rfr · H30WRFR1 · 2015-10-13 00:00:00 — 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET Ytterligare en betydelsefull förändring var införandet av lagen om statsbudgeten 1996.46 Syftet med lagen är främst att underlätta överblicken och öka klarheten på finansmaktens område samt att stärka budgetdisciplinen. Lagen preciserar och kompletterar RF:s och på området och innebär i stor utsträckning en kodifiering av tidigare praxis. Lagen om statsbudgeten har omarbetats och utvidgats, och en ny lag antogs av 2011. Den fick nu även formellt namnet budgetlagen (2011:203).47 Den tidigare formen förslagsanslag som innebar att de faktiska utgifterna kunde bli avsevärt högre än vad beslutade har försvunnit. måste ökade utgifter i betydligt större utsträckning bli föremål för beslut. Systemet med överskottsmål och utgiftstak får också sin reglering i budgetlagen. Regeringen måste enligt budgetlagen (2 kap. 1 och 2 §§) föreslå ett överskottsmål och ett utgiftstak. Någon skyldighet för att besluta om detta mål respektive tak finns inte inskriven i RF eller RO, men införandet har beslut fattats av om överskottsmål och utgiftstak. Myndigheternas anslagsframställningar har avskaffats och ersatts med årsredovisningar och budgetunderlag, där myndigheterna ska redovisa sina förslag till finansiering av verksamheten . Budgetarbetet i sker med iakttagande av de restriktioner som de utgiftstak och utgiftsramar som beslutat ställer upp. I 9 kap. 10 § regeringsformen anges att regeringen efter budgetperiodens slut lämnar en årsredovisning för staten till riksdagen.48 ansåg att årsredovisningen för staten var av så central betydelse för uppföljning av budgeten att den borde anges i RF. och möjligheter att kontrollera regeringens åtgärder på budgetområdet skulle försvåras om en sådan redovisning inte lämnades. Årsredovisningen granskas av inom efter det att den lämnats till riksdagen.49 Årsredovisningen för staten ingår i en kedja av sammanlänkade dokument som innehåller redovisningar till av budgetutvecklingen. Dessa dokument regleras i 9 kap. budgetlagen. I lagen föreskrivs att regeringen noggrant ska följa hur statens inkomster, utgifter och upplåning utvecklas i förhållande till beräknade eller beslutade belopp. Under löpande budgetår ska regeringen i budgetpropositionen och i den ekonomiska vårpropositionen förklara väsentliga skillnader mellan budgeterade belopp och beräknat utfall för det innevarande budgetåret. ska regeringen också redovisa för dels hur överskottsmålet ska uppnås, dels prognoser på medellång sikt över den makroekonomiska utvecklingen, statens inkomster och utgifter, statens lånebehov, utgifterna under utgiftstaket och den offentliga sektorns inkomster, utgifter och skulder. Dessa prognoser ska regelbundet utvärderas. 1995/96:220, bet. 1996/97:KU3. 2010/11:40, bet. 2010/11:KU14. 48SOU 2008:125 s. 579–580 och 787, prop. 2009/10:80 s. 235 och 279, bet. 2009/10:KU19 s. 59. 4911 § lagen (2002:1022) om revision av statlig verksamhet. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET är en myndighet under regeringen som bildades . Rådet består av sex ledamöter och har i uppgift att göra en oberoende gransk- ning av regeringens finanspolitik. En rapport lämnas till regeringen varje Rapporten blir föremål för en offentlig utfrågning med finansministern i har på eget initiativ granskat hur regeringen till- lämpar det finanspolitiska ramverket i budgetpropositionen och den ekono- Enligt budgetlagen är regeringen redovisningsskyldig inför för de tillgångar som regeringen förvaltar och förfogar över. digheten omfattar även den verksamhet som bedrivs av staten samt statens skulder och övriga ekonomiska åtaganden (10 kap. 1 § budgetlagen). getpropositionen ska regeringen lämna en redovisning av de resultat som upp- nåtts i verksamheten i förhållande till de mål som beslutats av (10 kap. 3 § budgetlagen). En utveckling skedde mot större självständig- Ett första steg togs 1988 då regeringens rätt att utse en ledamot som var ordförande i