rfr · H20W12 · 2015-06-10 00:00:00 — Sida jobbar med många nationella partner. Men vi jobbar också med svenska partner, som Fojo och , eller med internationella partner, som Reportrar utan gränser, representerat av här , eller Vi ser också att en hel del av de internationella organisationerna, som Human Rights Watch och , och andra mer nationella aktörer allt oftare upplever hot, försvårande lagstiftning, som vi också har pratat om och som påverkar handlingsfrihet, och försök att blockera internationella utbyten och kunskapsöverföring. Det är viktigt att poängtera att många hot i allt högre utsträckning kommer från icke-statliga aktörer. Våra samarbetspartner i , en region där 18 journalister rapporteras ha dödats , uttrycker exempel- vis att hotbilden från drogkarteller och organiserad brottslighet har ökat starkt Hur jobbar vi på Sida med de här frågorna? Ja, vi har alltså en lång tradition av stöd till press och medieaktörer. Det har sett lite olika ut , men det bygger i stort på en tredelad modell. Vi arbetar med stöd direkt till mindre eller oberoende medieaktörer för att stärka journalisters utrymme att bedriva Exempel kan vara stöd till fackföreningar och journalistutbild- ningar för att öka graden av professionalism och stärka diskussionen om pressetik och källkritik. I flera av de länder där Sida jobbar, exempelvis , har vi länge ar- betat med stöd till nationella medieråd och till pressklubbar. med stöd vad gäller lagstiftningsprocesser – det är mycket viktigt. för att öka efterlevnaden av lagar, så att brott mot journalister synliggörs och Exempel kan vara stöd till stora FN-organ, som , där har drivit frågan om att i yttrandefrihetsbegreppet och frågan om säkerhet in- Jag citerar: ”Frågan om yttrandefrihet måste även om- fatta konstnärlig yttrandefrihet och skydd för dess utövare.” Det aktualiseras JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR av attentatet mot men är också viktigt för det arbete som våra nationella organisationer utför i sina länder. Dessutom arbetar vi alltmer med fysisk och digital säkerhet för journalister och medieaktörer. I har vi mitt under pågående konflikt en rad stöd för att utbilda nya och aktiva journalister i rapportering från konfliktområden och såväl fysisk som digital säkerhet. Men det handlar också om att minska sårbarheten vad gäller distribution och online-publikation. Flera av våra samarbetspartner arbetar med att få fängslade mediearbetare frigivna samt med att systematiskt dokumentera kränkningar av mänskliga rättigheter i regionen. Vi ser också att press- och medieverksamhet inte är lika lättdefinierad som . Det finns allt oftare anledning att vidga begreppet till mediearbetare eller aktörer på en journalistisk arena. Mycket av det stöd Sida har inom fältet säkerhet för journalister är snarlikt det vi har inom området säkerhet för försvarare av mänskliga rättigheter. Situationens allvar gör att flera av de här stöden är sekretessklassade. Stöd till journalistik och mänskliga rättigheter är alltså i vissa sammanhang så känsligt att vi inte ens kan prata om det utan att utsätta våra partner eller andra för fara. Vi ser ett ökat antal fall där journalister som rapporterat om misstänkta brott mot mänskliga rättigheter – det kan handla om dåliga arbetsförhållanden eller ”land grabbing” – fängslats eller i vissa fall skjutits på plats. Enligt senaste rapport, Killing the Messenger, finns det 105 dokumenterade fall av dödade journalister . Vi välkomnar nya initiativ för att ytterligare belysa den här situationen. Det kan finnas felkällor. Just den rapport som jag refererar till inkluderar inte barfotajournalister eller kulturarbetare. Men siffrorna är slående. Deras listor toppas också av konfliktländer – , , och . Avslutningsvis är det viktigt att understryka att det absoluta flertalet journalister är lokalanställda. Utsända korrespondenter utgör ett mindre antal. Journalisters och medieredaktioners säkerhet är därför i allra högsta grad