ip · H210365 · 2015-03-06 00:00:00 — Interpellation 2014/15:365 Utnämningspolitiken när det gäller ledande positioner i myndigheter av (KD) till Kultur- och demokratiminister (MP) skrev kultur- och demokratiminister på om att ett nytt samarbete inleds mellan och organisationen . Hon skrev också om hur de gemensamt ska arbeta för att ”utveckla” rekryteringen till styrande organ för myndigheter som huserar under just . Jag tycker att den aktuella texten väcker flera frågor om vilken utnämningspolitik regeringen har tänkt tillämpa vid tillsättningen av styrelser och insynsråd. Till exempel skriver kultur- och demokratiministern följande: ”Mångfaldsperspektivet finns redan med i vårt arbete, men det finns alltid en förutsättning att utvecklas och bli en viktig föregångare. I grund och botten handlar detta om två saker. För det första vår definition av kompetens. För det andra om mod. Om att faktiskt våga välja någon annan kompetens än den som är allmänt vedertagen.” Statsrådet skriver också: ”Men de kulturpolitiska målen ställer även krav på vårt eget arbete inom . Också vi måste dra vårt strå till stacken för att se till att de som styr våra statliga myndigheter, bolagsstyrelser och stiftelser har den rätta kompetensen.” Kultur- och demokratiministern tycks med andra ord mena att det skulle vara en kompetens i sig att vara av ett visst kön, ha en viss etnisk härkomst eller bekänna sig till en viss religion. Det visar på en oroväckande syn på kompetens och innebär en direkt förnedring gentemot de kulturutövare som är aktuella för statliga toppuppdrag, men vars erfarenhet och meriter här reduceras till en fråga om kön, etnicitet och religion. Vidare drar statsrådet upp märkliga tänkta samband mellan det kulturpolitiska målet att ”alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet” å ena sidan och den könsmässiga och etniska mångfalden i de styrande organen för de myndigheter som ligger under å andra sidan. Vad hon baserar detta resonemang på är oklart. Det går inte att mäta mångfald, eller brist på mångfald, genom att se på människors yttre. Och även om så vore fallet – vill vi verkligen ha ett samhälle där människor värderas utefter sina gener? Visst är mångfald viktigt. Men vid tillsättningen av poster till viktiga statliga organ ska det vara förtjänst, skicklighet och meriter som avgör – inget annat. Ingen ska vare sig premieras eller missgynnas till följd av sin köns-, etnicitets- eller religionstillhörighet. Med anledning av detta vill jag ställa följande frågor till kultur- och demokratiminister : På vilket sätt avser ministern att ska vara en ”viktig föregångare” i att utveckla mångfaldsperspektivet vid tillsättningen av styrande organ för de myndigheter som ligger under departementet? Är det ministern och regeringens syn att det finns ett direkt samband mellan mångfalden i en kulturinstitutions styrelse vad avser kön, etnicitet och religionsbekännelse å ena sidan och det kulturpolitiska målet om att ”alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet” å andra sidan? Har ministern och regeringen gjort något ställningstagande för vad som är den ”rätta kompetensen” vid tillsättning av styrande organ vid statliga myndigheter som ligger under ? Har ministern och regeringen gjort något ställningstagande för en förändring av ”vår definition av kompetens” vid tillsättning av styrande organ för myndigheter som ligger under ? Har ministern och regeringen gjort något ställningstagande för att ett visst kön eller en etnicitet eller religionsbekännelse ska betraktas som särskiljande kompetens vid tillsättande av styrande organ för myndigheter som ligger under ? Hur kommer ministern och regeringen framöver att mäta kompetensnivåns utveckling bland de personer som sitter i styrande organ för myndigheter som ligger under ? Hur kommer ministern och regeringen att utvärdera samarbetet med Rättviseförmedlingen – kommer