mot · H3022971 · 2015-10-06 00:00:00 — Vi har lagt grunden för en allt närmare relation med , och , genom att slutföra förhandlingar om associerings- och frihandelsavtal och etablera dialoger som syftar till viseringsfrihet. De kommer successivt att leda till att länderna integreras i EU:s inre marknad, vilket öppnar enorma ekonomiska möjligheter. som partnerskapet på vissa områden överträffat förväntningarna finns det bakslag och stora utmaningar. I och är reformerna få och drog sig tillbaka från sitt framförhandlade avtal. Även i de tre föregångsländerna finns det fortsatta problem med skyddet av mänskliga rättigheter, korruption samt alltför nära kontakter mellan ekonomi och politik. Den starka ryska reaktionen mot partnerskapet har eskalerat och satt partnerländerna – inte minst – under hård press. behöver därför stärka ansträngningar över hela regionen. En framgångsrik grannskapspolitik är av avgörande betydelse för EU:s trovärdighet och effektivitet som global aktör. Den kan även spela en viktig roll för att skapa starkare politiska och ekonomiska band till de länder i EU:s närhet som inte vill eller kan bli medlemmar av EU. Men då måste den bli ett tydligare stöd för demokrati, mänskliga rättigheter och öppna ekonomier. I grunden handlar det om att EU ska stå för en värdedriven utrikespolitik för att bättre kunna verka för en demokratisk utveckling framförallt i och . Det handlar om att inspirera och stödja länder som står vid historiska vägskäl och vars val kommer att ha betydande återverkningar på utveckling. Utmaningarna i denna del av världen är enorma när det kommer till behovet av ekonomiska och politiska reformer och det kommer att krävas stort tålamod och uthållighet. Men möjligheterna är ännu större. har det östliga partnerskapet varit viktigare. måste genom EU stötta mot och bidra till att hitta en fredlig lösning samt arbeta för en fortsatt stark satsning på länderna i det östliga partnerskapet. måste fortsätta på den väg som Alliansen startade. Det är genom ekonomiskt och politiskt stöd samt dialog som vi kan främja en positiv utveckling i regionen. och EU måste tydligare synliggöra de problem och möjligheter som finns med partnerskapet och hitta nya lösningar och en väg fram för att snabbare nå målen med partnerskapet. EU måste starkt och tydligt visa sin solidaritet och engagemanget för partnerskapet och partnerländerna, fortsätta att understryka vikten av implementering av gjorde åtaganden, inte minst långtgående reformer i partnerländerna. Synliga resultat är centralt för att bevara och stärka stödet. 3.4 EU:s röst i världen Vi vill se ett EU som är en stark kraft för demokrati, mänskliga rättigheter, frihandel och hållbar utveckling i världen. Men trots att EU har många viktiga utrikespolitiska instrument som ger inflytande är samarbetet inte tillräckligt starkt, samstämmigt och effektivt för att EU ska kunna spela sin fulla roll på den internationella arenan. Vi vill se en förstärkt utrikespolitik som tar sin utgångspunkt i det gemensamma europeiska intresset. En stärkt gemensam politik kräver kompetens, kunnande och ett stärkt förtroende för EU:s institutioner. ska spela en ledande roll inom EU för att utveckla och förstärka den gemensamma utrikespolitiken och den europeiska utrikestjänsten. EU har många viktiga utrikespolitiska instrument som ger inflytande men trots det är samarbetet inte tillräckligt starkt, samstämmigt och effektivt för att EU ska kunna spela sin fulla roll på den internationella arenan. EU behöver en mer aktiv utrikespolitik, som är bredare förankrad och konsekvent bedriven. EU behöver också agera proaktivt. Sanktionspolitiken mot har varit framgångsrik i så måtto att EU:s 28 medlemsländer uppträtt gemensamt och koordinerat, men har försök gjorts att rasera enigheten. EU förenas av en djup värdegemenskap och starka handelspolitiska band med . Den transatlantiska länken som binder parterna samman är den viktigaste kraften för demokrati, mänskliga rättigheter och