rfr · H20WRFR14 · 2015-06-22 00:00:00 — Framväxten av indikatorer inom den finansiella samordningen. Vi är ett tjugotal olika samordningsförbund i ett nätverk som jobbar med att utveckla relevanta mått för att följa upp samverkan och finansierade verksamheter på de olika nivåer som nämnde: individnivå, organisationsnivå och samhällsnivå. En röd tråd i det här arbetet har varit att fokusera på hur det strategiska arbetet i förbunden kan utvecklas och hur vi ser tecken på framgångsrik samverkan utifrån ett helhetstänk och ett deltagarperspektiv. Jag tror att en fortsatt utveckling inom uppföljning och utvärdering skulle tydliggöra och synliggöra vad förbunden bidrar med till välfärdsutvecklingen, det som och har varit inne på, bland annat möjligheten att organisera rehabiliteringsinsatser utifrån individens behov och utifrån ett helhetstänk, att när man jobbar med okonventionella metoder och tvärsektoriella metoder ta fram sätt att stödja individerna och framväxten av mellanliggande tjänster som skapas i insatser och i samordningsförbunden. Utöver frågan om utvärdering och uppföljning tror jag också att det är viktigt att koppla forskningen mycket tydligare till samordningsförbundens verksamhet. Det skulle kunna bidra till kunskapsutvecklingen. , (Delta): Herr ordförande! Tack så mycket för att jag har fått möjligheten att komma hit och säga några ord om Finsam och en möjlig framtid för Finsam! Jag vill också passa på att tacka för just den här hearingen – ett utmärkt initiativ som jag länge har sett fram mot. Jag tycker att det är ett väldigt bra initiativ. Jag ska försöka uppehålla mig kring några frågor. Jag kommer att ta upp problemen, möjligheterna och behoven och vara fräck nog att också ge ett antal förslag som jag anser skulle kunna ta till vara Finsams framtid på ett bra sätt. För mig är Finsam en smart möjlighet att lösa komplexa och sammansatta samhällsproblem. Men jag känner att det är en möjlighet som dessvärre inte riktigt har fått chansen. Det är trots allt en ganska marginell företeelse , sett till alla de miljarder som finns på hela det här området. I starten fanns pengarna, totalt 3,6 miljarder. Men strukturen fanns inte, och då kunde pengarna naturligtvis inte användas. I ganska snabb takt har också pengarna försvunnit från oss, ned till den nivå där vi är . Det är först , , vi kan konstatera att strukturen finns i form av ca 80 förbund. Vi omfattar drygt 240 kommuner. Vi ser att med 800 000 invånare är på väg in. finns strukturen för att verkligen kunna använda Finsam som en verksam operatör på det här området. Det finns också bra erfarenheter. Det är väl få områden som är så väl utvärderade och uppföljda som verksamheterna som bedrivs inom samordningsförbunden. Vi behöver därför inte tvivla på att Finsam kan leverera. Vi kan leverera en bra och god verksamhet. Det kan vi också visa att vi kan, så tvivla inte på detta! Inom Delta startar ingen verksamhet över huvud taget om det inte finns en extern utvärderare upphandlad som kan följa den. Det är väl ganska få samhällsområden som kan skryta med det. Jag måste anknyta till några av de föregående talarna. tog upp det här med ekonomin, som vi ser som ett akut problem. Vi står naturligtvis bakom det äskande som Nationella rådet och kassan har gjort. sa: 56 miljoner kommer kanske att lösa de mest akuta problemen, men det kommer inte att leda till att vi kan göra mer än vi har gjort . Låt mig problematisera det här med ekonomin en liten aning ytterligare. Vi får nu i NNS rapporter om att en mängd ägare har problem med ekonomin, framför allt landsting och regioner. Vi har landsting och regioner som redan sitter i svåra sitsar, där man ser framför sig nedläggningar av sjukhus och vårdcentraler. Här i diskuterar man nedläggning av en cancerklinik. I det läget kommer det inte på tal att leverera in nya pengar i systemet. Om detta stämmer i stor omfattning kommer man att skjuta i sank den fördelningsmodell som Nationella rådet nu har satt i sjön. Återigen kommer