kam-ad · H2C120150122ad · 2015-01-22 12:00:00 — Aktuell debatt om det säkerhetspolitiska läget i närområdet Aktuell debatt om det säkerhetspolitiska läget i närområdet En orolig omvärld med upptrappade konflikter och ökade geopolitiska risker ställer krav på svensk utrikes- och säkerhetspolitik. hade få kunnat förutspå det läge vi har . Omvärlden har snabbt förändrats, och vi har ett akut och osäkert läge på många håll. ser vi en ökad militär aktivitet i . Och det har konstaterats att det har bedrivits främmande undervattensverksamhet i vår svenska skärgård. Det är mot bakgrund av detta som begärde denna debatt. Dramatiken i omvärlden har inte minskat sedan vi begärde debatten. Jag har tre frågor till utrikesministern. Med tanke på det förändrade omvärldsläget är min första fråga: Hur ser regeringen på det säkerhetspolitiska läget, och vad innebär det för ? Min andra fråga gäller säkerhetspolitiken, kopplad till regeringsförklaringen. Där sa statsministern att alliansfriheten alltjämt tjänar vårt land väl. Alltsedan 2002, under tid, har det hetat att den militära alliansfriheten har tjänat oss väl. Och har i stället säkerhetspolitiken vilat på konstaterandet att bygger säkerhet tillsammans med andra. Tydligast uttrycks detta i solidaritetsförklaringen. Men har den rödgröna regeringen valt att backa bandet. Förvirringen är stor kring hur den nya formuleringen ska tolkas. Vad menar egentligen regeringen med förändringen i regeringsförklaringen? Alliansregeringen beslutade om en översyn av internationella försvarspolitiska samarbeten. Den rapporten presenterades , och en rekommendation var att det borde göras en prövning av vad ett Natomedlemskap skulle innebära för svensk del. Men statsministern säger tvärt nej. Jag undrar vad som är fel eller farligt med mer kunskap. Min tredje fråga blir: Varför vägrar den rödgröna regeringen att genomföra en sådan studie? Jag är glad över att vi ska ha en säkerhetspolitisk debatt. Låt den bli en debatt om det som är nära, som folkrättsbrott! Låt det bli startskottet för en bredare debatt om det som kan kännas avlägset men som berör oss alla! Klimatförändringar, ojämlikhet, pandemier och cyberfrågor handlar också om säkerhet. Låt vår debatt inkludera den terrorism som dödar hänsynslöst såväl i som i och på Utøya! Låt det bli en bred debatt om moderna hot mot vår säkerhet som inte bara kan lösas militärt och som inte bara handlar om Nato! Men låt oss också diskutera Nato och hur vi genom samarbete skapar säkerhet i vårt närområde! Jag börjar med just detta. Det var speciellt att stå på Majdan, där modern historia har skrivits i blod. Resan till var en av de första jag gjorde som utrikesminister, i syfte att markera kontinuitet från svensk sida. måste vi hjälpa att lyckas med att självt få välja väg in och med reformarbetet. Men rysk militär personal och materiel är alltjämt på plats på ukrainskt territorium, både på och i östra . Och tyvärr har vi sett hur striderna har blossat upp igen. Konsekvenserna är nya dödsoffer så sent som . 13 civila har rapporterats döda. Det är ytterligare förstörelse och en än mer grym humanitär situation mitt . aggression mot sina grannar, provokativa militära beteende runt och demokratiska tillbakagång är djupt oroande. Det är bland annat mot den bakgrunden som vi har fått en förnyad debatt om Nato. Jag har noterat argumenten för ett svenskt medlemskap. De förs inte sällan fram av samma personer som bär ett ansvar för att både har avskaffat värnplikten och har rustat ned försvaret i en så hög grad att det faktiskt var en försvarsminister från som avgick på grund av det. Och tillsattes ingen Natoutredning. Jag lyssnar, men jag har inte hört några argument som sammantaget övertygar mig om att vi ska överge den militära alliansfriheten. Regeringen har i varje läge att avgöra vad som är bäst för landet. Vi svajar inte i vår bedömning. säkerhetspolitiska linje ligger fast. I regeringsförklaringen sa statsministern att den militära alliansfriheten