rfr · H30WRFR1 · 2015-10-13 00:00:00 — I förarbetena till 1 kap. 10 § RF framhålls att deltar aktivt i ett vidsträckt internationellt samarbete. Medlemskapet i EU är det internationella samarbete som har störst direkt påverkan på det svenska samhället, något som bl.a. kommer till uttryck genom den omfattande överlåtelse som har skett av svensk beslutanderätt från och regeringen. En stor andel av de bestämmelser som svenska medborgare har att följa har numera sin grund i regler beslutade på EU-nivå. Unionsrätten har på dessa områden företräde framför konkurrerande nationella bestämmelser. Den slutliga uttolkningen av sådana bestämmelser görs av EU-domstolen.19 Regeringen anförde när den föreslog bestämmelsen att på de överlåtna områdena inte längre på egen hand kan ingå internationella överenskommelser med andra stater eller med internationella organisationer. På områden där beslutanderätten inte har överlåtits – inom utrikes- och säkerhetspolitiken – har samarbetet formellt inte samma påtagliga inverkan på det svenska rättssystemet. I realiteten innebär dock även dessa samarbetsformer enligt propositionen långtgående politiska och rättsliga bindningar för . Att medlemskap i lyfts fram i regeringsformens inledande kapitel medför inte någon faktisk ändring av rättsläget, anförde regeringen i propositionen.20 I fördraget om Europeiska unionen och i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt regleras vilka områden EU-samarbetet omfattar och hur beslut inom EU fattas. Kommissionen har i huvudsak ensamrätt på att föreslå ny normgivning, och för beslut i många frågor krävs både samtycke och en kvalificerad majoritet bland medlemsstaterna i rådet. EU- domstolen tolkar i sista instans . deltar som en av EU:s medlemsstater i EU:s beslutsprocess. Det är regeringen som företräder i t.ex. ministerrådet och . Samarbetet inom dåvarande EG rörde främst den inre marknaden och jordbruk. Därefter har samarbetet kommit att omfatta allt fler 2009/10:80 s. 194 2009/10:80 s. 194. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET områden.21 De viktigaste områdena där EU har exklusiv befogenhet gäller tullar och handel, konkurrensregler som är nödvändiga för den inre marknadens funktion samt den monetära politiken för de medlemsstater som har euron som valuta. EU och medlemsstaterna har delade befogenheter på följande huvudområden: a)den inre marknaden b)socialpolitik, i fråga om aspekter som anges i fördraget c)ekonomisk, social och territoriell sammanhållning d)jordbruk och fiskeri h)transeuropeiska nät j)området med frihet, säkerhet och rättvisa k)gemensamma angelägenheter i fråga om säkerhet när det gäller de aspekter på folkhälsa som anges i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. Medlemsstaterna ska samordna sin ekonomiska politik inom unionen. Särskilda bestämmelser ska tillämpas på de medlemsstater som har euron som valuta. Det finns mekanismer för samordningen av medlemsstaternas sysselsättningspolitik och socialpolitik. Unionen kan stödja, samordna eller komplettera medlemsstaternas åtgärder inom följande områden: a)skydd för och förbättring av människors hälsa e)utbildning, yrkesutbildning, ungdomsfrågor och idrott g)administrativt samarbete. Samarbetet om utrikes- och säkerhetspolitik betraktas av som mellanstatligt, dvs. har inte överlåtit beslutanderätt inom detta område. EU ska enligt artikel 24 i fördraget om Europeiska unionen, inom ramen för principerna och målen för sina yttre åtgärder, föra, utforma och genomföra en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Medlemsstaterna ska aktivt och förbehållslöst stödja unionens utrikes- och säkerhetspolitik i en anda av lojalitet och ömsesidig solidaritet och ska respektera unionens åtgärder på detta område. Många frågor som rör välfärdsstaten i bred mening, t.ex. socialförsäkringar, beslutas i huvudsak nationellt. Även när det gäller frågor om direkt beskattning, t.ex. skatt på inkomster, har EU en begränsad roll. 21 Befogenhetskategorierna och befogenhetsområdena