det att vara godtycke och bra samverkan med ägaren, om det finns en vilja att skjuta till pengar, som är avgörande för om det kommer in mer nya pengar. För oss i Delta kan detta möjligtvis vara en möjlighet, där vi slipper se fram emot 10-procentiga nedskärningar år , men för helheten kommer det naturligtvis inte att vara bra. Det är något som utskottet måste fundera över: den statliga sidan. Hur ska vi hantera den här situationen, så att vi får den effekt som vi önskar av eventuellt nya medel? Styrningen måste jag också kommentera med några ord. De lokala behoven har det alltid tryckts på när det gäller Finsam. Det är de lokala behoven som ska vara vägledande för vilka verksamheter som ska startas och finnas. Det är bra så – det måste nog vara så. Men den statliga styrningen tycker vi har lyst med sin frånvaro. , när man är riktigt deppad och sitter hemma och tänker på detta, kan man få känslan att staten inrättade Finsam, knäppte händerna, bad till någon högre makt ”Hoppas att det blir något” – och sedan lämnade Finsam. Vad är den statliga viljan med Finsam? Vad är tanke med Finsam? Vad är utskottets tanke med Finsam? Jag tror att det vore oerhört positivt med en uttalad statlig vilja, där staten uppmärksammar samordningsförbunden, just som en kompetent plattform för att lösa komplexa problem, för det har vi bevisat att vi kan göra. nämnde förut detta att Finsam är politik. I början hette det också ”politisk och finansiell samordning”. För mig är Finsam politik. Men det är inte partipolitik, och det är väldigt befriat från partipolitik ute i samordningsförbunden. Jag kan inte minnas en enda votering som har varit direkt partipolitisk i . Det har, vad jag vet, aldrig förekommit. Men Finsam är politik, och det kräver också politiska idéer, riktlinjer, , och det behöver staten bli lite bättre på. När vi diskuterade behoven nämnde vi att vi når någonstans mellan 35 000 och 40 000 personer. Målgruppen bedömdes vara 300 000. Har vi fått ett större eller mindre behov av insatser? När våra grannländer, och , har gjort bedömningar har de kommit fram till helt andra siffror och nivåer. Vi låg på . I diskuterar man , och i har man nämnt . oavsett var vi hamnar på den skalan kan vi nog ändå komma fram till att det finns ett behov och att det troligtvis inte är mindre än de 300 000 som vi nämnde . Man skulle kunna nämna arbetslösheten, den psykiska ohälsan och integrationen som tre områden som faktiskt har ökat väsentligt . Med det i åtanke borde ambitionerna vara betydligt större. 56 miljoner är i detta sammanhang en start, men en väldigt liten sådan, och det är inte i närheten av att möta de behov av samordnande rehabilitering som vi ser finns. Låt mig sedan komma in på möjligheterna, och då måste vi återknyta till de tre områden som jag nämnde. Jag skulle gärna vilja se de behoven inte i ett lokalt perspektiv utan i ett nationellt perspektiv. Det finns nu ett antal statliga utredningar som har pekat på möjligheten att använda samordningsförbunden på ett mer tydligt sätt. I Parlamentariska socialförsäkringsutredningen pekar man på möjligheten att använda samordningsförbund. Jag skulle vilja läsa upp ett direkt citat från utredningen: ”Kommittén vill understryka samordningsförbundens betydelse för att utveckla samverkan för personer som har en diffus, sammansatt och mångtydig problematik.” Det är jättebra. Sedan finns det ett lite längre resonemang om just detta. Det går att finna på sidan 612 i utredningen. Tyvärr föreslår man dock inget konkret från detta. Men det har andra utredningar gjort. Jag tänker till exempel på utredning om unga som varken arbetar eller studerar. Här finns det ett tydligt förslag om de så kallade dropouts som lämnar gymnasiet . Det är en möjlighet. En just nu pågående utredning görs av på uppdrag från till Myndigheten för ungdoms- och civilsamhällesfrågor. Han har fått i uppdrag att titta på och föreslå en eller flera modeller för samhällets stöd till unga med psykisk ohälsa. Han har, tycker jag, en alldeles