mot · H3021938 · 2015-10-06 00:00:00 — Målet ska vara att skapa en bostadspolitik som tillgodoser alla medborgares grundläggande rätt till en bostad. Höjda bostadsbidrag för barnfamiljer med knapp ekonomi Kostnaderna för boendet utgör i många hem en av de dominerande utgifterna. Att därför höja bostadsbidraget är ett bra sätt att stärka ekonomin för barnfamiljer som lever under knappa ekonomiska omständigheter. Ofta handlar det om ensamstående föräldrar där varje krona måste vändas, familjer där pengar saknas till saker som julklappar, medicin, glasögon eller barnkalas. Genom att höja bostadsbidraget ökar också möjligheterna för den här gruppen konsumenter att efterfråga bostäder. Den bostadsproducent som överväger uppförande av en ny fastighet gör en kalkyl som också innefattar vad tänkta bostadskonsumenter förmår att betala. En stärkt förmåga att klara att betala hyran för även dem med knappa inkomster gör att denna grupp också kan efterfråga nyuppförda bostäder. Något som främjar beslutet hos byggproducenter att vilja gå in i ett byggprojekt. Prioriteringen att stärka bostadskonsumenterna skiljer sig från regeringen, vilken istället väljer att ösa pengar över dem som bygger bostäderna. En strategi som vänsterledda regeringar i ofta prövat till stora kostnader och felställda incitament för byggsektorn. medverkade genom alliansregeringen till att bostadsbidraget kunde höjas. Det var höjningar som både generellt gick ut för att stärka konsumenters efterfrågan (2012) och sedan riktades specifikt gentemot gruppen med hemmavarande barn (2014). föreslår nu ytterligare höjningar av det särskilda bostadsbidraget för hemmavarande barn. är den del av bostadsbidraget som består av särskilt bidrag för hemmavarande barn: för familjer med ett barn, för familjer med två barn, för familjer med fler än två barn. föreslår att höja bidraget med: för familjer med ett barn, för familjer med två barn, för familjer med fler än två barn. Det finansiella nettot av att höja det särskilda bostadsbidraget för hemmavarande barn blir för staten en kostnadsökning med 900 miljoner. För kommunerna minskar utgifter med 200 miljoner genom minskat ekonomiskt bistånd. Totalt för den offentliga sektorn innebär bidragshöjningen ett negativt finansiellt netto på . infördes möjligheten till ägarlägenheter i samband med nyproduktion. Det är således en relativt ny boendeform i men är vanlig eller vanligast i andra länder. Med ägarlägenheter finns goda förutsättningar att öka mångfalden av upplåtelseformer i bostadsområden. Till skillnad från bostadsrätter där bostadsfastighetsstrukturen inte medger förutsättningar för ombildning, kan ägarlägenheter om det tillåts i befintliga bostäder införas tillsammans, vägg i vägg med andra bostadsformer. Det ger möjlighet att i ett bostadsområde mixa både hyresrätter och ägarlägenheter, något som skulle motverka boendesegregation mellan olika grupper i samhället, exempelvis personer som ingår i olika typer av sociala insatser. En utredning (SOU 2014:33) har följt, med ett förslag för att möjliggöra omvandling av hyresrätter till äganderätter i befintligt bestånd. anser att ägarlägenheter har många fördelar som upplåtelseform och ser gärna en ökad andel på den svenska bostadsmarknaden. När det också blir möjligt med ägarlägenheter i befintligt bestånd bedömer att upplåtelseformens andel av bostadsmarknaden kommer att börja öka. avskaffade regeringen på kristdemokratiskt initiativ den statliga fastighetsskatten. Fastighetsskatten var oförutsägbar och beskattade värden som inte motsvarades av några löpande inkomster. Detta bidrog till att många människor upplevde en växande oro för möjligheten att kunna bo kvar i sitt hus. Med ett bostadsområdes växande popularitet bidrog fastighetsskatten till socioekonomisk segregation då de som inte längre hade råd med skatten tvingades flytta. Skatten slog blint och var