anges i avdelning 1 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET av EU-ländernas samlande BNP, att jämföra med den konsoliderade offentliga sektorns utgifter i om av BNP. När det gäller kontrollmakten inom EU kan sägas att granskar kommissionen och ytterst kan avsätta kommissionen. Rådet prövar frågan om ansvarsfrihet för kommissionen och avger en rekommendation innan fattar beslut om ansvarsfrihet. Europeiska revisionsrätten granskar EU:s finanser. En europeisk ombudsman, vald av , har befogenhet att ta emot klagomål om missförhållanden i unionsinstitutionernas eller unionsorganens verksamhet, med undantag för Europeiska unionens domstol när den utövar sina domstolsfunktioner. Europeiska ombudsmannen ska undersöka och rapportera om dessa klagomål. har överlåtit beslutanderätt till EU. Inom EU är det regeringen som företräder , vilket innebär att regeringen är med och fattar beslut i EU som tidigare fattade. För att försäkra inflytande i EU- frågor har vidtagit ett antal åtgärder. I 10 kap. 10 § regeringsformen anges att regeringen fortlöpande ska informera om vad som sker inom ramen för samarbetet i EU. Även regeringens samrådsskyldighet anges i paragrafen. Enligt 7 kap. 14 § riksdagsordningen (RO) ska regeringen underrätta om frågor som ska beslutas i ministerrådet. Regeringen ska också rådgöra med nämnden om hur förhandlingarna i rådet ska föras inför besluten i rådet. Regeringen ska rådgöra med nämnden inför möten och beslut i . Regeringen ska, enligt 9 kap. 21 § RO, redovisa sitt agerande i Europeiska unionen för och i en skrivelse till redovisa verksamheten i Europeiska unionen. Regeringen ska vidare informera om sin syn på de dokument som Europeiska unionens institutioner har överlämnat till och som regeringen bedömer som betydelsefulla (9 kap. 22§ RO). Utskotten arbetar med EU-frågor på olika sätt och är enligt 7 kap. 13 § RO skyldiga att följa arbetet i Europeiska unionen inom sina ämnesområden. Re- geringen ska överlägga med utskotten i de frågor om arbetet i Europeiska unionen som utskotten bestämmer (7 kap. 12 § RO). Grön- och vitböcker och vissa andra EU-dokument, utom förslag till rättsakter, behandlas i utlåtanden från utskottet. Utskotten och prövar om utkast till lagstiftningsakter strider mot subsidiaritetsprincipen (9 kap. 20 § RO). behandlar också EU-frågor i traditionella riksdagsärenden. I propositioner kan det finnas förslag om lagstiftning som genomför EU- direktiv. I motioner kan det finnas förslag om tillkännagivanden om frågor 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET som regeringen bör driva i EU. Av de nära 950 tillkännagivanden som riksda- gen gjorde 1994–2005 rörde EU.22 Genom Lissabonfördraget har de nationella parlamenten genom sin roll att kontrollera att subsidiaritetsprincipen efterlevs fått en direktkanal till EU:s in- är det nationella parlament som har lämnat flest moti- verade yttranden om att utkast till rättsakter strider mot subsidiaritetsprincipen. I protokollet om de nationella parlamentens roll i EU påpekas att det sätt på vilket de nationella parlamenten granskar sin regering i fråga om unionens verksamhet är en angelägenhet för varje medlemsstats särskilda konstitution- ella organisation och praxis. uppmuntras i protokollet till en större delaktighet från de nationella parlamentens sida i EU:s verksamhet, och enligt protokollet bör parlamentens möjligheter att uttrycka sin uppfattning om ut- kast till unionens lagstiftningsakter och andra frågor som kan vara av särskilt intresse för dem öka. I en aktuell och omfattande jämförelse av de nationella parlamentens roll i EU-arbetet är slutsatsen att har en stark ställning jämfört med andra Rättvisande bedömningar av omfattningen av och det svenska regelverket är komplicerade att göra. Det är i alla fall klart att den stora kvantiteten EU-regler hänför sig till nivån myndighetsregler.24 Det finns några olika studier av hur många lagar som direkt härrör från EU, främst ge- nomföranden av direktiv, eller har hänvisning