rfr · H20WRFR14 · 2015-06-22 00:00:00 — offentliga utfrågning om Finsam – finansiell samordning Riksdagstryckeriet, , 2015 Som ett led i socialförsäkringsutskottets arbete med uppföljning och utvärdering anordnade utskottet en offentlig utfrågning om Finsam (finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser). Syftet med utfrågningen var att bredda och fördjupa kunskaperna om dels vad som uppnåtts med Finsam utifrån resultat och mervärde, dels hur framtiden ser ut för Finsam med fokus på styrning och finansiering samt samordningsförbundens roll. Vid utfrågningen redovisade företrädare från (Delta), och i sin syn på dessa frågor. I det följande redovisas programmet för utfrågningen, en förteckning över deltagarna samt en utskrift av den stenografiska uppteckningen från utfrågningen. De bilder som visades vid utfrågningen finns som en bilaga i rapporten. En arbetsgrupp inom socialförsäkringsutskottet har genomfört en uppföljning av Finsam – finansiell samordning av rehabiliteringsinsatser (rapport från 2014/15:RFR13). Tid: 9.30–11.30 ordförande (S) , (Delta) om vad vi uppnått med Finsam: resultat och mervärde (M), om vad vi uppnått med Finsam: resultat och mervärde , förbundschef, , , Sa- lem om Finsams framtid: styrning och finansiering och samordningsförbundens roll (S), (Delta) om Finsams framtid: styrning och finansiering och samordningsförbundens roll Utskottets ledamöter ställer frågor till talarna och övriga inbjudna vice ordförande (M) , (Delta) (M), , förbundschef, lem (S), (Delta) Nationella nätverket för samordningsförbund (NNS) Kommuner och Landsting (SKL) (S), ordf. (M), vice ordf. Stenografiska uppteckningar från socialförsäkringsutskottets offentliga utfrågning med Finsam Ordföranden: Som ordförande för socialförsäkringsutskottet vill jag hälsa alla varmt välkomna till den här offentliga utfrågningen med Finsam. Jag heter och är socialdemokrat. Jag är mycket glad att vi har möjlighet att ha så många med olika perspektiv och erfarenheter närvarande. Lagen om den finansiella samordningen har på nacken. Vi vet alla bakgrunden till den, nämligen att rehabiliteringen av människor hamnade mellan stolarna. Den var inte nog effektiv och nog inriktad på den enskilda personens behov. Utifrån det valde utskottet att initiera det som sedan blev lagen om finansiell samordning. Vi i försöker också förbättra vårt arbete. En del i det är att tydligare följa upp och utvärdera de lagar vi har beslutat om. Det medförde att utskottet , , bestämde att vi skulle titta på hur det blivit och hur framtiden kan se ut. Det arbetet är vi mitt uppe i, och dagens offentliga utfrågning är för oss ledamöter i socialförsäkringsutskottet en viktig del i det arbetet. Vi har framför oss, den med några korta inspel från fyra inbjudna talare. Därefter tar vi en paus och återsamlas sedan för frågor och diskussion där vi ledamöter kan ha en del funderingar som vi vill lyfta upp och få perspektiv på, kopplat till de talare och andra inbjudna som är här . Med dessa ord vill jag än en gång hälsa alla varmt välkomna, både er som är närvarande här och dem som vid senare tillfällen följer utfrågningen via webben och på tv. Det första perspektivet och inspelet under Pass I är Vad har vi uppnått med Finsam? Resultat och mervärde. , (Delta): Det känns högtidligt att få vara här på tioårsjubileum; det får jag betrakta det som för egen del, eftersom jag arbetat med dessa frågor så . Jag har blivit ombedd att tala om resultat och mervärde. Jag kommer att resonera lite grann om det och hålla mig på en mer övergripande nivå. Men jag tror att den sammantagna bilden kommer att bli ganska komplett och även visa på konkreta erfarenheter utifrån resultat. Jag vill inleda med att säga att vi har 240 kommuner i landet som har samordningsförbund. Totalt finns 290 kommuner. Det är alltså en ganska omfattande verksamhet. Vi når ca 40 000 deltagare av de 300 000 som lagstiftarna hade tänkt sig. Vi har således inte alls nått det behov som det var tänkt, men likväl finns