lysande sammanfattning som går att hitta på sidan 20 i rapporten: ”Samordningsförbunden har blivit en etablerad modell för samverkan med en stark lokal förankring och det är rimligt att ett nationellt intresse visas för denna struktur som möjliggör satsningar utöver det begränsade anslag som ges inom den finansiella samordningen. Detta sker rimligtvis genom riktade uppdrag till samordningsförbunden.” ska jag försöka sammanfatta och också försöka lämna några förslag. Hur framtiden för Finsam kommer att se ut kommer bland annat ni att avgöra. Möjligheterna finns – det har vi hört från alla fyra talare som har varit uppe. Jag känner också att det är lite nu eller aldrig. Mina förslag är därför: Höj den ekonomiska nivån! 56 miljoner är bara en start. Det kommer knappt att hantera de akuta problemen och absolut inte hantera de behov som finns. Titta i stället på de medel som finns mellan sjukkassan och Arbetsförmedlingen! Här finns ett anslag för intern samverkan som uppgår till 738 miljoner. De pengarna skulle kunna användas på ett betydligt mer flexibelt sätt än vad som är fallet . Då når vi helt andra nivåer än genom att bara anslå 56 miljoner. Jag skulle också vilja rikta en uppmaning till er: Försök ta fram en statlig vilja eller syn på Finsam! Uttala statens vilja med detta! Vad vill ni? Bli mer aktiv! Ligg på regeringen! Se till att regleringsbrevet till myndigheter blir tydligare! det kanske allra viktigaste: Lägg nationella uppdrag direkt på samordningsförbunden! Det finns många sakfrågor där det skulle kunna vara operativt och effektivt, inte minst inom områden som gäller arbetslöshet, psykisk ohälsa och integration. kommer NNS att lämna en hel rapport om integrationssidan, där vi kommer att kunna hitta förslag på vad som är möjligt att göra. Men det är ni som har Finsams framtid i era händer. Ta väl hand om den, för det är en effektiv och smart plattform! Ordföranden: Det får bli avslutningen på de fyra inbjudna talarna och deras medskick om vad vi har uppnått med Finsam och hur framtiden kan se ut. ska vi gå in på punkten med frågor från ledamöter till de inbjudna talarna och alla närvarande myndigheter och organisationer. Vice ordförande (M): Jag heter och är moderat ledamot och vice ordförande i socialförsäkringsutskottet. är det för frågestund. Jag tänkte vara fräck att ge mig själv första frågan. Men jag har också en lång lista på kollegor i båda utskotten som är varmt välkomna, och det finns också plats för fler. Jag har en fråga till från . Jag tyckte att du var inne på något klokt inte minst i din avslutning, när du talade om vilken typ av arbetsmarknad som vi rehabiliterar människor till. Samordning och rehabilitering inom Finsamprojekten i all ära – det är oerhört viktigt – men det bygger på att det finns en arbetsmarknad därute som är välkomnande och har möjlighet och vilja att anställa de här människorna. Jag fick lite grann intrycket att du hade fler tankar om det. Jag hoppas i alla fall det. Det här är ju oerhört centralt för att få det att fungera, så jag skulle gärna vilja höra dina tankar där. , : De här människorna har oftast inte någon arbetslivserfarenhet. De har kanske låg utbildning. För att vi verkligen ska öppna upp arbetsmarknaden även för dem tror jag att vi måste se på vad vi kan göra lokalt ute i våra kommuner. Något som jag förespråkar mycket är att vi tittar på hur vi gör våra upphandlingar. upphandlar olika typer av tjänster i kommuner och landsting, ställer vi till exempel krav på att man ska ta sociala hänsyn där det passar sig? Det tror jag att vi skulle kunna jobba mycket mer med. Jag brukar också säga att vi borde titta på hur vi kan öka tjänstesamhället, enklare jobb. Är det en väg framåt? Jag tror att det finns möjlighet att skapa jobb för de här grupperna, men det kommer att kräva lite nya lösningar, att vi till exempel vågar utmana genom att upphandla med sociala kriterier. För parkskötsel i en kommun ska man till exempel kunna anställa personer som har funktionsnedsättningar