till EU i en lagstiftningspropo- På propositionernas rättsdatablad har av lagarna en direkt hänvisning till EU-rätt. Bredare analyser, som också beaktar vad som anförs i propositionen om EU-anknytning, leder till slutsatsen att av la- När det gäller utrikespolitik kan konstateras att och inte har överlåtit beslutanderätt till EU rörande den gemensamma utrikes- och sä- Reglerna om rätt till information och samråd om EU-frågor gäller dock även detta område. Inför beslut inom den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken kan det krävas regeringsbeslut och i något en- staka fall även beslut av kammare. har överlåtit lagstiftningsmakt inom många områden till EU. EU- samarbetet är omfattande och medför att en beskrivning som innebär att är ensam om att besluta om bindande och generella normer för enskilda skulle vara missvisande. När har överlåtit beslutanderätt till EU kan EU besluta om regler som blir direkt bindande i utan att 22 Hegeland 2006 s. 212. 23 Hefftler 2015. 24 Sterzel 2009 s. 206. 25 Se Halje 2012 och där anförda studier. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET medverkar genom lagstiftning. När lagstiftar för att genomföra EU- direktiv finns endast ett begränsat utrymme att påverka lagstiftningen. har dock vidtagit åtgärder för att skaffa sig instrument för att kunna följa och påverka EU-politiken och ligger i det avseendet väl till jämfört med parlamenten i andra EU-länder. Det är regeringen som företräder inom den traditionella utrikespolitiken. Utrikespolitiken bedrivs dock i stor utsträckning genom EU, och därmed kan utrikespolitiken sägas ha blivit en EU-fråga. , som formellt inte har överlåtit beslutanderätt i fråga om utrikespolitik till EU, har i princip samma möjligheter till insyn i och inflytande i relation till regeringen över den utrikespolitik som bedrivs genom EU som rörande andra EU-frågor. Därmed kan hävdas att faktiska ställning i den traditionella utrikespolitiken har stärkts genom EU-medlemskapet. Sammantaget skapar nya omständigheter begränsningar för lagstiftningsmakt som inte fanns när regeringsform beslutades. har genom beslut medverkat till förändringarna, både genom att som beskrivits i avsnitt 2.2 stärka rättighetsskyddet och genom att överlåta beslutsrätt inom ramen för samarbetet i EU. Finansmakten omfattar rätten att bestämma om inkomster till staten och att förfoga över statens tillgångar, främst genom beslut om utgifter.26 beslutar genom lagstiftning om skatt till staten och bestämmer hur statens medel ska användas. Regleringen i regeringsformens nionde kapitel om finansmakten är översiktlig och kortfattad. Det är, framhölls i grundlagspropositionen, inte bara med tanke på budgetens uppgift som ett instrument för fördelningen av ekonomiska resurser som det är önskvärt att grundlagens bestämmelser inte i onödan binder statsmakternas handlingsmöjligheter. Också från stabiliseringspolitisk synpunkt är det angeläget att RF medger stor flexibilitet på utgiftsregleringens område.27 fr.o.m. slutet av genomfördes stora förändringar av budgeten och budgetprocessen både i och regeringen. Regeringsformens reglering av finansmakten har dock inte ändrats på något mer påtagligt sätt, utan ändringarna har genomförts i riksdagsordningen, en ny budgetlag och förordningar. Bakgrunden till dessa reformer var de ökande statsfinansiella problemen som kulminerade första hälft. Under en första fas av reformarbetet var uppmärksamheten riktad mot att öka effektiviteten i hushållningen med resurserna inom den offentliga sektorn. En åtgärd var att införa mål- och resultatstyrning av myndigheterna. 1973:90 s. 212. 1973:90 s. 223. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET reformen var att och regeringen tydligare angav vad man förväntade sig att myndigheterna skulle åstadkomma som man minskade detalj- styrningen av myndigheterna.28 Resultatstyrningen innebär att för- väntas fatta mindre detaljerade beslut och i stället följa upp besluten i efter- som tillsattes av 1990 skulle utröna kon- sekvenserna av denna utveckling av myndighetsstyrningen för del, bl.a. det ökade behovet av att följde upp och utvärderade sina egna Även beslutsfattande i budgetfrågor skulle ses över. I det följande redovisas utredningar och utvärderingar om rambeslutsprocess. 