppchefer, soldater och sjömän med kontinuerlig tjänstgöring (GSS/K) –gruppchefer, soldater och sjömän med tjänstgöring (GSS/T) –värnpliktiga (utbildade med värnplikt). I propositionen 2009 anförde regeringen att marin- och flygstridskrafterna i huvudsak bör utgöras av stående förband. En mindre andel av soldaterna inom arméstridskrafterna, inklusive lednings- och logistikförbanden, bör utgöras av kontinuerligt tjänstgörande soldater och bör inte överstiga . An- delen bör dock vara tillräckligt stor för att kunna uppfylla de krav som ställs på kompetens, samövning och tillgång till förband i hög insatsberedskap. I regeringens inriktningsbeslut () föreskrivs att den övervägande delen av arméstridskrafterna ska bemannas av personal som tjänstgör . Markstridskrafterna, dvs. lednings-, underrättelse-, logistik- och arméförbanden, omfattar sammantaget över 20 000 befattningar. Planeringen är att av befattningarna ska bemannas av kontinuerligt tjänstgörande gruppchefer och soldater (GSS/K). Eftersom Försvarsmakten ännu inte rekryterat det antal planerade GSS/K, är andelen lägre. Försvarsmaktens planering ligger således i linje med vad som uttalades i propositionen. Inom de rena arméförbanden – som omfattar ca 13 000 befattningar – är Försvarsmaktens nuvarande planering att ska bemannas med kontinuerligt tjänstgörande gruppchefer och soldater. Även planeringen för arméförbandens soldater ligger i huvudsak i linje med uttalandet i propositionen. Regeringens föreskrift att den övervägande delen av arméstridskrafterna ska bemannas av personal som tjänstgör öppnar för en tolkningsfråga: Avser regeringen här GSS/K eller ska även tillsvidareanställda yrkesofficerare (officerare och specialistofficerare) omfattas av begreppet ”personal som tjänstgör ”? Även om de krigsplacerade yrkesofficerarna inräknas i begreppet är Försvarsmaktens hittillsvarande plan att av befattningarna i markstridskrafterna (lednings- och underrättelseförbanden, logistikförbanden, arméförbanden) och i arméförbanden utgörs av kontinuerligt tjänstgörande personal. Ett rimligt antagande i sammanhanget är att inte samtliga krigsplacerade yrkesofficerare ständigt tjänstgör i sitt krigsförband. Försvarsmaktens plan för insatsorganisation 2014 för både markstridskrafterna och för arméförbanden svarar således mot regeringens inriktningsbeslut. 6 LÄGET I INSATSORGANISATIONEN VID UTGÅNGEN AV 2014 Både i propositionen och i regeringens inriktningsbeslut anges att marin- och flygstridskrafterna i huvudsak ska utgöras av stående förband. Inom marinstridskrafterna (över 3 000 befattningar) är det planerade behovet av tjänstgörande gruppchefer och sjömän (GSS/T) inom 1.Ubåtsflottiljen. 3. och 4. Sjöstridsflottiljerna, sjöinformationsbataljonen och den basbataljonen noll. Amfibiebataljonen finns ett planerat behov av tjänstgörande soldater, dock mindre än hälften av förbandets behov. I avvaktan på att kontinuerligt och anställda rekryteras finns, som ovan redovisats, ett mindre antal värnpliktiga övergångsvis krigsplacerade i marinförbanden – främst inom amfibiebataljonen. Inom flygstridskrafterna (ca 3 700 befattningar) finns inget planerat behov av tjänstgörande gruppchefer eller soldater (GSS/T) inom de fyra stridsflygdivisionerna, 1. Helikopterbataljonen och 7. Transport- och specialflygenheten. Ett mindre antal tjänstgörande planeras för 1. Stridslednings- och luftbevakningsbataljonen och för de två flygbasbataljonerna. I avvaktan på att kontinuerligt och anställda rekryteras finns, som ovan redovisats, ett mindre antal värnpliktiga övergångsvis krigsplacerade – främst inom flygbasbataljonerna. Efterhand som de krigsplacerade värnpliktiga ersätts av GSS/K och ett mindre antal GSS/T kan marin- och flygstridskrafterna betecknas som stående förband. I tabellen nedan redovisas insatsorganisationens bemanning /15. Tabell 2 bemanning /15 Bemanningsgraden kan ha ökat . 7 Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna 7.1 Läget i hemvärnet med nationella skyddsstyrkor inför inriktningsbeslutet –omfattade 60 hemvärnsbataljoner. Antalet befattningar uppgick till 38 000. –Endast 13 200 av 28 300 individer fullgjorde avtalens tjänstgöringsskyldighet. –Utbildningssystemet var inte tillräckligt effektivt. –De 60 hemvärnsbataljonerna insatsleddes direkt av Försvarsmaktens högkvarter. 