det en ganska omfattande verksamhet. är en struktur för att hantera samverkan mellan myndigheter. Skälet till det är att vi har en ökad grad av specialisering och arbetsdelning i samhället. Man kan lösa de problemen på lite olika sätt. I har man slagit ihop myndigheter och de andra nordiska länderna har lite olika lösningar. I har vi valt att ha Finsam, det vill säga vi väljer att skapa samverkan mellan myndigheter. Den samverkan syftar till att myndigheter ska fånga upp de behov som enskilda individer har. De enskilda individerna kan se väldigt olika ut. Därför är det svårt att tala om ett generellt resultat, för det beror mycket på vilka behov individerna har. Jag kommer, som sagt, att hålla mig på en mer övergripande nivå. När det gäller resultat kan man se det utifrån ett individperspektiv, utifrån ett medarbetarperspektiv och utifrån ett organisationsperspektiv. På individnivå är ett av de tydligaste resultaten, när vi frågar våra deltagare, att de blir sedda. Innebörden av att bli sedd när man är i behov av insatser är för dessa individer, som ofta står långt från arbetsmarknaden, av stor vikt. De har inte blivit sedda tidigare, utan man har bara sett till en del av deras behov. När de säger att de blir sedda upplever de att man ser deras samlade behov. Man ser individens behov av åtgärder för att komma ut i arbete, för att bli frisk eller vad det nu kan vara. Genom att man blir sedd utifrån de behov man har, att det finns ett samlat seende på behoven, kan det sättas in relevanta insatser, vilket ökar träffsäkerheten. Det är det vi upplever och ser. Vi ser att de insatser som vi sätter in har en ökad träffsäkerhet. Det i sin tur leder till ökad hållbarhet i resultaten. Ett annat resultat är att individen omvärderar sin syn på de myndigheter som samverkar. Individen får en ökad grad av förståelse för myndigheterna, som får en ökad legitimitet. Resultatet för medarbetarna innebär ofta en mycket högre grad av professionalitet och en kunskap om myndigheternas samlade sätt att arbeta. Vad betyder det? Jo, när jag som medarbetare vid , eller någon annan myndighet ser vad andra myndigheter kan tillföra individen kan jag koordinera mina insatser på ett effektivare sätt. Framför allt blir jag duktigare i min egen profession. Det krävs av mig att jag ska motsvara myndighetens kompetens, och då ökar specialistkompetensen. Samverkan via samordningsförbunden ökar i sig graden av professionalitet. När vi frågar våra medarbetare säger de också att de känner att arbetet är mycket meningsfullt. uttrycker de till och med att de inte vill gå tillbaka till sitt gamla arbete, vilket man kan ha blandade känslor inför. På organisationsnivå vill jag hävda att myndigheterna via Finsam får möjlighet att arbeta med individer som de tidigare hade svårt att sätta in relevanta Bland personer med till exempel aktivitetsersättning har vi tidigare haft en hög grad av passivitet. Här ser vi att vi kan sätta in andra insatser, från andra myndigheter, och därmed arbeta mycket mer aktivt med dem. Detsamma gäller andra myndigheters arbete. Hållbarheten i lösningarna är viktig på organisationsnivå, men framför allt har vi möjlighet att åtgärda flaskhalsar, det vill säga vi kan allokera resurserna dit där de gör mest nytta. Om vi ser att det finns flaskhalsar i våra välfärdssystem kan vi finansiera insatser i flaskhalsarna så att vi eliminerar dem, vilket gör att det blir ett bättre flöde, en bättre process, i rehabiliteringen. Det var det jag hade tänkt säga om resultat. Sedan har vi begreppet mervärde. Jag ska väl inte tolka det så som gjorde , tala om mervärdesteorin, utan här handlar det om vad vi fått ut av detta utöver det vi hade tänkt. När det gäller mervärde har vi en struktur som håller , . Jag ska erkänna att det var lite spännande att komma hit, och jag ville därför ha en del råd av mina medarbetare. När jag frågade dem på chefsnivå – vi har något som kallas beredningsgrupp – vad jag skulle säga inför dagens församling sa de: Utan den här strukturen