1993/94:TK1 och TK2 ansåg att budgetprocess var alltför kortsiktig, splittrad och utdragen. Utredningen föreslog bl.a. att det statliga budgetåret skulle läggas om till kalenderår och att det skulle vara möjligt att fatta beslut om statsbudgeten enligt en ny modell som föreslogs i betänkandet, den s.k. rambeslutsmodellen.29 Rambeslutsmodellen bygger enligt utredningen på att först tar ställning till ramar för de totala utgifterna och inkomsterna och därefter fattar beslut om de olika anslagen. Budgetpropositionen skulle vara heltäckande i fråga om statens utgifter och inkomster. ansåg att det var angeläget att slå vakt om grundliga sakberedning av budgetförslaget. Utredningen ville därför inte förorda en förändring som skulle innebära att ansvaret för beredningen av de olika anslagsförslagen i större utsträckning flyttades från fackutskotten till finansutskottet. Utredningen ansåg vidare att det skulle vara av stort värde om i ett tidigt skede i den årliga budgetprocessen fastställer de totala ramar för statens utgifter, inkomster och eventuella upplåningsbehov som ska gälla för att få till stånd en långsiktigt hållbar ekonomisk utveckling.30 Ordningen med förslagsanslag hade inneburit att faktiskt använda medel kunde överstiga budgetbeslut med stora belopp, utan att detta underställdes . I bakgrundsbeskrivningen fanns ett avsnitt med rubriken svårigheter i budgetprocessen. Utredningen konstaterade att sedan enkammarriksdagen infördes har haft flera minoritetsregeringar som varit relativt starka i den meningen att det har krävts att samtliga oppositionspartier har gått samman för att kunna avvisa ett regeringsförslag. I situationer med svagare parlamentariskt stöd växer självfallet risken för bakslag i . 1987/88:150. 29Principbetänkandet Reformera riksdagsarbetet! 1993/94:TK1 s. 7 och 39 f. 1993/94:TK1 s. 53 f. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET Det kunde, anförde utredningen, få allvarliga följder för budgetutvecklingen om inte beslutsformer anpassades till detta.31 Med utgångspunkt i principbetänkandet utarbetade därefter förslag till riktlinjer och lagstiftning för rambeslutsmodellen.32 anförde att de nya beslutsformerna skulle medföra att budgetarbetet blev mer sammanhållet. Vidare anförde utredningen att en konsekvens av detta också var att nyordningen kunde komma att påverka framför allt oppositionspartiernas möjlighet att agera. Att statsbudgetens anslag fastställs vart för sig underlättar för oppositionspartierna att bilda tillfälliga majoriteter som går emot regeringen i enskilda anslagsbeslut. Om alla anslag inom en ram fastställs genom ett beslut begränsas denna möjlighet eftersom partierna då måste förena sig om nivån på varje enskilt anslag i ramen. Alternativa majoriteter kan sålunda bildas bara om de samverkande partierna är överens om samtliga detaljer i ramens fördelning.33 och sedermera ställde sig bakom förslag.34 Förändringarna av budgetarbetet trädde i kraft och gällde fr.o.m. beslut om 1997 års statsbudget. I talmanskonferensens förslag 1997/98:TK1 arbetsformer redovisades erfarenheter av den nya budgetprocessen. I behandlingen av förslaget föreslog ett tillkännagivande till talmanskonferensen om att en mer allmän utvärdering av budgetprocessen borde göras. Utredningen borde, enligt utskottets mening, inriktas på att stärka inflytande. inför 2000-talet – förs. beslutade att tillsätta en parlamentarisk kommitté för att se över och utvärdera vissa frågor om arbetsformer. Utredningen antog namnet . överlämnade ett förslag till på grundval av betänkande. Kommittén utvärderade bl.a. budgetprocessen och kom fram till att intentionerna bakom reformen av budgetberedning i huvudsak hade uppfyllts, att rambeslutsmodellen hade lett till en förbättrad koordinering i budgetarbete samt att införandet av utgiftstak och en lagenlig skyldighet för regeringen att följa såväl utgiftstak som ramar för utgiftsområdena hade gett förbättrad möjlighet att kontrollera statsutgifternas utveckling. Rambeslutsmodellen hade vidare förstärkt en minoritetsregerings 1993/94:TK1 s. 35 f. 321993/94:TK2 Reformera riksdagsarbetet 2 – Budgetprocessen. 