7.2 Regeringens inriktning för perioden –2014 I proposition 2008/09:140 Ett användbart försvar redovisar regeringen att 40 hemvärnsbataljoner ska vidmakthållas och bemannas med personal ur hemvärnet och de frivilliga försvarsorganisationerna. Huvuddelen av hemvärnet utvecklas till nationella skyddsstyrkor med större krav på användbarhet och tillgänglighet. Hemvärnet kommer att ha en betydelsefull roll genom sin närvaro med militära förband i särskilt viktiga geografiska områden samt vara en viktig militär resurs i händelse av ett försämrat säkerhetspolitiskt läge. I likhet med det övriga militära försvaret är det förmågan till väpnad strid som utgör grunden för att upprätthålla och utveckla hemvärnet. Användbarheten, tillgängligheten och flexibiliteten på hemvärnsförbanden ska öka jämfört med . Personalen i de nationella skyddsstyrkorna ska därför ha tjänstgöringsskyldighet även utan beslut om hemvärnsberedskap eller höjd beredskap. På detta sätt kommer det att finnas hemvärnsförband tillgängliga för militära och civila insatser även i fred. Övriga hemvärnsförband ska finnas tillgängliga först efter beslut om höjd beredskap eller hemvärnsberedskap. Individer i dessa förband bör på frivillig grund liksom kunna användas för civila och militära insatser även i fred. De nationella skyddsstyrkorna ges bevaknings-, skydds- och vissa försvarsuppgifter. De kan inom ramen för dessa stödja insatsorganisationens övriga förband, t.ex. med basskydd. De ska också kunna genomföra ytövervakning. Övriga hemvärnsförband kan ges bevakningsuppgifter. De nationella skyddsstyrkorna ska utveckla sin förmåga i fråga om exempelvis fältarbeten. Materiell förnyelse och utveckling genomförs, främst avseende sambands- och ledningsmateriel, fordon, materiel för mörkerförmåga och skydd mot CBRN-hot inklusive begränsade möjligheter att med delar av förbanden verka i kontaminerad miljö. Därutöver fullföljs tillförsel av personlig utrustning. Förbanden i de nationella skyddsstyrkorna ska utveckla sin förmåga att vara interoperabla 7 HEMVÄRNET MED DE NATIONELLA SKYDDSSTYRKORNA med den övriga insatsorganisationen. Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkornas förmåga att samarbeta med den civila krisberedskapen ska ökas inom ramen för de resurser som tilldelats för de militära uppgifterna. Hemvärnsförbanden ska fortsatt vara en viktig aktör när det gäller samhällets krishantering såväl i fred, som i kris och krig. Hemvärnet med de nationella skyddsstyrkorna organiseras liksom i regionalt och lokalt knutna hemvärnsbataljoner. De nationella skyddsstyrkorna ska ha hög beredskap och uthållighet samt kunna verka med huvuddelen samt med mindre delar . I regeringens inriktningsbeslut (det s.k. verkställighetsbeslutet) för Försvarsmakten –2014 beslutar regeringen att huvuddelen av hemvärnet ska utvecklas mot mer kvalificerade nationella skyddsstyrkor. All personal bör uppfylla kontraktens krav på tjänstgöring. 7.3 Läget i hemvärnet med nationella skyddsstyrkor vid utgången av 2014 Grunden för hemvärnets med de nationella skyddsstyrkornas organisation är hemvärnskompanierna, vilka är organiserade i hemvärnsbataljoner. Utgångspunkten för organisationsbyggandet är följande ”normalbataljon”: •två hemvärnsinsatskompanier med stabs- och trosstropp •ett hemvärnsbevakningskompani med stabs- och trosstropp •något eller några förband som CBRN-pluton, trafikpluton, PI-pluton, flyggrupp eller underrättelsekompanier. Bevakningskompanierna är stationära förband som verkar lokalt, medan insatskompanierna är taktiskt och operativt rörliga förband med mer krävande uppgifter. Insatskompanierna förflyttar sig med bandvagn och personterrängbilar. De kan därmed kraftsamlas där de behövs som bäst. Nya förband utbildas med nya förmågor. Hemvärnets underrättelsekompanier har till uppgift att inhämta information genom spaning och ytövervakning. De understöds av hemvärnets flyggrupper. Hemvärnsbataljoner med uppgifter skyddar skyddsobjekt såsom exempelvis baseringar. Andra nya specialistförband är CBRN-plutoner (hanterar kemiska, biologiska, radiologiska och nukleära händelser), trafikplutoner och pionjärplutoner (ingenjörförband). Hemvärnets utrustning är i allt väsentligt likställd med övriga krigsförbands materiel.