mot · H3023126 · 2015-10-06 00:00:00 — Precis som regelverken för förvärvande av medborgarskap är dessutom reglerna för anhöriginvandring väldigt generösa, inte minst i ett internationellt perspektiv, och grupper som ofta står långt ifrån arbetsmarknaden är också i stor utsträckning benägna att få anhöriga att komma till . ser som ett familjevänligt parti det som en självklarhet att familjer bör få leva tillsammans, men ser vi flera problem till följd av dagens generösa regler. Alltför ofta hamnar även anhöriginvandrare i utanförskap vilket belastar samhällets resurser och ytterligare spär på landets segregation. Dessutom lockar dagens regler till användandet av äktenskap som väg in till landet, vilket dels är ett förtroendemissbruk, dels bidrar till att många personer i hopp om ett bättre liv i i stället fastnar i en utsatthet och beroendeställning gentemot sin make/maka. Slutligen kan vi konstatera att det också blir allt vanligare med arrangerade tvångsäktenskap samt att risken för sådana är avsevärt högre bland de äktenskap som sker utanför landets gränser. I syfte att motverka dessa problem vill bland annat införa nedanstående regelskärpningar avseende anhöriginvandringen. Merparten av dessa regler är införda i vårt grannland . För att äkta makar och/eller registrerade partners och därmed jämställda personer skall få uppehållstillstånd som anhöriginvandrare skall följande krav vara uppfyllda: Båda parter skall vara . Den härboende personen skall påta sig fullt försörjningsansvar för den anhöriga . Den härboende personen skall inte ha mottagit försörjningsstöd som föregår tidpunkten för ansökan. Den härboende personen ska inneha en gällande sjukförsäkring som täcker alla de risker som svenska medborgare täcks av i egenskap av medborgare och som omfattar såväl anknytningspersonen som dennas familjemedlemmar. Den härboende personen får inte vara dömd för våldsbrott, hot mot en partner eller andra grova brott . Den härboende personen ska kunna erbjuda en bostad av rimlig storlek. Parets samlade anknytning till ska vara större än till något annat land, med undantag för de fall då den härboende personen är svensk medborgare, /EES-medborgare eller har varit boende i landet . Båda parter ska underteckna en anpassningsförklaring där de förbinder sig att delta i det svenska samhällslivet efter bästa förmåga och att följa svenska lagar och regler. Samtliga villkor ska också fortsätta vara uppfyllda fram till dess att den hitflyttade själv erhåller svenskt medborgarskap. I annat fall ska uppehållstillståndet omgående återkallas. Viseringsfrihet och rörlighet inom EU är en del av EU. Detta innebär bland annat gemensamma regler för rörlighet inom unionen och EES. Tyvärr har vi sett hur den nuvarande viseringsfriheten missbrukas genom att allt fler EU-medborgare i en svag ekonomisk situation söker sig till för bättre levnadsvillkor då deras hemland inte förmår ta ansvar för sina medborgare. Detta har för del resulterat i en kraftig ökning av tiggeri i mer eller mindre organiserad form. Detta är inte och har aldrig varit syftet med den fria rörligheten inom unionen. För att komma tillrätta med missbruket av den fria rörligheten vill skärpa de villkor som gäller för dess nyttjande. Bland annat vill vi minska den vistelsetid som är tillåten i utan tillstånd från nuvarande till en månad, undantaget medborgare i de nordiska länderna. Vi vill även se ett registreringskrav för de som kommer till så att polisen har möjlighet att kontrollera vistelsetid i landet. I kombination med denna registrering ska även identitetshandlingar kunna uppvisas för att verifiera att denna person verkligen är en EES-medborgare. Det är dessutom mening att visumtvång ska kunna införas gentemot de länder som visat sig bidra till missbruket av den fria rörligheten i högre grad. Vidare anser vi att EES-medborgare som befinner sig i genom uppehållsrätt längre än den initiala månaden ska kunna uppfylla krav på arbete och försörjning så att dessa inte på något sätt blir en oskälig belastning på svenska sociala trygghets- och bidragssystem. De ska även inneha en sjukförsäkring som täcker alla de risker som normalt täcks för medborgare i . I de fall något av ovanstående villkor för att vistas i inte uppfylls, ska EES-medborgaren omgående avvisas till sitt hemland. Tredjelandsavtal och förnyad utlänningslag Alldeles oavsett hur välfungerande gränskontroller har och alldeles oavsett hur väl vi lyckas kommunicera ut gällande regelverk till omvärlden är det svårfrånkomligt att enskilda individer försöker och i enstaka fall lyckas ta sig in i landet utan tillstånd. Dessutom finns ett förhållandevis stort antal personer som redan vistas i landet illegalt, personer som vistas här legalt men med temporära uppehållstillstånd som alltså kommer löpa ut och personer som genom att bryta mot lagar och regelverk kan fråntas sina respektive uppehållstillstånd. Därmed finns ett behov av regelverk för vart av- respektive utvisning