· H3C120151014pd · 2015-10-14 09:00:40 — Det är anmärkningsvärt att en partiledare för ett parti som , som säger sig ha brunnit för en fråga , inte röstar för förslaget när frågan väl ligger på bord och är uppe för slutjusteringar i utskottet. Man skulle en gång för alla fatta beslut om att reda ut detta och få slut på debatten om vilka verser man får sjunga, så att man ska kunna vara i kyrkan och ha lussetåg och så vidare. Men vid själva mötet då man ska fatta beslutet backar och stoppar förslaget. Man rullar tillbaka bandet. Därför kommer den osäkra situationen att fortsätta nu i advent och jul. Man kommer att diskutera vilka verser i psalmerna man ska kunna sjunga. Vad säger du till de barn och föräldrar som inte kommer att kunna ha samlingar i kyrkan, ha luciatåg, sjunga någon psalm eller få några ord av prästen på grund av hur ni har agerat i riksdag? Vad säger du till dem, ? Jag säger att och hans borgerliga kompisar hade regeringsmakten , och de gjorde ingenting åt den här frågan, trots att vi påpekade problematiken vid åtskilliga tillfällen. Det är det jag säger. Jag beklagar det. kommer man, efter att man har haft regeringsmakten , och vill göra något, och av någon anledning går det inte igenom . Då säger jag - och det är ett löfte: Kom igen, så gör vi det! drabbades av den värsta torka regionen hade upplevt. Den varade , och när kriget bröt ut var är redan 1 ½ miljon människor på flykt. I den till synes bortglömda konflikten i är 2 miljoner människor på flykt. 300 000 har dödats. I sin rapport om läget i konstaterar FN att miljöproblem, resursbrist och torka ger delförklaringar också här. I räknade Sida tidigare med en allvarlig svältkatastrof varje årtionde. Det är likadant i , och på hela . Torkan är inte ensam krigsorsak, men där inget annat längre kan gro har extremism, motsättningar och krig desto lättare att slå rot. Klimatförändringarna är inte något avlägset hot . Det handlar inte bara om våra barn - det handlar om oss. Men mänskligheten står inte handlingsförlamad. Vi vet vad som kan göras. I de delar av där bland annat svenskt bistånd nått fram behöver inte längre torka betyda svält. Den bidrag till FN:s gröna klimatfond ger styrka till det internationella klimatarbetet. Och detta är viktiga signaler inför klimatmötet i . bygger broar mellan rika och fattiga länder. När vi förmår leva upp till de löften som getts växer förtroende, som ger hopp om att ett fungerande och accepterat klimatavtal kan komma på plats. För vi kan minska de globala utsläppen, men det går bara om varje enskilt land gör sitt. Utsläppens konsekvenser är globala, men varje utsläpp är lokalt. Vi gör nu de nödvändiga investeringarna för att ska nå upp till sina klimat- och miljömål. Vi ska binda samman med snabb järnväg. Vi investerar i tåg som kan gå , i bättre kollektivtrafik och i smart infrastruktur. Bilar som går på biogas eller el ska inte vara high-tech för miljönörden utan vara tillgängliga för alla. Klimatsmarta små, billiga hyresrätter ska byggas, och miljonprogrammets bostadsområden och skolor ska rustas upp. Ett till förnybart energisystem ska bli verklighet genom investeringar i solenergi, vindkraft, energieffektivisering och smarta elnät. Bönder ska få stöd att producera biogas till våra bilar, och efterfrågan på ekologisk mat ska mötas. Skatteväxling ska genomföras, så att det som är bra för miljön blir billigare och det som är dåligt för miljön blir dyrare. Detta är en politik som ger jobb, teknikutveckling och företagande här och . Det är också en politik som tar klimatansvar för framtiden. Jag tycker mig se konturerna av en renässans. Stämningsläget i världen förändras. Att lösa den globala miljö- och klimatkrisen är inte längre en fråga om uppoffring. Hållbarhet är vägen till mer attraktiv, coolare, teknologiskt mer avancerad, hälsosam och demokratisk framtid när vi äntligen förstår att vår framgång beror på vår förmåga att sköta vårt hem - jorden. Planeten vilar på en egg. Vart ska vi titta - mot en återvändsgränd