hade vi aldrig kunnat fullfölja vårt uppdrag. Vi hade aldrig kunnat förbereda oss på myndigheternas ändrade förutsättningar, och vi hade inte kunnat ha så stor kännedom om varandra, oss myndigheter emellan. Det är ett mervärde att vi har mycket goda kunskaper om varandra som myndigheter på lokal nivå. Ett annat mervärde är att vi även har det på nationell nivå. Via Nationella rådet och Nationella arbetsgruppen, och även på regionala nivåer, får man stor kunskap om varandra som myndigheter. Det underlättar samverkan. Ett mervärde är också – nu svävar jag runt lite grann – att vi får en helhetssyn på individen och samhället, att vi får möjlighet att tänka efter vad som är mest relevant för individen. När vi arbetar i samverkan och arbetar med personer som står långt från arbetsmarknaden kan vi fundera på vad det är som krävs för att individen inte ska hamna där. Vi behöver alltså ha en helhetssyn , en helhetssyn som innebär att vi funderar på hur vi tidigt kan sätta in insatser för att undvika en komplexitet. Vi har också en helhetssyn när det gäller rum. Om man är aktuell i flera myndigheter har vi möjlighet att ha en helhetssyn på alla de samlade insatser som krävs. Jag vill säga att Finsam är ett mervärde även i den bemärkelsen att det är en bättre och effektivare styrform för att arbeta med välfärdsfrågorna vad gäller just de grupper som vi möter. Det är en styrmodell som är mycket effektiv, som kan gå direkt från de politiska besluten till en operativ insats. Den är dessutom inte så beroende av de ordinarie strukturerna, utan vi kan arbeta väldigt effektivt. ser jag ett behov av att utveckla kunskapen om Finsam som styrmodell. Jag vill peka på några utvecklingsområden som jag ser som angelägna; de kommer kanske att tas upp på frågestunden . finns det behov av att använda Finsam mer eftersom Finsam är en fungerande struktur för att lösa samverkansproblemen. Man skulle kunna ålägga förbunden att ansvara för vissa samverkansuppgifter. Man skulle kunna skicka ut ett förslag från regeringens sida, men också från kommunalt håll, om att ta ansvar för vissa samverkansfrågor. Avslutningsvis – det kanske vi kommer in på mer – vill jag säga att det också behövs ett politiskt initiativ, ett tydligare politiskt ställningstagande, för att arbeta med Finsam. Jag tror inte att där finns någon motsättning. Däremot finns en viss avsaknad av ett tydligt politiskt engagemang för Finsamfrågorna. (M), : Tack för att jag fått möjlighet att komma hit ! Som sa är det lite spännande att vara här. Jag har varit aktiv som politiker inom Finsamsfären . Det här är, precis som han säger, ett spännande område som ibland är lite okänt. När jag är ute och talar om Finsam brukar jag försöka utgå från att vi ska vara stolta över den välfärd vi har i . Vi ska vara stolta över sjukvården, kommunernas välfärdstjänster, Arbetsförmedlingen och . Men vi ska också vara ödmjuka inför att de strukturerna inte löser alla komplexa problem. Om vi har det som utgångspunkt när vi diskuterar resultat, mervärde och nyttan med Finsam tror jag att resonemanget blir lite bättre och enklare. Jag börjar med resultat och mervärde. Jag tänkte tala om resultat från ett lite annat perspektiv än men även komma in lite grann på mervärde. Ända sedan vi började med Finsam har vi haft mycket fokus på att vi ska dokumentera, följa upp och utvärdera det vi gör. Det har varit extremt bra för de samordningsförbund som jag har sett. Det leder till utveckling genom att vi ifrågasätter varför vi gör det vi gör, om det ger de resultat vi önskar och vad vi kan lära av det. Men resultatdelen är inte helt enkel. Från början hade vi SUS-systemet, som jag tror att ni är väl insatta i, men SUS-systemet ger inte hela bilden. Samordningsförbunden är väldigt duktiga på att registrera sina deltagare. Vi kan få fram hur många deltagare som varit inne i insatser, men det ger en ganska platt bild av resultatet. I det förbund som jag varit verksam i har vi jobbat mycket med att i stället titta på