rir · H3B54 · 2015-03-30 00:00:00 — har i granskningen kunnat konstatera att endast omkring hälften av de återfallsförebyggande insatser som Kriminalvården bedömt att klienterna behöver inför frigivning har genomförts. Åtgärderna i de verkställighetsplaner som ska upprättas för varje klient har ofta saknat ett konkret innehåll och konkreta åtgärder. I många fall har de endast inneburit att samtal förs mellan kriminalvårdare och klient eller mellan övervakare och klient om insatser inom ett aktuellt behovsområde. Det gör att ärenden ofta skjuts . Därmed finns en risk att inga konkreta åtgärder kommer till stånd direkt efter frigivning eller början av en frivårdspåföljd. Det kan också innebära att klienter med problem på flera områden inte får det kompletterande stöd och den vård som kan vara avgörande inför frigivningen – till exempel ett arbete, ett någorlunda varaktigt boende och vård för eventuellt missbruk och psykisk ohälsa. Eftervård och andra åtgärder för att göra de positiva effekter som uppnåtts mer hållbara riskerar också att utebli. 7.3.2Betydande brister i myndigheternas planering och samverkan Svårigheterna med att tillgodose klienters behov av stöd och vård beror delvis på faktorer som är svåra att åtgärda. En sådan faktor är bristande motivation från klienternas sida, vilket är en nyckelfaktor i det återfallsförebyggande arbetet. Vissa av de personer som intervjuats under granskningen tycker dock inte att bristande motivation behöver utesluta åtgärder. Det finns, enligt dem, betydande möjligheter att påverka motivationen hos klienten. En annan försvårande faktor är när en klient inte är mottaglig för insatser, till exempel beroende på omfattande psykiska problem eller kognitiva brister. Det finns också begränsningar i de tillgängliga metoderna för att få människor att förändra ett kriminellt beteende. Även de behandlingar och program som forskningen bedömer vara framgångsrika har en förhållandevis liten effekt på återfallsrisken. har analyserat varför insatser för att förebygga återfall i brott inte kommit till stånd i den omfattning och med den inriktning som Kriminalvården bedömt att det finns behov av. Analysen visar att ett antal brister i myndigheternas planering och samverkan skulle vara möjliga att åtgärda. Bland dem finns följande: Identifikation av problem och behov sker onödigt sent, inte minst när det gäller psykiatriska diagnoser. Många klienter får vänta mer än efter villkorlig frigivning eller dom till skyddstillsyn på sin plan för insatser. Insatser planeras ofta en i taget, utan en dokumenterad röd tråd och De som bedömer behov och beslutar om stöd och vård kommer ofta in sent i planeringen. Det saknas ofta någon som samordnar kontakterna med alla aktörer. Det saknas ofta en plan för det återfallsförebyggande arbetet som är gemensam för samtliga inblandade aktörer. Den individuella planen är inte tillräckligt långsiktig. De insatser som görs följs inte upp för att man ska få kunskap om långsiktiga effekter. Klienter som behöver insatser mot både missbruk och psykisk ohälsa hamnar ofta mellan stolarna. Frivilligorganisationer och andra grupper kopplas inte in i tillräckligt hög grad. Det saknas ofta samverkansavtal mellan inblandade aktörer. 7.3.3Regeringens styrning är otillräcklig Verksamheten inom rättsområdet ska enligt regeringen präglas av en system- och helhetssyn, samt av samverkan och långsiktighet.143 Regeringen har en central roll i kommunikationen mellan olika delar av det återfallsförebyggande systemet och i att följa upp och påverka systemets samlade utfall. konstaterar dock att regeringen i huvudsak ägnar sig åt styrningsfrågor relaterade till enskilda myndigheter och lite åt att styra mellan myndigheter. Det innebär att regeringen ägnar sig mindre åt att hantera frågor som ingen myndighet ser som sin huvuduppgift, alternativt som kräver flera myndigheters engagemang för att utföras på ett bra sätt. det samlade värdet av de brottsförebyggande insatserna i hög grad på hur väl olika ansvariga myndigheter samverkar, inte minst genom att dela tillgänglig information. Genom att följa upp de insatser som görs kan det återfallsförebyggande arbetet utvecklas och effektiviseras. genomgång visar dock att tillgänglig information inte räcker för att ge en bra bild över vilka faktiska samverkansinsatser som görs, vad de kostar och hur samverkan faktiskt Vi vet i många fall, men inte alla, vilka enskilda åtgärder som planerats eller påbörjats – men sällan om de verkligen genomförts och vad de lett till. 143 Kriminalvårdens budgetunderlag 2014. ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? Bättre kunskap behövs enligt också om vad som sker med klienterna när övervakningsåret är slut. Regeringen trycker hårt på att verksamheten ska vara kunskapsbaserad och att insatser ska följas upp. Ändå har regeringen inte initierat någon löpande långsiktig uppföljning av de återfallsförebyggande åtgärderna, vilket skulle kunna ske med forskningens hjälp eller genom Brå. granskning visar också att regeringen i stort sett endast ställer generella krav (via myndighetsförordningen) på att myndigheterna ska samverka i sitt återfallsförebyggande arbete. Det finns inte heller något utpekat ansvar i lagstiftningen som innebär att Arbetsförmedlingen, kommuner och landsting ska samverka med Kriminalvården. På Kriminalvården däremot ställs mer specifika krav på att de ska samverka med andra myndigheter och återrapportera samverkansåtgärder till regeringen. Kriminalvården finns dock inte med bland de aktörer som kan ingå överenskommelser med kommuner och landsting om rehabilitering enligt socialtjänstlagen och hälso- och sjukvårdslagen. kan konstatera att Kriminalvårdens tydligt utpekade samverkansansvar inte möts med motsvarande ansvar hos de aktörer den behöver samverka med. I praktiken förmedlar Kriminalvården inte bara kontakt mellan andra samhällsorgan och kriminalvårdsklienterna, utan arbetar intensivt för att få dem att ta sig an klienterna. Det behövs såväl formella avtal som ändamålsenliga samarbetsrutiner för att denna samverkan ska bli framgångsrik, anser . I olika sammanhang har också efterlyst en fastare samverkansstruktur. Redan i riksdagsbehandlingen av kriminalvårdsreform ansåg utskottet att erfarenheter visade ett klart behov av fastare former för samarbetet mellan samhällets olika vårdgrenar.144 Utskottet framhöll vikten av att arbeta fram speciella former för kontakt och samverkan på lokal, regional och central nivå. Dessutom borde frågeställningar om ansvars- och kostnadsfördelning klarläggas så att inte samarbetet försvårades av oklarheter. Därefter har sådana fasta samverkansformer efterlysts bland annat i betänkande och i Brås forskningsrapporter från . Den absoluta merparten av de personer har intervjuat efterlyser också mer tvingande samverkan, eftersom samverkan som väntas ske utan formell styrning ofta blir alltför personberoende och nedprioriterad. Maj:ts proposition med förslag till ny lagstiftning om kriminalvård i anstalt m.m. 7.3.4Goda exempel finns, men i begränsad omfattning Det finns lokala exempel på hur olika aktörer har organiserat samarbeten i syfte att hitta bra lösningar för Kriminalvårdens klienter. Bland dem finns de mottagningar inom som riktar sig direkt till Kriminalvårdens klienter. Liknande lösningar finns bland annat i (Järntorgsteamet) och , och börjar växa fram även på mindre orter. Treklövermottagningen i är ett nystartat exempel. I dessa samlokaliserade verksamheter har man samlat resurser och kompetens från exempelvis missbruksvård, psykiatri, kriminalvård och socialtjänst på samma ställe. Det underlättar för såväl samverkansparter som klienter och löser samordningssvårigheter. Sådana särlösningar kan vara ett sätt att överbrygga avstånden mellan olika samhällsinstanser och avlasta en mängd ordinarie vård- och stödfunktioner. Ytterligare ett exempel är sociala insatsgrupper där polis, skola, kriminalvård, socialtjänst med flera samverkar om