eller mot en hållbar framtid? Så uttryckte miljöprofessor det i årets populäraste sommarprogram. Han beskriver hur det vi gör och det vi inte gör har effekter långt in . Det är en insikt att ha med sig när man arbetar med politik, och den gäller inte bara miljöpolitik. Inom det område som jag ansvarar för i regeringen, skolpolitiken, blir det särskilt tydligt. En nedskärning nu får sina största konsekvenser när dagens barn lämnar skolan och inte har möjlighet att bygga sin framtid, skaffa ett jobb och saknar makt över sitt liv. Det är likadant med en investering i skolan. kan den tyckas vara en kostnad i budgettabellen, men när våra barn får den tid de behöver med sina lärare, blir mötta och lyssnade till, får känna respekt och lära sig respektera andra, lära sig saker, börja tro på sig själva och kan växa till att bli de vuxna de vill vara, betalar den sig om och om igen, mänskligt och samhällsekonomiskt. När vi säger "skolan" tänker vi gärna på byggnaden, platsen dit vi gick. Men när tanken för oss vidare minns vi i stället vad vi kände när vi gick dit - vännerna, en lärare som trodde på oss - och i grunden är det just detta som skolan är. Eleven måste känna tillit till läraren och mötas av höga förväntningar som uppfattas som ärliga. Eleven måste våga ta plats i klassrummet, prova, göra fel för att göra om och prova igen, och bara läraren kan bygga en sådan miljö. Det är detta som gör lärarjobbet så utmanande, fantastiskt och unikt. En sak är sann oavsett vilka barn vi pratar om - små eller stora, barn som kan stava redan i förskoleklassen eller barn som aldrig läst en bok före sin första skoldag, barn som är pojkar och barn som är flickor, barn som är nyanlända och barn som är gammalanlända - det är i relationen mellan lärare och elev som lärandet uppstår. Därför handlar regeringens investeringar så mycket om hur den relationen kan stärkas. Lärare ska ha bra möjligheter att klara sitt uppdrag, och elever ska ha bra möjligheter att göra sitt jobb. Tänk på dig själv! När du är stressad, är du då som bäst på att se andra, att sätta dig in i en annans situation och förstå hur en annan människa tänker? Lärare är en av våra mest stressade yrkeskårer, och just de egenskaper som är allra viktigast för läraryrket är bland de första vi tappar när vi blir stressade. Därför investerar regeringen i lärarkåren. Fler ska anställas i de tidiga åren, så att lärarna får mer tid för sitt arbete. En läsa-skriva-räkna-garanti tas fram, så att lärarna får större makt att sätta in särskilt stöd när de ser att en elev behöver det. Två nationella prov har tagits bort, och de kvarvarande digitaliseras, så att lärarna får mer tid för lärandet. Lärares löner höjs. Rektor stärks i sitt pedagogiska ledarskap. Ska eleverna kunna prestera bra måste de må bra, men den psykiska ohälsan ökar bland unga. Var femte flicka drabbas ofta av ängslan, oro eller ångest. Det är inte något som bara händer, utan det är resultatet av hur samhället förändras. Ett av de vanligaste skälen till att unga känner oro är att de oroar sig för skolresultat och för om de kommer att kunna få ett jobb . Den höga ungdomsarbetslösheten fortplantar sig till oro på grundskolorna. Andra oroar sig över sin familjs ekonomiska situation. När barn växer upp i fattigdom märks det i deras oro, och det märks i skolan. Det är inte lätt att som lärare nå fram till en elev som oroar sig för sina föräldrar. Därför är investeringarna för jämlikhet - för att stärka de familjer som har det tuffast, sluta utförsäkra sjuka föräldrar, ge också arbetslösa eller ensamstående föräldrar möjlighet att ställa upp som de vill för sina barn - också investeringar för att förbättra skolans möjligheter att lyckas med varje elev. En majoritet av eleverna i tycker att det är roligt att gå till skolan. De har förtroende för sina lärare. Nio av tio lärare och elever möter varandra med respekt. Men att de allra flesta känner på det sättet räcker inte. Ett barn som utsätts för mobbning är inte en siffra i statistiken, utan