ett internationellt problem som vi endast kan lösa tillsammans. Ordföranden: tack Per ! har vi kvar av det här passet. Då finns det möjlighet att ställa några frågor till våra paneldeltagare. Eftersom det är ett formellt utskottssammanträde kommer vi, som jag sa, att börja med några frågor från ledamöterna och därefter öppna för övriga. Det är bra om ni riktar er fråga till någon specifik panelmedlem. Då får vi lättare att hantera det hela. (M): Herr ordförande! Tack så mycket för era föredragningar som riktar sig rakt in i hjärtat, med stort allvar! Jag har två frågor. JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR Den första gäller säkerheten när ni gör era uppdrag utomlands. dogjort för de interna kurserna och det utbildningsarbete och informationsar- bete som ni gör. Per från Sida har berättat om det han bidrar med. Vilken ytterligare hjälp har ni från svenska beskickningar och i fråga om poli- siärt stöd när ni befinner er i säkerhetsutsatta situationer? Tycker ni att det är Om det inte är det undrar jag: Hur kan det i så fall förbättras? var den första frågan. Sedan kommer den andra frågan. När ni är ute och arbetar är ni oftast i team, det vill säga det är fotografer, journalister, guider och tolkar. kan utsättas för olika hot och trakasserier. Det är också många fotografer som dödas i samhällsarbete och i journalistiskt arbete. De befinner sig många gånger vid fronten, där det viner som värst. Hur hanterar ni det på plats? hanterar ni det inför, under och efter ert uppdrag? Får jag rikta detta till ? , : Det är klart att vi får stöd på plats. Jag har, vad jag uppfattar från vår organisation, bara gott att säga om till exempel svensk personal som finns på plats. som hände fick vi ett enormt stöd och hjälp från ambassaden i – Så är det. Sedan är det alltid en avvägning. Som radioreporter försöker man visserli- gen åka i team men inte i för stora team. För stora team innebär nämligen en risk i sig. Att vara för synlig som journalist innebär också en risk i sig. Allt som väcker uppmärksamhet och gör att det märks att man är journalist kan i sig vara farligt. Men, återigen, var på en relativt lugn gata, visserli- gen i en stad som inte är så lugn. Det syntes över huvud taget inte vad han höll Han mördades i alla fall. Det vi också jobbar med är såklart säkerheten kring dem som hjälper våra Det tycker vi också är viktigt, nämligen att fixare och chauf- förer vet vad de ska göra. Vi har pratat om att intensifiera det arbetet, för det kan vara helt avgörande för en korrespondent, om man ska överleva på en plats, att den lokala personen med god kännedom vet vad han eller hon ska , Reportrar utan gränser: Det är viktigt, tror jag, att tänka på att det finns en annan kategori journalister. Det är frilansare som åker iväg helt utan det skydd som till exempel kan erbjuda. har en enormt mycket svårare situation på det viset. De är själva ansvariga för allt från försäkringar till planering och riskbedömningar. av de regioner eller länder som de åker till så pass farliga att de potentiella uppdragsgivarna inte vill skriva på kontrakt från första början och ta ett eko- nomiskt, moraliskt och juridiskt ansvar för dem som åker ut i fält. på eget bevåg med någon sorts löfte, lite under bordet: Om du kommer fram med något bra kommer vi att köpa det av dig, men vi tar liksom inget större JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR För frilansare är den här situationen alltså mycket knepigare. Sedan vill jag säga att i de fall då det har hänt saker med frilansare, som och , har naturligtvis ambassaden varit hjälpsam. UD gör alltså saker där också. (S): Ordförande! Tack så hemskt mycket för en otroligt bra dragning! svarade lite grann på min fråga. Det gäller just det här med visstidsanställningar och tryggheten för journalisterna. Jag är lite nyfiken på hur säkert uppdraget känns när man har en fast anställning, tillsvidareanställning, kontra när man är frilansjournalist. Hur upplever