ett exempel på en illegitim skatt som saknade förankring i folkdjupet. Trots att fastighetsskatten bytts mot en fastighetsavgift finns taxeringsvärdessystemet fortfarande kvar och skapar krångel för enskilda småhusägare. Därmed finns också den struktur kvar som skulle kunna användas för att återinföra det gamla fastighetsskattesystemet. finns liten anledning att behålla taxeringsvärdessystemet, varför vi föreslår att det bör avskaffas. En av de stora bostadspolitiska utmaningarna är renoveringen av miljonprogrammet. Uppgifterna varierar kraftigt om hur mycket det kan tänkas kosta, men klart är att det i flera kommuner är stora renoveringsbehov. I debatten om miljonprogrammet figurerar krav på statliga subventioner för att minska de påfrestningar som renoveringarna kan innebära för hyresgästerna. Regeringen går också fram med tilldelningen av 1 miljard för energieffektivisering, renovering av flerbostadshus samt ett stöd för förnyelse av utomhusmiljön. anser att subventioner är fel väg att gå. För det första: Subventioner riskerar att styra fel och i praktiken hamna i byggherrarnas fickor. För det andra: Ett subventionssystem skulle resa svåra frågor kring gränsdragningar, vem och vilka som skulle omfattas av stödsystemet. Vilka årgångar och ? Alla hus eller bara hyresrätter? Ska de fastighetsägare som skött sitt underhåll och som redan genomfört renoveringarna inte få ta del av subventionerna? Frågorna är många, men svaren är få. För det tredje: För att överhuvudtaget ge märkbar effekt på nivån på hyreshöjningen skulle det krävas subventioner i mångmiljardklassen. Regeringens miljard, som ska fördelas mellan energieffektivisering, renovering av flerbostadshus och ett stöd för förnyelse av utomhusmiljön, blir bara en tunn fernissa som strösslas över de många behoven. Vänsterregeringens miljard premierar den som underlåtit att sköta sitt fastighetsbestånd. Pengarna är dessutom otillräckliga. Den halva summa som föreslogs budget och då motsvarande en ny duschblandare per lägenhet, räcker nu till en diskho. Dessutom får regeringen anslå en ansenlig del av pengarna till hjälpa de boende att parera renoveringarnas hyreshöjningar i ett särskilt stöd de kallar hyresrabatt. anser att det är bättre med stöd till utsatta hyresgäster än till fastighetsbolag. Därför har också bostadsbidragen höjts i flera omgångar av alliansregeringen för både barnfamiljer och pensionärer. Fastighetsbolagen ska istället ha en långsiktig plan för hur fastighetsbeståndet följer en renoveringsplan. Med subventionsstrukturer blir det lönsammare att följa politikens dagskurser än att ansvarsfullt planera sitt fastighetsägandes plikter. Trots det ovan sagda, kan det finnas skäl att staten medverkar till att sänka kostnaderna för investeringar i energieffektivisering som inte alltid är tydligt företagsekonomiskt lönsamt . Framförallt eftersom vi nu har ett befintligt bestånd av misskötta fastigheter. Den modell som bör studeras på djupet är att utreda den tyska modellen med energisparlån. har under ett drygt decennium framgångsrikt rustat upp hundratusentals bostäder. Modellen innebär i korthet att staten tillhandahåller förmånliga energisparlån till fastighetsägare för energiinvesteringar i bostäder. Synen på konsumtion och krediter har förändrats och lånar svenskarna allt mer. I det kreditsamhälle vi lever finns även goda skäl till att utbudet av krediter är stort och varierat. En persons inkomster varier under livet och behov av kredit, men det finns också risker med krediter. Risken är att personen inte kan återbetala sina kredit och därför hamnar i överskuldsättning. Att hamna i skuldfällan och i värsta fall överskuldsättning är förödande för den enskilde och kostar även stora pengar för samhället. I den av alliansregeringen initierade utredningen i kreditsamhället 2013:78 anges en rad förslag för hur människor låsta i överskuldsättning