rfr · H30WRFR1 · 2015-10-13 00:00:00 — Beroende på omständigheterna kan klausuler av denna typ ändå vara starkt konkurrensbegränsande. Ett exempel är om en värvningsklausul omfattar arbetsgivarens samtliga kunder och det rör sig om ett område där an- talet potentiella kunder är ringa. Förbudet att värva arbetskamrater kan också vara begränsande om det finns få personer som har nödvändig kunskap och Arbetsgivares rätt till arbetstagares uppfinning Arbetstagare har i princip samma rätt till sina uppfinningar som andra uppfin- Ett undantag från denna regel framgår av 7 § lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinning. Bestämmelsen innebär att s.k. forskningsuppfin- ningar gjorda efter anställningens upphörande som utgångs- punkt ska anses vara gjorda inom anställningen. meras vara gjorda under anställningen om inte arbetstagaren kan göra sanno- likt att de tillkommit först därefter. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att arbetstagaren på ett illojalt sätt undanhåller arbetsgivaren uppfinningen.231 Kvardröjande förpliktelser är ett undantag från huvudregeln att förpliktelser som sammanhänger med en anställning upphör vid anställningens slut. 228 Fahlbeck 2013 s. 164. 229 Fahlbeck 2013 s. 200 f. 230 Fahlbeck 2013 s. 201 f. 231 , P, m.fl., Lagarna inom immaterialrätten (, Zeteo) kommentaren till VISSA JURIDISKA FRÅGOR BILAGA 2 dröjande förpliktelser förekommer på både den offentliga och den privata arbetsmarknaden. Vanligtvis är de förra författningsreglerade medan de senare har sin grund i avtal. När det gäller tjänstefel kan sägas att den omständigheten att anställningen har upphört saknar betydelse vid prövningen av om en straffbar gärning begåtts, men detta kan få betydelse vid bestämningen av påföljd. Liksom i fråga om andra brottsbestämmelser begränsas tillämpningen tidsmässigt av de allmänna reglerna om preskription, i detta fall . Merparten av de förpliktelser som har en kvardröjande effekt kan beskrivas som ”negativa” i bemärkelsen att de är uttryck för förbud eller begränsningar av olika slag, exempelvis när det gäller att ta en ny anställning. Gemensamt för många av de exempel på kvardröjande förpliktelser som ges är att de gäller information och kunskap som den enskilde inhämtat under sin anställning eller sitt uppdrag. Genom lagstiftning eller avtal hindras den enskilde från att fritt förfoga över denna information. Det kan vara fråga om tystnadsplikt som gäller även efter anställningens slut eller förbud mot att använda sig av sin kunskap i en ny anställning hos en konkurrent. Det har visat sig svårare att finna exempel på motsatsen, att en enskild är förpliktad att lämna upplysningar i något sammanhang efter en anställnings eller ett uppdrags slut. Här behandlas frågan om retroaktivitet. De straff- och skatterättsliga förbuden samt rättsläget när det gäller förvaltningsrätt ägnas mest uppmärksamhet. Ci- vilrätten ges något mindre utrymme. Slutligen redogörs kort för överväganden om retroaktivitet inom . Allmänt om retroaktiv lagstiftning Svensk lagstiftning innehåller inget generellt förbud mot retroaktiv lagstiftning, dvs. lagstiftning som avser något som redan har hänt men som inte var gällande vid tiden för den händelsen.232 Endast på två rättsområden, straffrätten och skatterätten, finns grundlagsfästa förbud mot retroaktiv lag. Retroaktiv lagstiftning till nackdel för enskilda anses dock i allmänhet svår att förena med legalitetsprincipen och det krav på förutsebarhet som den anses innefatta.233 Det står helt klart att grundlagens förbud inte ska tolkas e contrario och lagstiftaren har även på övriga rättsområden intagit ett restriktivt förhållningssätt till retroaktivitet.234 232Denna definition används av och , s. 77. En annan vanligen använd definition är Strömholms. Han skriver att vad som avses när man säger att en lag eller annan författning är retroaktiv är ”att denna knyter rättsliga konsekvenser, som inte fanns, till en handling eller ett förhållande som inträdde före dess ikraftträdande”, se Strömholm 1996 s. 346. 