man tryggheten på jobbet, så att säga? , Reportrar utan gränser: Vad bra, då kan jag fördjupa mig lite. Jag tror att det är en jättestor skillnad om man pratar med en anställd eller någon som har någon form av avtal, ett stringeravtal eller liknande. Man har då ett stöd och inte minst hjälp med att göra den typ av säkerhetsbedömningar som krävs för att man ska kunna avgöra vad det är som är farligt och när man kanske ska vara lite extra försiktig. Sedan har man naturligtvis stöd från sina kolleger. Frilansjournalister organiserar sig själva och byter information på ett ganska öppet sätt. Så det går naturligtvis att komma runt det här, men det saknas definitivt ett stöd från en större organisation, som till exempel det som en dagstidning eller radio och tv kan erbjuda sina medarbetare. , : Det här är en komplikation, såklart. Det finns tillsvidareanställda journalister, och de har bättre förutsättningar än frilansare. Men det är viktigt, tror jag, att vi som sitter i de stora medieföretagen när vi anlitar frilansare tar ett lika stort ansvar för dem som vi skulle göra för våra tillsvidareanställda. Det gör vi på . Vi är väldigt restriktiva, men de gånger vi gör det ser vi till att de har samma förutsättningar som de tillsvidareanställda. Sedan har vi, för att hedra , inrättat en traineeplats. Vi kommer att utbilda en journalist, som inte nödvändigtvis är anställd på , till en fullgod utrikeskorrespondent med säkerhetsutbildning och allt. På så sätt försöker vi bidra till att frilansare eller journalister anställda på andra medieföretag ska få en bra utbildning och kunna göra ett bättre jobb. , : När det gäller frilansjournalister finns det en organisation som heter , där jag sitter med i styrelsen. De betalar för säkerhetsutbildningar. De hjälper också familjer till journalister, alltså både reportrar och fotografer, som har dödats i tjänsten. De ställer upp och stöttar de familjer som har drabbats. De hjälper till med försäkringar, och JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR de hjälper till med utbildningar. Det finns alltså flera initiativ just för att stödja Ordföranden: Då tror jag att jag kommer att vara lite sträng nu och bara låta en person svara på varje fråga, så att vi får många frågeställare. (MP): Det här är väl egentligen en följdfråga till den förra Det gäller just det här med frilansare och fast anställda. Men det är inte alltid så enkelt att riktigt se vem det är som är journalist, eftersom det är någon- ting som nästan kan uppstå momentant när någonting händer i det här nya me- I samband med katastrofen på Utøya vaknade verkligen mitt intresse för Twitter, för det var där all information kom. Den kom inte via de normala Jag undrar hur ni funderar när ni mäter. Jag tänker på alla de blog- gare, twittrare och facebookare som lägger ut alla de här viktiga informations- Hur tänker man när det gäller säkerhetsdelen? En följdfråga är: Vem är det som sållar vårt medieinflöde i större utsträckning? Finns det en direkt risk för självradikalisering med hela det nya mediesamhället? , Reportrar utan gränser: De nya mediekanalerna och me- dieutvecklingen är ett tveeggat svärd. är det naturligtvis otroligt fan- tastiskt att alla människor med en mobiltelefon kan kommunicera och sprida Det är någonting som Reportrar utan gränser kallar för ”news provi- Vi lämnar lite grann idén om den professionella journalisten och pratar om news providers i stället, just av det skälet. Men det är viktigt att komma ihåg att det sällan helt kan ersätta en objektiv journalist. Det har lite grann att göra med att om vi sitter i en redaktion i , till exempel, och ska sam- manställa nyheter om en händelse måste vi kunna bekräfta att det som har hänt verkligen har hänt på det sätt som det verkar. Twitter, Youtube, Liveleak och alla de där är nämligen också propagandakanaler. När stridande fraktioner ex- empelvis lägger ut en film vet vi bokstavligt talat inte vad som händer Det måste man vara där för