kan hjälpas till ett liv i frihet från skuld. Enligt utredningen har fler än 95 000 personer en skuld hos eller tidigare. Nästan 190 000 har haft minst en skuld eller tidigare, alltså . Nästan 250 000 och tidigare och fanns det ungefär 370 000 personer med en skuld hos . Svenska hushåll är högt skuldsatta, såväl i ett historiskt som i ett internationellt perspektiv. har skulderna i förhållande till disponibel inkomst ökat från och är omkring 1,5 gånger större än genomsnittet i euroområdet. har dock tillgångarna ökat, från nästan 300 till en bit av den disponibla inkomsten. Aggregerade siffror visar alltså att hushållen har en stor nettoförmögenhet. Att ta ett lån via mobiltelefon har blivit ett allt vanligare sätt att skaffa mindre summor. Det är pengar som ofta går direkt till konsumtion. Sms-lånen är vanskliga därför att de är så lättillgängliga och de saknar långivarens krav och kontroll av den som lånar. Den snabbväxande bransch som med högljudd reklam lovar snabba pengar tjänar stora pengar som den anklagas för bristande kreditbedömning. , som var det första skandinaviska landet att öppna för branschen med snabblån, har lika dystra erfarenheter som av konsekvenserna. För att möta problematiken har infört ett räntetak. Något som också svenska kommit att rekommendera. Nackdelen med ett räntetak enligt är att fler då efterfrågar lånen. Räntetaket gör dock lönsamheten sämre vilket torde ha en hämmande effekt på marknaden. anser att räntetak är värt att överväga. bör räntetak ställas mot effekten av att ställa högre trösklar till lån. Målsättningen bör vara det som fungerar bäst för att skapa en återhållsam men tillgänglig lånemarknad. Den grupp i samhället som lider svårast är de som levt under hotet om indrivning av varje krona de kan tjäna utöver existensminimum. De skuldsatta och deras anhöriga lever ett kringskuret liv år . De saknar ofta ork och förmåga att genomföra den totala skuldsanering som skulle vara dem till störst hjälp. Resultatet blir emellertid ofta att de hamnar i en allt mer omöjlig situation, med allt mindre hopp om att någonsin ta sig ur sin situation. Deras begränsning och avskärmning har också accelererat i takt med att kontanternas användning minskat. Utan tillgång till ett bankkort går det inte att boka tågbiljett eller betala i en parkeringsautomat, trots att pengar finns på kontot. För att sätta en gräns på det livstidsstraff som den mest utsatta gruppen i praktiken lever under och öka möjligheten att bli skuldfri föreslog utredningen att slutlig preskription införs för fordringar som fastställts av eller i domstol. Den slutliga preskriptionstidens starttidpunkt bör inträffa efter fastställelse och preskriptionstiden vara i normalfallet och för fordringar mellan privatpersoner och om skulden grundar sig på brott. anser att utredningens slutsatser om en slutlig preskriptionstid bör övervägas för lagstiftning. Barn till föräldrar med löneutmätning är särskilt utsatta. Löneutmätningen motsvarar en mindre plånbok än försörjningsstöd. Förbehållsloppet bör därför höjas och åtminstone vara lika eller högre än motsvarande för försörjningsstöd. Man kan också notera de åtgärder som medverkat till under alliansregeringen, exempelvis har det införts tillståndsplikt för snabblåneföretagen, har fått i uppdrag att utföra tillsyn av företagen och har fått utökade sanktionsmöjligheter mot brister i kreditprövningen. vill att utredningens slutsatser implementeras i lagstiftning. Vi emotser också slutsatserna för den utredning som enligt kommittédirektiv 2015:43 är uppdragen ett flertal frågor i syfte att åstadkomma en mer ansvarsfull marknad för konsumentkrediter. I kommittédirektivet märks särskilt åliggandet att utreda förutsättningarna för att begränsa den kreditränta och dröjsmålsränta som kreditgivaren får ta ut. Utredningen förväntas lägga fram sina slutsatser . Utredningsresultat