mot · H3023074 · 2015-10-06 00:00:00 — Det kan, enligt SCB, komma att saknas drygt 11 000 specialistsjuksköterskor och därtill uppemot 160 000 undersköterskor inom vård och äldreomsorg . En annan utmaning gällande rekrytering avser validering av utländska utbildningar och specifikt de långa väntetider som gäller för att få sin utbildning validerad och beslut fattat om vårdlegitimation. Detta är centralt eftersom en tydlig bild av personalförsörjningen inom svensk hälso- och sjukvård ger vid handen att mer än var fjärde läkare är född utomlands, mer än vart femte vårdbiträde och ungefär var tionde undersköterska. är läkartätheten i hög vid internationell jämförelse. Trots detta är efterfrågan större än tillgången, enligt bedömning. har vi minst antal patientbesök per läkare och antalet besök per läkare har sjunkit. Bristen på t.ex. patologer försämrar kvaliteten i vården och kan orsaka försenade diagnoser och behandlingar med sämre behandlingsprognoser som resultat. Därtill kommer rapporter om att det t.ex. saknas speciallärare i skolan och att ett generationsskifte snarare kommer att öka den bristen , enligt . Frågan om den framtida kompetensförsörjningen i välfärdens olika verksamheter måste lösas långsiktigt. Det duger inte med tillfälliga lösningar. Ambitionerna är och ska vara högt satta. Förslag för trygg välfärd Våra förslag tar sin utgångspunkt i de utmaningar som välfärden har att möta. Vårt främsta fokus är att säkra kvalitet i all välfärd. Det ska vara ordning och reda. Välfärden är ingen marknad. Tydlighet och öppenhet ska prägla reglerna inom välfärden. Valfrihet och mångfald, tillgänglighet och effektivitet, kontinuitet och öppenhet, innovation och etableringsfrihet, långsiktighet och insyn, tillsyn och tillståndsgivning, uppföljning och utvärdering är alla centrala delar och redskap för att kunna nå högre kvalitet i välfärdens verksamheter. 4.1 Högre krav på kvalitet Krav på verksamheter inom välfärden bör ställas på ett sätt som tydliggör och sätter fokus på kvalitet, som kraven inte får bli för detaljerade på ett sätt som riskerar att hämma nytänkande, innovation och kreativitet och därmed bromsa möjligheterna att utveckla verksamheterna. Kravställande och uppföljning måste ha som huvudprincip att fokusera på vilka resultat som levereras snarare än på indirekta mått såsom omfattning av bemanning. Därmed är det fråga om att lägga tyngden på vad, snarare än hur. Kraven bör, så långt det är möjligt, ställas så likvärdigt som möjligt för alla utförare. Utgångsläge och behov ser olika ut inom olika sektorer i välfärden, vi anser emellertid att generellt sett bör det inom varje sektor finnas nationella mått som avses följa upp kvalitet och därtill vissa kvalitetskrav. Vår utgångspunkt är att ansvaret för uppföljning gällande nationellt ställda krav och granskning av kvalitetsmått bör åvila respektive myndighet på nationell nivå. Därtill är det önskvärt att ersättningsmodeller i välfärden tydligare förmår koppla den ekonomiska ersättningen till nådda resultat och kvalitet. Således bör givetvis bättre medicinsk behandling eller bättre skolresultat ge högre ersättning. Det förutsätter naturligtvis att rätt saker definieras och mäts. När privata och andra alternativa utförare bidrar till innovationer och effektivitet inom välfärden är det viktiga vinster för det allmänna såväl på kort som ofta på lång sikt. Det är därför viktigt att upprätthålla och underhålla drivkrafter som kan uppmuntra och ska dessa positiva effekter. Den ekonomiska vinst som kan uppstå är en förutsättning för företagsamhet och entreprenörskap som i sin tur bidrar med kreativitet och kvalitet i välfärden. Vinst kan inte förbjudas med mindre än en återgång till monopol och slopad egenmakt inom välfärden. Det är däremot intressant och viktigt att finna former för att ekonomisk vinst, även på kort sikt i någon del, ska kunna komma