ungdomar som riskerar att hamna snett i tillvaron. Det finns boendelösningar, som Boendetrappan i , och ideella organisationer som också samlar flera kompetenser under ett tak. Det finns alltså goda exempel och omfattande erfarenheter att ta till vara. Omfattningen och räckvidden för de här verksamheterna är dock begränsad. Lösningar som visat sig fungera bra skulle kunna byggas ut på fler orter – framför allt de som utvärderats med gott resultat. I vissa fall kan det krävas att aktörer ingår avtal eller överenskommelser med Kriminalvården eller kommunerna. Brå har i en rad rapporter publicerade pekat på behovet av nya samverkanslösningar. Regeringen har inte förrän tagit ett initiativ i denna fråga. gav regeringen en särskild utredare i uppdrag att föreslå hur det återfallsförebyggande arbetet kan utvecklas och förstärkas, bland annat genom nya former för samverkan med andra myndigheter och aktörer. Utredaren förväntades lämna sitt betänkande . Regeringen lade dock ner utredningen . ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? 7.3.5Särlösningar kan behöva övervägas Ansvaret för att tillgodose de intagnas behov av vård, arbete, bostad med mera vilar på de ordinarie myndigheterna och samhällsorganen på samma sätt som för andra medborgare.145 Undantag har dock gjorts då klienter av praktiska eller säkerhetsmässiga skäl inte kan erhålla normalt stöd eller vård. Det gäller till exempel viss sjukvård och utbildning, som Kriminalvården då i stället erbjudit särlösningar för.146 Enligt granskning har Frivårdens klienter haft svårigheter att hävda sina behov när de på lika villkor skulle konkurrera med andra om samhällets insatser. Det är inte heller säkert att andra aktörer kan eller bör ge kriminalvårdsklienter samma bistånd och service som andra medborgare får. Kriminalvården kan i många fall vara bättre lämpad. Det kan också finnas skäl att sätta in en viss åtgärd direkt och inte, vilket förekommer, avvakta till dess att påföljden helt eller delvis avtjänats. De dömdas levnadsförhållanden medför också att det kan behövas särskilda insatser som andra medborgare inte har samma behov av. En bedömning måste därför ske beroende på vilken insats eller åtgärd som det är fråga om. Exempel på särlösningar finns inom många andra samhällsområden där grupper som unga, gamla, invandrare eller funktionsnedsatta inte anses kunna få sina behov tillgodosedda i det ordinarie systemet. Regeringen har inte utrett det övergripande behovet av särlösningar inom området, med undantag för viss utbildning och sjukvård. Det finns dock risker med en långtgående särbehandling som måste hanteras – framför allt i situationer som kan medföra att den som dömts för brott i allmänhetens ögon får gå före andra i gemensamma köer till vård och stöd. Risk finns för en negativ opinion, vilket kan påverka den politiska viljan – oavsett vad forskning och erfarenheter säger om vad som är mest effektivt. 7.3.6Samhällsekonomiska kalkyler kan avgöra om insatser är lönsamma för samhället Ur ett samhällsekonomiskt perspektiv finns det mycket att vinna på att genomföra insatser mot den återfallskriminella gruppen. En enda avslutad kriminell karriär kan ge betydande besparingar för samhället, har utvärderingar visat. Långsiktiga analyser och kalkyler över vilka insatser som är lönsamma för samhället som helhet görs dock sällan inom detta område. 2005/06:123 En modernare kriminalvårdslag. 146Enligt förarbetena till den nya fängelselagen är detta inget som lagstiftare haft några invändningar mot. Se SOU 205:54. Även i betänkande (SOU 1981:90) framhölls att frivårdens hjälpande uppdrag måste ses som en kompromiss mellan normaliseringsprincipen och de faktiska förhållanden som kräver särskilda hjälpåtgärder för klienter. Sådana beräkningar kan vara ett bra hjälpmedel för att bedöma vad som är en god hushållning såväl i staten som i kommuner och landsting. Långsiktiga kalkyler är särskilt lämpliga som komplement till myndigheternas ordinära kostnadsberäkningar av insatser för att förhindra återfall i brott. Anledningen är att det sällan blir den som beslutar och genomför insatserna som får intäkterna – utan intäkterna hamnar hos andra, i form av reducerade kostnader. Beräkningar baserade på helhetssyn och långsiktighet bör enligt i högre grad än kunna ligga till grund för att avgöra om en insats är lönsam för samhället . 