tillsammans med övriga åtgärder bör sammansättas till en övergripande strategi som adresserar överskuldsättning i samhället. Att starta ett företag innebär att man lämnar trygghetszonen och utsätter sig själv och sin omgivning för risken att misslyckas. Det är något som säkert avhåller många från att förverkliga sin företagsidé. Därför är det en nödvändighet i ett samhälle som bejakar tillväxt och jobbskapande att det finns möjlighet för företagare till skuldsanering. Den av alliansregeringen tillsatta föreslog en särskild form av skuldsanering som ska kunna beviljas företagare som drabbats av överskuldsättning. Förslaget ska förbättra möjligheterna för seriösa företagare som gått i konkurs eller drabbats av överskuldsättning att snabbt ta itu med sin skuldbörda och kunna starta på nytt eller fortsätta med förnyad kraft. Utredaren hade förhoppning om att en författning skulle kunna träda i kraft . Berörda remissinsatser har ställt sig odelat positiva till förslagen i utredningen. Men uppenbarligen att döma av den beredning som gjorts och av de besked som getts av justitie- och migrationsminister i interpellationsdebatt (2014/15:102) kommer inte det tidsschema som utredningen förutsatte att kunna hållas. Den fördröjning av processen som regeringens beredningsarbete inneburit, kan vara skäl att från utskottet att efterfråga en proposition utifrån de intentioner som utredningen presenterade. behöver entreprenörer som är beredda att förverkliga affärsidéer och skapa värden. Om någon av dessa jobbskapare snubblat en gång är det angeläget att det finns en väg tillbaka för dessa att kunna återuppta det värdeskapande vårt land behöver. Konsumenter har genom den utvidgade marknad som bland annat e-handeln representerar, fått ökad tillgång till försäljningskanaler. Detta är bra för konsumenten och stärker hennes valmöjligheter. Men det medför också problem och risker. I takt med att grupper i samhället får en bättre privatekonomi och kan köpa produkter de vill ha uppkommer nya föreställningar om ”vad alla borde ha”. Följden av det blir att människor är beredda att konsumera utöver vad de har råd med. För att undvika att privatekonomin hamnar i obalans, men också till att göra rätt konsumtionsbeslut, är det viktigt att konsumenter har kunskap och inflytande till att göra aktiva val. Det konsumentpolitiska mål som medverkade till under alliansregeringen lyder sålunda att konsumenterna har makt och möjlighet att göra aktiva val. Konsumenter ska ha en stark ställning lokalt, nationellt och i EU. Det är också angeläget att sanktioner mot lagöverträdelser är effektiva och kännbara. Följaktligen är det angeläget att konsumentvägledning når ut och hålls tillgänglig för att stödja i synnerhet ekonomiskt svaga grupper i planeringen av sin privatekonomi. har en viktig roll i att förverkliga målet för konsumentpolitiken. För att konsumenten ska ha möjlighet att fatta sina beslut på ett väl underbyggt sätt, stå med makt och möjlighet att göra aktiva val, anser att fyra områden kan ringas in. Den första delen av ansvaret innebär att konsumenten skall ha tillgång till information som är korrekt, förståelig och tillräcklig. Konsumenten bör ha tillgång till information som ger konsumenten möjlighet att bedöma kostnader, risk samt andra egenskaper av betydelse. Ett grundläggande krav är att sådan tillgänglig information är korrekt. Typiskt sett torde det vara synnerligen svårt för konsumenten att bedöma huruvida informationen är korrekt eller ej. I statens ansvar torde det ligga att tillse att den information som lämnas av företagen är korrekt. Konsumenter är utsatta för intensiv och omfattande påverkan via reklam. Det händer att sårbara grupper som till exempel äldre utsätts för påträngande och vilseledande påtryckningar. Med hänsyn till ”smak och anständighet” har alliansregeringen försvarat vår rätt gentemot EU:s krav att förbjuda