det offentliga till del. En modell med renodlad vinstdelning är sannolikt inte en lämplig väg. Däremot kan andra lösningar vara intressanta. En sådan kan t.ex. vara att använda en s.k. effektiviseringspost i prismodellen så att ersättningen gradvis sänks. En sådan modell innebär i praktiken att det tas med i beräkningen att det ska fortsätta vara möjligt att åstadkomma en gradvis viss effektivisering. Därtill ska det offentliga få ta del av denna effektivisering genom att ersättningen, d.v.s. kostnaden för den utförda välfärdstjänsten, gradvis sjunker. Det ska ställas högre krav på kvalitet och likvärdiga krav på alla utförare i välfärdssektorn oavsett driftsform. Inom varje sektor i välfärden bör det finnas vissa nationella enhetliga kvalitetsmått och krav där ansvaret för utformning och uppföljning åvilar en myndighet. Pröva möjligheterna att arbeta med olika former av kvalitetsgarantier i välfärdssektorn. Ersättningsmodellerna bör i större utsträckning ha inslag av värdebaserad ersättning i syfte att skapa tydligare koppling mellan kvalitet och ekonomisk ersättning. 4.2 Generell tillståndsplikt – för alla utförare Det behövs en generell tillståndsplikt för alla utförare, oavsett driftsform, i välfärden. Vi ställer av goda skäl hårda krav på dem som driver företag t.ex. i finanssektorn. Det är viktigt att de som äger och driver sådan verksamhet har rätt kunnande och kompetens då konsekvenserna för samhället kan bli riktigt allvarliga om det inte fungerar som avsett. Av motsvarande skäl är det riktigt och naturligt att vi ska ställa tydliga krav på de som vill utbilda våra barn och unga, ge vård till sjuka och omsorg till våra äldre. Krav gällande verksamheter i välfärden bör ställas likvärdigt på privata och offentliga utförare. Tillstånd ska beviljas av ansvarig myndighet efter noggrann prövning. Kraven vid tillståndsgivning gäller fortlöpande och myndighetsansvaret omfattar självklart även löpande tillsyn av välfärdsverksamheterna och skyldighet att vidta konkreta åtgärder vid funna brister i skötsel, t.ex. fullföljande av de grundläggande tillståndskraven. Förändringar gällande t.ex. ägare eller ledning ska rapporteras till ansvarig myndighet och förutsätter därefter ny prövning i de berörda delarna av verksamheten. För delar av välfärdsverksamheterna råder tillståndsplikt , men inte för alla, och alla delar omfattas inte av prövningen. Det vill vi ändra på. Det är viktigt att detta tillståndsförfarande blir enkelt och inte för kostsamt. Ett omfattande merarbete med tillhörande administration och för höga kostnader riskerar att stänga ute t.ex. småföretagare, familjekooperativ och idéburna aktörer. Det är inte avsikten. Genomförandet av tillstånd måste präglas av tydlighet, snabbhet och öppenhet. En generell tillståndsplikt införs för alla utförare i välfärden oavsett driftsform. Det innebär att för att få bedriva verksamhet enligt skollagen, verksamhet enligt socialtjänstlagen, verksamhet enligt lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) samt verksamhet enligt hälso- och sjukvårdslagen ska det som huvudregel krävas tillstånd. 4.3 Krav på ägar- och ledningsprövning För att få bedriva verksamhet inom välfärden är det rimligt att kunna ställa krav på samtliga ägare och ledning i syfte att säkra kvalitet och långsiktighet. Det är t.ex. inte rimligt att en person som blivit nekad att leda en fristående verksamhet i privat regi ändå kan leda ett i offentlig regi. På motsvarande sätt är det inte acceptabelt att någon som blivit underkänd för ledning av offentlig välfärdsverksamhet ska kunna leda och utföra verksamhet i ett privat företag. Därför är det av central betydelse att kraven ska vara likvärdiga oavsett driftsform i välfärden. Vid prövning av allmän lämplighet avses t.ex. kontroll av skatteskulder, domar, rättsprocesser, potentiella intressekonflikter, samt renommé, seriositet och