avskaffades. Alla sju ledamöterna skulle väljas av , och dessa sju utsåg inom sig en ordförande.50 Ett andra och större steg togs 1998. det i huvudsak två skäl att öka oberoende. Det ena skälet var att det specifika trovärdighetsproblemet för penningpolitiken kunde begränsas om statsmakterna kunde göra troligt att avvikelser från prisstabilitetsmålet inte Det andra skälet var medlemskap i som medfört att förutsättningarna för penning- och valutapolitiken förändrats. Som en följd av medlemskapet i EU hade åtagit sig att stärka självstän- I samband med dessa ändringar fördes ansvaret för övergripande valu- tapolitiska frågor från till regeringen.51 Huvudmannaskapet för övergick från till re- och sekundärrätt innehåller bestämmelser som kan ha bety- delse för nationella beslut om statens budget. Förändringarna inom finansmaktens område de senaste 20–30 åren har påverkat ställning på olika sätt. anvisar färre och större anslag, vilket innebär att detaljstyrningen har minskat. Avvecklingen av detaljstyrningen via anslagen var dock enligt Sterzel (2013 s. 170) mera en nödvändig modernisering än en maktfråga. I en grundlagskommentar anförs att man genom att införa rambeslutsmodellen och systemet med utgiftstak och överskottsmål har vänt 1986/87:143, bet. KU 1987/88:1. 1997/98:40, bet. 1997/98:KU15. 1986/87:143, bet. KU 1987/88:1. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET på budgetprocessen.53 Budgeten byggs inte längre nedifrån och upp utan i huvudsak uppifrån och ned. Byggstenarna är inte längre de enskilda myndigheternas anslagsäskanden. Budgetarbetet i utförs med iakttagande av de restriktioner som de av beslutade utgiftstaken och utgiftsramarna ställer upp. Rambeslutsprocessen innebär att i steg två inte kan besluta om ett enskilt anslag skilt från beslut om övriga anslag inom utgiftsområdet. Det samlade beslutet om anslagen inom utgiftsområdet måste också hålla sig inom den ram som har fastställt i ett enda beslut som omfattar ramar för alla utgiftsområden och en beräkning av inkomsterna. har därmed begränsat sin egen möjlighet att fatta beslut. fattar ett beslut om anslagens fördelning inom respektive utgiftsområde och kan således inte besluta om ett enskilt anslag skilt från ramen för utgiftsområdet. I den bemärkelsen har makt minskat. Den nya budgetprocessen innebär att fattar tydligare övergripande beslut om budgeten. Sammanfattningsvis, anför Sterzel (2013 s. 171), har förlorat greppet om detaljerna och det löpande skeendet men stärkt sin ställning som granskande och ansvarsutkrävande organ. roll har ändrats från operativ medspelare till granskare. Ökade krav ställs på regeringen att redovisa genomförandet av budgeten. Om utgifterna inte håller sig under det utgiftstak för staten som beslutat måste regeringen vidta åtgärder. Årsredovisningen för staten kan vara ett underlag för uppföljning. Regeringen har fått en starkare roll genom den nya budgetprocessen. En minoritetsregering har fått ökade möjligheter att få igenom sin budget. och ställning har stärkts som en följd av den nya budgetprocessen. har gjorts oberoende från både och regeringen i genomförandet av penningpolitiken. EU-medlemskapet kan ha betydelse för beslut om statens budget. innebär att vissa åtgärder måste underställas kommissionen som kan underkänna dem. De offentliga finanserna måste enligt EU-reglerna åtminstone vara hållbara. EU:s egen budget är dock förhållandevis begränsad, av EU-ländernas samlade BNP. I avsnitten 2.2–2.4 har utvecklingen av ställning när det gäller normgivningsmakten och finansmakten behandlats. Sammantaget har ställning i dessa avseenden förändrats. roll har försvagats åtminstone i den bemärkelsen att också EU kan besluta om regler som tidigare ensam beslutade om och att budgetbesluten är mer övergripande. Sammantaget pekar detta mot att granskande roll, kontrollmakten, har blivit än mer betydelsefull. I nästa avsnitt behandlas kontrollmakten och dess utveckling . 53 m.fl. 2012 s. 438 f., jfr Nergelius 2014 s. 106. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET granskar enligt 1 kap. 4 § rikets styrelse och förvaltning. I 13 kap. regeringsformen, med rubriken ”kontrollmakten”, regleras följande: •konstitutionsutskottets granskning (1 och 2 §§) •åtal mot statsråd (3 §) •misstroendeförklaring (4 §) •interpellationer och frågor (5 §) •Riksdagens ombudsmän (6 §) •Riksrevisionen (7–9 §§). och dess ledamöter har en direkt roll i kontrollsystemet genom granskning, frågeinstituten och möjligheten till misstroendeförklaring. När det gäller ombudsmän och är rollen mer indirekt. väljer JO och riksrevisorer, och iakttagelser från de båda organen kan uppmärksammas i , men det löpande arbetet bedrivs självständigt av JO och . Det har inte väckts något åtal mot statsråd för brott i tjänsten under den nuvarande regeringsformens tid.54 I detta avsnitt behandlas de övriga kontrollinstrumenten i 13 kap. och andra närliggande frågor om kontroll av regeringen. För varje kontrollinstrument görs en kort sammanfattning av dess roll och utveckling. Inhämtande av upplysningar i granskning tas upp i avsnitt 3. Inledningsvis behandlas ansvarsutkrävande samt kontrollfunktionernas ursprung. När makt delegeras är det centralt att ansvar kan utkrävas av de styrande, enligt ett tema i demokratiteorin.55 För att kunna utkräva ansvar krävs ett rikt flöde av information.56 Regeringen är enligt 1 kap. 6 § RF ansvarig inför . Ytterst kan utkräva ansvar genom att regeringen tvingas avgå efter en misstroendeförklaring. Genom andra instrument som granskning och frågeinstituten kontrolleras regeringen. För granskning är det viktigt att utskottet har fullgod tillgång till information. I sitt betänkande anförde att grundläggande uppgift är att ställa regeringen inför ansvar.57 katastrofkommission anförs att ansvarighet och ansvar, liksom flera former för ansvarsutkrävande, är i olika avseenden reglerade i den svenska rättsordningen. Regeringens och statsrådens politiska ansvar utkrävs främst genom allmänna val, 54Holmberg m.fl. 2012 s. 591. 55Ahlbäck 1999 s. 18. 56Jfr Bremdal 2011 s. 65, SOU 2000:1, Tarschys 2002 s. 95 f. 57SOU 1993:16 s. 158. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET misstroendeförklaringsinstitutet och granskning, anför kommissionen.58 framhåller tre förutsättningar för ansvarsutkrävande. 1.Att det går att urskilja vem som är ansvarig. 2.Att det finns kunskap om huruvida den offentliga verksamheten bedrivits bra eller dåligt. 3.Att det finns mekanismer för att faktiskt utkräva ansvar. Kontroll används som en allmän benämning på olika former av tillsyn eller granskning60 och kan i svenskt språkbruk beteckna dels ett tillstånd av makt över någon eller något, dels en aktivitet som innebär tillsyn, uppsikt eller övervakning.61 När det gäller parlamentarisk kontroll är det den senare betydelsen av begreppet som i första hand avses. Om kontroll betraktas som en aktivitet kan den analytiskt brytas ned i olika moment. Den norske juristen gör en uppdelning i tre stadier: granskning, värdering och reaktion.62 Sejersted sätter likhetstecken mellan granskning och inhämtande av information. Därmed undviker han att gränsdragningen mellan granskning och värdering blir otydlig. Men i svenskt språkbruk, t.ex. när det i regeringsformen talas om KU:s granskning och granskning, används termen granskning i en bredare betydelse, nästan som en synonym till kontroll. I varje fall innefattar termen ett moment av värdering. Men oavsett vilken beteckning man sätter på detta moment är inhämtande av information ett viktigt inslag i kontrollprocessen. Sejersted anser att det är det mest tidskrävande momentet. Man kan påminna om att det förekommer att regeringen tillsätter vad som ofta kallas kommissioner. Exempel är katastrofkommission om och (SOU 2005:104), (SOU 2002:37) och (SOU 2015:52). Kommissionerna är ofta kommittéer i den mening som avses i kommittéförordningen (1998:1474) och kan tillsättas för att undersöka ett faktiskt händelseförlopp av särskild betydelse. När regeringen tillsätter en för att granska en fråga eller ett händelseförlopp kan det förekomma att samma fråga eller händelseförlopp även granskas av . Ett exempel på detta är hanteringen av flodvågskatastrofen 2004. De två granskningarna kom att inledas för att sedan bedrivas parallellt och oberoende av varandra. Ett visst utbyte förekom. Trots en viss överlappning kan det konstateras att de två granskningarna skilde sig åt i centrala avseenden.64 58SOU 2005:104 s. 60 f. 59Ahlbäck 1999 s. 35. 