eunbil · H30N4339B7 · 2015-11-23 00:00:00 — RIF, dp. och allmän förmögenhetsrätt (L2) Rådets möte för rättsliga och inrikes frågor (RIF) Förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet i mål om makars förmögenhetsförhållanden Förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet i mål om makars förmögenhetsförhållanden Dokument: 14124/15 JUSTCIV 264 och 14125/15 JUSTCIV 265 (bifogas) dokument: KOM (2011) 126 Förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet i mål om makars förmögenhetsförhållanden KOM (2011) 127 Förslag till rådets förordning om domstols behörighet, tillämplig lag samt erkännande och verkställighet av domar i mål om förmögenhetsrättsliga verkningar av registrerade partnerskap Fakta-PM Justitiedepartementen 2010/11:FPM101 respektive 2010/11:FPM102 behandlad vid samråd med : inför , , inför RIF- rådet och inför RIF- rådet behandlad vid överläggning med eller information till riksdagsutskott: Information har lämnats till 2011, och . Överläggning har hållits med och . Förslagen innehåller internationellt privaträttsliga bestämmelser om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden, dvs. i praktiken främst frågor om bodelning i samband med laglig separation eller dödsfall. Regleringen omfattar även den löpande förvaltningen av egendom, så som bodelning under bestående äktenskap/partnerskap och upprättande av äktenskapsförord. Det är fråga bl.a. om vilken domstol som ska vara behörig att handlägga mål om makars/partners förmögenhetsförhållanden och vilket lands lag som ska tillämpas samt om erkännande och verkställighet av avgöranden från andra medlemsstater. Kommissionen presenterade förslagen . Det har hållits ett tjugotal möten på rådsarbetsgruppsnivå. Sedan lägesrapporten vid , där det noterades att flera medlemsstater var i behov av en reflektionsperiod, har inga möten på rådsarbetsgruppsnivå hållits. Under ordförandeskap har flera bilaterala möten hållits på olika nivåer med ett antal medlemsstater, inklusive . Detta arbete har lett fram till att ordförandeskapet presenterat textförslag för en möjlig politisk överenskommelse. Rättslig grund och beslutsförfarande Den rättsliga grunden för förslagen är artikel 81.3 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt (EUF-fördraget). Eftersom förslaget rör familjerätten beslutar rådet med enhällighet, efter yttrande från . Regeringens bedömning är att det finns ett verkligt stort praktiskt behov av gemensamma internationellt privaträttsliga regler i fråga om de förmögenhetsrättsliga verkningarna av äktenskap och partnerskap. Det är regler som kommer att vara av märkbar nytta för den enskilde medborgaren. Regeringen har därför välkomnat att förslagen till förordningar lagts fram. Båda förordningsförslag omfattar samkönade par, vilket regeringen har bevakat. Lösningarna i de båda förslagen är i mycket hög utsträckning lika, vilket bl.a. den verkat för, och skiljer sig åt endast där det finns saklig grund. Ett viktigt exempel är att registrerade partner i likhet med makar har möjlighet att välja tillämplig lag. Regleringen av domstols behörighet En delfråga i de båda förslagen till förordningar som regeringen haft invändningar mot, rör den möjlighet en domstol har att i undantagsfall avsäga sig behörighet på den grunden att domstolslandets lag inte erkänner äktenskapet eller det registrerade partnerskapet i fråga. Vid överläggningar med och , ställde sig utskottet bakom ståndpunkten att bör, i den utsträckning det skulle behövas för att möjliggöra ett antagande av förordningarna, till nöds kunna acceptera förslagen i denna del, men att bör verka för att det införs en översynsklausul med innebörd att behovet av artikeln ses över . Det har visat sig att ett antal medlemsstater har ett mycket starkt behov av denna artikel, för att överhuvudtaget kunna acceptera förordningarna och båda förslagen innehåller därför en artikel med ovanstående innebörd. För att tillmötesgå och andra medlemsstater har artikeln dock utformats så att det säkerställs att ett par vars talan blir avvisad ska ha möjligheter att snabbt hitta en alternativ domstol som kan pröva deras talan. Vidare har det införts en översynsklausul särskilt inriktad på bl.a. denna artikel av innebörd att kommissionen ska rapportera till , rådet och Ekonomiska och sociala rådet om dess tillämpning, särskilt med avseende på hur den garanterat rätten till domstolsprövning. I detta sammanhang bör nämnas att förordningarna inte är tillämpliga på frågor om giltighet och erkännande av äktenskap eller partnerskap, utan dessa frågor omfattas av medlemsstaternas nationella ordningar. Det bedöms ännu inte strida mot Europarättens regler om likabehandling att en stat inte tillhandahåller eller erkänner samkönade civilstånd. Genom artikeln säkerställs att avvisade parter ges en möjlighet att få sin sak prövad vid ett alternativt forum. Regeringen bedömer att förslaget i denna del, som får betraktas som en kompromiss, har ett stort stöd bland medlemsstaterna och det bedöms inte finnas utsikter att få bort en artikel om avvisande. En kompromiss som möjliggör avvisande bedöms vara en förutsättning för att förordningarna ska bli verklighet. Regeringen kan mot denna bakgrund acceptera förslagen i