anseende. Myndigheten bör vid prövningen i detta avseende göra en samlad bedömning. Syftet är inte att helt utestänga aktörer för minsta förseelse utan att se till helheten i bedömningen. Därtill ska bedömning göras av huruvida den som söker tillstånd har tillräcklig erfarenhet och insikt i berörd verksamhet. Kraven kommer här naturligen skilja sig åt beroende på vilken typ av verksamhet som avses. Det är även gällande denna bedömning viktigt att den handlar om helheten snarare än små delar. Därutöver behövs krav på privata aktörer att betala skatt i samt att skattedrivna upplägg med s.k. räntesnurror inte ska vara tillåtna. Därtill ska reglerna utformas på ett sätt som tydligt är förenligt med gällande regler i Europeiska unionen. Långsiktighet och, så långt det är möjligt, förutsebarhet är viktiga delar för trovärdighet och legitimitet gällande välfärdens verksamheter. I detta syfte är det viktigt att försöka minimera riskerna för hastiga nedläggningar. Därför bör t.ex. kapitalkrav kunna ställas på företag som verkar i välfärdssektorn. Den som söker tillstånd att verka i välfärden bör kunna visa att den har ekonomiska förutsättningar att bedriva verksamheten långsiktigt. Denna fråga är emellertid inte enkel och framtiden är svår att förutse. Detta till trots bör vad som är att betrakta som långsiktigt tillåtas variera beroende på verksamhetens karaktär och bedömas av ansvarig myndighet. Dessa krav bör ställas såväl gällande enskilda verksamhetsdrivande bolag som i förekommande fall koncerner. De bör anpassas efter bransch, verksamhetens omfattning samt vilka effekter en eventuell nedläggning av densamma kan antas få. Det är viktigt att kraven utformas så att de inte utestänger små aktörer såsom småföretagare. Tydliga krav på och prövning av ägare och ledning i välfärden. Denna prövning ska innebära ägar- och ledningsprövning inom alla fristående verksamheter och prövning av anställd ledning i offentligägda verksamheter i välfärden. Denna prövning av ägare och ledning ska omfatta allmänna lämplighetskrav, kunskaps- och kompetenskrav samt krav på ekonomisk uthållighet. Prövning om krav på ekonomisk uthållighet ska omfatta bl.a. kapitalkrav i syfte att säkerställa långsiktighet i verksamheten. 4.4 Förbättrad uppföljning, tillsyn och insyn Det är viktigt att allmänheten tillförsäkras en god insyn i välfärden gällande såväl verksamhetsrelaterade uppgifter som ekonomi genom en öppen och transparent redovisning. Däremot bör det utredas och analyseras noggrant ifall det mest ändamålsenliga är ekonomisk redovisning sektorsvis, på enhetsnivå eller på något annat sätt. Meddelarskyddet för anställda i privata företag i offentligt finansierade verksamheter i välfärden bör stärkas. Vår utgångspunkt är att meddelarskyddet i så stor utsträckning som möjligt ska vara samma för anställda i enskild fristående verksamhet som i offentlig. Uppföljning av krav och utvärdering av kvalitet som ställs av andra, t.ex. kommuner, landsting eller regioner, bör följas upp av kravställaren. Det pågår ett arbete inom flera områden inom välfärden i syfte att utveckla olika typer av modeller för uppföljning och utvärdering av kvalitet och uppnådda resultat. Öppna jämförelser som genomförs av och Kommuner och Landsting (SKL) är ett utmärkt exempel på uppföljning och utvärdering som bidrar till stärkt fokus på kvalitet och resultat inom t.ex. cancervården och den sociala barn- och ungdomsvården. Öppna jämförelser är ett antal indikatorer som redovisas återkommande och som avser att spegla bl.a. kvalitet, resultat och effektivitet inom de utvärderade verksamheterna i välfärden. öppna jämförelser användes 186 olika indikatorer för att ge en bred bild av hälso- och sjukvården. Vi anser att öppna jämförelser kan utvecklas vidare. bör inriktningen vara att öka jämförelsernas användbarhet genom att i högre grad redogöra för resultat och anpassa