det är en ung människa som fråntas sin rätt att växa, utvecklas och känna tillit. Lärandet och skolmiljön hör ihop. Bryts självkänslan ned blir det inga bra skolresultat. Elever har rätt att få koncentrera sig på sin utbildning. Man ska inte behöva vara rädd för vad som händer på rasten. Det är sannolikt inte fler som upplever mobbning än tidigare, men för dem som är utsatta finns det inte längre något slut. I skenbart skydd av nätets anonymitet fortsätter kränkningarna och . tar sig mobbningen nya uttryck. Så kallad bötning, en form av utpressning, sprider sig på högstadieskolor. Många utsatta berättar inte för någon av skam och rädsla för ytterligare kränkningar. Vi vuxna behöver ta del av den värld som våra unga befinner sig i. Det är det långsiktiga, systematiska och närvarande arbetet som avgör om en skola lyckas. Därför är regeringens investeringar i fler lärare och mer tid för lärarna att göra sitt jobb också en investering i en bättre arbetsmiljö i skolan. På skolor som lyckas i arbetet mot kränkningar och för studiero är ofta elevhälsan en motor. investerar regeringen 200 miljoner i elevhälsa. Det är pengar som ska leda till ökad tillgänglighet och stärkt kvalitet. Det är särskilt viktigt för dem som upplever mest utsatthet i skolan - unga tjejer, unga hbtq-personer och unga med funktionsnedsättning. Lärare behöver för att se kränkningar men också verktyg för att handla när de ser. Ett av de nationella skolutvecklingsprogram som inrättas handlar om att ge lärare och rektorer verktyg för att bygga trygghet och studiero. Det är inget tomtebloss, en tillfällig satsning, tills vi vänder blicken åt ett annat håll. Det handlar om att se eleverna. Det är en långsiktig och systematisk investering så att lärare och rektorer får kontinuerlig utveckling och kan lära av varandra om sådant som normkritisk pedagogik och hur vi arbetar effektivt mot diskriminering och kränkningar. Det kan låta högstämt, men det är inte min mening. Det är ett konstaterande. Vår framtid avgörs av två saker: hur vi klarar att möta klimathotet och vilken skola vi ger våra barn. Då handlar det inte om någon annan någon annanstans någon annan gång. Det handlar om oss. Det är vi som måste agera utifrån vår kunskap. Vi har verktygen och metoderna. Vi avgör hur framtiden formas genom de beslut vi fattar eller väljer att inte fatta . förklarade att anledningen till att tågen inte gick var att ägaren staten hade "mjölkat SJ på pengar". Detta var efter att SJ då hade delat ut till ägaren. beskrev den politiken som en "spark i magen på alla oss som har stått och frusit på en perrong". har fått regeringsmakt och genast bestämt att SJ ska dela ut 1,7 miljarder i en extrautdelning. Det är alltså mer än sju gånger så mycket. Utan att gå närmare in på klimatfrågan konstaterar jag att det mig veterligen inte har blivit varmare på några perronger sedan sist. Då beskrev det som en spark i magen på alla tågresenärer. undrar jag om kan berätta: Vad är en lämplig beskrivning av agerande i regeringsställning? Tack, , för frågan! Jag är särskilt tacksam för den eftersom jag förutsätter att den ger en öppning för en diskussion med från regeringens sida om hur vi ger SJ ett utökat samhällsuppdrag. är det ju så att vi har att styra SJ utifrån de principer som är fastlagda och följda av alliansregeringen. Vi vill - och vi har det i vår regeringsplattform - utöka SJ:s samhällsuppdrag och ge SJ ett nytt samhällsuppdrag. Det skulle kunna innebära att man styr SJ på ett annat sätt än enligt de principer som gällt tidigare, som bland annat reglerar vilket kapital som ska finnas i bolaget. När frågan kom upp på bordet var det avgörande för oss att säkerställa att SJ kan klara sin investeringsplan och att inte kapitalförändringar i bolaget på något sätt förändrar SJ:s pågående investeringar. Men det är också viktigt att klart uttala att detta inte ändrar möjligheterna för regeringen att senare agera för att SJ ska ha det kapital som behövs för att kunna trafikera höghastighetsbanorna. I