mot · H3022332 · 2015-10-06 00:00:00 — En av de fördragsändringar som diskuteras, och som har anledning att se positivt på, handlar om att uttryckligen slå fast i fördraget om Europeiska unionen att EU är en union som inrymmer, och även framöver kan inrymma, flera valutor. Det är osannolikt att och en del andra medlemsländer någonsin kommer att införa euron som valuta. Att då frångå utgångspunkten att det långsiktiga målet är att euron ska användas som valuta i alla medlemsländer framstår som rimligt. Andra förslag som förts fram av tankesmedjan , som står nära den brittiska regeringen, gäller förändringar i röstningsreglerna, till exempel införandet av en ”nödbroms” som skulle göra det möjligt för en medlemsstat eller en grupp av medlemsstater att upphäva majoritetsbeslutsprocessen om ett förslag, enligt dessa länder, påverkar icke-euroländers rättigheter. Ett annat alternativ är att utvidga den princip om dubbel majoritet (något förenklat: stöd av en kvalificerad majoritet av rösterna och fler än hälften av medlemsstaterna), som används vid vissa beslut i den europeiska bankmyndigheten (), till andra politikområden. (Eventuellt kan förslag av detta slag genomföras utan fördragsändring. I stället skulle man kunna tänka sig att arbeta in dem i det avtal som anger reglerna för beslut med kvalificerad majoritet i ministerrådet.) Den här typen av förslag behöver analyseras noga innan det går att ta slutlig ställning, men har utifrån nationella intressen ingen anledning att utesluta dem på förhand. 6.3 ”Allt fastare sammanslutning” En fråga som fått relativt stort utrymme i den brittiska debatten, trots att den i huvudsak är av symboliskt slag, är formuleringen ”Detta fördrag markerar en ny fas i processen för att skapa en allt fastare sammanslutning mellan de europeiska folken…” i fördraget om Europeiska unionen, artikel 1, stycke 2. Att slå fast att EU-samarbetet alltid syftar till mer samarbete, ”allt fastare sammanslutning” (”ever closer union” på engelska), upplevs som felaktigt och provocerande. Att ändra denna formulering kräver självklart en fördragsändring, och det kan således inte göras i det korta perspektivet, men om frågan aktualiseras i en fördragsförhandling har ingen anledning att motsätta sig ett brittiskt önskemål om att formuleringen ska förändras eller utmönstras. Såväl politiska realiteter som en objektiv beskrivning av verkligheten leder snarare till slutsatsen att formuleringen inte längre på ett korrekt sätt sammanfattar EU-samarbetets utveckling. På vissa områden, till exempel när det gäller migrationspolitik, behövs ett närmare samarbete inom EU:s ram. På andra områden finns det skäl att hävda att EU bör dra sig tillbaka och lämna större utrymme åt medlemsstaterna. har gjort en lista på områden som man anser att EU bör ägna mindre uppmärksamhet åt. Utan att ta ställning till varje punkt på den listan kan man konstatera att det är en diskussion som i någon utsträckning förts även i . Man kan också notera att alla medlemsstater inte rör sig i samma riktning i samma hastighet. Olika samarbetsformer inom EU är något vi antagligen kommer att se mer av . Det har inget egenvärde att andra länder fördjupar sitt samarbete på områden som anser fortsatt bör skötas av de enskilda medlemsstaterna. Om vissa länder ändå vill samverka på sådana områden är ”ett i flera hastigheter” det näst bästa alternativet. Det är viktigt att ambitionen hos flertalet medlemsländer fortsatt är att delta i så många samarbetsområden som möjligt, men det förutsätter att det finns brett stöd för att samarbetsområdena verkligen är lämpliga för hantering på EU-nivå. 6.4 Nationella parlaments roll i EU-samarbetet Genom Lissabonfördragets bestämmelser om ”gula kort” fick nationella parlament en tydligare och mer formaliserad roll i EU-samarbetet . Parlamenten ska granska förslag till lagstiftningsakter från kommissionen och bedöma om de är förenliga med subsidiaritetsprincipen. Det handlar alltså inte om en sakpolitisk värdering av förslagen, utan om en formell prövning i relation till subsidiaritetsprincipen. Om ett visst antal nationella parlament anser att ett förslag strider mot subsidiaritetsprincipen måste kommissionen ompröva förslaget, men behöver inte skrota detsamma. riksdag är det parlament som använt denna möjlighet flitigast och mest