reklam som riktar sig till barn . För det andra skall konsumenten kunna förlita sig på att företagen agerar i enlighet med avtalsvillkoren samt att regelverket efterlevs. torde det till och med vara svårt för konsumenterna att avgöra huruvida företagen har agerat i enlighet med avtalsvillkoren och regelverken. I det fall konsumenten ej kan förlita sig på att företagen följer avtalsvillkoren och regelverken torde det vara svårare att fatta de finansiella besluten. Ansvaret torde i första hand ligga hos företagen, men även staten kan ha ett visst ansvar. Den tredje delen av ansvaret innebär att konsumenterna skall ha tillgång till väl fungerande tvistlösning. I det fall problem uppstår måste konsumenten ha möjlighet att få sin sak prövad på ett tillfredsställande sätt. Slutligen bör konsumenterna ges möjlighet att få viss grundläggande kunskap om finansiella produkter innefattande även vart en konsument kan vända sig för att få goda råd. Det är ej tillräckligt att den information som är tillgänglig är korrekt. Konsumenterna måste även ha kunskapen att själva utvärdera och kritiskt granska informationen utifrån sina egna förutsättningar. Vi kristdemokrater ser till den utsatta människans behov och därför måste ha ett skydd för dem som inte själva är observanta på farligheter. som finansmarknadsminister drev frågan om en finansiell folkbildning. Ambitionen är lika angelägen , konsumentvägledningen måste nå ut brett men framför allt nå de grupper i samhället vars privatekonomi är mest sårbar. För att stärka konsumentupplysningen gav alliansregeringen uppdraget att skapa en samordnad konsumentupplysningstjänst. Via telefon- och webbtjänsten ska konsumenten kunna få svar på övergripande frågor. Frågor som kräver specialistkunskaper kopplas till berörda myndigheter eller konsumentbyråer. Frågor som är lokala eller som bedöms kräva personlig kontakt kopplas när så är möjligt till den kommunala konsumentverksamheten. Tjänsten ska ha en gemensam webbingång med allmän konsumentinformation och länkar till relevanta aktörers webbplatser. Tanken är att informationen ska utformas på ett likartat sätt för att förbättra tillgängligheten för konsumenten, öka konsumentmakten och förbättra fungerande marknader. Tjänsten startade under namnet Hallå konsument. Konsumentupplysningstjänsten gör den kommunala konsumentvägledningen och de privata konsumentbyråerna mer kända med konsekvensen att deras ärenden ökar. Intresset för Hallå konsument har varit stort. I takt med att tjänsten etablerar sig förväntas också användartrycket öka, något som föranleder att anslå ytterligare medel för att stärka förutsättningarna att bemöta efterfrågan. Den kommunala budget- och skuldrådgivningen är den personliga stödresurs som finns för svårt skuldsatta individer och familjer. Utredningen i kreditsamhället 2013:78 fann att många kommuner orimligt underförsörjer rådgivningen med resurser och på många håll inte ens uppfyller lagstadgade krav. Den satsning som den nya konsumentvägledningstjänsten innebär kan leda till en ökad ärendehantering. Detta kan leda till en förbättrad prioritering. Den parlamentariska namnlagskommittén presenterade 2013 sitt betänkande med förslag till en ny lag om personnamn. Den skulle då ersätta den över namnlagen (1982:670). Huvuddragen i förändringen utgick från att ge medborgare större frihet att själva få välja sina namn och att göra lagstiftningen lättare att förstå med en enklare hantering för berörda myndigheter. Kommittén föreslog att den nya lagen skulle träda i kraft . Trots utredningens föreslagna tidsram och det positiva mottagandet från berörda remissinstanser har den nya regeringen som tillträdde 2014 ännu inte presenterat någon proposition. Utredningens slutsatser skulle vid lagstiftning förenkla ett flertal vardagliga moment för många familjer och förtjänar därför en snabb hantering mot proposition.