marknadsekonomi i den internationella politiken. I ljuset av de politiska och ekonomiska förändringarna i världen är det viktigare än någonsin att EU och fördjupar sitt samarbete och agerar tillsammans på den internationella arenan. Ett resursstarkare som har förmågan att både ta ett större ansvar för den egna säkerheten och vara en stark partner till är även väsentligt för hållbarheten i det transatlantiska samarbetet. EU och bör upprätta ett gemensamt frihandelsavtal och arbeta för att reformera de internationella institutionerna, verka för hållbar energiproduktion samt hindra spridningen av massförstörelsevapen. Det finns en viktig säkerhetspolitisk dimension i frihandels- och investeringsavtalet Transatlantic Trade and Investment Partnership, TTIP. TTIP kommer att skapa världens största regionala frihandelsområde. Målet är att få bort handelshinder för den transatlantiska handeln. För är avtalet mycket viktigt. utveckling och välstånd har varit nära sammanlänkat med frihandelns landvinningar. Det gäller än . Och är en av våra viktigaste handelspartner. Vi vill därför se ett ambitiöst transatlantiskt handels- och investeringspartnerskap mellan och . Att på detta sätt sammanlänka världens två största ekonomier är bra för hållbar tillväxt och sysselsättning, för styrkan och vitaliteten i den så centrala transatlantiska länken, för säkerheten och för frihandeln. Relationen mellan och måste vila på respekt för internationella regler, institutioner och principer. Åtaganden inom världshandelsorganisationen och måste följas och uppmuntra till en utveckling mot ett pluralistiskt och mer demokratiskt . EU måste påtala de oacceptabla övergreppen mot de mänskliga rättigheterna inte minst mot hbtq-personer och den ökade repressionen mot det civila samhället. Betydelsen av EU:s relationer med har ökat markant. agerande påverkar i princip alla verksamhetsområden inom EU:s utrikespolitik. EU måste, som viktigaste exportmarknad, tydligare använda sitt ekonomiska inflytande för att påverka när det gäller mänskliga rättigheter, liberaliseringen av landets ekonomi och främjandet av en hållbar utveckling. EU bör utveckla närmare relationer med länderna på den afrikanska kontinenten, och det behövs ett förstärkt partnerskap mellan EU och Afrikanska unionen (AU). Kampen mot fattigdom, främjande av hållbar utveckling och arbetet för frihandel är prioriterade områden för detta partnerskap. EU behöver också fördjupa sitt samarbete med länder som , och i viktiga frågor som rör klimat, forskning och tillväxt. EU måste också fortsätta att driva på fredsprocessen mellan och baserat på en tvåstatslösning där båda parter kan leva med säkra och erkända gränser med utgångspunkt gränser och FN:s resolution 242. Vi vill att den europeiska utrikestjänsten ska stärkas, för att få starkare genomslag för den gemensamma utrikespolitiska rösten. EU:s medlemsländer behöver utveckla en starkare militär och civil förmåga att hantera kriser och konflikter. EU:s medlemsländer behöver därför fördjupa det försvarspolitiska samarbetet. Europeiska försvarsbyrån () kan stödja medlemsländernas arbete med att koordinera och effektivisera arbetet på detta område. lanserade dåvarande utrikesminister och hans kolleger från , och en process för att väcka debatt om EU:s strategiska roll . Processen ska utmynna i ett samlat strategiskt ramverk som ger långsiktig och övergripande vägledning för EU:s internationella agerande. En europeisk global strategi skulle stärka EU:s möjligheter att fullt ut tillvarata Lissabonfördragets potential och vara en kraftfull global aktör i en föränderlig omvärld. EU behöver ett samlat strategiskt ramverk som ger långsiktig och övergripande vägledning för EU:s internationella agerande. Syftet med en sådan strategi är att stärka EU som global aktör, genom en sammanhållen vision för EU:s utrikesrelationer och en effektivare användning av de resurser EU förfogar över. En europeisk global strategi skulle stärka EU:s möjligheter i en föränderlig