233Bull och Sterzel 2015 s. 77. 234Bernitz 1997 s. 136 f. BILAGA 2 VISSA JURIDISKA FRÅGOR Huvudskälet mot retroaktiv lagstiftning till den enskildes nackdel som formulerades av fri- och rättighetsutredningen får anses fortfarande äga relevans.235 Huvudskälet mot retroaktiv lagstiftning är att en sådan lagstiftning bryter mot grundsatsen att man i förväg ska kunna bedöma de rättsliga konsekvenserna av sitt handlande. En medborgare som handlar med utgångspunkt i gällande rätt riskerar att hans handling kommer att bedömas enligt regler som tillkommit i efterhand, när han inte kan göra gjort ogjort. I viss mening är det oundvikligt att lagstiftning får tillbakaverkande effekter. Nya regler kan ju få påverkan för ett rättssubjekt beroende på val som gjorts innan reglerna trädde i kraft. Detta skiljer sig dock från förhållandet att viss lagstiftning införs med ett direkt syfte att omfatta händelser bakåt i tiden. Man skiljer alltså mellan å ena sidan ”formell” eller ”äkta” retroaktivitet, som avser en lagstiftning som införs med syfte att omfatta händelser tillbaka i tiden, och å andra sidan ”materiell” eller ”oäkta” retroaktivitet, som avser förhållandet att en lagstiftning får vissa tillbakaverkande effekter.236 Här ligger fokus på den s.k. formella eller äkta retroaktiviteten. I den juridiska litteraturen finns ingen omfattande generell diskussion om retroaktiv lagstiftning. Däremot har ämnet diskuterats ingående när det gäller straffrätt och skatterätt, dvs. på de områden där det finns uttryckliga stadganden om retroaktivitetsförbud. På dessa områden får rättsläget alltså anses vara relativt belyst medan det på andra områden råder större osäkerhet om vad som gäller. När det gäller förvaltningsrätten har Warnling-Nerep t.ex. sammanfattat rättsläget som att ”det beror på”.237 Utifrån vad som sagts om de reglerade områdena och mot bakgrund av uttalanden i praxis och i förarbeten samt i litteraturen går det dock att dra vissa slutsatser om vad som bör anses gälla. Gemensamt för diskussionen om retroaktivitet på olika rättsområden är att det i praktiken är när regler införs till nackdel för enskilda som det anses uppstå problem. Att införa tillbakaverkande regler som gör rättsläget förmånligare för enskilda anses av naturliga skäl inte utgöra ett lika stort problem ur rättssäkerhetssynpunkt. 235SOU 1978:34 s. 156. 236Som exempel på materiell skatterättslig retroaktivitet nämner Fast att om förmögenhetsskatten skulle återinföras så skulle givetvis de tillgångar som en person redan investerat i också omfattas av beskattning enligt de nya reglerna. Se Fast 2011 s. 118. Warnling-Nerep ifrågasätter värdet av en sådan uppdelning och föredrar att se det så att retroaktivitetsaspekterna väger olika tungt i sådana fall där en ny lag i något avseende blir normerande för äldre förhållanden. Se Warnling-Nerep 2008/2009 s. 844. Jfr också Strömholms diskussion om detta i Strömholm s. 346 ff. 237Warnling-Nerep, 2008/2009 s. 858. VISSA JURIDISKA FRÅGOR BILAGA 2 Inget straff utan lag På straffrättens område anses legalitetsprincipen medföra ett förbud mot retroaktiv strafflag. Detta förbud finns stadgat i så väl Europakonventionen238 (artikel 7) och EU-stadgan239 (artikel 49) som i svensk grundlag. Av 2 kap. 10 § första stycket regeringsformen, , framgår följande. Ingen får dömas till straff eller annan brottspåföljd för en gärning som inte var belagd med brottspåföljd när den begicks. Inte heller får någon dömas till svårare brottspåföljd för gärningen än den som var föreskriven då. Vad som föreskrivs här om brottspåföljd gäller även förverkande och annan särskild rättsverkan av brott. Vidare anges i 5 § första stycket promulgationslag (1964:163), BrP, följande. Ingen må dömas för gärning, för vilken ej var stadgat straff när den begicks. På straffrättens område gäller alltså ett absolut grundlagsfäst förbud mot