systematiskt. Härutöver ägnar sig kommissionen åt en ”fördjupad politisk dialog” med de nationella parlamenten. Det innebär att parlamenten på olika sätt framför synpunkter till kommissionen i politiska sakfrågor. riksdag deltar inte i denna dialog, eftersom den svenska ståndpunkten är att det ur konstitutionell synvinkel är regeringen, inte , som företräder i EU-samarbetet. inflytande på regeringens EU-ståndpunkter säkerställs genom bestämmelserna om samråd med . Vidare har det tagits initiativ för att införa en ”grönt kort-procedur”. Tanken från bland annat brittiska House of Lords, som väckt frågan, är att nationella parlament ska kunna föra fram förslag till kommissionen om att kommissionen bör ta initiativ inom ett visst område. Om ett visst antal parlament enas om förslaget bör kommissionen pröva förslaget och återkomma med besked om vad man ämnar göra. Tanken är att ”gröna kort” kan införas utan fördragsreglering genom att parlamenten sinsemellan kommer överens om riktlinjer för proceduren. Det innebär att förfarandet blir informellt och helt oförbindande för kommissionen. Frågan har diskuteras inom Cosac, samarbetsorganet för de nationella parlamentens eller motsvarande, och ett antal medlemsländer har ställt sig positiva. har ännu inte tagit ställning, men också här lägger våra konstitutionella utgångspunkter om rollfördelningen mellan regeringen och hinder i vägen. I den brittiska debatten har härutöver, från bland andra Open Europe, förts fram att nationella parlament borde få ett ”rött kort”. Tanken är att utveckla det ”gula kortet” så att ett visst antal nationella parlament kan tvinga kommissionen att stoppa ett förslag, som parlamenten anser är oförenligt med subsidiaritetsprincipen. Om ”röda kort” ska vara juridiskt bindande krävs en fördragsändring. En alternativ möjlighet är att de regleras i ett interinstitutionellt avtal mellan ministerrådet, kommissionen och . Från brittiskt håll har bland annat framförts att en utökad roll för nationella parlament i EU-arbetet är en metod för att bättre förankra EU-lagstiftning och andra ställningstaganden på EU-nivå i medlemsstaterna. Man ser de nationella parlamenten som medborgarnas företrädare i mycket högre grad än . Ur ett svenskt perspektiv är det inte självklart hur man ska se på de nationella parlamentens roll i EU-arbetet. Att en del nationella parlament är så angelägna om att få en utökad roll på EU-nivå beror sannolikt i vart fall delvis på att man där inte har det utvecklade system för samråd mellan regeringen och i EU-frågor som vi har i . Bristande möjligheter att påverka sin regerings EU-ståndpunkter kan leda till att parlamentariker i stället försöker etablera en direktkontakt med kommissionen och andra EU-organ. Mot den bakgrunden kan man hävda att det vore bättre att respektive medlemsstat skapade bättre forum för EU-samråd mellan regering och parlament. Å andra sidan är detta något som har små möjligheter att påverka. Däremot kan vi konstatera att det nu pågår en process som ger nationella parlament möjlighet till större inflytande. Om väljer att stå utanför denna process av konstitutionella skäl innebär detta att röst inte hörs i dessa sammanhang, vilket kan innebära att möjligheter att påverka går förbi. Eftersom ett utökat inflytande för nationella parlament i EU-samarbetet skulle kunna leda till ett stärkt stöd för EU i är det rimligt att den även på detta område lyssnar noga på eventuella brittiska förslag och är redo att förhålla sig positiv till sådana förslag. Det förutsätter att vi gör vår hemläxa i och noga analyserar hur vi ska förhålla oss till eventuella utökade påverkansmöjligheter för . Detta analysarbete bör ske såväl i regeringen som i . För del bör riksdagsstyrelsen därför ta initiativ till en utredning. 