jämförelsernas presentationer utifrån olika målgrupper. Därtill är det kvalitetsregister och kvalitetsindex rörande den akuta hjärtsjukvården i som tagits fram ett utmärkt exempel på att uppföljning och jämförelser har stor betydelse i utvecklandet av effektivare och bättre vård. Detta kvalitetsregister spelar därtill en viktig roll vid introduktion av nya läkemedel och nya medicintekniska produkter och innovationer. Den årliga nationella brukarundersökningen inom äldreomsorgen är ytterligare ett exempel på viktig uppföljningsverksamhet. Den är en totalundersökning gällande omsorgen om äldre som utförs av i form av enkäter och resultaten redovisas i rapporten Vad tycker de äldre om äldreomsorgen? Därtill vill vi att möjligheterna ökar att i kvalitetsarbetet använda s.k. standardiseringsmodeller, t.ex. Svensk Standard (SIS), och kvalitetsutvecklingsmodeller, t.ex. från SIQ. Detta i syfte att underlätta och förbättra möjligheterna till jämförelser och aktiva val av välfärdsutförare för brukare och anhöriga. Inspektionen för vård och omsorg () ges ett utvidgat uppdrag och utökade resurser för att stärka bl.a. tillsyn och uppföljning i vården och omsorgen. Myndigheten för vård- och omsorgsanalys ges bl.a. ett särskilt uppdrag att se över hur staten kan stimulera och stödja en långsiktig satsning av . Allmänheten ska tillförsäkras god insyn genom bl.a. öppen och transparent redovisning av respektive välfärdsverksamhet. Meddelarskyddet bör vara samma för anställda i offentligfinansierad välfärdsverksamhet oavsett driftsform så långt det är möjligt. 4.5 Tydliga sanktioner – vid misskötsel En tydligare koppling mellan resultat och ekonomisk ersättning medför tydliga incitament och därtill krav. Den som inte levererar verksamhet i välfärden av kvalitet som är tillräckligt bra, enligt kvalitetsmåtten, får lägre ersättning. Det skapar tydliga drivkrafter att ständigt förfina och utveckla högre kvalitet. Verksamheter i välfärden som inte uppfyller de grundläggande kraven som krävs för att få tillstånd att bedriva välfärdsverksamhet bör komma ifråga för tydliga sanktioner. Det bör bli fråga om åtminstone tydliga viten. Dagens nivåer gällande viten är inte tillräckliga utan bör höjas för att bli mer kännbara. Det bör finnas ytterligare möjligheter till skarpa sanktioner vid händelse av misskötsel inom välfärdsverksamheter. Indragna tillstånd att bedriva verksamhet eller t.o.m. övertagande av verksamheten från myndighetens sida är sanktionsmöjligheter som bör kunna användas regelmässigt. När det t.ex. gäller Skolinspektionens nuvarande tillsyn enligt skollagen så använder myndigheten en s.k. sanktionstrappa. Det innebär att myndigheten har olika möjligheter att vidta åtgärder beroende på hur allvarliga de funna bristerna i verksamheten anses vara. Skolinspektionen kan använda sig av anmärkning, föreläggande, föreläggande med vite samt indraget tillstånd, vilket är lika med stängning av verksamheten. Detta regelverk är i sin konstruktion i grunden bra, men det bör på samma sätt fullt ut gälla för offentligt drivna skolor vilka inte behöver tillstånd och därmed inte heller kan få något tillstånd indraget. Motsvarande konstruktion och regelverk bör kunna gälla inom övriga sektorer i välfärden. Detta kan därtill kompletteras med möjlighet för statligt övertagande av verksamheter vid grav misskötsel. Införande av skarpa sanktioner vid misskötsel av välfärdsverksamheter. Dessa sanktioner kan t.ex. innebära högre viten eller indragna tillstånd av välfärdsverksamheter som inte uppfyller de grundläggande tillståndskraven. 