eller långtidsfrånvaro. Det är riktiga jobb som långsiktigt finns kvar. Men vi tar också hänsyn till att det finns människor som behöver lite extra hjälp in på arbetsmarknaden. Sedan gäller det också att titta mer på den privata tjänstesektorn. (M): Herr ordförande! Min fråga gäller om det finns något bra lokalt eller centralt exempel. Individen i centrum talar vi ofta om, inte minst i Finsamsammanhang. När man har varit runt om i ser man att det finns ett stort antal projekt som man blir riktigt glad över. Man ser individer som kanske har varit med i karusellen , och helt plötsligt – när organisationerna arbetar tillsammans – har ett stort antal av de här individerna kommit närmare arbetsmarknaden, fått självförtroende och kommit ut, och man blir glad. Men jag konstaterar också att det finns olika huvudmän med olika arbetsmål, i alla fall i sina egna verksamheter. Man har olika ekonomiska resurser, och då bortser vi från det hemska att man inte vet budgeten och hela det resonemanget. kommer min fråga. Jag vet att det har funnits olika meningar om vilka insatser som ska sättas in allteftersom. Finns det något bra exempel eller någon bra metod för att hitta den konsensus som finns i vissa av Finsamprojekten runt om i , där man helt plötsligt börjar arbeta gemensamt runt den enskilde och inte bara har mål i sin egen verksamhet? Finns det någon bra metod för att hitta detta, för att kunna lära sig över hela riket? , (Delta): Jag tror i och för sig att den metoden inte är så lättfångad. Men jag kan beskriva hur vi arbetar och hur vi upplever detta i våra verksamheter. Jag tror att det på ett sätt är väldigt lätt. Jag tar ett exempel. finns i verkligheten. Hon arbetar på . Hon säger: När jag sitter på prövar jag rätten till sjukpenning. Men arbetar också på en vårdcentral. Det är samma . När hon sitter på vårdcentralen tänker hon: Hur ska den här personen bli frisk? Då utgår man från individens behov, tänker jag. Individen har behov av ersättning, så det är inte så att hon gör fel när hon sitter i kassan. Men genom att finns i ett annat sammanhang har hon bättre möjligheter att fånga individens behov. Jag tror att det mycket är det som det handlar om. Det är rent fysiskt: Man behöver finnas i ett sammanhang där det finns andra kompetenser som kan hjälpa till och stötta individen utifrån individens problem. På säger man: När jag sitter på tänker jag: Vilket problem har individen? När jag sitter tillsammans med Arbetsförmedlingen tänker jag: Hur ska den här personen få ett arbete? Jag tror att det är vad som händer med samverkan: När man skapar gemensamma konstellationer med olika kompetenser ser man möjligheterna och har möjlighet att utgå från individens behov. Svårare än så är det inte. Och är det väldigt komplicerat att få till det. Det handlar inte om metodiken i sig, utan det är ett förhållningssätt som skapas när vi samverkar. Det kanske kan vara ett delsvar, om inte annat. (C): Tack så mycket! Jag uppskattar verkligen de föredrag som vi har hört. Det var väldigt intressant. Bland annat utifrån dem vill jag rikta en fråga först och främst till LO. Jag tyckte att det var intressant när ni har berättat om de individer som är med i samordningsförbunden. Ni har sagt att de har olika behov och står oerhört långt från arbetsmarknaden. Vi hörde i ett föredrag att det behövs en annan arbetsmarknad. Då vill jag fråga LO: Vad skulle ni säga att det behövs för arbetsmarknad? Har ni några synpunkter eller förslag på hur vi skulle kunna få en arbetsmarknad som kan ta emot också personer som står så långt från arbetsmarknaden som man gjorde när man kom in i samordningsförbunden? Sedan skulle jag vilja ställa en fråga till och Arbetsförmedlingen. När man samarbetar på det här sättet är det i projekt. Det är personer som blir utsedda att vara med som har stort intresse för att jobba med de här frågorna. Men vi vet att projekten kan ta slut. Skulle det vara någon vinst med att man bildade en ny myndighet, en ny organisation för detta, med