retroaktiv strafflagstiftning till den enskildes nackdel. Detta anses också analogt tillämpligt på straffliknande administrativa påföljder som sanktionsavgifter och skattetillägg m.m.240 förbud mot retroaktiv strafflag får anses vara ett av de mest grundläggande rättighetsskydden på området för mänskliga rättigheter. Förbudet är fast etablerat i praxis.241 Inom har skyddet mot retroaktiv strafflagstiftning, även före EU-stadgans tillkomst, varit en uppmärksammad fråga. Redan tidigare gällde att EU såsom allmänna principer för gemenskapsrätten ska respektera de grundläggande rättigheterna så som de garanteras i . har också i ett avgörande särskilt lagt fast förbudet mot retroaktiv strafflagstiftning. Domstolen behandlade frågan om retroaktiv verkan av en bestämmelse i en av rådets förordningar och uttalade då bl.a. följande.242 Principen att straffrättsliga bestämmelser inte kan ha retroaktiv verkan är gemensam för alla medlemsstaters rättsordningar och finns inskriven som en grundläggande rättighet i artikel 7 i Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna; den är en av de allmänna rättsprinciper vars efterlevnad domstolen ska säkerställa. 238Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna som gäller som svensk lag enligt lagen (1994:1219) om den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. 239Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna. 240Se bl.a. 1997 s. 135 och de hänvisningar som görs där. 241Se bl.a. domar i målet Welch mot och i målet mot . 242C-63/83. BILAGA 2 VISSA JURIDISKA FRÅGOR Den lindrigaste lagens princip Från den ovan beskrivna huvudregeln om förbud mot retroaktiv strafflag finns ett mycket viktigt undantag. Om gällande rätt vid domstillfället skulle medföra en lindrigare bedömning ska den regleringen tillämpas. I 5 § andra stycket BrP anges nämligen följande. Straff ska bestämmas efter den lag som gällde när gärningen företogs. Gäller annan lag när dom meddelas, ska den lagen tillämpas, om den leder till frihet från straff eller till lindrigare straff; vad nu är sagt ska dock ej gälla, när fråga är om gärning som varit straffbelagd på grund av då rådande särskilda förhållanden. Ny lagstiftning kan alltså enligt denna ”den lindrigaste lagens princip” få tilllämpning på tidigare begångna brott. Med domstillfället avses här inte enbart första instansens dom utan även avgöranden i högre instans.243 Regeln i 5 § andra stycket BrP anses nämligen tillämplig intill dess att en dom vunnit laga kraft. I de fall då ny och för den tilltalade förmånligare lagstiftning har antagits men ännu inte gäller vid domstillfället kan detta påverka påföljdsbedömningen i mildrande riktning.244 Bestämmelser inom straffrätten som har processuell karaktär, t.ex. bestämmelser om straffprocessuella tvångsmedel, faller utanför förbudet mot retroaktiv tillämpning. När det gäller processuella regler anses det naturligt att de inte relateras till en viss gärning. Inte heller bestämmelser om straffverkställighet anses omfattas av retroaktivitetsförbudet.245 Avgörande för vilka straffprocessuella bestämmelser och vilka bestämmelser om verkställighet som blir tilllämpliga är i stället tidpunkten för domen. Regeringsformens förbud mot retroaktiv tillämpning av straffbestämmelser anses inte omfatta bestämmelser om preskription. Inte heller retroaktivitetsförbudet i anses hindra att en preskriptionstid förlängs medan den löper.246 Det är alltså möjligt att besluta att nya bestämmelser om preskription även ska gälla för redan begångna men inte preskriberade brott.247 I 12 § BrP föreskrivs dock att för brott som begåtts före balkens ikraftträdande ska inte dömas till straff om brottet är att anse som preskriberat enligt den lag som gällde vid gärningstidpunkten. Denna bestämmelse anses analogt tillämplig på senare ändringar av BrB och även för de straffbestämmelser som 243NJA 1977 not B 36. 