samhällsekonomiska analyser för att kunna resonera om ifall det i ekonomiska termer är lönsamt att göra det vi gör. Vid ingången till salen ligger en skrift som NNS tagit fram. Jag vill verkligen slå ett slag för den. Där har man nämligen tittat på de samhällsekonomiska resultaten av 58 olika insatser inom samordningsförbunden. Utvärderingen av de 58 insatserna visar, vilket är intressant, att payoff-tiden för insatta medel är för kommunen, för och regionen, för är tiden lite längre, men det beror på ersättningssystemet, medan Arbetsförmedlingen uppvisar en negativ payoff-tid. Det skulle jag vilja säga är bra, för Arbetsförmedlingens pengar ska ju användas till att få ut människor i jobb i form av anställningsstöd och annat. Det är en typ av resultat. Om vi tittar på resultatet på en övergripande nivå ser vi att lönar sig de insatser som Finsam gör. Problemet när vi diskuterar resultat är: Vad jämför vi med? När vi fördelar resurser sitter vi ofta och prioriterar. Det är 280 miljoner till samordningsförbunden runt om i , men det finns mycket mer resurser i våra välfärdssystem. Det vore intressant att veta vad vi ska ställa resultaten emot. Är det här ett bra resultat eller är det ett dåligt resultat? För min del skulle jag kunna göra en mjuk bedömning av det och säga att vi jobbar med extremt komplexa grupper, alltså är det ett bra resultat. Men vi har väldigt lite input kring vad som skulle hända med dessa individer om de var kvar i det ordinarie systemet. Det finns alltså resultat, men det är komplicerat att veta vad vi ska jämföra oss med. När det gäller mervärde gör jag inte den tolkning som gjorde, utan jag tänkte börja med att tala lite grann om samverkansfrågor. När jag började jobba med de här frågorna möttes jag ofta av attityden att det är självklart att myndigheter samverkar med varandra, att det är självklart att kommunen vet vad som händer på Arbetsförmedlingen. Ganska snabbt lärde jag mig att det inte är så. Våra myndigheter är extremt upptagna av sina egna stuprör, vilket inte är en kritik. Det är naturligt att det blir så. Därför bör man titta på vad bra samverkan kräver. Bra samverkan kräver kunskap, att man vet hur man samverkar. Det kräver resurser i form av budgetmedel, såsom Finsam har, men också resurser i form av att man släpper till medarbetare, att medarbetare får möjlighet att jobba med de här frågorna. Det kräver ett engagemang från de medarbetare som jobbar i vår verksamhet. Det kräver ett engagemang från ledningsgrupper, såsom ledningsgrupperna i kommunerna. Precis som föregående talare sa kräver det även ett engagemang från politiken. På de ställen där man har alla de här delarna, bland annat i som jag kommer från, har man fått till en framgångsrik samverkan. Om jag skulle summera vad jag ser att det skapat för mervärde där skulle jag säga att det absolut viktigaste är att vi, genom att vi jobbar med samordningsförbund, får en plattform ut till kommunerna för samverkan. Vi bildar beredningsgrupper, ledningsgrupper, och olika människor möts. Det finns en påse pengar som man ska göra en verksamhet av. Man samlas kring den, men man samlas också kring andra frågor. Man möts på ett sätt som man inte skulle göra annars. Det är lite synd att jag talar om strukturen före individen, men när vi tittar på brukarenkäter ser vi att det som de individer vi jobbar med upplever är att de blir satta i centrum. Den enskilda individen behöver inte springa runt till myndigheter och berätta sin historia, utan myndigheterna samlas kring individen. Det tror jag är extremt viktigt för den här gruppen människor. Med tanke på medarbetarperspektivet blir det här ett verktyg för våra medarbetare. Det är nog så viktigt, tycker jag. Jag har mött jättemånga duktiga socialsekreterare, arbetsterapeuter, ofta unga kvinnor som brinner för sitt yrke. Genom att jobba i den här formen får de verkligen komma till sin rätt och lösa de problem som de vet att de kan lösa. Sedan gällde det ökad kunskap om myndigheters uppdrag och ansvar. Det är