kompetenserna från de olika myndigheterna och där man fick börja om från början och jobba ihop för att utveckla detta? När det gäller dessa projekt vet vi att vissa delar lämnas utanför. Vi hörde att man behöver bredda, att det finns fler grupper som står långt från arbetsmarknaden. Med samordningsförbunden och Finsam har man riktat in sig på vissa grupper med sjukdom eller så. Men ska man rikta in sig på integration, arbetslöshet, funktionshinder och alla de grupper som står långt ifrån? Är det möjligt att göra det från samordningsförbundens sida, eller skulle det behövas ett nytt sätt att samarbeta, om det skulle bli större? Vad säger ni från och Arbetsförmedlingen? , LO: Tack för frågan! Den fråga som ställer är viktig att fundera på. Detta är en av de frågor som LO verkligen prioriterar och försöker hitta olika typer av strategier för att arbeta med. Vi pratar inte bara om en rimligare sjukförsäkring, utan vi tycker att det är intimt kopplat till en rymligare arbetsmarknad. När vi analyserar situationen i ser vi att det finns en hel del saker kvar att göra. Bland annat konstaterar vi, när vi jämför med andra länder, att arbetsgivarnas drivkrafter att skapa en rymligare arbetsmarknad i vårt land är alldeles för små. I många andra länder har man hittat olika typer av modeller. Men i vårt land verkar det som om vi fortfarande famlar väldigt mycket när det gäller detta. Från LO:s sida tycker vi att arbetsgivarna bör ges tydligare drivkrafter för att arbeta med exempelvis återgång i arbete. Men man får inte heller glömma bort att grunden bör vara att man ska förebygga att ohälsa uppstår. Det långsiktiga, strukturella arbetsmiljöarbetet är grunden. Det är bättre att stämma i bäcken än i ån. Där måste vi lägga in stora resurser. Sedan behövs det smidiga rehabiliteringsinsatser, och det behövs reformer för att öppna upp och göra arbetsmarknaden mer rymlig. Här tror vi att Finsam har möjlighet att spela en mycket viktig roll. Vi kan se på hur rehabiliteringssystemet fungerar. Jag tror att det var en av tidigare chefer, , som pratade om att det fanns en rehabiliteringsröra han var chef för . Vi skulle nog vilja påstå att den rehabiliteringsröran i stor utsträckning finns kvar. Man arbetar mycket i stuprör utifrån de ansvariga myndigheternas sida. Här ser vi en öppning till att man skulle kunna skapa olika typer av strukturer där inte bara myndigheterna samverkar med varandra nära arbetsplatserna och arbetsmarknaden utan också att man gör det tillsammans med arbetsmarknadens parter. , Arbetsförmedlingen, arbetsgivare och fack skulle tillsammans med kommun och landsting kunna åstadkomma oerhört mycket, bland annat när det gäller att hitta möjligheter för personer som har drabbats av ohälsa och behöver ställa om och inte kan komma tillbaka till det jobb där ohälsa uppstod, att hitta en arbetsmarknad och en plats på arbetsmarknaden för dem. Det är en del av vårt program för att skapa en rymligare arbetsmarknad. Jag kan bara instämma i det som sa: behöver resurser, en tydligare politisk vilja och tänder men behöver också utökade uppdrag och uppgifter. Från LO:s sida ser vi detta som en av de saker som man skulle kunna bygga på, nämligen att lägga till uppgiften att samverka med arbetsmarknadens parter för att underlätta omställningar för dem som har olika typer av ohälsoproblem. Om jag ska koppla ytterligare på fråga: Vi behöver också olika typer av mer vassa och utvecklade anställningsstöd som en väg tillbaka till arbetsmarknaden – det kan vi inte förneka. Vi behöver också titta på olika typer av ekonomiska drivkrafter för arbetsgivare. Från LO:s sida har vi krävt att statsmakten ska ta initiativ till trepartssamtal rörande just rehabilitering och omställning. Vi vill ha en med staten och parterna. Det är glädjande att se att socialförsäkringsministern nu har kallat till sådana samtal. En hel del sonderande sådana samtal har redan inletts, och det kommer att fortsätta . Här tror vi att det är viktigt att lyfta frågorna om att