omvärld. Arbetet med en ny global strategi pågår just nu i EU och målet är att vara klar . ska vara pådrivande i detta arbete. Det är viktigt att verka för EU-stridsgruppernas användbarhet och ett bredare nyttjande av denna förmåga inom EU:s och FN:s ram. Idén bakom EU:s stridsgrupper är bra, men de har aldrig använts i ett skarpt läge. ska fortsätta att bidra regelbundet till EU:s stridsgrupper samt fortsätta verka för att stärka och utveckla EU:s partnersamarbete i säkerhets- och försvarsfrågor, inklusive bättre förutsättningar för tredjelandsdelatagande i EU-ledda krishanteringsinsatser. Särskild tonvikt ska läggas vid samarbetet med Nato, länderna inom östliga partnerskapet samt europeiska Natomedlemmar som inte är medlemmar i . En förutsättning för samarbete mellan EU:s medlemsstater på det rättsliga området är att alla länder i samarbetet uppfyller högt ställda krav på rättssäkerhet. Nivån i varje medlemsstat ifråga om respekt för mänskliga rättigheter och demokratisk status prövas vid respektive stats anslutning till EU, men en sådan prövning kan vidare ske löpande genom någon form av återkommande oberoende revision där medlemsländerna granskas och där det finns möjligheter till sanktioner vid allvarliga avvikelser. bygger säkerhet tillsammans med andra länder. Vi ska vara med och ta ansvar för säkerheten i genom att stödja andra EU-länder eller nordiska länder om de utsätts för katastrofer eller olika former av angrepp. Ett sådant åtagande är det mest grundläggande uttrycket för europeisk solidaritet och därför en naturlig vidareutveckling av säkerhetspolitiska linje. Vi ska också ha förmåga att ta emot militär hjälp av andra länder om hotas. enhälliga beslut om solidaritetsförklaringen är ett uttryck för detta. Vår solidaritetsförklaring ställer också nya och högre krav på att med trovärdighet ska kunna ge och ta emot militärt stöd. Den svenska solidaritetsförklaringen som antogs av 2009 utgör ytterligare ett steg mot ett ökat fokus på säkerhet i samverkan med andra länder och organisationer som står för samma utmaningar som gör. trädde även Lissabonfördraget i kraft med sina solidaritetsklausuler. Solidaritetsförklaringen framhåller att inte kommer att förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett annat EU-medlemsland eller nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. ska därför kunna ge och ta emot civilt och militärt stöd. Varken solidaritetsförklaringen eller EU:s solidaritetsklausuler ger några bindande garantier och beror också på vilken förmåga har att kunna ge och ta emot hjälp. 3.6 Det nordiska samarbetet Verksamheten inom det nordiska samarbetet utvecklades och fördjupades under alliansregeringen. Vårt nordliga grannskap fortsätter att vara ett område för samverkan och sökande efter gemensamma lösningar. Parallellt utvecklas de nordisk-baltiska relationerna, och banden mellan detta nordisk-baltiska samarbete och de så kallade Visegrádländerna i stärks. Den nordiska välfärdsmodellen bygger på gemensamma värderingar om demokrati, mänskliga rättigheter, öppenhet och inkludering, tolerans, tillit och jämlikhet. En målsättning för det nordiska samarbetet är att alla medborgare ska ha lika tillgång till den välfärd länderna erbjuder sina egna medborgare. har och ska fortsätta arbeta för att effektivisera, stärka och modernisera det nordiska samarbetet inom ramen för . Målet ska vara att det nordiska samarbetet i än högre grad ska bli ett användbart politiskt instrument för de nordiska regeringarna och bättre avspegla ländernas aktuella politiska prioriteringar. ska också arbeta för att synliggöra den gemensamma och omfattande verksamhet som bedrivs inom ramen för . ska fortsätta verka för ett fördjupat nordiskt samarbete också på det säkerhetspolitiska området samt ytterligare stärka det bilaterala samarbetet med de nordisk-baltiska länderna samt multilateralt inte minst i EU- och FN-sammanhang. Det nordiska försvarspolitiska samarbetet inom Nordefco (Nordic Defence Cooperation) fördjupas