kan ske då personer utan uppehållstillstånd inte lämnar landet frivilligt. Regler för av- och utvisning återfinns i utlänningslag (2005:716). Sammanfattningsvis gäller att det antingen krävs påvisbar anknytning till mottagarland eller önskemål från den person som ska lämna . Därtill måste säkerhet garanteras – verkställighet av avvisningsbeslut respektive utvisningsbeslut får inte innebära fara för liv. Detta leder till att många beslut aldrig verkställs. Det är mening att ingen person ska kunna vistas i utan tillstånd och att fler alternativ således behövs för att kunna verkställa beslut om av- och utvisning. I likhet med det system tillämpar anser vi att bör upprätta tredjelandsavtal i syfte att skapa sådana alternativ. Enligt dessa avtal ska länder kunna åta sig att ta emot personer som saknar rätt att vistas i , som vägrar att frivilligt lämna landet och som av olika anledningar inte kan överföras till något annat land enligt gällande regelverk. För att över huvud taget möjliggöra sådana avtal måste givetvis utlänningslagen uppdateras så att även länder utan anknytning till den som ska av- eller utvisas kan vara mottagarland vid verkställande av sådana beslut. Detta bör regeringen ges tillkänna. De svenska reglerna kring arbetskraftsinvandring kan precis som i övrigt anses vara någorlunda extrem ur ett internationellt perspektiv. Svenska staten har som huvudansvar att se över den inhemska befolkningen, och därför bör det vara en självklarhet att våra arbeten, precis som i de flesta andra länder, först och främst förmedlas till den inhemska befolkningen. Det finns likaså risker att en generell arbetskraftsinvandring som den som råder kan leda till lönedumpning då de svenska lönenivåerna i många fall inte överensstämmer med nivåerna för arbetare från ett tredjeland. är dock fullt medvetna om att vårt land i vissa fall behöver kompetens utifrån, för att täcka de luckor vi har på arbetsmarknaden. Det innebär att vi inte på något sätt vill stänga dörren till en kvalitativ arbetskraftsinvandring för yrken där det råder en tydlig brist på arbetskraft i . Arbetskraftsinvandringen till bör alltså vara tydligt behovsprövad, för att inte slå mot vår egen befolkning. EU:s blåkortsdirektiv riktar sig just mot högkvalitativ arbetskraft från tredjeland och som helhet innehåller det en hel del positiva delar. Vi menar dock att den borgerliga regeringen, i syfte att implementera detta i svensk lag, har misstolkat eller medvetet underminerat vissa förutsättningar som vi i ser som centrala för att blåkortsdirektivet ska få en positiv effekt i . En grundläggande förutsättning för att bevilja en arbetskraftsinvandrare ett blåkort måste vara att det finns ett tydligt behov av dennes kompetens. Detta bör ske genom en arbetsmarknadsprövning. I direktivet anges i kapitel 8.2 att varje medlemsstat innan utfärdandet av ett blåkort först får kontrollera om den berörda platsen inte kan tillsättas med nationell arbetskraft eller arbetskraft inom gemenskapen. Om så är fallet bör det vara självklart att vederbörande får avslag. Grunden till en framgångsrik och vinstgivande arbetskraftsinvandring är att det på arbetsmarknaden finns ett behov. bör därför ge regeringen i uppgift att se över nuvarande regler och återkomma med ett förslag som syftar till en behovsprövad arbetsmarknadsprövning innan godkännande av ett blåkort. Definitionen på ”högkvalificerad” arbetskraft bör vara att minst en högskole- eller universitetsexamen finns. Enligt blåkortsdirektivet ska högre yrkeskvalifikationer avse kvalifikationer som kan styrkas genom bevis på högre utbildning eller, om undantag från detta föreskrivs i nationell lagstiftning, motsvarande relevant yrkeserfarenhet om . I finns inga sådana undantag och det är därför felaktigt av regeringen att endast godta yrkeserfarenhet som bevis på högre kvalifikation. Direktivet ger medlemsstater rätten att laglig anställning ge den anställde tillträde till arbetsmarknaden på samma sätt som medlemsstaternas egna medborgare. menar att uppehålls- och arbetstillstånd enligt blåkortsdirektivet inte är skäl för att likställas med inhemsk arbetskraft. Så länge arbetskraftsinvandrare befinner sig i som följd av en ansökan om blåkort ska också regler i enlighet med blåkortsdirektivet gälla. Regeringen bör få i uppdrag av att genomföra villkoren enligt detta. Grunden i blåkortsdirektivet är arbete, och en ansökan för att få blåkort godkänns för en högkvalificerad tredjelandsmedborgare om denne uppfyller vissa krav. Den hitresta migranten ska då kunna visa upp ett bindande anställningskontrakt som visar på att syftet med resan är arbete. Av den anledningen anser att det är orimligt med likabehandling gällande stipendier, studiemedel, andra bidrag och lån som avser sekundärutbildning, högre utbildning och yrkesutbildning samt förfaranden för att erhålla bostad. bör ge regeringen i uppgift att föra in en begränsning för innehavare av blåkort, vilket är helt i enlighet med direktivet.