7.3.7Brist på utvärderingar och kunskap Det finns få utvärderingar av återfallsförebyggande insatser inom de åtta områden har granskat. Det är främst Kriminalvårdens programverksamhet och Krami som utvärderats. Det görs sällan randomiserade studier av effekter och externt genomförda utvärderingar. Därmed saknas enligt viktig kunskap om de insatser som görs samt deras resultat och långsiktiga effekter. menar att myndigheterna inte har gjort tillräckligt för att få till stånd en fungerande uppföljning inom de granskade insatsområdena, som kan ligga till grund för fördjupade forskningsinsatser. De system som finns för att hålla reda på vad som görs är ofta inte sökbara och uppföljnings- och utvärderingsbara på ett enkelt sätt. Brå och Kriminalvårdens respektive , SiS, forskningsenheter har inte heller använts i större omfattning eller tagit egna initiativ till att ta fram och utveckla utvärderande kunskap inom de åtta granskade insatsområdena. Regeringen har inte ställt tydliga krav på att uppföljningar och analyser av det återfallsförebyggande arbetet görs. Ändå trycker regeringen hårt på att verksamheten ska vara kunskapsbaserad och insatser ska följas upp. Därmed lär sig aktörerna alltför lite om vilka insatser som görs och vilka som fungerar, vilket påverkar förutsättningarna för att styra och genomföra det återfallsförebyggande arbetet på ett effektivt sätt. ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? För att syftet med de återfallsförebyggande åtgärderna ska kunna uppnås och återfallen i brott minska rekommenderar regeringen följande: Ställ tydligare krav på samverkan mellan myndigheter som är ansvariga för återfallsförebyggande insatser och ta initiativ till att kommuner och landsting ska samverka med Kriminalvården. Landstingen bör till exempel vara skyldiga att ingå avtal med Kriminalvården om vård och behandling av klienter med missbruk eller beroende inom i landstingsområdet. Detta bör regleras i lag. Se till att direktiven till myndigheter som är ansvariga för återfallsförebyggande insatser är samstämmiga vad gäller krav på samverkan i instruktioner och regleringsbrev. Utred hur kostnader för olika återfallsförebyggande insatser ska fördelas för att stärka samverkan mellan berörda aktörer. Initiera samhällsekonomiska analyser som inkluderar långsiktiga kostnader och besparingar i övervägandena för insatser. Ta tillsammans med SKL och andra ansvariga myndigheter fram en nationell handlingsplan för att utveckla det återfallsförebyggande arbetet. Planen bör tydliggöra en gemensam grundsyn på området, fördelning av ansvar och kostnader mellan ansvariga aktörer samt insatsernas omfattning. I planen bör också ingå att skapa ett forsknings- och kunskapsbaserat system för att följa upp samhällets återfallsförebyggande insatser, även långsiktigt. Se till att det blir obligatoriskt för Kriminalvården att erbjuda kompletterande utbildning för de klienter som inte har någon fullständig gymnasieutbildning. rekommenderar Kriminalvården att göra följande: Vidta lämpliga åtgärder för att samverkan med andra ansvariga myndigheter i verkställighetsplaneringen ska starta – före frigivning och helst . Se till att det skapas ett tvärprofessionellt team runt varje klient och att dessa team får möjligheter att följa klienten. Följ upp den individuella planen så länge insatser görs. Bli mer pådrivande i samverkan genom att tillsätta en samordnare som ansvarar för kontakterna med alla aktörer kring respektive klient. Arbeta för att en aktörsgemensam individuell plan för varje klient kommer till stånd och att de planerade och påbörjade insatserna