244Se angående detta stycke m.fl. 2013 s. 202 f. 245Perklev 2005 s. 1042. Det bör dock observeras att ändrad praxis vad gäller reglerna för villkorlig frigivning, vilken medförde en faktisk förlängning av avtjänande av långa fängelsestraff för grova terroristbrott, har ansetts innebära brott mot artikel 7, se dom i målet Prada mot , (dom i Grand Chamber). 246Europadomstolens dom i målet Coëme m.fl. mot . 2009/10:50 s. 30. VISSA JURIDISKA FRÅGOR BILAGA 2 återfinns utanför BrB.248 Att låta en förlängning av preskriptionstiden för ett visst brott få effekt på redan preskriberade brott har i enlighet med detta ansetts strida mot grundläggande rättsprinciper och har i flera lagstiftningssammanhang avvisats kategoriskt.249 Förbud mot retroaktiv skattelag Även på skatterättens område anses principerna om legalitet och rättssäkerhet medföra ett förbud mot retroaktiv skattelag. Ett uttryckligt förbud finns också angivet i grundlagen. Av 2 kap. 10 § andra stycket RF framgår följande. Skatt eller statlig avgift får inte tas ut i vidare mån än som följer av föreskrifter som gällde när den omständighet inträffade som utlöste skatt- eller avgiftsskyldigheten. Finner att det finns särskilda skäl för det, får en lag dock innebära att skatt eller statlig avgift tas ut trots att lagen inte hade trätt i kraft när omständigheten inträffade, om regeringen eller ett riksdagsutskott då hade lämnat ett förslag om det till . Med förslag jämställs ett meddelande i skrivelse från regeringen till om att ett sådant förslag är att vänta. Vidare får föreskriva undantag från första meningen, om finner att det av särskilda skäl krävs i samband med krig, krigsfara eller svår ekonomisk kris. Det skatterättsliga retroaktivitetsförbudet i RF omfattar praktiskt taget alla skatter, såväl statliga som kommunala, samt statliga avgifter, såsom tullar och sociala avgifter. Däremot omfattas inte kommunala avgifter. Stadgandet gäller retroaktiv lagstiftning till den enskildes nackdel, och retroaktiv lagstiftning till den enskildes fördel är alltså tillåten.250 Även om det på skatterättens område inte finns något uttryckligt förbud mot retroaktivitet i anses det att konventionen medför ett visst skydd mot retroaktiv beskattning genom första tilläggsprotokollets251 art. 1 om skydd för egendom. I och med staternas bedömningsmarginal på skatteområdet anses det dock tveksamt vilken betydelse skydd har för de skattskyldiga.252 EU-stadgan saknar bestämmelser om retroaktiv skattelag. har dock uttalat sig om retroaktivitet utifrån principerna om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhet. Domstolen har t.ex. ansett att viss momslagstiftning kunnat ändras med retroaktiv verkan förutsatt att ”de ekonomiska aktörer som utför sådana ekonomiska transaktioner som avses i lagen har för- 248Perklev 2005 s. 1044 f. 249Jfr Perklev 2005 s. 1044 ff. och de uttalanden som där hänvisas till. 250Ett exempel på detta är slopandet av arvs- och gåvoskattelagen 2005 då skattefrihet, genom en särskild lag, medgavs retroaktivt fr.o.m. , på grund av Tsunamikatastrofen i . 2004/05:97, bet. 2004/05:FiU29. 251Protokoll till konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna, 1952. 252Fast 2011 s. 119. Även har svårt att finna att har utvecklat någon praxis av självständig betydelse i retroaktivitetsfrågan, se 2001 s. 10. BILAGA 2 VISSA JURIDISKA FRÅGOR varnats om lagens antagande samt om denna lags retroaktiva verkan på ett så- dant sätt att de kunnat förstå vilka verkningar ändringslagen kommer att med- föra för dessa transaktioner”.253 Undantag från förbudet mot retroaktiv skattelag När det gäller skattelagstiftning finns två viktiga undantag från retroaktivitets- förbudet som framgår av bestämmelsen i RF. Det första är möjligheten till retroaktiv lagstiftning vid särskilda skäl genom ett särskilt skrivelseförfarande, avsett att användas för att motverka skatteflykt i anledning av en planerad Det andra gäller vid särskilda skäl i samband med krig, krigsfara eller svår ekonomisk kris och har inte använts.254 