de delarna har vi fått säkerställanden både från SJ:s ledning och från regeringen, som vi ingår i. Att ta 200 miljoner var alltså att sparka i magen. Att ta sju gånger så mycket är att ta ansvar i värld. Jag undrar om det är likadant i fråga om Akademiska Hus. uttryckte före valet att ägardirektiven skulle förändras så att det framgick att det statliga fastighetsbolaget skulle tillhandahålla studentbostäder eller vara skyldigt att upplåta sin mark för det. Men i regeringsställning plockar i stället ut 6 ½ miljard från Akademiska Hus och ger till annat som prioriteras i regeringsställning. Det har kommit fyra propositioner från den miljöpartistiske bostadsministern, bland annat om modernare lantmäterisammanträden. Men när det gäller att förenkla detaljplaner och faktiskt möjliggöra studentbostäder säger nej. Hur blir det fler bostäder genom att man plockar ut 6 ½ miljard ur Akademiska Hus och med i regeringsställning? Jag tycker nog att man ska kunna avkräva en ledare för det största oppositionspartiet, som aspirerar på att vara oppositionsledare, viss logik i resonemangen. Du talar om ägardirektiven för flera av de statliga bolagen. Regeringen har att agera utifrån de ägardirektiv som i de allra flesta fall är fastlåsta av . äger regeringen inte majoritet. Av den anledningen vill vi ha breda samtal. Jag uppfattar din fråga som att nu är öppna för den typ av samtal om olika ägardirektiv, till exempel för SJ, som vi har pratat om och som de tidigare inte varit öppna för. Sedan var det detta med logik. Det är ju ni som plockar bort investeringen i nya klimatsmarta, små och billiga hyresrätter som vanligt folk har råd med. Den vill ni ta bort. Ni vill fortsätta att ha en bostadsmarknad där bara den som har rätt kontakter eller tillräckligt fet plånbok kan hitta en lägenhet. Ni plockar bort detta för att ha råd med skattesänkningar. Bryr ni er verkligen om bostadsbristen får ni gå tillbaka och lägga fram ett annat budgetförslag för . Jag ställde en fråga till statsministern tidigare vad gäller den underfinansierade budget som regeringen har lagt fram. Jag fick väl inget svar - det var kanske inte så oväntat - av statsministern. Men har vi ytterligare en regeringsföreträdare här som kanske kan svara. Framöver är det kanske 10 000 människor eller fler som ska ha del av välfärd och liknande. Det är ingenting som man egentligen har tagit höjd för i sin budget. Därför är den att betrakta som underfinansierad. befinner sig i regeringsställning. Det är någonting nytt för . Man har tidigare framfört fluff-fluff och en allt-till-alla-retorik. Det fungerar inte längre, för nu måste man också ta ansvar för vad man tycker. Då undrar jag helt enkelt, herr talman: ska betala för den underfinansiering som finns i budgeten? Vad är det som ska stå tillbaka? Ska det drabba bilister på landsbygden? Vem får betala? Vi har varit tydliga med detta: När prognoser kommer får vi återkomma med vilken finansiering som är möjlig och nödvändig för att möta de människor som flyr Asads oljebombningar, svällande och brinnande flyktingläger och IS terror. Vi tycker nämligen att ska ta ansvar och erbjuda en . Vi ska också erbjuda en möjlighet för de människor som kommer att göra vårt land till sitt. Därför är de replikväxlingar intressanta som har haft med flera företrädare om obefintliga politik för etablering och för att människor som kommer ska få en möjlighet att vara med och arbeta, bidra och bygga det land som vi har. har tagit ansvar vid svåra flyktingkatastrofer . Under tog vi emot många människor som flydde från kriget i , mitt under vår svåraste ekonomiska kris, precis efter att man kommunaliserat skolan. Det var svårt. Det var en stor utmaning. Men, vet du vad, när vi nu tittar på de människor som kom ser vi att de i stor utsträckning har arbete och högskoleutbildning. De jobbar, bidrar och bygger det land som också ska företräda som vald ledamot i riksdag. Jag vill därför ställa en motfråga till . har vi hört att nu kommer det för många. När