allt mer och omfattar numera till exempel gemensamma övningar, samarbete i internationella insatser och materielsamarbeten. Även bilaterala samarbeten mellan och enskilda länder i utökas. Alliansegeringen tog 2014 initiativ till den gemensamma handlingsplanen för försvarssamarbete med . Resultatet av denna presenterades och innehöll bland annat förslag på gemensam planering som inte bara gäller i fredstid. Svagheten i det nordiska samarbetet är just bristen på gemensamma försvarsgarantier som gäller även i krigstid. Detta förändras heller inte av det senaste initiativet till gemensam planering. och , som är Natomedlemmar, är intresserade av att fördjupa samarbetet med de övriga nordiska länderna, men ytterst är deras säkerhet förbunden med medlemskapet i Nato. Därför finns det en gräns för hur långt de är villiga att gå i det nordiska samarbetet. bör dock fortsätta utveckla samarbetet inom Nordefco för att uppnå ytterligare samordningsvinster. Den arktiska regionen står inför stora utmaningar. Issmältningen hotar att få allvarliga konsekvenser för ekosystemet och för ursprungsbefolkningarnas möjlighet att utöva sina traditionella näringar. ökar möjligheterna att utvinna naturresurser i området, och kortare transportvägar öppnar sig mellan och . är det viktigaste organet för internationellt samarbete i arktiska frågor. Rådet erbjuder ett forum för diskussion och förhandlingar. Förväntningarna är stora på att ska bidra till att möta utmaningarna. En av de största utmaningarna är att bromsa den globala uppvärmningen. Klimatförändringarna ställer de boende i , och övriga världen inför en rad nya utmaningar. som isen drar sig tillbaka öppnar teknikutvecklingen för utvecklade transportleder genom och en ökad tillgång till naturresurser i . För att utvecklingen ska gynna regionen måste den hanteras ansvarsfullt och långsiktigt hållbart. Med tanke på den tillspetsade ryska retoriken och ökade militära närvaron i vårt närområde spelar också en säkerhetspolitisk roll. har återupptagit militära övningar i området. måste förhålla sig till och påverka denna utveckling. En bra möjlighet att påverka är . Här träffas de arktiska staterna i ett samarbetsforum för att gemensamt arbeta för en ansvarsfull utveckling av regionen. ska ha en tydlig Arktisstrategi och vara en aktiv part i . Under alliansregeringen var ordförandeland i . prioriterade frågor som bidrar till en miljömässigt hållbar utveckling av . arbetade för att skapa förutsättningar för att bibehålla det goda samarbetet mellan de arktiska staterna och med urfolken i området. Bland annat lyckades medlemsländerna enas om ett rättsligt bindande avtal för gemensamma sjö- och flygräddningsinsatser i regionen. Det är av yttersta vikt att samarbetet i fortsätter att präglas av en låg konfliktnivå och ett brett samförstånd. Det är därför viktigt att förbättra uppföljningen av medlemsländernas implementering av rekommendationer. Oavsett vilken utmaning vi talar om måste regeringen arbeta för att säkerställa att förblir ett säkerhetspolitiskt lågspänningsområde. Barentsamarbetet är ett strategiskt samarbete som ska användas för att driva utvecklingen i inom ett antal områden med fokus på miljö, transport, turism och urfolk. I en orolig tid i vårt närområde är det extra viktigt att strategiskt utnyttja samarbetet. är liksom en viktig arena för samtal och samarbete med om gemensamma frågor. Det som är unikt med är också att 13 regioner samarbetar fem ryska regioner ingår till exempel i samarbetet genom egna strukturer. och strategiska betydelse växer, både som källa till viktiga råvaror och knutpunkt för transporter. För att garantera säkerheten i en sådan miljö krävs intensivt internationellt samarbete. ska därför arbeta för synergier såväl mellan och som med Nordliga dimensionen och andra organisationer samt vara pådrivande i transportsamarbetet inom ramen för Barents transportstrategi. Samarbetet i regionen bidrar till vattenrening, till minskade kemikalieutsläpp och till att