att kontrollera. Att använda sig av modern teknik är naturligtvis ett måste för alla former av medier, och det är lika viktigt att vi skyddar även sådana aktörer. måste behandla det med en viss försiktighet och inse att det ofta är just parts- inlagor och kanske inte riktigt lika neutralt som vi är vana vid. Ordföranden: Då tänkte jag öppna för frågeställare i övrigt. , tidigare riksdagsledamot: Jag har varit riksdagsledamot i åtta år och bland annat politisk chefredaktör på . JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR När jag var politiker satt jag i . Jag tänkte dra en lans för att man inte ska exotisera problemen och förlägga dem i Långtbortistan. I sitter ju länder där man bryter mot den Europakonvention som det är huvuduppgift att försvara. Jag skrev en rapport åt och pekade där ut , och . Det finns grader i helvetet här, men de sitter alltså med och bryter mot det som de ska försvara. I det här arbetet hade jag väldigt bra samarbete just med de europeiska journalistorganisationerna. FN-resolutioner i all ära, , men vi har ett jobb att göra inom EU och på hemmaplan också när det gäller hoten mot yttrandefriheten. Vi kallade för det största journalistfängelset i . , : Jag har just kommit tillbaka från . Där blir situationen – det vet säkert alla här – värre och värre. När jag var där sparkade man 170 journalister från tv. Och det är olika politiska intriger mellan Orbán och hans politiska rival. Det är en utveckling som blir sämre och sämre , och det blir allt hårdare styrt. Man talar ju om , Erdoğan och Orbán som de nya auktoritära ledarna, som kväser yttrandefrihet och pressfrihet. Man ska ha starka samhällen där man inte vill ha debatt. Man vill inte ha yttrandefrihet. Man vill inte ha diskussioner och kritik. Det syns väldigt tydligt. Jag tycker att det är anmärkningsvärt att det kan pågå, får man väl säga, i EU. , Sida: Jag är en kollega till Per. Jag jobbar med yttrandefrihet på Sida med de saker som Per just har berättat om. Vi stöder Reportrar utan gränser, bland annat. Jag är före detta journalist, frilansjournalist och oberoende journalist. Jag skulle inte ha gjort de jobben jag gjorde . Det är en historisk situation – situationen har förändrats. Jag har en fråga som jag också skulle vilja ställa till , men om jag måste välja väljer jag att ställa den till . Det rör en lösning som våra partner har föreslagit. Vi ger stöd via jättemånga olika organisationer till en handlingsplan som FN tog fram 2012. När det nu undersöks vad som är av värde finns det en sak som jag tror kan vara användbar för vår mediepolitiska kontext. Jag funderar på vad ni tänker om det. Det är en ny historisk situation. Vi måste bemöta den på ett nytt mediepolitiskt sätt. Det är en situation där medieaktörerna själva inte kan lösa detta. De har inte råd. Det är en ny ekonomisk situation och nya tekniker. De kan inte lösa det själva, oberoende av varandra. Det måste finnas någon form av samarbete. I planen föreslås att man på nationell nivå ska ta fram en form av vad vi på biståndslingo kallar mekanism, en form av plattform och mötesplats. Där kan alla aktörer – JK, polisen, , de stora medieaktörerna, utgivarna, fackförbund och intresseorganisationer – mötas och prata om de här sakerna och JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR komma fram med konkreta förslag och på det sättet möta politikerna och be- hålla sitt oberoende. , : Frågan är, som jag uppfattar det: Är det en bra Då är svaret: Ja, det är en jättebra idé. Det är klart att det är bra ju fler som träffas och pratar och försöker ta fram konkreta förslag. Men sedan ser ju verk- ligheten ut som den gör. Vi har redan en organisation som heter Utgivarna, som har tagit fram en extremt bra skrift, som låg där ute. Jag hoppas att ni tar den. mot mediehus och medarbetare. I den organisationen sitter alla de stora utgi- varna i redan samlade. Där har ni en plattform att börja prata med. (S): Jag är partisekreterare och riksdagsledamot