uttryckte att nu är flyktingmottagandet lagom? Vid vilket tillfälle var det den sverigedemokratiska linjen? Var det när ni bildades och sprang runt och heilade på era möten? Var det när er justitieministerkandidat sprang runt med järnrör på gatorna i ? Var det , innan flyktingkrisen i sökte sig in också i ? När sa att vid det här tillfället är det ett lagom stort flyktingmottagande? Man kan ställa motfrågor, men det kan man väl kanske göra när man svarat på den fråga man fick. gjorde inte det, och det hör väl i och för sig till vanligheterna i de här sammanhangen att man inte svarar på frågor. Så mycket svar fick vi dock att säger att när prognos kommer så kommer man, om det behövs, att hitta finansiering för detta. Min fråga var egentligen inte om det kommer att behövas och om man i så fall ska hitta finansiering - det är väl underförstått att man måste - utan min fråga var hur och var man ska hitta denna finansiering. Detta svarar inte på, utan han påstår att det har man inte ens en idé om. Men det måste man väl ändå ha. Den här prognosen kommer i princip när som helst. Då måste man ta ansvar för det. har varit ute och talat om att man räknar med ungefär 150 000 i stället för hälften så många. Ni måste väl ändå ha en idé om vad det kostar, och ni måste väl ändå ha en idé om var de pengarna ska tas ifrån. Svara nu på detta, : Varifrån ska ni ta pengarna? Vem ska betala? Vi ska också i ett svårt läge, med en stor utmaning och den största humanitära insatsen på mycket länge i svensk historia, se till att följa sunda statsfinansiella principer. Det är självklart för vår regering. Det har vi gjort med svåra frågor tidigare, och det kommer vi att göra också den här gången. Det här är människor som behöver få en och tak över huvudet och som kan komma in och bidra till att bygga vårt land starkt. Jag noterar att den fråga som jag ställde till , efter att i har hört säga att just nu är det för många, inte fick något svar. Sanningen är nämligen den att aldrig har tyckt att det har varit lagom många flyktingar. De tycker att en människa som flyr är en för många och har en nära-noll-princip: Ingen människa ska vi hjälpa i . Sanningen är ju den att oavsett om det kostar eller är en investering för så säger samma sak i den här frågan som man gjorde när man heilade på sina möten. har vi sett den verkliga kraften i civilsamhället. Enskilda människor och frivilligorganisationer har gått samman på ett sätt som verkligen har fått mig att bli rörd och känna mig stolt över att vara svensk. När miljontals människor flyr undan krig, terror och förtryck har civilsamhället stått upp för öppenhet, humanism och medmänsklighet. Människor har gett till välgörenhet som aldrig . Vi har sett hur medmänskligheten lever djupt i den svenska folksjälen. Men just i det läget väljer i regeringsställning att slopa avdragsrätten för gåvor till hjälporganisationer. Det här är ett svek mot människors vilja att hjälpa, ett svek mot de organisationer som just nu gör heroiska insatser för att mätta hungriga magar och värma kalla kroppar. De berörda organisationerna har själva sagt att regeringens beslut kommer att slå undan benen på framför allt de mindre aktörerna. Sammantaget kommer Röda Korset, med flera att förlora minst lika mycket pengar som regeringen säger sig få in till statskassan genom att slopa avdragsrätten, det vill säga . Det är alltså dubbelt så mycket som regeringen lägger på klätterställningar och andra renoveringar på landets skolgårdar i årets budget. Min fråga till blir därför: Är det verkligen viktigare för att bygga några klätterställningar på enstaka skolor än att hjälpa medmänniskor i nöd? Låt mig först säga att jag verkligen delar den stolthet över den humanitära insats och svenska folket nu gör som ger uttryck för. Jag kan också notera att , och regeringen i många delar ser samma utmaningar och ser att vi måste möta dem samlat och tillsammans. Jag är glad över att kunna ha fortsatta samtal om det. När det gäller den fråga som tar upp får jag ärligt