alltjämt tjänar vårt land väl. Har man sagt det börjar man väl tycka att det är presens. Är det inte så? ska inte förhålla sig passivt om en katastrof eller ett angrepp skulle drabba ett EU-land eller ett nordiskt land. Vi förväntar oss att dessa länder agerar på samma sätt om drabbas. Vårt land ska både kunna ge och kunna ta emot stöd, såväl civilt som militärt. I den säkerhetspolitiska debatten sägs ibland att ensam inte är stark och att ensam bara är ensam. Jag håller med. Låt mig därför berätta om samarbeten. För det första är europeisk enighet av central betydelse. När EU:s utrikesministrar möttes var vi överens om att vi ska fortsätta med den samlade politik vi har fört med stöd till och med en kraftfull respons på den ryska aggressionen, inklusive sanktioner. Vi konstaterade också att det dessutom måste finnas ett långsiktigt perspektiv i vår relation med , inte minst med det ryska folket. Detta är rätt politik gentemot och . Det är en nödvändig politik för ett bredare europeiskt säkerhetstänkande. Det är också en politik som bidrar till framtida trygghet i vårt närområde. För det andra måste vi förstärka försvarsförmåga. har på förslag från regeringen i höständringsbudgeten beslutat om en ökning av försvarsanslaget som möjliggör övningsverksamhet, som höjer förbandens förmåga i närtid. Det här är början på en diskussion om hur vi ska samarbeta för att förstärka vår försvarsförmåga. Det kommer fler förslag, inte minst inriktningspropositionen. För det tredje har samarbetet inom ramen för det informella nordiska utrikespolitiska samarbetet, som kallas N5, och det nordisk-baltiska samarbetet, NB8, stor betydelse. är ordförande i det nordiska försvarssamarbete som kallas Nordefco. Där kommer vi att verka för ett fördjupat samarbete med de baltiska länderna. Vi vill ha konkreta förslag och resultat i vårt säkerhets- och försvarssamarbete med . Och kommer den svenska och finska försvarsmakten med ett antal förslag om hur det samarbetet kan fördjupas. För det fjärde har utvecklat ett mycket bra samarbete med Nato. Försvarsberedningen har bara för nått en bred överenskommelse om att vår relation till Nato ska handla om att utveckla detta partnerskap. Och hölls första mötet inom det samarbete som kallas EOP, Enhanced Opportunities Programme. Det har vi precis inlett. För det femte värnar vi principerna i , och FN, där vi konsekvent försvarar grundläggande principer. Regeringens bedömning är att vår nuvarande säkerhetspolitiska linje och de samarbeten som jag beskrev är vad som bäst tjänar intressen. En utredning om ett svenskt Natomedlemskap skapar onödig osäkerhet och polarisering i ett osäkert läge. Vi ska fortsätta att föra en öppen och bred demokratiskt och folkligt förankrad debatt och diskussion om säkerhetspolitiken. blir av säkerhetspolitiska vägval. Ett nytt försvarspolitiskt inriktningsbeslut ska fattas. Även under stabila förhållanden är det en komplicerad process. är utmaningarna större än vanligt. Utvecklingen i vår omvärld kräver vår fulla uppmärksamhet. När valde att bejaka EU:s demokratiska modell och ett djupgående handelsavtal med EU framför auktoritära och korrupta system svarade med att annektera och starta och understödja ett separatistuppror. Den ryske presidenten visade att han inte respekterar den europeiska ordning som gällt sedan . Höstens ubåtsjakt visar att spänningarna ökar både i och runt . Riktar vi blicken bortom vårt eget närområde har vi det långvariga kriget i och härjningar i . Rebellgrupper är på frammarsch i , och i och har Boko Haram mördat och kidnappat tusentals människor. De brutala terroristattackerna i utgjorde en fruktansvärd påminnelse om det hot som terrorismen utgör. Utrikesministern svarade i sitt anförande på hur allvarligt man ser på dessa händelser, och jag tror att vi i stort delar beskrivningen av vad som har hänt och händer. Men vad det innebär för fick jag inte direkt några svar på. En orolig omvärld med upptrappade konflikter och ökade geopolitiska