för Socialdemo- Jag tänker ställa min fråga till dig, . Det gäller, trots allt sa, den här FN-resolutionen. Jag tror att vi måste jobba på alla nivåer, i Euro- parådet och på EU-nivå men också på global nivå. Du sa att ni driver att FN bör ha en specialrapportör för den här FN-resolutionen. Men jag undrar ändå: Är texten fullgod som den är? Är ni nöjda med texten i resolutionen? ret är ja behöver du inte säga något mer. Om svaret är nej får du gärna utveckla , Reportrar utan gränser: Får jag utveckla svaret om svaret får man jobba med det man har liggande på drejplattan. är nöjda med att vi har en resolution. Det är inte länge sedan vi fick det. kan man naturligtvis alltid ha åsikter om detaljer eller ordval. Men vad vi ser som mest nedslående i dagens läge handlar inte om nyanser i språket, utan om att det är frågan om den här resolutionen har någon verkan i riktiga världen. Vår analys är just att det är svårt att följa upp den. Den tas inte på allvar. kerhetsrådet blir inte medvetet om de kränkningar som görs. Vi har sedan ti- digare en specialrapportör för yttrandefrihet, men dennes mandat är väldigt Vi tror att det skulle behövas ett lite smalare fokus som just kan fungera som en ingång till säkerhetsrådet och generalsekreteraren i den här frågan. Ordföranden: Då hinner vi med en mycket kort fråga och ett likaledes kort svar innan vi ska byta panel. Jag har en fråga till Sida: Om ni skulle blicka framåt , var ser ni de största behoven av biståndsinsatser på det här Vi kan tala teman, alltså verksamheter, och vi kan tala länder. Per , Sida: Det är en jättebra fråga. Vi tror på den internationella arenan och på samfundet. Vi tror att FN-resolutionen spelar roll, och vi kom- mer att fortsätta att driva det på den nivån. har bland annat initierat, genom , en stor genomgång av ”world trends in freedom of expression JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR and media development”. Det handlar också om journalisters säkerhet. Man tittar också på skillnaden mellan kvinnor och män när det gäller mediesituationen och hur man ska jobba med det. Vi tror alltså att den internationella arenan är väldigt viktig att fortsätta att jobba med. Men vi ser också att de länder som befinner sig i konflikt – och vi jobbar alltmer i länder som är i konflikt eller som befinner sig i ett stadium precis efter konflikt – kommer att fortsätta att vara en stor utmaning. Vi tror alltså att det behövs insatser för att skydda journalister men också mediearbetare i bredare bemärkelse. Vi har talat om bloggar; vi har talat om twittrare. Vi har ett antal nya aktörer som ger sig in på den här arenan och som inte är vana vid situationen. De behöver skydd. I de länder där vi jobbar kommer vi i allt högre utsträckning att hamna i den här typen av situationer. Vi vill jobba med ett brett förhållningssätt till mediearbetare, medieaktörer och MR-försvarare. Där ser vi ett fortsatt stort behov att utveckla metoder. Det gör vi gärna tillsammans med Reportrar utan gränser och andra partner som vi har, även på lokal nationell nivå. Det tror vi kommer att vara en viktig uppgift . Ordföranden: så mycket, då är och vi ska byta panel för att gå över till en diskussion om svenska förhållanden. Vi tackar den här panelen med en varm applåd. Vi välkomnar nästa panel. Det samtalet kommer att ledas av . (S): Det stämmer. Vi ska hälsa välkomna , förbundsordförande i , , vd och chefredaktör för samt , chefredaktör för . är tyvärr sjuk. Vi sa det att så mycket sjukdom som det går ska vi vara glada att det bara var en av alla människor som lämnade återbud. Hon beklagar naturligtvis detta. Ni ska känna er varmt välkomna! ska vi hantera detta ämne mer inrikes. Jag lämnar först ordet till från . , : Stort tack för att vi får möjligheten att närvara här ! Det här är ett viktigt ämne som vi kan tala länge om, men jag ska försöka föra fram mitt huvudsakliga budskap på de utsatta . Jag hoppas att vi också kan få tid till en hel del frågor