4.6 Medarbetarna – välfärdens viktigaste resurs Medarbetarna i skolan, vården och omsorgen är välfärdens viktigaste resurs. Deras arbetsinsatser, erfarenheter, kunskaper och engagemang är avgörande för välfärdens kvalitet. Det är i mötet mellan lärare och elever, vårdpersonal och patienter samt personal i och äldre som kvalitet kan skapas och utvecklas. Alla i behov av vård ska kunna känna delaktighet och inflytande över sin egen vård och behandling. Alla elever ska kunna känna att de får den undervisning som hjälper dem som individer att utveckla sitt eget lärande. Alla äldre ska kunna känna trygghet i att omsorgen utformas i samklang med deras behov och önskemål. Alla som arbetar inom välfärdens verksamheter ska ha rätt till en rimlig arbetsmiljö, karriärmöjligheter och ett tydligt ledarskap. Det ska alltid löna sig att arbeta, utbilda och vidareutbilda sig. Viljan att anstränga, förkovra och specialisera sig inom välfärdens verksamheter ska uppmuntras. Medarbetarnas kompetens, engagemang och bemötande definierar och tydliggör i hög grad kvaliteten i all välfärdsverksamhet. Det är viktigt att i allt bemötande visa lyhördhet och engagemang, tydlighet och förmåga till anpassning och flexibilitet. Det lokala ledarskapet är avgörande för välfärdsverksamheternas förmåga att leverera god kvalitet och kontinuerligt kunna attrahera skickliga medarbetare. Skickliga ledare och chefer förmår bidra till att skapa förutsättningar till god arbetsmiljö och i övrigt ge medarbetarna rimliga förutsättningar att utföra sitt arbete väl. Det är därmed centralt att kunna skapa förutsättningar för ett bra lokalt ledarskap. Det handlar t.ex. om att ge ledare och chefer i välfärdens verksamheter goda förutsättningar i form av administrativt stöd, ansvar för rimligt antal anställda och bra möjligheter till fortbildning. Politikens roll och uppgift ska främst vara att säkra finansiering, tillsyn, uppföljning och utvärdering i syfte att nå hög kvalitet i välfärden. Därutöver bör stort utrymme lämnas åt professionen att forma och genomföra välfärdstjänsterna. Politisk detaljstyrning ska alltid undvikas. Det är inte politiker som i huvudsak ska bestämma hur mål och kvalitetskrav ska nås. Det är fundamentalt att det råder balans mellan att mäta, ställa krav och följa upp å ena sidan och å andra sidan kunna ge stort utrymme och frihet åt professionen att bestämma själva genomförandet av service och tjänster i välfärden. ställer ökat självbestämmande högre krav på professionen. Alla medarbetare behöver ges möjligheter till utveckling genom t.ex. fortbildning för att kunna ta större ansvar för resultat och kvalitet. Politiken ska inte detaljstyra välfärden utan ge stort utrymme åt professionen när det gäller hur mål och kvalitetskrav ska nås. Det ska finnas goda förutsättningar för det lokala ledarskapet i välfärden, t.ex. i form av administrativ uppbackning, ansvar för rimligt antal anställda samt förutsättningar för fortbildning. 4.7 Åtgärder för att klara kompetensförsörjning Att klara kompetensförsörjningen inom välfärdens verksamheter är en komplex utmaning som inte har några enkla lösningar och svar. Det pågår en omfattande generationsväxling i välfärdssektorn. Detta kräver bl.a. att yrkena inom välfärden är tillräckligt attraktiva för att kunna säkra tillgången till kompetent och utbildad personal. Det är därför positivt att ungefär hälften av alla ungdomar kan tänka sig att arbeta som förskollärare och lärare och var tredje ungdom kan tänka sig att arbeta som undersköterska, sjuksköterska eller läkare . Det som skymmer denna utveckling är att vissa av dessa jobb, såsom undersköterska och lärare, betraktas av många unga som kortsiktiga yrkesval, medan däremot ingenjör, ekonom och jurist ses som mer långsiktiga yrkesval. För att få fler, inte minst unga, att vilja utbilda sig till och arbeta inom yrken i välfärden krävs en lång rad av åtgärder. Det handlar bl.a. om att utbildning ska löna sig. Vidare att ökat ansvar och vidareutbildning ska ge utdelning i framtida löneutveckling och goda möjligheter till karriärutveckling. Lönespridningen bör öka. Därtill är det lokala ledarskapet av avgörande betydelse för den framtida förmågan att