erkänna att jag inte riktigt har sett den verklighet som beskriver. När jag som barn skramlade bössa för eller när jag har volontärat i församlingar som erbjuder en för de människor som flyr, har jag liksom aldrig mött en enda frivillig kraft eller en enda människa som har lagt en peng i bössan som har sagt: Vänta lite! Får jag skatteavdrag för det här? Det är ju inte skatteavdraget som gör att människor är beredda att ställa upp för sina medmänniskor med pengar om man har det eller med tid om man har det, utan det är ju för att man faktiskt tror på solidaritet, empati, medmänsklighet och ett land som håller samman. De pengar som vi sparar genom den reform som tar upp kommer att dubbelkompenseras via minst lika mycket mer än planerat i stöd till de flyktingläger som UNHCR ansvarar för direkt vid krisen i och via minst lika mycket i direkt stöd till det svenska civilsamhälle som sluter upp och möter flyktingkrisen. Pengar kommer alltså att gå ut i systemet, därför att de som gör jobbet, de som kavlar upp ärmarna och verkligen ställer upp nu behöver de resurser som finns tillgängliga. Det som är fullständigt obegripligt är att i ett läge där vi verkligen behöver att frivilligorganisationer och civilsamhället ställer upp, då går regeringen och in med beskedet att man drar tillbaka 250 miljoner, vilket enligt organisationerna är mer än 250 miljoner i deras verksamhet. betyder väldigt mycket. Röda Korset har något som de kallar för matpaket till människor på flykt i . Det kostar och innehåller ris, bönor, olja och salt så att det räcker till en person i månad. politik innebär alltså en minskad möjlighet för Röda Korset motsvarande mat för 3,2 miljoner människor i en månad. För oss i är det så självklart att stötta och främja enskilda människors engagemang. Då är det också en självklarhet att man ska göra det man kan för att stötta dessa organisationer. Men för går klätterställningar före medmänsklighet. Nej, , nu ska vi faktiskt hålla ordning på siffrorna. Det är de facto så att i den budget som regeringen har lagt på bord ökar stödet till UNHCR:s arbete för flyktingar som flyr direkt från krisen i . Stödet ökar också kraftigt till civilsamhället, till de frivilligorganisationer, idrottsföreningar och andra som ställer upp i den kris som vi nu ser och gör den humanitära insatsen. Det går alltså inte att påstå att det här beslutet minskar stödet eller resurserna, för det finns dubbelt upp i den budget som regeringen har lagt fram. Jag har full respekt för att tycker att det här skatteavdraget är bra, men jag måste än en gång erkänna att jag inte har mött de givmilda, solidariska och empatiska människor som ger av sina pengar och sin tid men först ställer frågan: Får jag dra av det här på skatten? Jag tror inte att det är drivkraften för den solidaritet vi ser i . är du, , intervjuad i om att ni vill samarbeta blocköverskridande med borgerliga partier om att införa nya skatteavdrag, till exempel genom en utvidgning av RUT-systemet. I artikeln framskymtar också att är bekymrat över att framstå som ett parti till vänster. Jag tror inte att ni ska vara så bekymrade; risken är inte så stor. Om vill kan jag skriva ett intyg på att ni inte är det. Jag ser inriktningen med skatteavdrag som bekymmersam. Det är ju det vi har provat , och vi vet bägge att arbetslösheten har ökat. Det har varit en ganska dyrbar politik men inte särskilt framgångsrik. Jag tror att det långsiktigt stora bekymret för att få ned arbetslösheten är att vi har för låga investeringsnivåer i , både privat och offentligt. Det måste också sägas. Men kloka offentliga investeringar gör också att man får mer privata investeringar. Ser inte problemet med att utvidga skatteavdragen ännu mer, att de urholkar skattesystemet och skattebaserna, att de ofta blir orättvisa? Vi kan se hur dagens RUT-avdrag framför allt går till välavlönade människor som bor i de rikaste kommunerna, men de används lite av personer med låga inkomster. Det ökar den ekonomiska orättvisan i samhället.