fullföljs. Verka för att frivilligorganisationer kopplas in i högre grad än . Se till att samverkansavtal skapas lokalt, regionalt och nationellt. Se till, i samband med att det nya uppföljningssystemet inom myndigheten införs, att de återfallsförebyggande insatser som görs följs upp och utvärderas. Brottsbalk (1962:700) Förvaltningslag (1986:223) Hälso- och sjukvårdslag (1982:763) Socialtjänstlag (2001:453) Fängelselag (2010:610) Häkteslag (2010:611) Budgetlag (2011:23) Förordning (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården Myndighetsförordning (2007:515) Förordning (2007:603) om intern styrning och kontroll Fängelseförordning (2010:2010) Förordning (2011:1108) om vuxenutbildning Häktesförordning (2010:2011) Förordning (1998:642) om verkställighet av frivårdspåföljder Förordning (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Förordning (2006:1481) om stöd för nystartsjobb Förordning (2007:414) om jobb- och utvecklingsgarantin Förordning (2007:813) om jobbgarantin för ungdomar Förordning (2007:1030) med instruktion för Arbetsförmedlingen Förordning 2009:1174 med instruktion för Förordning (2002:954) om statsbidrag till vissa organisationer inom kriminalvårdens område ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? KVFS 2011:4, FARK PU KVFS 2011:2, FARK Häkte KVFS 2011:1, FARK Fängelse KVFS 2011:5, FARK Frivård KVFS 2011:6, FARK IÖV 2005/06:JuU2, rskr. Budgetpropositioner för åren 2010–2014 Maj:ts proposition med förslag till ny lagstiftning om kriminalvård i anstalt m.m. 2004/05:176 Kriminalvården – en myndighet 2005/06:123 En modernare kriminalvårdslag Kommittédirektiv och statliga utredningar Dir. 2014:99 En flexibel och effektiv kriminalvård Framtidens kriminalvård, SOU 2005:54 Bättre insatser vid missbruk och beroende – individen, kunskapen och ansvaret, SOU 2011:35 om verkställighetsplanering och planering av häktesvistelse, 2012:10 Klienterna, frivården och samhället, 2004, Kriminalvården Samverkan mellan lokal öppenvårdsmottagning inom och Handlingsplan för samverkan mellan och Sammanfattningsrapport: ADHD i Kriminalvården, Kriminalvårdens utvecklingsenhet, 2014 Utvärdering av Kriminalvårdens behandlingsprogram – en sammanfattningsrapport, Kriminalvårdens utvecklingsenhet, 2014 Brå reform av utslussning i Kriminalvården, delrapport 2, rapport 2009:18 Brå Kriminalstatistik 2008, rapport 2009:17 Brå Kriminalstatistik 2012, rapport 2013:18 Brå Kriminalstatistik 2013, rapport 2014:18 Brå 2000:20, Från anstalt till livet i frihet, del I Brå 2001:2 Från anstalt till livet i frihet, del II Brå 2010:10 Frivården i Brå 2012:15 Återfall i brott Brå 2008:18 Behandling av narkotikamissbrukare i fängelse Brå 2009 Tabell 5.16. Personer dömda till fängelse som intagits i anstalt efter huvudbrott, ålder och kön, () Brå idéskrift 2012 Samverka för att förebygga återfall i brott Arbetsförmedlingens årsredovisningar för 2010-2014 Nytt förslag till funktionskoder, Arbetsförmedlingen, Nationell överenskommelse om samarbete mellan Arbetsförmedlingen och Arbetsförmedlingens och Kriminalvårdens handläggarstöd, 2013 ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? Kriminalvårdens arbete med att förebygga återfall i brott, RiR 2009:27 Promemoria från för årlig revision, dnr 32-2013-0552. Nationella riktlinjer för missbruks- och beroendevård 2014. Stöd för styrning och ledning. Beijer, (2009) De förstår alla situationer Erfarenheter av att utveckla integrerade former för vård vid missbruk eller beroende samt psykiska problem. Med fokus på brukares perspektiv. , (2009) Oacceptabla brister i missbruksvården. , publicerad på DN debatt . , , (2009) 1 + 1 = 3 Utvärdering av ITOK- projektet ur ett socioekonomiskt perspektiv och ur ett samverkansperspektiv. Varje drogfri dag en framgång. Socioekonomiskt bokslut för Metadonprogrammet i , och , SEE. Kriminalvården i praktiken, 2010, (red.) Kriminalvården och Människan, brottet, följderna, 2012, , , och Suicide After Release From Prison, Axel med flera, 