regeringen att sätta upp några konkreta mätetal? Tack, kultur- och demokratiministern, för svaret! Jag har ställt ganska många frågor om annonserade samarbete med Rättviseförmedlingen i en och samma interpellation, och jag har till viss del förståelse för att det inte går att besvara dem alla utförligt. Däremot tycker jag att det är överraskande otydliga svar från statsrådet, och jag vill därför göra några nedslag i några av frågorna i förhoppning om att få tydligare svar på var regeringen egentligen står. Jag vill börja med det som nog är kärnfrågan i diskussionen, nämligen vad som är kultur- och demokratiministerns definition av kompetens. Mångfald är naturligtvis något väldigt positivt. Lika självklart är det att det inte får vara så att en människas kompetens nedvärderas till följd av att man har ett visst kön, en viss etnicitet eller bekänner sig till en viss religion. Ingen ska missgynnas till följd av sådana attribut. menar jag att ingen heller ska premieras av samma anledningar. Vid tillsättningen av poster till viktiga statliga organ inom myndigheter såväl som inom andra institutioner ska det vara förtjänst, skicklighet och meriter som avgör och ingenting annat. Detta framgår också av regeringsformen som säger: Vid beslut om statliga anställningar ska avseende fästas endast vid sakliga grunder, såsom förtjänst och skicklighet. Utnämningar av exempelvis ett insynsråd är naturligtvis ingen statlig anställning, men rimligtvis borde samma princip gälla även där. är det så att även kultur- och demokratiministern använder uttrycket "förtjänst och skicklighet" i sitt interpellationssvar, och det är gott så. Problemet är bara det att statsrådet , exempelvis i debattartikeln i , talar om dels att vår "definition av kompetens" skulle vara bakgrunden till den sammansättning vi har i våra kulturinstitutioners styrelser och insynsråd , dels att vi framöver måste "våga välja någon annan kompetens än den som är allmänt vedertagen". Vilken är denna nya och andra kompetens som inte är allmänt vedertagen? I och med att resonemangen presenteras tillsammans med det nya samarbetet med Rättviseförmedlingen är det inte konstigt om det väcks frågor om ett visst kön, en viss etnicitet eller en viss religionstillhörighet enligt regeringen skulle utgöra just den kompetensen. Just den tanken har vi sett hos andra delar av regeringen. Exempelvis har jämställdhetsminister utfärdat någon form av kvoteringshot. Hon säger att om inte andelen kvinnor i styrelserna för börsnoterade bolag är vid slutet av 2016 kommer en kvoteringslag att införas året därpå. Som kristdemokrat tror jag inte på kollektivisering. Jag tycker därför att den av regeringen förda politiken är felaktig. Men jag tror också att kvoteringstendenserna är direkt kontraproduktiva om man vill se en ökad jämställdhet och mångfald i samhället - helt enkelt att det blir fokus på fel saker och att man börjar i fel ände. Jag har en fråga till statsrådet, och statsrådet får gärna specificera sitt svar: Vilken är egentligen denna nya och andra kompetens som inte är allmänt vedertagen? Tack för den fortsatta diskussionen! Öppenhet och tydlighet bredvid förtjänst och skicklighet gäller för alla tillsättningar, även om det är frågor om anställningar och förstås även insynsråd, nämnder, statliga bolag eller styrelser vid våra kulturinstitutioner. Vi på har ett särskilt stort ansvar för att ta till vara den breda kompetens som finns i landet på kulturområdet eftersom vi ansvarar för så många myndigheter och institutioner. De kulturpolitiska målen har alltså en botten som förpliktar. Det ska inte bara vara vackra ord, utan det ska synas i konkret handling att vi menar allvar. Det ställer krav på oss. Om vi lyckas med att ta fram ett brett urval av kandidater till våra styrelser och insynsråd har vi möjlighet att ta vara på den viktiga kompetens som vi så väl behöver men som vi menar