denna del. Regleringen av tillämplig lag Regeringens bedömning är att kan godta förslagen i denna del. Båda förordningar innehåller en artikel som innebär att om båda makarna/partner senare tar hemvist i en annan stat och har varit bosatta där viss , ska i stället lagen i den stat där de senare tagit hemvist kunna tillämpas. En liknande reglering finns i den nordiska äktenskapskonventionen och har under förhandlingarna genomgående efterfrågat att en sådan artikel ska införas i förordningarna. Det finns också utrymme att tillämpa vissa svenska regler i till skydd för den svagare parten, trots att en utländsk lag är tillämplig på förmögenhetsförhållandena i övrigt. Regleringen av erkännande och verkställighet En artikel med innebörd att en domstol inte kan avstå från att erkänna eller verkställa ett avgörande – i praktiken en bodelningshandling – med hänvisning enbart till att domstolslandets lag inte erkänner registrerade partnerskap, eller inte tillmäter det samma förmögenhetsrättsliga verkningar har av och till funnits med i förslaget om registrerade partner. Vid överläggning med och ställde sig utskottet bakom ståndpunkten att bör verka för att frågan uttryckligen ska regleras i båda förslag. Artikeln är mycket problematisk särskilt för de medlemsstater som inte tillhandahåller eller erkänner samkönade civilstånd i sin egen lagstiftning. Sedd i sitt sammanhang kan en sådan artikel anses innebära att reglerar vad som är nationell s.k. ordre public, vilket är principiellt problematiskt även ur ett svenskt perspektiv. Regeringen har tillsammans med ett par medlemsstater drivit frågan om någon form av reglering mycket hårt. Båda förordningsförslag innehåller nu också en artikel av innebörd att en domstol inte får vägra att erkänna eller verkställa ett avgörande på ett sätt som strider mot principen om icke-diskriminering i EU-stadgans artikel 21. Regeringen gör bedömningen att denna artikel i hög utsträckning säkerställer att även samkönade par får sina bodelningshandlingar erkända och verkställda. Regeringen kan mot denna bakgrund godta förslagen även i denna del. För makar som är medborgare och har hemvist i finns nordiska konventioner som omfattar i stort sett samma områden som den föreslagna förordningen om makar. De nordiska reglerna innebär bl.a. att det är enklare och går snabbare att få t.ex. en bodelningsdom verkställd i ett annat nordiskt land. Enligt EU-förordningen krävs nämligen ett godkännande från en domstol för att ett avgörande ska få verkställas i den medlemsstaten (s.k. exekvaturförfarande). Något liknande krav finns inte i de nordiska reglerna. Enligt kommissionens ursprungliga förslag till förordning om makar fanns det inte någon möjlighet för de nordiska länder som omfattas av förordningen (och ) att fortsätta tillämpa de nordiska konventionerna i förhållande till varandra. Den har tillsammans med under förhandlingarna återkommande pläderat för ett nordiskt undantag, omfattande såväl regler om behörig domstol, som tillämplig lag samt erkännande och verkställighet. Det har dock funnits ett starkt motstånd både från kommissionen och från medlemsstater mot ett nordiskt undantag. Vi har dock slutligen fått gehör för ett undantag som medger att och även fortsatt kan tillämpa nordiska regler som innebär enklare och snabbare förfaranden för verkställighet. Detta undantag är i linje med det undantag som medgavs under förhandlingarna om arvsförordningen och regeringens bedömning är att förslaget kan accepteras i denna del. har påpekat bl.a. att lösningarna i de båda rättsakterna ska vara likartade, såvida det inte finns sakliga skäl däremot. Vidare har bl.a. ställt sig positiv till en möjlighet för partner att välja tillämplig lag. Förslagen innehåller internationellt privaträttsliga bestämmelser om makars/registrerade partners förmögenhetsförhållanden. Det är alltså fråga om bestämmelser om behörig domstol och tillämplig lag samt om erkännande och verkställighet av avgöranden i frågor om bodelning i samband med laglig separation eller dödsfall. Regleringen omfattar även den löpande förvaltningen av makars/registrerade partners egendom, så som bodelning under bestående äktenskap/partnerskap och upprättande av äktenskapsförord eller motsvarande för registrerade partner. För en närmare beskrivning av förslagen hänvisas till faktapromemoriorna 2010/11:FPM101 respektive 2010/11:FPM102. Gällande svenska regler och förslagets effekter på dessa För en beskrivning av gällande svenska regler och hur de förhåller sig till förslagen om en förordning om makars respektive registrerade partners förmögenhetsförhållanden hänvisas till faktapromemoriorna 2010/11:FPM101 respektive 2010/11:FPM102. Kommissionen har konstaterat att förslagen kan komma att leda till kostnadsbesparingar på upp till en tredjedel av de kostnader på som de nuvarande problemen ger upphov till , dvs. Arbetet med att anta och genomföra förslagen bedöms vidare kunna leda till vissa mer begränsade kostnader, både på EU-nivå och i medlemsstaterna. Det rör sig huvudsakligen om kostnader för det administrativa arbete som krävs för utarbetande av nödvändig lagstiftning. Budgetära konsekvenser bör kunna hanteras inom befintliga ramar för både statens budget och EU-budgeten.