inte självklart att jag som kommunanställd vet vad ansvar är för dem som är nollklassade. Det kan skapa mycket irritation och oro både för en yrkesgrupp och för en enskild individ. Genom att vi träffas får vi kunskap om, och kan reda ut, vad som är ditt och vad som är mitt ansvar. Som jag sa i början har vi bra välfärdssystem, men de är inte perfekta. Här kan vi testa nya metoder och jobba med de här grupperna, vilket vi kanske inte alltid gör på hemmaplan. När två eller tre myndigheter ska utveckla en arbetsmetod, ett förhållningssätt eller vad det än må vara kan samordningsförbunden vara plattformen för det. Jag är ju politiker och kan inte låta bli att avvika lite grann från ämnet, vilket jag hoppas är okej. Det gäller framtiden för Finsam. Det är därför vi är här. Som jag sa tidigare, resultat i förhållande till vad? Är vi bra i förhållande till den ordinarie verksamheten? Är det viktigt att veta? Vad gäller resursfördelningen ligger där ungefär 280 miljoner. Det motsvarar inte de behov vi har. Jag vet att kommer att tala lite mer om resursfördelning, för det är en utmaning . Mitt viktigaste medskick, framför allt till politiken, gäller vilken arbetsmarknad samordningsförbunden ska rehabilitera människorna till. Det är mycket positivt att arbetsmarknadsutskottet är inbjudet till denna utfrågning. Jag tror att vi har blivit duktiga på att jobba med rehabilitering av människor som har komplexa behov, men nästa steg blir att fundera på till vilken arbetsmarknad. Någon sa tidigare att finansiell samordning är politik, men det är inte partipolitik. Jag vill skicka med till utskottet att tillsammans med andra berörda utskott ställa frågan: Vad ser vi för arbetsmarknad för de här grupperna, som kanske aldrig har haft ett riktigt jobb? De kan ha varit borta från arbetsmarknaden i 17, 18, . Genom att vi jobbar med den frågan kan Finsam bidra till att rehabilitera människor fram till den punkten. Längre än så sträcker sig inte vårt uppdrag. Ordföranden: går in på Pass II, Hur ser framtiden ut för Finsam? Styrning och finansiering, samordningsförbundens roll. , : Jag tänkte prata om framtiden för samordningsförbunden utifrån finansieringen, kanske inte så mycket utifrån styrningen men utifrån vilka stödsystem som samordningsförbunden kan behöva lokalt från centralt håll. Jag kommer också att prata lite om uppföljning, utvärdering och behovet av forskning på området och om hur vi kan utveckla kunskaperna om Finsam. Som nämnde har utvecklingen av samordningsförbund skett i ganska snabb takt . finns det många samordningsförbund i landet, och vi når ut till ungefär 40 000 invånare. Men som sa är behovet långt mycket större än så. Vi ser också att samordningsförbunden kanske inte har kommit lika långt inom alla områden, till exempel inom det förebyggande arbetet där samordningsförbunden skulle kunna jobba mycket mer än de gör . Vi ser att finansieringen av samordningsförbund, kopplat till resurserna och hur det har sett ut historiskt, inte har ökat i den takt som antalet kommuner i samordningsförbund har ökat och antalet samordningsförbund generellt sett har ökat. Vid införandet av Finsamlagstiftningen –2005 fanns det 12 förbund som omfattade 25 medlemskommuner. Då hade staten, det vill säga och Arbetsförmedlingen, sin del i samordningsförbunden. De hade möjlighet att avsätta av sjukpenninganslaget för samverkan där samordningsförbunden ingår. Det var då över 1 miljard. uppgår den statliga tilldelningen till 280 miljoner, och vi har 80 förbund och 241 medlemskommuner. För att kunna hantera den här relativa minskningen av resurser till samordningsförbunden har en del förbund valt att utveckla sin verksamhet, till exempel med hjälp av projektmedel från Europeiska socialfonden. , 2016, har äskat om en ökning till den finansiella samordningen med . Men det är främst avsett att täcka behovet av nya kommuner som kommer att ingå i samordningsförbund. Vi vet att till exempel ligger i startgroparna för att starta samordningsförbund. Utifrån den