möta klimatutmaningarna i de känsliga ekosystemen i norr. Där ska fortsätta ställa höga krav och bidra till bindande överenskommelser. ska använda samarbetet som plattform för klimatarbetet och fortsätta arbeta för att eliminera ”Barents Environmental Hotspots”. har unika tillgångar på strategiskt viktiga råvaror. De lägger grunden för fortsatt tillväxt i regionen. är redan världsledande i att ta till vara sina resurser på ett effektivt och miljömässigt hållbart sätt. För att förverkliga regionens potential krävs fungerande transportlösningar som förenar med världsmarknaderna. Här ska pådrivande. Räddningssamarbetet är framgångsrikt och har potential att verkligen göra skillnad både för säkerheten i stort och för enskilda personer. Viktigt att det multilaterala avtal som finns fortsätter och förstärks. har sedan slut övergett möjligheten till neutralitet vid krig i dess närområde till förmån för att bygga säkerhet i samverkan med andra länder. Detta är en process som har genomförts under såväl borgerliga som socialdemokratiska regeringar. Framför allt medlemskapet i EU 1995, men även ingåendet i Natos Partnerskap för fred var viktiga steg i denna process. Nato utgör grunden för den europeiska säkerhetsstrukturen. Inom Nato förenas européer och nordamerikaner från 28 medlemsländer kring en gemensamt antagen säkerhetsagenda och gemensamma åtaganden. Nato har kontinuerligt anpassats i takt med att de säkerhetspolitiska utmaningarna har ändrats. Försvarsalliansen har ett välutvecklat samarbete med många partnerländer i fredsfrämjande operationer. har ett nära samarbete med Nato. är 22 av 28 EU-länder medlemmar av Nato, och det är bara dessa som har tillgång till den europeiska säkerhetspolitikens innersta kärna. Det är ytterst bara Nato som har förmågan att säkra EU:s medlemsländers territoriella integritet. Samarbetet med Nato har fördjupats på ett flertal områden – internationella insatser, övningssamarbete och det värdlandsavtal som är på väg att slutföras är några exempel. Det är angeläget att fördjupar samarbetet med Nato. Genom samarbetet bygger vi säkerhet i samverkan och vårt försvar stärks genom möjligheten att kunna öva med en kvalificerad partner. konstaterar i sin utredning om internationella försvarssamarbeten att det fördjupade samarbetet med Nato i kombination med vår egen solidaritetsförklaring bringar oss så nära Nato att vi knappast kan undgå att identifieras med alliansen – utan att få vare sig den effekt av samarbetet eller det solidariska skydd som ett medlemskap skulle innebära. internationella samarbeten har även utvecklats genom internationella insatser, bland annat under Afghanistaninsatsen där svenska, finska, norska och lettiska soldater och officerare deltog under ledning. Detta skedde med FN-mandat och under Natoledning. I ljuset av att Afghanistaninsatsen avslutas kommer det att vara nödvändigt att utveckla vårt samarbete med Nato på andra sätt, för att säkerställa fortsatt förmågeutveckling. Det handlar om att hitta nya samarbetsformer och att kunna delta i övningar som blir allt viktigare för utvecklingen av försvaret – i avsaknad av större internationella insatser. Att kunna delta i Natos övningar gör vårt försvar mer kvalificerat och bättre förberett att i ett skarpt läge kunna samarbeta med andra. och har tillsammans skrivit på ett samförståndsavtal med Nato om värdlandsstöd. Avtalet ger möjligheter för att förbereda oss på att kunna ta och ge militärt stöd, baserat på inbjudan av som värdnation. Den ryska aggressionen mot har lett till att Nato har ökat sin militära närvaro hos de östligaste medlemsländerna och satt upp ett särskilt spjutspetsförband. Utvecklingen har också inneburit ett ökat fokus på Natos artikel fem om gemensamma försvarsförpliktelser. De flesta staterna i närområde är Natomedlemmar. Det konstaterandet är särskilt viktigt när det gäller , och . och har stora rysktalande minoriteter. I ljuset av allt mer aggressiva agerande mot länderna i dess närhet samt återkommande