60Bremdal 2011 s. 30. 61Rapport från 2011/12:RFR6 s. 17 f. 62Sejersted 2002 s. 90 f. 64Rapport från 2008/09:RFR14 s. 55 f., se även bet. 2005/06:KU8 s. 8 f. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET Bestämmelserna om kontrollmakten i 13 kap. RF har olika historiskt ursprung. Reglerna om granskning och om ombudsmän, , har rötter RF och kan i viss mån spåras ännu längre bakåt i tiden. Reglerna om , som började gälla 2003, har avlöst de tidigare bestämmelserna om revisorer, som på likartat sätt härrör från frihetstiden till tiden kring 1809. Även reglerna om åtal mot statsråd har gamla rötter och kommer till synes RF. Bestämmelsen om misstroendeförklaring kom till med författningsreformerna som ledde års regeringsform och utgör det parlamentariska styrelsesättets själva karaktärsbestämmelse. infördes i praxis 1867 vid den första tvåkammarriksdagen och reglerades 1949 i riksdagsordningen (som då var grundlag). Med RF skrevs frågeinstituten in i regeringsformen. ska enligt 13 kap. 1 § regeringsformen granska statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Utskottet har rätt att för granskningen få ut protokollen över beslut i regeringsärenden, handlingar som hör till dessa ärenden samt regeringens övriga handlingar som utskottet finner nödvändiga för sin granskning. Andra utskott och varje riksdagsledamot får hos skriftligen väcka frågor om statsrådens tjänsteutövning eller handläggningen av regeringsärenden. När det finns skäl till det, dock minst en gång , ska , enligt 13 kap. 2 § regeringsformen, meddela vad utskottet vid sin granskning har funnit värt att uppmärksamma. kan med anledning av granskningen göra en framställning till regeringen. Det finns ett antal uttalanden i förarbetena till regeringsform som går ut på att granskningen ska vara inriktad på rättskontroll och administrativ praxis.65 Detta innebär att granskningen i första hand ska syfta till att kontrollera om statsråden i sin tjänsteutövning och vid sin handläggning av regeringsärendena har följt gällande regler och vedertagen praxis.66 I en grundlagskommentar anförs att då statsrådens tjänsteutövning och handläggningen av regeringsärenden angetts som föremål för granskningen har därmed markerats att denna ska vara administrativt och icke politiskt inriktad.67 –1970 presenterade ett granskningsbetänkande som framför allt handlade om olika aspekter på handläggningen av vissa grupper av regeringsärenden. Förutom ett antal undersökningar av administrativ praxis av samma slag som tidigare behandlade utskottet några enstaka regeringsbeslut som vållat diskussion. 65Till exempel prop. 1973:90 s. 415. 66Rapport från 2008/09:RFR14 s. 12. 67Petrén och Ragnemalm 1980 s. 314 f. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET granskning av uppmärksammade beslut och åtgärder av kontroversiellt slag växte successivt . Enligt Sterzel råder det ingen tvekan om att betänkande med bl.a. IB-affären markerade en nyorientering. Från och med 1980-talet domineras granskningsbetänkandena av denna typ av mer uppmärksammade ärenden. Detta betydde dock inte att granskningen av rättslig och administrativ praxis föll bort. Den fanns kvar i ungefär oförändrad utsträckning men tenderade att skymmas av den mer uppmärksammade granskningen med anledning av anmälningar. har offentliga utfrågningar hållits. Beträffande praxis vid redovisningen av granskningen kan konstateras att ordningen med ett årligt granskningsbetänkande efter de nya grundlagsreglernas ikraftträdande bibehållits . Därefter har två betänkanden avgetts per , ett med administrativt inriktade granskningar och ett med anmälningar. Utöver detta har utskottet avgett särskilda betänkanden efter större granskningar. 