inte utnyttjas till fullo . Jag vill understryka vikten av den insats som den tidigare regeringen gjorde beträffande utnämningarna och ambitionen med att förändra och bredda urvalet. Det är det arbetet, , som tar vid. Jag går från den ansatsen, de vackra orden, till att göra det till konkret handling, och jag menar att vi måste våga bli tuffare för att leva upp till ambitionerna. Vi måste hitta nya tillvägagångssätt när det gäller att söka kandidater med ny och annan kompetens för bästa resultat inom alla politikområden, inklusive kulturområdet. Därför kommer att samarbeta med Rättviseförmedlingen, som har praktisk erfarenhet av rekryteringsprocesser. Jag är övertygad om att kompetens inte sitter i hudfärg, att kompetens inte sitter i kön och att kompetens inte sitter i ursprung. Men när en viss typ av personer, sådana som och sådana som jag, utses och tillsätts till maktpositioner byggs bilder upp och normer förstärks om vem man ska vara paketerad som för att anses vara kompetent. Det är hela bakgrunden till det samarbete jag nu inleder. Tack, statsrådet, för svaret! debatterade jag med statsrådets regeringskollega och partikollega utbildningsminister . Han lyfte då fram ett liknande samband, som han såg det, mellan skolflickors intresse för historia och andelen av personerna som lyfts upp i historieböcker som är kvinnor. Han menade att det fanns ett tydligt samband däremellan. Det är ungefär på samma sätt som kultur- och demokratiministern menar att det finns ett samband mellan hur väl vi kan uppnå de kulturpolitiska målen som har satts samman av och hur sammansättningen egentligen ser ut i insynsråd och styrelser i myndigheter som ligger under . Statsrådet får gärna utveckla tydligare och förklara hur sambandet ser ut, om det nu finns ett samband, vilket ministern menar, och vad det baseras på. Jag är glad att ministern lyfter upp det arbete som alliansregeringen lade ned på att avpolitisera utnämningspolitiken. Precis som statsrådet skrev i debattartikeln införde alliansregeringen en nyordning där kompetens skulle gå före lång och trogen partitjänstgöring vid utnämningar. Det har varit positivt att vi har kommit framåt. Även om det naturligtvis inte är perfekt har det gått i rätt riktning. I och med att regeringen annonserar samarbetet med Rättviseförmedlingen tar vi steg i fel riktning - i motsatt riktning. Jag har full förståelse för att regeringen behöver ta hjälp av externa rekryteringsföretag för att hitta bra personer till positionerna. Det är självklart begränsande om det är i enbart ministerns och stabens kontaktnät som alla kandidater ska hittas. Jag hyser även respekt för Rättviseförmedlingen som en duktig opinionsbildare och en konstruktiv aktör i det civila samhället - vars åsikter jag dock sällan delar. Poängen är att Rättviseförmedlingen är en tydligt politisk organisation vars företrädare upprepade gånger har uttalat lika tydliga politiska åsikter, inte minst på jämställdhetsområdet. Inte nog med att Rättviseförmedlingen är en politisk organisation och att regeringen väljer att anlita den politiserade organisationen, kultur- och demokratiministern gör dessutom politik av själva presentationen av samarbetet med Rättviseförmedlingen. Hur ser statsrådet på att man så tydligt går i fel riktning och åter politiserar utnämningspolitiken? går vi i rätt riktning, ! Som jag tidigare sa och som själv tog upp gjorde den förra regeringen, alliansregeringen, en bra sak när den skrev fram vikten av att finna den mest lämpade kandidaten. Det jag gör nu är att jag kompetensutvecklar det departement som jag har ansvar för, och vi vidgar sökområdet när vi letar efter personer som ska in i maktens korridorer och ska sitta runt maktens bord. Jag gör det för att jag vill ta ansvar för mitt departement, vårt politikområde och vårt land därför att jag, precis som jag hoppas att den förra regeringen var övertygad om, anser