hot och territoriella kränkning spelar Nato en helt avgörande roll för att upprätthålla säkerheten i . Ett svenskt medlemskap i har därför aldrig varit så angeläget som det är . samarbete med Nato fördjupas kontinuerligt. Det gäller till exempel deltagande i Natos snabbinsatsförbands (NRF) reservstyrkeregister och i det fördjupade samarbetet som kallas Enhanced Opportunities Programme. Regeringen har dock i sin regeringsförklaring tydliggjort att militära alliansfrihet inte får ifrågasättas. Regeringen säger även uttryckligen att inte ska söka medlemskap i . Som en del i försvarsuppgörelsen , samt Socialdemokraterna och ingått finns en utredning om för- och nackdelar med försvarspolitiska samarbeten och medlemskap, inklusive Nato. ska fördjupa samarbetet med Nato och verka för en svensk anslutning samt utveckla en färdplan för svenskt Natomedlemskap. Det ger större möjligheter att ta ansvar för och påverka en organisation som är helt central för vår egen och säkerhet. Det kräver dock att det finns en bred parlamentarisk förankring och ett folkligt stöd för ett sådant beslut. Ett sådant beslut bör även tas i nära dialog och helst tillsammans med . Men ytterst är detta självständiga beslut som i respektive land äger. () säkerhetsråd har det högsta ansvaret för att upprätthålla internationell fred och säkerhet. Genom sin världsomspännande medlemskrets har FN unika förutsättningar att samla världens länder till hållbara lösningar på många av vår tids globala utmaningar. Den normbildning som utvecklats inom FN är grundläggande för det internationella systemet. Från att vid starten varit en sammanslutning av länder med någorlunda liknande värderingar utgörs numera FN av en mycket blandad skara. Alla medlemmar är emellertid suveräna och likställda. Således kan medlemsstater mycket väl vara en krigförande part i en konflikt och ta beslut om att förhindra FN att intervenera. FN får inte heller ingripa i ett lands inre angelägenheter, såvida inte säkerhetsrådet beslutar att vidta åtgärder för att trygga freden och den internationella säkerheten. Den bristande kapaciteten inom FN-systemet vid inomstatliga konflikter har synliggjorts då några av våra blodigaste urladdningar i modern tid utspelats trots FN:s närvaro på plats. I många konfliktområden där regionala säkerhetsorganisationer och stora länder har begränsade intressen och förmåga är en FN-insats ofta den bästa och enda lösningen. och övriga västvärldens deltagande i FN:s fredsinsatser bör öka för att ytterligare höja legitimiteten och kvaliteten. Men FN är också världens samlade utvecklingspolitiska organ. Organisationens roll som samordnare av utvecklingshjälp och säkerhetsinsatser i de allra fattigaste och mest konfliktdrabbade länderna är helt central. FN genomför allt större fredsfrämjande insatser. I många konfliktområden där regionala säkerhetsorganisationer och stora länder har begränsade intressen och förmåga är en FN-insats ofta den bästa och enda lösningen. Det finns tydliga brister i uppbyggnaden av för mänskliga rättigheter, vilket föranleder ett behov av demokratikrav för medlemskap. Det är i längden inte hållbart att ett råd som ska granska medlemsländernas efterlevnad av de mänskliga rättigheterna delvis består av länder som själva konsekvent bryter mot dessa. I vissa fall dubblerar också FN-organen varandras uppgifter, vilket leder till otydliga ansvarsförhållanden och dålig resursanvändning. Som stor givare och med lång tradition av ett omfattande engagemang har en viktig roll att spela i reformeringen av FN-systemet. ska därför fokusera på hur FN kan reformeras, såväl säkerhetsrådet som fackorgan. Luftiga kriterier för medlemskap och de inneboende begränsningarna inom systemet innebär också att länder kan använda sitt veto för att förhindra åtgärder för fred. Således kan FN-medlemskapet användas för att främja egna intressen även när det motverkar organisationens huvudsakliga syfte. Ytterst avgörs FN:s möjligheter och begränsningar av medlemsländerna.