En huvudprincip inom förvaltningsrätten ansågs länge vara att de föreskrifter som är i kraft när prövningen sker ska tillämpas. Detta ansågs även gälla vid prövning av besvär över beslut som fattats före ikraftträdandet av de föreskrif- ter som gällde vid besvärsprövningen. Ett avgörande från dåvarande Rege- ringsrätten, numera ()256 lade fast denna praxis (RÅ 1988 ref. 132).257 Domen kritiserades och princi- pen kom att bli omdiskuterad.258 Ett senare rättsfall från HFD, det s.k. (RÅ 1996 ref. 57), kan sägas precisera och modifiera fall och har blivit ett nyckelavgörande i fråga om retroaktivitet på förvaltningsrättens område. I HFD var det fråga om rättsprövning av regeringens beslut om miljörättslig återställandeskyldig- het för AB Klippans Finpappersbruk avseende föroreningar från viss verksam- het –1975. När det gällde retroaktiv tillämpning av den dåva- rande miljöskyddslagens bestämmelser hänvisade HFD inledningsvis till 1988 års rättsfall men angav att den princip som beskrivs där om valet av tillämplig lagstiftning inte är undantagslös. HFD konstaterade att en retroaktiv tillämp- ning i vissa fall är direkt förbjuden i grundlag. Vidare angavs att det inom EU- rätten, ”med hänvisning till proportionalitetsprincipen och till principerna om rättssäkerhet (legal certainty or security) och skyddet av berättigade förvänt- ningar (protection of legitimate expectations)”, anses att ändringar i materiella regler normalt inte träffar förhållanden som ligger före ikraftträdandet annat än då det klart framgår att en retroaktiv tillämpning har varit åsyftad och att det även i sådana fall krävs att de berördas berättigade förväntningar har re- Därefter anförde HFD följande: 253 C-376/02, Stichting "Goed Wonen". Se ytterligare om tillämpningen av EU-rätt nedan. 254 Se och 2015 s. 79 och Fast 2011 s. 123 f. 255 I detta sammanhang hänförs även miljörätten till förvaltningsrätt, jfr Warnling-Nerep 2008/2009 s. 844. 256 I fortsättningen refereras till HFD oavsett när det aktuella målet avgjorts. 257 HFD hänvisade bl.a. till uttalanden i bet. 258 Se Warnling-Nerep 2008/2009 med hänvisningar s. 851. VISSA JURIDISKA FRÅGOR BILAGA 2 I sammanhanget bör framhållas att ett mycket stort antal normer i faller inom området förvaltningsrättsliga föreskrifter. Att på ett entydigt sätt avgränsa sådana föreskrifter mot föreskrifter av annat slag låter sig inte göra. Den förvaltningsrättsliga lagstiftning som myndigheter och domstolar har att tillämpa aktualiseras i mål och ärenden av skiftande slag. Åtskilliga förvaltningsrättsliga föreskrifter gäller förhållanden som i princip i första hand regleras av civilrättslig lagstiftning. För sådan lagstiftning är utgångspunkten som regel att ny lagstiftning inte träffar rättshandlingar som utförts innan lagstiftningen trätt i kraft. Flertalet förvaltningsrättsliga föreskrifter är emellertid av sådant slag att skälen att ge reglerna snabbt genomslag är starka. Med hänsyn till nu anförda omständigheter bör försiktighet iakttagas då det gäller att ställa upp en generell princip för hur man ska tillämpa författningsändringar, som utan särskilda övergångsbestämmelser träder i kraft mellan tidpunkten för de händelser som ska prövas eller den ansökan som har gjorts och tidpunkten för själva prövningen. Enligt HFD:s mening bör – i enlighet med vad som uttrycks i RÅ 1988 ref. 132 – en allmän utgångspunkt vara att de föreskrifter som är i kraft för prövningen av ett mål eller ett ärende ska ligga för denna prövning. Det framstod enligt HFD emellertid inte som rimligt att till den enskildes nackdel tillämpa en lagstiftning av det slag som var aktuellt i retroaktivt, i vart fall inte om inte detta är föreskrivet i särskilda övergångsbestämmelser eller det av regelsystemet i övrigt tydligt kan utläsas att en sådan tilllämpning är åsyftad. HFD konstaterade att de ifrågavarande bestämmelserna i dåvarande miljöskyddslagen inte innehöll någon övergångsbestämmelse som medförde