att kompetens ska gå först - inget annat. Det är en sak att skriva fina ord på ett papper och en helt annan sak att göra det till en konkret handling och bredda verktygen för att leva upp till de vackra orden. Jag har ärligt talat blivit förvånad över de reaktioner som min ambition att utveckla och i större utsträckning konkurrensutsätta de poster som regeringen tillsätter har väckt. Det har varit häpnadsväckande reaktioner. Jag är ändå van vid och har under ett helt liv fått ta emot starka reaktioner. Detta beror på att många uppenbarligen blir hotade av att konkurrensen nu kommer att öka. Många blir rädda för att det inte kommer att vara lika enkelt att få de fina uppdragen, och många blir livrädda för att den outtalade förtur som många har haft, och fortfarande har, för att de uppfyller för hur makten ska se ut nu kommer att ruckas. Regeringen har ett ansvar, och jag har ett särskilt ansvar i beredningen eftersom jag ansvarar för som bereder så oerhört många tillsättningar av poster, närmare 400 . Departementet har ett särskilt ansvar eftersom de verksamheter där tjänster ska tillsättas är så olika. Det faller på sin orimlighet att samma kompetens är den bästa kompetensen för de många olika posterna. Eller vad tror riksdagsledamoten ? Tror riksdagsledamoten att det är samma erfarenheter, bakgrunder och insikter som behövs för ett uppdrag i som i eller på som på - eller i samhället i stort? Tror att det kan vara så att det finns kompetenser som vi inte ser? Tror att det kan vara så att vi behöver förändra både vad vi letar efter och hur vi gör när vi letar efter de bästa? Eller delar tankarna bakom det som en man sa till mig i upprördhet över att jag nu inleder samarbetet med Rättviseförmedlingen? Han sa: Hade det funnits kompetenta ledare i rullstol, då hade våra företag haft ledare i rullstol. Delar den tanken? Tack igen, kultur- och demokratiministern, för svaret! Jag delar absolut uppfattningen att det behövs olika typer av kompetens för olika typer av uppdrag i olika typer av myndigheter. Däremot menar jag att regeringen i och med det här samarbetet visar att man börjar i helt fel ände. Man börjar inte med kompetensen, utan man börjar med att se var man kan hitta personer med det man betraktar som rätt kön, rätt etnicitet och rätt religionstillhörighet. Jag menar att det är att börja i fel ände. Jag tycker att de svar och besked vi får från statsrådet här föranleder en ganska stor oro. Det här handlar i bästa fall om någon form av symbolpolitik. I värsta fall tror jag att det kan driva både jämställdhetsarbetet och utnämningspolitiken i fel riktning. Jag tänker då på den otydlighet som verkar finnas i regeringen i fråga om dels vad som egentligen menas med "förtjänst och skicklighet" som det står i regeringsformen, dels de kvoteringstendenser som presenteras från flera håll i regeringen. Jag tycker att vi nu ser tendenser hos kultur- och demokratiministern som inte bara är fel utan också kommer att vara kontraproduktiva, tror jag, för jämställdhetsarbetet och för mångfalden i samhället i stort. Jag ser det också som problematiskt med den återpolitisering av utnämningsmakten som nu går i bräschen för. verkar det bara vara som har inlett denna typ av politiserat samarbete. Det är väl bara att hoppas att det inte är fler delar av regeringen som hakar på. När jag svarade ja på statsministerns fråga om jag ville bli statsråd i hans regering bestämde jag mig för att jag ska göra så mycket skillnad jag kan - tre och ett halvt återstår . Jag ska köra väldigt hårt och vara väldigt tydlig, och jag kommer att vara väldigt modig. Att ha makten att utse andra makthavare är bland de största uppdrag man kan ha, enligt mig. Det är ett enormt ansvar. Men det kräver mod, och det kräver att man vågar ifrågasätta normer och företeelser som kanske anses vara naturliga när de egentligen bara är cementeringar av flerhundraåriga