risker ställer som sagt krav på svensk utrikes- och säkerhetspolitik. Vi har ett ansvar att bidra till internationell fred och säkerhet. Vi har valt att tillsammans med andra ska bygga vår säkerhet, tillsammans med andra länder och organisationer. Vi ska samarbeta. De hot vi står inför kräver gemensamma lösningar och mer samarbete. beslut om solidaritetsförklaringen är ett uttryck för detta. Men vår solidaritetsförklaring ställer också nya och högre krav på att med trovärdighet ska kunna ge och ta emot stöd, också militärt sådant. Det vi nu ser omkring oss är att en ny normalbild har etablerats, där risken för incidenter med militära inslag och risken för militära konflikter i vårt närområde har ökat. Därför är det viktigt att försvarsförmåga stärks. Alliansen har därför i sin budget presenterat ökade satsningar på försvaret, och vi är med i samtalen om hur inriktningspropositionen ska utformas. Det räcker dock inte att bara stärka vår militära förmåga. Vi behöver också utveckla och fördjupa våra samarbeten. Det behöver vi göra brett, men det behöver vi också göra i sådant som handlar om den hårda säkerheten. Alliansregeringen beslutade om en översyn av hur internationella försvarspolitiska samarbeten ser ut. Ambassadören fick uppdraget, och vi fick en presentation av rapporten med bland annat slutsatsen att det bör göras en saklig och intressebaserad prövning av vad ett Natomedlemskap skulle innebära för svensk del. Ett första steg skulle kunna vara att göra en samlad prövning av vad ett medlemskap skulle innebära. Utifrån ett sådant arbete kan sedan den politiska diskussionen fördjupas, därför att vi behöver ha en diskussion också om denna fråga. vill att en sådan studie över de konkreta förutsättningarna för ett svenskt Natomedlemskap genomförs. Vi har en lång tradition av att söka samförstånd över partigränserna i frågor som rör vår säkerhetspolitik. Det är en bra tradition, och därför är det mycket tråkigt att konstatera att Socialdemokraterna och utrikesministern återigen säger tvärt nej till en sådan utredning. Man kan spekulera i skälen, för jag har inte hört några bra argument. Är man rädd för vad en sådan utredning skulle ge upphov till för diskussion inom det egna partiet eller mellan regeringspartierna, eller mellan regeringspartierna och eftersom det finns en hel del oenighet i synen på vilka samarbeten ska ha? Utrikesministern sa också att en sådan här utredning skulle kunna sprida oro. För mig är det svårt att förstå. Om vi i kommer fram till att vi behöver ytterligare fördjupat studera en fråga, ska vi då skyggt lyssna till vad Kreml eller någon annan tycker om hur ser på sina internationella säkerhetspolitiska samarbeten? Det kan inte vara farligt eller fel att få mer kunskap, och det är det en studie skulle leda till. Nato är en central organisation för säkerhet och har förändrats i takt med de säkerhetspolitiska utmaningarna i omvärlden. Alliansregeringen tog, med stöd från Socialdemokraterna, viktiga steg för att ytterligare utveckla och fördjupa våra samarbeten med Nato, där nu bidrar till Natos snabbinsatsstyrka NRF i reservstyrkeregistret. Vi har också skrivit på ett samförståndsavtal om värdlandsstöd, och vi är nu en partner med en särskild ställning som ger oss möjlighet att ha fördjupad diskussion med Nato om säkerhetspolitik och om planering av övningar och insatser. Utrikesministern talar om alliansfriheten som ett slags värdeladdad överideologi, och jag är inte nöjd med förklaringen till varför förändringen i regeringsförklaringen krävdes. Vi behöver bygga säkerhet tillsammans med andra. Vi ska inte gå tillbaka till en svunnen neutralitetstid. Det säkerhetspolitiska läget för som den här debatten handlar om är högst allvarligt. Jag kan inleda med att säga ett endaste ord: . Enligt överbefälhavare har en omfattande rysk militär aktivitet i närområdet kommit att bli den nya normalbilden för säkerhetspolitiska omvärld . Det bör poängteras att denna aktivitet inte enbart är riktad