göra marknaden rymligare och att underlätta samordningen och involvera arbetsmarknadens parter betydligt mer. Vi ser med tillförsikt fram mot de samtal som har kallat till . , : Jag är ordförande i Nationella rådet och också chef på . Du ställde en lång fråga, och jag kan ge dig ett kort svar: Nej, vi på tror inte att det behövs en ny myndighet för den här typen av frågor. Vi tror däremot mycket på just Finsam och samordningsförbunden. Det är anledningen till att vi har gått in med ett äskande – i och för sig bara på 56 miljoner – för att stötta den verksamheten ytterligare. Men vi tror verkligen på samordningsförbunden som metod. Jag vill också passa på att säga: Om jag uppfattade dig rätt sa du att det behöver vara en start och ett avslut på ett projekt. Men det finns inget i lagstiftningen som säger det, utan ett projekt kan få hålla på så länge man ser ett behov av det. Det var ett kort svar på en lite längre fråga, men jag hoppas att det var vad du önskade dig. , Arbetsförmedlingen: Jag tänkte på detta med en ny myndighet. Om man tänker på Arbetsförmedlingens breda uppdrag skulle det kanske behövas en väldig massa nya myndigheter för att utveckla det arbetet. Men jag tror inte heller att det är svaret, utan jag tycker att samverkan är svaret. Det jag vill trycka på är att man skulle kunna förtydliga samverkan lite åtminstone i vårt uppdrag. Vi har haft ett ganska tydligt uppdrag med . Men även när det gäller fyrpartssamverkan, som Finsam är ett exempel på, tror jag att man skulle kunna ge bättre typer av uppdrag till oss för att kanske få in samverkan med alla de uppdrag som vi klarar eller ska klara på egen hand. Jag tror att det mer handlar om att förtydliga bilden av hur man borde jobba på egen hand men också med samverkan. Vi tycker ju att samverkan är väldigt bra, men på något sätt faller det ändå bort när vi ska utföra vår egen verkstad. Ordföranden: och har varit inne på att komplexa utmaningar kräver nya strukturer och samverkan och att mycket av framgången ligger i helheten. har det gått , och min fundering gäller det nationella nätverket. När ni tittar tillbaka, kan ni se något där samordningsförbunden borde ha lyckats bättre eller saker som vi i dagens perspektiv ser att vi hade behövt jobba annorlunda med för att nå större framgång, något som är viktigt för det framtida arbetet? , Nationella nätverket för samordningsförbund: Det finns naturligtvis bitar som har varit bra. Vad som kommer fram väldigt lite och är svårt att redovisa är utvecklingen av den samverkan som har skett i det lokala samhället. Jag skulle tro att det kanske är det allra viktigaste som successivt har växt fram när det gäller samordningsarbetet. Vi har i fokus att se resultatet för individerna som det resultat vi utvärderar. Jag skulle vilja påstå att samverkansfrågorna ger förutsättningar för att jobba på det sättet. Det är oerhört viktigt att det lokala perspektivet får finnas kvar. Man får fundera på detta. Lagstiftningen är egentligen väldigt generös i fråga om att kunna göra insatser utifrån individernas behov. Det är kanske en av de framgångsfaktorer som finns. Det som inte har kommit fram så mycket men som också finns i uppdraget är att jobba med förebyggande insatser. Där har resurserna inte alls räckt till. Men jag vill påstå att det finns en diskussion ute i samordningsförbunden: Hur skulle vi kunna komma in tidigare, i stället för att få de mycket komplexa problem som människor hamnar i, när skolan inte har räckt till och man kommer ut i ett arbetsliv som man inte platsar i? Då finns det väldigt mycket att reparera. Där finns diskussionen . Det är den stora delen. Vad jag tror att man än så länge inte har tagit tag i – och där det finns ett stort behov framåt – gäller hela integrationsområdet. Där är det verkligen ett mycket bredare uppdrag än beträffande de fyra myndigheterna. Det är ett oerhört stort samhällsuppdrag att integrera människor i det samhälle som är komplicerat, att verkligen kunna ge människor stöd i vardagen.