1993/94:TK2 s. 27 f. 1993/94:TK1, 1993/94:TK2, bet. 1993/94:KU18. 1997/98:KU27 s. 30, rskr. 1997/98:285–288. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET möjlighet att få igenom sitt budgetförslag och försvårat för olika majoriteter att öka anslagen utan samtidig finansiering under riksdagsbehandlingen. mitténs betänkande godtogs under den fortsatta behandlingen i . – SOU 2013:73, prop. tillkallade regeringen en kommitté med uppdrag att se över budgetprocessen.37 Kommittén skulle överväga om praxis borde regleras tyd- ligare och om det fanns skäl att behandla inkomstrespektive utgiftssidan i statsbudgeten på ett mer enhetligt sätt. I uppdraget låg också att överväga hur principen om en samlad budgetbehandling ska komma till uttryck även i fråga om förslag med budgetpåverkan. uppdrag i betänkandet En utvecklad budgetprocess – ökad tydlighet och struktur.38 Utredningens förslag och bedömningar rörde bl.a. hur den praxis som utvecklats i fråga om budgetbehandling borde regleras för att tydliggöra gällande ordning. Regeringen föreslog med anledning av utredningens betänkande att rambe- slutsprocessen skulle ges en tydligare reglering genom att det i en bestämmelse i RO infördes en presumtion för att denna beslutsprocess ska tillämpas om inte genom lag har beslutat något annat. Vidare föreslogs bl.a. vissa änd- ringar i RO:s reglering av vilka förslag som ska behandlas i rambeslutsproces- sens två steg och om hur ändringar i statens budget ska beslutas.39 ställde sig bakom propositionen.40 Utredningen var dock inte enig i vissa delar (en gemensam reservation från S och MP samt reservationer från SD respektive V). att betänkandet innehåller vissa bedömningar med koppling till budgetproces- sen som är under beredning i . utredningens bedömningar av vilka förslag som bör behandlas i något av ram- beslutsprocessens två steg och förfarandet vid beslutsfattande som helt eller delvis ändrar eller upphäver en beslutad budget. Regeringen avsåg enligt pro- positionen att återkomma till i dessa frågor. Det har dock inte skett 2000/01:RS1, bet. 2000/01:KU23, rskr. 2000/01:273–276. 2013/14:173. 2013/14:KU46. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET använder således rambeslutsprocessen, som innebär att statens budget för det närmast följande budgetåret beslutas av i två steg (11 kap. 18 § RO). gjorde större ändringar av anslagen i förhållande till budgetpropositionen före än efter reformen.41 I det följande redovisas regleringen efter de ändringar som trädde i kraft . Det första steget innebär att efter beredning i finansutskottet beslutar om utgiftsramar för de 27 utgiftsområdena och beräknar inkomsterna på statsbudgeten. Med utgiftsram avses det belopp till vilket summan av de anslag som hör till utgiftsområdet högst får uppgå (utgiftsram). I första steget ingår också en beräkning av andra betalningar som påverkar statens lånebehov och beslut med anledning av de budgetpolitiska mål som beslutat att använda. Med budgetpolitiska mål avses framför allt numeriska, fleråriga mål som gäller den offentliga sektorns finanser och som används vid beredning och beslut om statens budget. Exempel på sådana mål är överskottsmålet och det statliga utgiftstaket. I första steget beslutas också preliminära inkomstberäkningar och utgiftsramar för det andra och tredje året därefter. Genom detta första steg i rambeslutsprocessen fastställs lånebehovet för det kommande budgetåret. ställningstagande i första steget sker genom ett enda beslut och genom en enda omröstning. beslutsförslag och de alternativa beslutsförslagen i reservationer i finansutskottets betänkande