6.5 En reformerad EU-budget I anförs ofta att EU:s budget måste reformeras, bland annat på så sätt att utgifterna för jordbruks- och regionalpolitik minskas och satsningarna på forskning och innovation ökar. Sådana reformförslag från brittiskt håll bör den stödja. En reformering och modernisering av EU:s budget med den inriktningen ligger definitivt i linje med svenska intressen. EU måste bli öppnare för att möta framtidens utmaningar. Men då måste EU ha en budget som investerar och inte i det förgångna. EU:s sjuårsbudget motsvarar ungefär en procent av EU:s samlade bruttonationalinkomst. EU-budgeten uppgår till vilket är cirka 1,5 gånger den svenska statsbudgeten. Den största delen av dessa pengar går fortsatt till jordbruks- och regionalstöd. Hur dessa pengar spenderas kan dock inte sägas motsvara de utmaningar och möjligheter står inför. av EU:s befolkning arbetar inom jordbrukssektorn, en jordbrukssektor som endast svarar för av EU:s samlade BNP. Ändå går av EU-budgeten till denna sektor. Sammanhållningspolitiken, insatserna för att minska klyftorna mellan rikare och fattigare regioner, är viktig, men det är inte rimligt att den fortsatt svarar för av EU-budgeten. Nya medlemsländer som står inför stora och omvälvande reformeringar ska självfallet hjälpas, men bidrag och stöd ska vara av tillfällig och uppbyggande karaktär och inte pågå år . Det står klart att EU:s budget för länge sedan passerat ”bäst före-datum”. Vi anser att unionen i stället ska ha en tillväxtorienterad budget som främjar EU:s konkurrenskraft, en budget som prioriterar investeringar i forskning och utveckling, innovationer och rättsliga frågor, en budget som stärker EU som global aktör. Hög kvalitet i högre utbildning och forskning är avgörande för EU:s attraktionskraft och dess sociala och ekonomiska utveckling. Genom att satsa på världsledande forskning kan vi skapa förutsättningar för framtidens tillväxt. Globalt konkurrenskraftiga forskningscenter i EU skapar synergier och positiva effekter för unionen i sin helhet. Det är detta som skapar ekonomisk tillväxt och fler jobb . tas steg i rätt riktning vad gäller att modernisera EU-budgetens struktur. I förhandlingarna om EU-budgeten –2020 lyckades och andra reforminriktade länder säkerställa att utgifterna för sammanhållningspolitiken och jordbrukspolitiken minskar med respektive . ökar satsningarna på tillväxt, forskning och innovation med . Detta är mycket positiva förändringar. Dessutom behöver vi säkerställa att budgeten används på ett effektivt sätt. Vi behöver bättre revision, bättre uppföljning av projekt, bättre resultatanalyser och mer öppenhet. EU-budgeten finansieras främst av medlemsavgifter vilket gör att ansvaret ligger på varje regering och det blir lättare för medborgarna att utkräva ansvar. Vi är övertygade om att det är viktigt att beskattningen i ett samhälle sker så nära medborgarna som möjligt. Skatter på EU-nivå skulle försvåra för medborgarna att se kopplingen mellan deras skattebörda och det mervärde som skatten skapar för samhället. Dessutom skulle skattetrycket med en EU-skatt sannolikt öka för medborgarna. 6.6 Färre och enklare regler Alltför många associerar med byråkrati. ska driva på för att minska regelbördan. Det handlar inte bara om att förenkla regler utan också om att kunna slopa dem helt och hållet på de områden där reglerna inte har tillämpats på länge eller där det inte finns ett tydligt mervärde. Också på detta område har och gemensamma intressen. Den bör i princip se positivt på brittiska förslag om färre och enklare regler på olika områden, liksom på initiativ som har diskuterats och som skulle innebära att EU:s lagstiftningsprocess på ett bättre sätt skulle ta hänsyn till vilken påverkan ett nytt lagförslag har på exempelvis företagsklimatet och den ekonomiska tillväxten. Den nya kommissionen, under ledning av , har som ambition att lägga betydligt färre lagförslag än den tidigare kommissionen och arbeta med förenkling av tidigare beslutade regler. Syftet är att fokusera kommissionens och EU:s resurser på de områden som är verkligt viktiga. Det är en bra inriktning, som vi välkomnar. måste kommissionen ange med stöd av vilken rättslig grund som den föreslår ny EU-lagstiftning. På liknande sätt borde det införas en ”budgetgrund”. Innebörden är ett tydligt krav på att motivera nya utgifter, så att det framgår inte bara hur mycket en åtgärd kostar utan också varför man tar medborgarnas pengar i anspråk. Det skulle ge bättre ansvarstagande för budgetmedel i EU:s institutioner. Den här genomgången av ett antal framtidsfrågor med koppling till det europeiska samarbetet visar att det ligger i intresse att underlätta för ett fortsatt brittiskt EU-medlemskap, eftersom vi har många gemensamma utgångspunkter. Härutöver är det tydligt att ett antal viktiga förändringar av EU-samarbetet ligger i intresse helt oavsett vad som sker i . i (M)