mot oss utan pågår överallt kring gränser. Det mot som inträffade kan man säga var en tydlig varningsklocka för denna tilltagande aktivitet. Även om naturligtvis är en snårskog av juridiska förvecklingar och politiska beskyllningar från olika håll, tror jag att de flesta håller med om vad kriget hade för bakgrund: granne var i stånd att närma sig västvärlden mot vilja. Efter självständigheten , efter kollaps, ingick partnerskapsavtal med EU, blev medlem i och , slöt avtal om ett militärt samarbete med och ansökte om fullt medlemskap i . uppgav man att man ville lämna OSS, säkerhetssamarbetet för forna Sovjetstater. Detta tyckte naturligtvis inte om utan svarade genom att utnyttja rysklojala separatister som ursäkt för direkt krigföring mot grannlandet, vilket mynnade ut i att landområdena och bröt sig ut och utropade sig självständiga från . uppstod en skrämmande likartad situation i i vårt östra närområde. Efter den omfattande folkliga proteströrelsen i mot den sittande presidenten och för ett ukrainskt närmande till EU, i strid med vilja, mer eller mindre återupprepades det som skedde under . Det första gjorde var att utnyttja rysklojala separatister och specialförband för att bryta ut och annektera . Därefter hjälpte man de övriga rysklojala östra delarna, med säten i och Donetsk, att utropa sig självständiga från och initiera det inbördeskrig som fortfarande pågår. Exempelvis placerade man ett stort antal ryska trupper vid den ukrainska gränsen, och man har understött rebellerna med stridande manskap, vapen och materiel samt reguljära stridande förband. Sammanfattningsvis kan man säga att uppvisat skrämmande exempel på att landet inte drar sig för att använda sina militära styrkor för att lägga sig i andra länders nationella självbestämmande och egna politiska vägval. Inte ens om det leder till krig. Man vill helt enkelt visa världen att gör man inte som vill, då ska det kosta åtskilligt. Allt från förlorade landområden till spillda människoliv. Det andra ordet jag vill lyfta fram är existensförsvar. som gett tydliga signaler om ökad, aggressiv aktivitet i närområdet, som den svenska försvarsmakten går ut med att vårt territorium kränks av såväl ryskt militärflyg som av främmande u-båtar har , fru talman, monterat ned sitt försvar till oigenkännlighet. Det är nu ett försvar som mest duger till att bedriva insatser mot gerillarörelser i utvecklingsländer som eller men inte till att försvara och garantera vår existens som fri nation. Ett mått på hur försvaret monterats ned är anslagen till Försvarsmaktens andel av bnp. Under stora delar av och ända in rörde sig anslagen i storleksordningen 2 ½ till . har anslagen minskat drastiskt under såväl röda som borgerliga regeringar. Ja, anslagen till Försvarsmakten har mer än halverats, till av bnp . Sedan har vi det fullständigt oseriösa , som så sent som hade inskrivit i sina politiska dokument att man ville se ett icke-våldsförsvar i . Det här duger inte. måste ha ett försvar värt namnet, ett försvar som kan stå upp mot kränkningar och ett försvar som kan garantera vår säkerhet när ingen annan gör det. Det är med stolthet jag säger att är det enda parti i som är berett att investera i ett sådant försvar. Vi har i varje budget vi lagt fram sedan vi kom in i tillskjutit mer pengar till Försvarsmakten än något annat parti. I vår senaste skuggbudget tillskjuter vi 24 miljarder mer till försvaret än regeringen , och vi ger försvaret hela 10 miljarder mer . Vi har råd med detta eftersom är det enda parti som är villigt att dra ned på den extremt kostsamma asyl- och anhöriginvandringen till . Med de ökade anslagen tänker vi återupprätta Försvarsmaktens förmåga till den grad att vi kan känna oss trygga igen. Vi vill också att bemyndigar regeringen att utnyttja en kredit på högst i om krig, krigsfara eller andra extraordinära förhållanden föreligger. Vi vill utveckla ett nordiskt försvarssamarbete med våra grannländer. Tanken är att eftersom vi har gemensamma intressen