tilllämplighet och ansåg att lagstiftningens utformning i övrigt inte heller kunde anses ge stöd för en retroaktiv tillämpning i det aktuella fallet. Med hänsyn till dessa förhållanden och då en sådan tillämpning uppenbarligen skulle kunna leda till en tidigare oförutsebar ekonomisk belastning för berörda företag ansåg HFD att de aktuella bestämmelserna inte skulle tillämpas retroaktivt. HFD:s avgörande i är mycket omdiskuterat och har i litteraturen tillerkänts olika stor betydelse.259 Detta särskilt sedan lagstiftningen ändrades i samband med att infördes.260 HFD:s avgörande anses i vart fall slå fast principen att retroaktiv lagstiftning som verkar betungande för enskilda inte kan ges retroaktiv verkan utan att detta har klart stöd i meddelade övergångsbestämmelser.261 HFD har i flera fall hänvisat till sina uttalanden i och har bl.a. upprepat att särskilt avseende ska fästas vid de effekter som skulle uppkomma om den nya lydelsen av en regel tillämpades på förhållanden som förelåg innan lagändringen trätt i kraft.262 Även retroaktivitet till den enskildes fördel har varit föremål för HFD:s bedömning. I RÅ 2003 ref. 88 var det fråga om rätt till livränta och i RÅ 2004 ref. 82 om rätt till arbetslöshetsersättning. I båda dessa mål ansåg HFD att 259Se t.ex. 1997 och Warnling-Nerep 2008/2009. 1997/98:45, bet. 1997/98:JoU20. 261Bernitz 1997 s. 148. 262Se RÅ 2003 ref. 88 och de rättsfall som HFD hänvisar till där. BILAGA 2 VISSA JURIDISKA FRÅGOR effekterna av en tillämpning, även i de fall den nyare regeln kan antas bli för- månligare för den enskilde, ska uppfylla rimliga krav på rättssäkerhet och rätt- HFD valde att i dessa fall inte ge de nya reglerna retroaktiv verkan. På förmögenhetsrättens område har det ansetts gälla att en ny lag inte bör ges tillämpning på rättsförhållanden som uppkommit före lagens ikraftträdande. I ett betänkande från uttalas att endast tungt vägande sociala hänsyn har ansetts kunna medge avsteg från den grundsatsen.263 I det ovan nämnda uttalade HFD också att utgångspunkten för civilrättslig lagstiftning som regel är att ny lagstiftning inte träffar rättshandlingar som utförts innan lagstiftningen trätt i kraft.264 Ett illustrerande exempel på lagstiftningsarbete där frågan om retroaktivitet diskuterats mer ingående är införandet av en ny konkurrenslagstiftning i början av 1990-talet.265 Regeringen hänvisade då, i fråga om ikraftträdandet av en ny konkurrenslag, till ”[g]rundsatsen att ny civillagstiftning inte ska rubba innehållet i avtal som träffats innan sådan lagstiftning trätt i kraft” som uttryck för en viktig rättssäkerhetsprincip. Avsteg från denna princip borde enligt regeringen endast komma i fråga om starka samhällsintressen talar för det. När det gällde den nya konkurrenslagen ansåg regeringen att dessa skäl var tillräckligt starka och hänvisade även till att , genom , ”folkrättsligt åtagit sig att göra ett sådant avsteg”. Den nya konkurrenslagens förbud mot konkurrensbegränsande samarbete tilläts därför omfatta också avtal, beslut och samordnade förfaranden som förelåg när lagen trädde i kraft. Dock infördes en särskild övergångsbestämmelse med innebörden att förbjudna avtal etc. som förelåg när lagen trädde i kraft och då pågående förfaranden som var att anse som missbruk av dominerande ställning inte skulle omfattas av lagens förbud, om berörda företag vidtog åtgärder från lagens ikraftträdande.266 Av allmänna principer inom processrätten anses följa att nya processrättsliga regler tillämpas så snart de trätt i kraft. Frågor om övergångsbestämmelser vid processlag behandlades ingående av Processlagberedningen vid införandet av . Processlagberedningen uttalade att enligt allmänt vedertagna grunder ska en ny processlag tillämpas på varje processuell företeelse 263 KU 1974:60. 264 RÅ 1996 ref. 57. 265 Det kan möjligen ifrågasättas huruvida konkurrenslagstiftningen är att hänföra till civilrätt, men i detta sammanhang får det anses lämpligt.