måste alltså täcka alla delar av beslutet. För att två eller flera partier ska kunna gå samman i en gemensam ståndpunkt måste de alltså vara eniga på alla punkter som beslutet omfattar. Första steget avslutas genom kammarens debatt och beslut med anledning av finansutskottets betänkande om utgiftsramar och inkomstberäkningar m.m. för det kommande budgetåret (FiU1). I det andra steget beslutas om anslagen och om bemyndiganden om ekonomiska åtaganden inom varje utgiftsområde. Detta sker efter beredning i det utskott som utgiftsområdet hör till. Den ram som beslutats för respektive utgiftsområde i första steget utgör då en bindande restriktion. Ramarna får inte överskridas (men väl underskridas). Även anslagen inom varje utgiftsområde beslutas genom en enda omröstning med de konsekvenser detta får för beslutsförslagen. Andra steget i budgetbehandlingen avslutas med debatter utskott för utskott och beslut med anledning av utskottens betänkanden om anslagen på deras respektive utgiftsområden. budgetbehandling avslutas med att FiU lägger fram ett betänkande (FiU10) som innehåller en sammanställning av beslut om statens budget (7 kap. 9 § andra stycket RO). Av sammanställningen framgår de eventuella förändringar som beslutat i 41 SOU 2013:73 s. 55. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET förhållande till regeringens budgetförslag. När regeringen har föreslagit ändringar i anslag och nya anslag under lö- pande budgetår har det även funnits förslag om ändrade utgiftsramar. gen har i sina beslut följt denna ordning. Detta har inneburit att förslag till ändrade ramar och anslag behandlats under en och samma förslagspunkt, dvs. i ett enda beslut. I riksdagsordningen anges att änd- ringar i statens budget beslutas genom ett enda beslut. är mycket omfattande får beslut fattas i två steg. får i ekonomisk-politiskt syfte väcka förslag även i ett ämne som hör till annat utskotts beredningsområde (9 kap. 16 § andra stycket RO). Innan ett utskott helt eller delvis tillstyrker ett motionsförslag eller väcker ett förslag genom ett utskottsinitiativ ska finansutskottet ges tillfälle att yttra sig, om förslaget kan innebära mer betydande framtida återverkningar på de of- fentliga utgifterna och inkomsterna (10 kap. 4 § andra stycket RO). Annan reglering av budgetprocessen och finansmakten En annan nyhet som infördes efter förslag av regeringen var ett tak för de statliga utgifterna framåt.42 Det statliga utgiftstaket förpliktigar regeringen att vidta åtgärder om utgiftstaket riskerar att överskridas. För att öka långsiktigheten i budgetpolitiken fastställs utgiftstaken liksom preliminära ramar för utgiftsområdena framåt. Detta skedde till en början både i samband med den ekonomiska vårpropositionen och i samband med budgetbehandlingen. Efter en ändring 2002 fastställs det statliga utgiftstaket och utgiftsområdesramarna endast i samband med budgetbehandlingen på hösten.43 har kvantitativa mål för det offentliga sparandet gällt. Ett s.k. överskottsmål började tillämpas . Det innebär att den offentliga sektorns finansiella sparande, dvs. skillnaden mellan den offentliga sektorns inkomster och utgifter, ska uppgå till av bruttonationalprodukten (BNP) över en konjunkturcykel.44 beslutade regeringen att en parlamentariskt sammansatt kommitté ska ges i uppdrag att se över målet för den offentliga sektorns finansiella sparande.45 har ställt krav på kommunerna och deras ekonomi. Det kommunala balanskravet infördes i kommunallagen 2000 och innebär att enskilda kommuner och landsting inte får besluta om en budget där kostnaderna överstiger intäkterna (om det inte finns synnerliga skäl). Om resultatet ändå blir negativt måste det kompenseras med överskott . Det kommunala balanskravet är ett minimikrav. Kommunerna och landstingen ska enligt kommunallagen även ha en god ekonomisk hushållning i sin verksamhet. 1995/96:150. 2000/01:RS1 s. 70–74. 44 Se Ds 2010:4 Utvärdering av överskottsmålet. 45 Dir. 2015:63. Utredningen ska delredovisas och i övrigt redovisas .