2014. Vuxenutbildning i anstalt – Skolinspektionens kvalitetsgranskning av Kriminalvårdens klientutbildning, rapport 2012:6. – psykisk sjuk eller missbrukare? En rapport om samverkan, vårdkedjor och ekonomi, och /SEE. Statskontorets rapport bidrag till ideella organisationer, 2014:24. Intervju med f.d. anställd på Kriminalvården/(SiS), Intervjuer med personal på SiS Bärby, Intervjuer med personal i den sociala insatsstyrkan i , Intervju med personal hos i , Intervju med personer hos frivilligorganisationen , Intervju med personer hos (grupperna Passus och Cides), Intervju med Arbetsförmedlingen om Arbetsförmedlingens roll i det återfallsförebyggande arbetet, Intervju med medarbetare hos (SiS), Intervjuer med personal på och Färingsö anstalt, Intervju med personal vid , , Intervju med personal hos i , Möte/intervju med personal på , Kriminalpolitiska enheten, Intervju med klientutbildningsansvarig, Kriminalvården, Kontakt med t.f. chef för utvecklingsenheten hos , Möte med personal på i , Intervju med chef för forskningsgrupp, Intervju med chef för , Intervju med ansvariga för ITOK/, Intervjuer, i , Intervju med professor i kriminologi, , Intervju med nationalekonom, Intervju med fokusgrupp/frivårdsinspektörer från Kriminalvårdens samtliga regioner, Intervju med person hos frivilligorganisationen , ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? Intervju med statistiker hos Arbetsförmedlingen, Intervju med ansvarig hos WAF/Krami, Intervju med ansvarig för skuldsaneringsteam hos , Utvecklingsseminarium, Brå, SKL-seminarium Kunskap till praktik, Frivårdsinspektör: på frivården som är ansvarig för verkställigheter av frivårdspåföljder och övervakning av villkorligt frigivna, upprättande av personutredning och yttrande till tingsrätter med mera. Har även samordningsansvar för verkställighetsplaneringen för såväl klienter i häkte som intagna i anstalt. ITOK: Integrerat team för opiatberoende kriminalvårdsklienter i , med uppdrag att utreda och inleda behandling av opiatberoende klienter inom Samlokalisering av Kriminalvården och beroendevård. Järntorgsteamet: En öppenvårdsmottagning i för personer med narkotika- eller blandmissbruk och narkotikamissbrukare med psykiatrisk problematik. Samlokalisering av Kriminalvården, landsting och kommun. Kontaktman: Den kriminalvårdare som (bland annat) ansvarar för planeringen av klientens verkställighet. är de flesta kriminalvårdare kontaktmän för en eller flera klienter. Kontraktsvård: Ett vardagligare uttryck för påföljden skyddstillsyn med särskild behandlingsplan. En domstol kan döma någon till behandling kopplad till aktuellt brott, till exempel mot missbruk. Vid misskötsel av behandlingen kan straffet omvandlas till fängelse. Klienten måste förbinda sig att följa vårdplanen eller kontraktet. Kriminalvårdare: baspersonal, ansvariga för kontakten med anstaltsklienterna. Krami: Samverkansprojekt mellan Kriminalvården, Arbetsförmedlingen och en kommun i syfte att underlätta inträdet på arbetsmarknaden för Kriminalvårdens klienter. Kriminogena faktorer: Bakomliggande orsaker till att en person begår brott. Dessa kan vara dynamiska och påverkbara eller statiska och opåverkbara. Påföljd: Straff. Risk- och behovsbedömning: En risk- och behovsbedömning görs av varje klient som ett led i planeringen av tiden i anstalt. Det är en genomgång av klientens kriminogena faktorer i syfte att bedöma risken för återfall och identifiera vilka behov som måste åtgärdas för att minska denna risk. RPÖV: Rättspsykiatrisk öppenvårdsmottagning i som tar emot psykiskt sjuka missbrukare och andra kriminalvårdsklienter med psykisk problematik. Samlokalisering av Kriminalvården, landsting och kommun. ÅTERFALL I BROTT – HUR KAN SAMHÄLLETS SAMLADE RESURSER ANVÄNDAS BÄTTRE? Skyddstillsyn: En påföljd där klienten vistas ute i samhället. Normalt övervakning av frivården, som kan återupptas . Särskilda utslussningsåtgärder: Åtgärder för att successivt öka graden av frihet inför frigivning från anstalt.