1972–2010/11 förekom omröstningar i kammaren om reservationer i granskningsbetänkandena. Från och med /12 har inte omröstningar skett i kammaren. Ledamöterna har då avstått från att yrka bifall till reservationer. Genom EU-medlemskap har EU-frågor kommit att bli ett stående inslag i granskningen, både i den administrativt inriktade, s.k. allmänna granskningen, och i den s.k. särskilda granskningen, den som föranleds av anmälningar. har utskottet granskat frågor med anknytning till EU. I runda tal har 10–av granskningarna rört hur frågor med anknytning till EU hanterats.69 har en central roll i konstitutionella frågor har utöver granskningen ett antal uppgifter som också rör konstitutionella frågor. och finansutskottet är de enda utskott vilkas tillvaro framgår av grundlag. bereder ärenden om grundlagarna och riksdagsordningen. Till skillnad från vad som gäller för övriga ärenden kan inte avvika från att remittera dessa ärenden till (7 kap. 8 och 11 §§ RO). Utskottet bereder också ärenden om lagstiftning i konstitutionella och allmänt förvaltningsrättsliga ämnen (bilaga punkt 1 RO). KU kan med fem sjättedels majoritet medge att det går än mellan den tid då ett grundlagsärende första gången anmäls i kammaren och ett riksdagsval (8 kap. 14 § RF). 68Sterzel 2009 s. 363. 69Rapport från 2008/09:RFR14 s. 58 f., Hegeland 2006 s. 226 f. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET Vid beredningen av riksdagsärenden kan ett utskott enligt 10 kap. 7 § RO ge ett annat utskott tillfälle att yttra sig. Om ett ärende som rymmer konstitut- ionellt grundade frågeställningar har hänvisats till ett annat utskott för bered- ning på grund av sitt huvudsakliga ämne, inhämtas vanligtvis ett yttrande från Regeringen ska i en skrivelse till redovisa vilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledning av de riksdagsskrivelser som överläm- nats till regeringen (7 kap. 8 § RO). Skrivelsen, som har num- mer 75, remitteras enligt fast praxis till . anmodas att yttra sig över skrivelsen och eventuella motioner. Talmannen ställer enligt 11 kap. 7 § RO vid kammarens sammanträden pro- position till beslut med anledning av de yrkanden som lagts fram. nen finner att ett yrkande strider mot grundlag eller mot RO, ska han eller hon vägra att ställa proposition och ange skäl för denna vägran. ändå begär proposition, ska talmannen hänvisa frågan till konstitutionsutskot- tet för avgörande. Talmannen får inte vägra att ställa proposition om utskottet har förklarat att ett yrkande inte strider mot grundlag eller mot RO. Huruvida ett yrkande om ändrad skiktgräns för statlig inkomstskatt stred mot riksdagsordningen eller inte avgjordes av utskottet hösten 2013.70 En pro- position av talmannen kan också avse hänvisning av ett ärende till utskott. kan följaktligen komma att få avgöra om ett motionsyr- kande ska tillåtas leda till beredning som riksdagsärende eller avvisas på kon- En motsvarande ordning gäller enligt 8 kap. 3 och 6 §§ RO i fråga om in- terpellationer och skriftliga frågor. Förslag till lag som innebär en begränsning av grundläggande fri- och rättig- heter ska under vissa förutsättningar på yrkande av en minoritet i kammaren enligt 2 kap. 22 § första stycket RF vila . utskottet prövar för vidkommande huruvida första stycket är till- lämpligt i fråga om ett visst lagförslag (2 kap. 22 § tredje stycket RF). Frågor om ombudsmän och riksrevisorer väljer enligt 13 kap. 6 § RF en eller flera ombudsmän att utöva tillsyn över tillämpningen i offentlig verksamhet av lagar och andra författ- Val av ombudsman bereds av . dande ombudsmän väljs av efter beredning i . kan entlediga en ombudsman eller ställföreträdande ombudsman 2013/14:KU32. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET som inte har förtroende. Entledigande beslutas på förslag av . Den årliga berättelse som ombudsmännen ska lämna till hänvisas till för beredning. leds av tre riksrevisorer, som väljs av . Val av riksrevisor bereds av . får under vissa förutsättningar skilja en riksrevisor från uppdraget. Ett sådant beslut fattas på begäran av . Frågor om väckande av åtal mot statsråd för brott i tjänsten prövas enligt 13 kap. 3 § RF av . Även när det gäller frågor om åtal mot ledamöter av m.fl. ankommer vissa uppgifter på . ska följa tillämpningen i av subsidiaritetsprincipen (enligt Lissabonfördraget) och en gång meddela kammaren sina iakttagelser (7 kap. 8 § RO). har en central roll i konstitutionella frågor och vakar genom granskningen och andra uppgifter över att grundlagarna efterlevs. Ut- skottets granskning har blivit mer omfattande och har vuxit till ett centralt inslag i kontrollen av regeringen. Regeringens handläggning av EU-frågor granskas både i den allmänna och den särskilda granskningen. Genom granskning kontrolleras att regeringsarbetet i vid mening bedrivs i rättsenliga former. Utskottets kontroll är den enda generella rättsliga tillsynen över regeringsarbetet.71 kan enligt 13 kap. 4 § RF förklara att ett statsråd inte har förtroende. Ett yrkande om en sådan misstroendeförklaring ska ha väckts av minst en tiondel av ledamöter för att tas upp till prövning. För en misstroendeförklaring krävs att mer än hälften av ledamöter röstar för den. Ett yrkande om misstroendeförklaring tas inte upp till prövning om det väcks från det att ordinarie val har ägt rum eller beslut om extra val har meddelats till dess den riksdag som utsetts genom valet samlas. 71 Rapport från 2008/09:RFR14 s. 25. 2 OCH KONTROLLMAKTENS STÄLLNING I STATSSKICKET yrkande avseende ett statsråd som efter att ha entledigats uppehåller sin befatt- ning enligt 6 kap. 11 § får inte i något fall tas upp till prövning. om misstroendeförklaring ska inte beredas i utskott. Verkan av misstroendeförklaring anges i 6 kap. RF. Den mot vilken förkla- ringen riktas ska entledigas av talmannen (6 kap. 7 § RF). statsministern medför att alla statsråden ska entledigas och innebär därför re- ellt en misstroendeförklaring mot hela regeringen (6 kap. 9 § RF). kan omintetgöra effekten av en misstroendeförklaring genom att vädja till väl- jarna i ett extra val (6 kap. 7 § RF). Ett extra val får dock inte beslutas förrän har förflutit från en nyvald riksdags första sammanträde (3 kap. 11 § andra stycket RF). Misstroendeförklaring är tänkt som en yttersta garanti för parlamentar- ismen.72 Yrkanden om misstroendeförklaring har prövats av vid sex tillfällen: 1980, 1985, 1996, 1998, 2002 och 2015. röstningstillfällen har yrkandena om misstroendeförklaring förkastats. mot har det förekommit att det har funnits tillräcklig majoritet för en aviserad Någon omröstning har dock inte behövt genomföras eftersom själva hotet om en misstroendeförklaring visade sig vara tillräckligt för att uppnå syftet med denna.73 Det kan i sammanhanget nämnas att efter riksdagsvalen 1976, 1982, 1991, 1994, 2006 och 2014 begärde statsministern Det kan också påminnas om bestämmelsen i 6 kap. 3 § RF, som trädde i kraft , att en nyvald riksdag senast efter det att den samlats genom omröstning ska pröva frågan om statsministern har till- räckligt stöd i . Om mer än hälften av ledamöter röstar nej, ska statsministern entledigas. Omröstningen ska inte hållas om statsmi- nistern redan har entledigats. Användningen av misstroendeförklaringsinstitutet har varit sparsam. sex omröstningar har hållits under de som det existerat. ligheten att kunna väcka en misstroendeförklaring har haft betydelse har dock manifesterats vid andra tillfällen. Enligt 13 kap. 6 § RF får en riksdagsledamot framställa interpellationer och frågor till ett statsråd i angelägenheter som rör statsrådets tjänsteutövning i enlighet med de närmare bestämmelser som meddelas i riksdagsordningen. 8 kap. riksdagsordningen finns sådana närmare bestämmelser. Enligt Grundlagberedningen ligger spörsmålsinstitutens betydelse i de möj-