föreställningar om hur saker och ting ska vara och se ut. Till skillnad från kristdemokraten tror jag att kompetens kan komma i olika förpackningar. Jag vågar ifrågasätta och vägrar tro att väldigt många sådana som jag, det vill säga medelklasscouter med högutbildade föräldrar och en akademisk examen i statsvetenskap, är de enda som sitter på den rätta kompetensen. Jag tror liksom många andra att det finns andra sorters kompetens som är väl dolda, som kanske inte ens syns, men som kan finnas och som kanske kan visa sig vara helt rätt - om vi letar och om vi vågar ställa våra föreställningar om hur det ska vara på ända. Det vågar den rödgröna regeringen. Det här skrämmer eftersom konkurrensen är tuff. Men jag ska använda all den kraft jag har för att hela regeringen ska arbeta på liknande sätt. Överläggningen var härmed avslutad. har frågat mig om det enligt min uppfattning är en godtagbar förvaltningspolitik att tillåta att en myndighet på egen hand flyttar sitt verkliga säte från till . har vidare frågat mig vilka åtgärder jag vidtagit för att säkerställa att Statens museer för världskultur har sitt säte i och hur jag avser att säkerställa att myndighetens nya överintendent kommer att arbeta från myndighetens bestämda säte i . Statens museer för världskultur består av fyra museer med olika inriktning som tillsammans spänner över alla kontinenter och många av mänsklig kultur, från till vår globala samtid. I instruktionen anges att myndigheten har till uppgift att visa och levandegöra världens kulturer, särskilt kulturer med ursprung utanför . Myndigheten ska dokumentera och belysa olika kulturers yttringar och villkor samt kulturmöten och kulturell variation, historiskt och i dagens samhälle, nationellt och internationellt. Uppdraget är viktigare . Som jag framhållit i ett svar på en tidigare fråga från bygger regeringens förvaltningspolitik på att myndigheterna i stor utsträckning själva - utifrån de mål och uppgifter för verksamheterna som och regeringen fastställer - avgör hur verksamheten ska organiseras för att på bästa sätt tillgodose samhällets behov. Det gäller även i detta fall. Som jag också tidigare framhållit är den årliga myndighetsdialogen en viktig del i regeringens uppföljning av och dialog med myndigheterna och syftar till att följa upp myndighetens verksamhet, ge en återkoppling och bedömning av resultatet och diskutera verksamheten i ett framåtblickande perspektiv. Inom ramen för myndighetsdialogen med Statens museer för världskultur är myndighetens spridda lokalisering en av de aspekter av verksamheten som regelbundet ska följas upp. När en ny chef nu ska rekryteras till myndigheten är detta också en viktig aspekt. Det viktigaste är dock att den tillträdande chefen sammantaget har förutsättningar att utveckla innehållet i denna myndighets betydelsefulla verksamhet. Det gäller givetvis både verksamheten i och verksamheten i . Utöver den ordinarie uppföljningen av Statens museer för världskultur beslutade regeringen att uppdra åt Statskontoret att utföra en analys av myndigheten med utgångspunkt i Statskontorets beprövade modell för myndighetsanalyser. En sådan analys utgör ett viktigt verktyg för att synliggöra den specifika myndighetens utvecklingsmöjligheter. Statskontoret ska bland annat beskriva och analysera hur Statens museer för världskultur fullgör sitt uppdrag i förhållande till uppgifter och resurser, belysa om regeringens styrning är ändamålsenlig, belysa faktorer som är av särskild betydelse för effektiviteten i verksamheten och belysa faktorer som är särskilt viktiga att uppmärksamma för att Statens museer för världskultur ska ha förutsättningar att fullgöra sitt uppdrag framöver. I denna analys kommer givetvis frågor om myndighetens lokalisering och organisation att belysas liksom eventuella behov av att utveckla styrningen av myndigheten. Statskontoret ska redovisa sina resultat .