i närområdet kan vi också öka vår gemensamma förmåga avsevärt om vi utvecklar vårt samarbete. Detta kan ske utan att för den delen förbinda oss till kostsamma och utsiktslösa insatser i fjärran länder, som ett Natomedlemskap skulle tvingas oss till. Ett viktigt steg för att ytterligare fördjupa och formalisera delar av det nordiska samarbetet är en försvarsallians med , en försvarsallians med tydliga defensiva intentioner som bidrar till avspänning i stället för upptrappning. En sådan försvarsallians minskar risken för en aggression mot våra två länder och kommer att stärka våra länders försvarsförmåga avsevärt. Vi vill dessutom införskaffa 100 nya stridsflygplan av typen E/F samt bibehålla de befintliga av typen C/D, för att ge ett heltäckande militärt skydd som ger kraft att bita ifrån. Sist men inte minst vill vi bereda Försvarsmakten det manskap som krävs som vi naturligtvis vill behålla redan anställda soldater. Vi tänker därför successivt återaktivera den svenska allmänna värnplikten igen. Utgångspunkten för säkerhetspolitik är att skapa en fredligare och säkrare värld för alla, att värna människors liv och hälsa, samhällets funktionalitet och vår förmåga att upprätthålla grundläggande värden som demokrati, rättssäkerhet och mänskliga fri- och rättigheter, dels här i , dels utifrån vår bästa förmåga i övriga delar av världen. Det säkerhetspolitiska läget i vårt närområde har onekligen försämrats, och det är gott att frågan diskuteras i kammaren. Den senaste tidens incidenter i och ovan är mycket bekymmersamma, och folkrättsvidriga agerande i bör bemötas med vårt skarpa markerande. Det har vi gjort, och det ska vi fortsätta att göra. Men det är inte det enda vi ska göra. Det finns goda skäl att se över vår incidentberedskap och vår försvarsförmåga, vilket regeringen nu gör, inte minst när det gäller personalförsörjningen, underhåll, standardmateriel och övningsverksamheten. Vår nationella suveränitet och territoriella integritet ska värnas. Men vi ska minnas att trots den senaste tidens utveckling gör få seriösa debattörer bedömningen att det direkta militära hotet mot just har ökat. Det som är oroligt för är en incident som orsakar en bredare konflikt i vårt närområde. Det är detta vi bör stärka vår beredskap för och inrikta våra insatser på att förebygga och motverka. Sett utifrån detta perspektiv är det viktigt att vi agerar på ett sätt som bidrar till avspänning och stabilitet. Vi ska inte bidra till upptrappning, som ökar risken för konflikt eller incidenter. Därför bör den förstärkning av försvaret som regeringen nu arbetar med också kompletteras med insatser för medling, diplomati och konfliktförebyggande åtgärder. Om vi lyfter blicken något och zoomar ut från och det omedelbara läget blir det uppenbart att ur ett globalt perspektiv är kriget överfinansierat och freden underfinansierad. Det finns stora behov av att satsa mer på stöd till demokratigrupper i exempelvis och bygga fler broar när det gäller utbyten för studenter och civilsamhälle. Vi ska vara tydliga med att vi är redo att vara en konstruktiv och medlande part om man vill välja en annan - fredlig - väg ut ur detta låsta läge. Det ska vara en väg som bygger på just fred, handel, demokrati och ömsesidig respekt. Vi gröna har lyft upp idén om ett europeiskt fredsinstitut som ska arbeta målmedvetet, strukturerat och långsiktigt med dessa frågor. Det kan te sig naivt i detta läge, men vi måste ständigt arbeta för att vägen till fred alltid ska vara öppen. Det finns stora risker med att ensidigt fokusera på direkta militära hot som det enda problemet och militära instrument som den enda lösningen. Vår utgångspunkt är att det är utrikespolitiken som är den främsta försvarslinjen. Det finns även behov av att se över säkerhetspolitiska samarbeten, men vi föredrar att samverka genom FN, EU samt de nordiska och baltiska länderna, inte minst . Ja, vi ska samverka med Nato som en partner, men vi säger tydligt nej till ett medlemskap i . Det vore