attrahera medarbetare. Det är viktigt att alla medarbetare upplever att det går att påverka sin arbetssituation. Därtill att kunna skapa rimliga förutsättningar och en arbetsmiljö som möjliggör för personalen att orka fortsätta arbeta inom sin profession ett helt yrkesliv om det vill det. Ingen ska behöva känna sig tvingad att sluta på grund av misskötsel av arbetsplatser inom välfärdens verksamheter. Medarbetarna själva har ofta kloka idéer kring hur arbetssituationen kan bli bättre och utvecklas, såväl vad som kan göras i det lilla som i det stora. Att lyssna och vara lyhörd för dessa synpunkter och idéer från personalen är viktigt för den långsiktiga förmågan att behålla kompetent personal. Det krävs vidare för att klara kompetensförsörjningen inom välfärden en nationell strategi från arbetsgivarna – såväl de offentliga som privata – samt utbildningsanordnarna som alla i samverkan identifierar kompetensbehov och vad som behöver göras för att möta utmaningen. En översyn av utbildningarna till välfärdsyrkena gällande såväl innehåll som antal platser är viktig och nödvändig. Kartlägg och sprid goda exempel och modeller för hur man kan få fler äldre erfarna medarbetare i välfärdssektorn att vilja och kunna stanna kvar längre i sin profession. Validering av utbildning och erfarenhet bör kunna ske snabbare samt fler och enklare vägar in i välfärdens yrken, med bibehållna tydliga kvalitetskrav. Utbildningsmottagningar tillskapas med särskild kompetens och uppdrag att integrera nya medarbetare från andra länder, särskilt inom hälso- och sjukvården. Utbildningar i svenska för invandrare anpassas och kombineras med praktik inom välfärdssektorn. 4.8 Modern teknik – stärker välfärden är ett av de länder som ligger i framkant när det gäller it-utveckling. är ett av världens mest it-mogna länder. Det har konstaterat. I undersökningar gällande vilka länder som är bäst på att använda webben placerar vi oss i topp. Den digitala infrastrukturen är av bra standard och håller på att byggas ut ytterligare. Denna bildar en bra grund och klimat för innovationer, vilket vi inte minst kunnat observera gällande antalet svenska it-bolag som vuxit fram inom olika sektorer, t.ex. dataspel. Inom välfärdssektorn finns områden där ny teknik snabbt införs och används. Det går t.ex. att hitta goda exempel på hur modern teknik med framgång används i förskola, skola och äldreomsorg. är bilden tudelad. Modern teknik tillgodogörs inte i tillräckligt stor utsträckning inom välfärdssektorn generellt. Det finns fortfarande stor utvecklingspotential. Modern teknik och innovationer kan medföra stora möjligheter för såväl brukare som medarbetare i välfärden. Om it och digitaliseringens möjligheter bättre tas tillvara i välfärden finns betydande möjligheter att förbättra kvalitet, öka tillgänglighet och likvärdighet. Detta som vi gemensamt får mer välfärd för satsade resurser. Detta är angeläget ur flera perspektiv, inte minst med tanke på den demografiska utvecklingen. För att välfärdens verksamheter ska kunna tillgodogöra sig teknikens alla möjligheter krävs, förutom en väl utbyggd digital infrastruktur och teknisk utrustning, att resurser satsas på att personalen utbildas och involveras i hur tekniken kan användas på bästa möjliga sätt. Staten, kommunerna, landstingen och regionerna ska samverka kring investeringar i ny it-arkitektur där informationssystem blir en integrerad del av hela verksamheten. Säkerställ att lagstiftning följer med digitaliseringen som hänsyn tas till människors personliga integritet. Ta fram en nationell strategi för att kunna ta tillvara innovationer inom hälso- och sjukvård, skola och äldreomsorg. Den ska inkludera hur vi uppmuntrar kommuner, landsting och regioner att testa ny teknik, lämpligast genomför och strukturerar hur testad teknik med goda resultat sprids som digital likvärdighet över hela landet säkerställs.