i slutändan. Inledningsvis lite hårda fakta om . Jag utgår från att de allra flesta i salen känner till oss väl – vi är ju en central aktör i mediebranschen. Men lite kort för dem som eventuellt har glömt vilka vi är. Noterbart är väl att vi spelar en väldigt viktig roll också på den internationella mediearenan som medlem i IFJ, som är en av de absolut största organisa- JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR tionerna i den internationella journalistvärlden och bedriver ett stort arbete inte minst för att säkerställa kollegers rättigheter och uppmärksamma deras utsatt- het runt om i världen. Men ska vi uteslutande tala om de svenska förhållandena. ordförande för , och vi brukar regelbundet ställa frågor till samtliga våra 17 000 medlemmar om hur de upplever sin vardag. hel del av frågorna är inriktade på hot, trakasserier, påtryckningar etcetera. här undersökningarna är rätt basala. Det är frågor som vi ställer till alla, och svarsfrekvensen brukar vara ungefär 2 000–2 500 svar. Vi brukar akta oss för att dra några långtgående slutsatser av svaren – de är inte statistiskt säkerställda eftersom vi inte gör någon bortfallsanalys. brukar vi dra vissa slutsatser av svaren. Vid den senaste undersökningen som vi presenterade strax var det här resultatet i absoluta tal: Av våra medlemmar är det nästan 1 000 som har utsatts för kränkningar eller påtryckningar. Av dem är det nästan 300 som uppger att de har låtit bli att skriva om ämnen eller att det har påverkat deras bevakning. Hur ska vi då läsa de här siffrorna? Jo, jag skulle vilja vädja till er att läsa dem på följande sätt: Det är alltså minst 934 journalister i som har utsatts för kränkningar eller påtryckningar. Och det är minst 287 jour- nalister som på ett eller annat sätt har idkat självcensur. Då ska ni komma ihåg mörkertalet. 2 500 av 17 000 har svarat. att alla som inte svarade gjorde det för att de inte har utsatts. Jag tror att de helt enkelt har det så stressigt i sin vardag att de inte ens kan fylla i en enkät. är en tillvaro som är väldigt utbredd i vår vardag – bristen på tid. Det här är rätt allvarliga siffror. Dessvärre är det inget unikt för just den här Det var i princip samma siffror i den undersökning vi gjorde Det ser ut så här. Vi har en utbredd självcensur, och jour- nalister har en rätt jobbig arbetsmiljö. Vi talade om hur utsatt man är på den internationella arenan, hur utsatt man är som korre, hur jobbigt det är att röra sig i konfliktzoner och sådana Men utan att på något sätt förminska den viktiga delen av journalistikens uppdrag tror jag att det är viktigt att framhålla att det också finns en vardags- journalistik som vi inte får glömma att bevaka. Våra medlemmars vardag är inte alltid att befinna sig i en konfliktzon ute i De kan befinna sig på en mindre ort någonstans i och bevaka ett lokalt bandylag eller någonting annat som väcker starka känslor på Om man råkar skriva ”fel” om det lokala hockeylaget eller någonting som har hänt i den lokala miljön i övrigt är det tyvärr inte ovanligt att man utsätts för regelrätta hot och påtryckningar för att sluta bevaka på det sät- Det behöver inte ens bero på ett ämne man bevakar. Det kan räcka med hur man ser ut eller vilket kön man har. Många av våra medlemmar utsätts för olika typer av påtryckningar och trakasserier, ibland utan någon logik över huvud taget annat än att de råkar ha synts i olika sammanhang. Så sent som i JOURNALISTERS OCH MEDIEREDAKTIONERS SÄKERHET OCH ARBETSFÖRUTSÄTTNINGAR går pratade jag med kolleger som jobbar på Bolibompa. Också de utsätts för regelrätta hatkampanjer. Det säger en hel del om vilka typer av redaktioner som är utsatta, det vill säga att ingen går fri från det här. Ni har säkerligen allihop googlat ert namn eller någon kollegas namn. Jag kan säga att om man tittar på journalisters namn i olika trådar i olika diskussionsforum får man en liten aning om den vardag som vi alla befinner oss i. Det här måste vi göra någonting åt.