att bidra till upptrappning av säkerhetsläget. Ett medlemskap i skulle också undergräva möjligheter att vara just en oberoende och konstruktiv medlande part. I totalförsvaret av är det också viktigt att vi breddar hotbilden. Vi måste kunna hantera en mångfald av hot, till exempel pandemier, miljöförstöring, direkta konsekvenser av den globala uppvärmningen, tekniska katastrofer, till exempel härdsmältor och cyberattacker. Vi gröna lyfter ofta fram den typen av breddad hotbild, inte minst miljö- och klimatfrågor, och vi har ofta mött frågande blickar. Men detta har förändrats. lyfte i sitt State of the Union-tal fram Pentagons rapporter om hur säkerhet och klimat faktiskt hänger ihop. Man menar att klimatförändringarna bedöms vara en av de viktigaste faktorerna när det gäller flyktingströmmar, konflikter och krig om land och resurser. Det kan få dominoeffekter som kan få långsiktiga konsekvenser för säkerhetspolitiken, dels i andra delar av världen, dels i vårt närområde, inte minst i . Extremväder uppstår allt oftare, och naturkatastrofer blir allt vanligare - också i vår del av världen. Vi minns alla skogsbranden i Sala där olika delar av totalförsvaret spelade en mycket viktig roll. Vi vill att ska agera i solidaritet med världens utsatta och krigsdrabbade människor. Vi arbetar på ett konfliktförebyggande sätt, och vi fokuserar på icke-militära medel för att skapa fred samt sprida demokrati och mänskliga rättigheter. Så bidrar vi till att skapa en fredligare och säkrare värld. upplevde vi den europeiska våren, hur föll, hur nya länder såg dagens ljus, hur öst och väst förenades. Hoppet grodde om en ny verklighet på vår kontinent. Vi byggde ett nytt , trodde vi, där ensam inte är stark, där vi tillsammans med andra bygger en bättre värld, inkluderande naturligtvis en värld i säkerhet. Vi bygger säkerhet här hemma, och vi har gjort det i vårt närområde geografiskt och politiskt genom EU, och vi gör det och har gjort det långt borta. Den internationella rätten är för oss en självklar grund för arbetet med att bygga säkerhet. Vi har därför en utgångspunkt i FN och . Vi har en utgångspunkt också i våra europeiska samarbeten, som vi byggt på erfarenhet. Det må vara , eller de gemensamma säkerhetsarrangemang som följt i Helsingforsöverenskommelsens spår. är vi medlemmar i unionen. Det är en politisk allians, en allians där solidaritetsklausulen innebär att det inte bara är sak som är vår utan också , och de andra medlemsländernas. Vi bygger samarbete tillsammans med andra i , men vi bygger också samarbete tillsammans med Nato, där den transatlantiska länken är vital för vår säkerhetsmodell. Våra europeiska säkerhetsöverenskommelser har verkligen baserats på att försöka bygga tillit och förtroende genom öppenhet och transparens i de olika avtal vi kommit överens om. Vi vet att tydlighet är avgörande för att bygga säkerhet - tydlighet inte bara här hemma utan också i betraktarens öga. Vi ser det när vi ser på och den osäkerhet som sprids genom det nya agerande som visat. De har de facto brutit upp från de överenskommelser som de iklätt sig genom egna beslut. Det må vara Helsingforsöverenskommelsen, mänskliga rättigheter, , rätten för varje stat att ha sina territoriella gränser skyddade, att inte använda maktmedel av olika slag, att få välja sin egen väg handelspolitiskt och militärt eller olika unioner. Vi har sett att man bryter mot detta, och vi har hört att man söker en mycket smalare säkerhetspolitisk doktrin. Här har vi en utmaning. Vi behöver uppgradera vår säkerhetspolitiska analys och vår säkerhetspolitiska diskussion, utifrån den verklighet som vi nu ser och inte utifrån den verklighet som gällde både före vårt europeiska medlemskap och under den europeiska vårens mest blommande period. För oss är det viktigt att säkerhetspolitiken utformas i breda överenskommelser, för det är så vi visar tydlighet gentemot omvärlden. Det är den svenska traditionen. Vi har sett det genom samtal, breda samtal politiskt.