tilldelning vi har ser vi inte något utrymme för att bygga på samordningsförbundens uppdrag och utveckla det utifrån de finansiella förutsättningarna. Utöver tillräckliga finansiella resurser ser vi behov av en långsiktig och öppen budgetprocess. Vi har ettårsbudgetar, men vi finansierar verksamhet som vänder sig till individer som ofta har långvariga behov och komplexa behov. Det här kan vara svårt att få ihop. och Nationella rådet har tagit fram en fördelningsmodell för de statliga medlen för att göra tilldelningen mer transparent och hitta en långsiktig modell för fördelningen, vilket inte har funnits tidigare. Det som vi står inför är utmaningen att den här modellen för flera förbund innebär att man kommer att behöva skära ned i väl fungerande verksamhet och då tappa de vinster som och talade om. Vi ser också en utmaning i att hantera den här lagstadgade fasta fördelningen, där staten står för och kommuner och landsting för vardera . Det gäller att hitta bra processer och en samstämmighet så att man kan följa den här tilldelningsmodellen. Utöver tillräckliga finansiella resurser till samordningsförbunden behövs ett bra centralt stöd för de lokala samordningsförbunden. Det görs mycket bra arbete lokalt, och det finns många kunniga styrelser och tjänstemän. Men frågan behöver finnas också centralt. Det var också inne på. bildades Nationella rådet för finansiell samordning. Kopplat till rådet finns en arbetsgrupp. har man jobbat med flera utvecklingsfrågor som har påskyndat utvecklingen för samordningsförbunden. Det handlar bland annat om fördelningsmodellen man har tagit fram. Det handlar om att främja startandet av nya samordningsförbund. Det handlar om olika former av erfarenhetsutbyte, utbildningar och informationssatsningar. Det handlar också om uppföljningsfrågan. Men jag tror att det nationella stödet och framför allt samordningen som var inne på skulle kunna utvecklas mycket mer. En viktig aspekt för framtida utveckling är också att kunna ta till vara den kunskap om vad som fungerar som vi redan har och att visa på resultat och effekter genom utvärdering och uppföljning och forskning. ligger uppföljnings- och utvärderingsansvaret på varje förbund, som talade om. Det är varje enskilt förbund som har ansvaret för att utvärdera sin verksamhet. Det har lett till att det finns en viss splittring i resultatredovisningen. Vi har 80 olika årsredovisningar och 80 olika inköpare av externa utvärderingar. Inspektionen för socialförsäkringen lyfte fram frågan om en central instans som ska stödja samordningsförbunden i utvärderingsfrågan, men finns inget sådant centralt uppdrag. Inspektionen för socialförsäkringen lyfte också fram frågan om att hitta nya relevanta mått inom uppföljningen för den verksamhet som samordningsförbunden finansierar. Detta som ett komplement till det långsiktiga målet om ett ökat arbetskraftsutbud hos målgruppen. Det var också inne på. Vad ger det för vinster för individen? Det handlar om individens delaktighet, om stegförflyttningar närmare arbete eller studier. Det handlar om att kunna se om individernas självupplevda hälsa förbättras, och det handlar om möjligheten att få rätt stöd i rätt tid av rätt aktör. Uppföljningen behöver också anpassas till den utveckling som sker i samordningsförbunden. var inne på SUS-systemet, där vi rapporterar in individdata och vad det är samordningsförbunden gör. Men många förbund har liksom vårt gått från att finansiera tidsbegränsade projekt till att jobba mer långsiktigt, och där behövs det andra mått för att se resultat. Vi jobbar också mycket mer med strukturpåverkande insatser, och vi behöver hitta sätt att följa upp den verksamheten. Arbetet med att samla erfarenhet och gemensamt utveckla utvärderingsfrågan i samordningsförbunden sker bland annat med stöd av NNS. visade ju upp rapporten om samhällsekonomiska analyser. Den andra rapporten som NNS har tagit fram handlar om det som vi har valt att kalla indikatorprojektet. Den heter Hur märker vi att det blir bättre?