· H210244 · 2015-02-17 15:23:08 — har frågat mig vilken procentandel kvinnor av de namngivna personerna i en historiebok för årskurserna 7-9 som utgör en för mig och regeringen acceptabel nivå. Bakgrunden är att jag bjöd in läromedelsbranschen till för att diskutera jämställdheten i våra läromedel. Det har tidigare gjorts flera undersökningar om jämställdheten i läromedel. I en rapport presenterade en granskning av läroböcker i olika ämnen utifrån ett värdegrundsperspektiv. Granskningen visade bland annat att män och pojkar är överrepresenterade i både text och bild. Delegationen för jämställdhet i skolan, Deja, presenterade vidare en rapport som behandlar vilken bild av kvinnor och män som dagens skolelever får genom sina historieböcker. Den bild som framträder i rapporten är att män, enskilda och i grupp, och manliga perspektiv dominerar. Utrymmet för kvinnors historia är minimalt och har oftast karaktären av inskott i den övriga texten. I motsats till vad man skulle kunna tro blir kvinnorna allt färre ju längre fram man kommer i tiden. En gjord granskning som publicerat ger vid handen att detta inte förbättrats i nyare läroböcker. DN:s granskning visar att i de vanligaste läroböckerna i historia utgör kvinnor i snitt av alla omnämnda personer. Andelen kvinnor tycks fortfarande minska i de kapitel som berör . Det är inte och ska inte heller vara regeringen som bestämmer hur läromedel för skolan ska utformas. och regeringen styr skolan genom att ange de övergripande mål och ramar som gäller för verksamheten, till exempel genom den av regeringen beslutade läroplanen för , förskoleklassen och fritidshemmet. I läroplanen framgår bland annat vilka förmågor som respektive ämne syftar till att utveckla och vilket centralt innehåll som undervisningen i ämnet ska behandla. Utifrån detta är det läraren som tillsammans med eleverna planerar undervisningen. Som pedagogisk ledare och chef för lärarna och övrig personal i skolan har rektorn det övergripande ansvaret för att verksamheten som helhet inriktas mot de nationella målen. Att jämställdhet ska prägla utbildningen framgår tydligt av både skollagen och de olika skolformernas läroplaner. I 1 kap. 5 § skollagen (2010:800) anges jämställdhet som en av de grundläggande demokratiska värderingar och mänskliga rättigheter som utbildningen ska utformas i överensstämmelse med. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer I läroplanen, Lgr 11, framhålls jämställdhet både bland övergripande mål och riktlinjer och i flera ämnens kursplaner. Till exempel ska undervisningen i historia i årskurs 7-9 behandla nya folkrörelser, till exempel kvinnorörelsen och kampen för allmän rösträtt för kvinnor och män, samt kontinuitet och förändring i synen på kön, jämställdhet och sexualitet. De läromedel som används i undervisningen bör ge uttryck för de värden och principer som utbildningen ska förmedla. Det är regeringens uppfattning att bestämmelserna om jämställdhet i skolans styrdokument också är viktiga för kunskapsresultaten. Jämställda lärsituationer skapar bättre förutsättningar för alla elever att nå kunskapskraven. Hur kvinnor och män framhålls och framställs i läromedel är därmed viktigt att belysa. Mötet med läromedelsförlagen, som hölls , innebar att vi fick möjlighet utbyta synsätt och föra en dialog i frågan. Det är min uppfattning efter det mötet att det finns en gemensam vilja hos läromedelsbranschens aktörer att konsekvent pröva den egna produktionen också utifrån jämställdhetsaspekter. politiska och ekonomiska historia är en historia där män haft mer makt än kvinnor. Det är ett faktum som också framgår i historieböckerna. Men historia är inte bara de mäktigas historia. Tvärtom innehåller kursplanerna som sagt delar som handlar om att granska och belysa maktrelationer också ur kvinnors perspektiv. Det finns därför ingen självklar förklaring till varför andelen kvinnor ska vara så låg som den tycks vara i flera av dagens läroböcker. Det är upp till varje enskild aktör som producerar läromedel att besluta om hur dessa läromedel ska utformas. Därefter är det skolan som beslutar om vilka läromedel som ska användas i undervisningen. Men det underlättar för lärare och rektorer att fullfölja sitt uppdrag enligt skollag och läroplan om det finns läromedel att tillgå som motsvarar statens krav på undervisningen och dess innehåll. Därför är jag glad för att det finns en vilja hos läromedelsbranschen att delta i fortsatt dialog kring dessa frågor. Tack, utbildningsministern, för svaret! Undersökningar och granskningar av den typ som publicerades i stämmer förstås till eftertanke. Vi påminns om en värld som varit långt ifrån rättvis, och det är lätt att bli upprörd över detta. Men det här är verkligen ett område där vi som är politiker måste gå väldigt varsamt fram. Det gläder mig förstås om utbildningsministern och läromedelsförlagen kommit någorlunda överens om hur man ska hantera relationen sinsemellan även framöver. Men trots detta måste jag problematisera de resonemang som förs i denna fråga. I sitt svar på min interpellation citerar utbildningsministern skollagen, som säger att jämställdhet är en grundläggande demokratisk värdering som undervisningen i skolan ska utformas i överensstämmelse med. Visst är det så. Skolan ska aktivt och medvetet främja kvinnors och mäns lika rätt och möjligheter. Pojkar och flickor ska bemötas på samma sätt och bedömas på samma grunder. Lika självklart är det att de ska ha lika stort inflytande över och utrymme i undervisningen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Problemet är att utbildningsministern översätter detta till att representationen av namngivna kvinnor respektive män i skolans historieböcker ska vara på vissa nivåer för att leva upp till kraven och i någon mån vara godtagbara. Fokus förflyttas från att i historieböckerna beskriva historien som den sett ut till att beskriva den som vi önskade att den varit. I citerades utbildningsministern: "Jag vill höra vilka planer de har för att förbättra situationen." De är i det här fallet läromedelsförlagen. "Finns det inte läromedel som lever upp till kraven är det svårt att skapa en bra lärosituation." I interpellationssvaret som lästes upp alldeles framfördes det även att "det underlättar för lärare och rektorer att fullfölja sitt uppdrag enligt skollag och läroplan om det finns läromedel att tillgå som motsvarar statens krav på undervisningen och dess innehåll". Upprepade gånger - också här och - påtalar alltså utbildningsministern att det visst finns en relation mellan andelen namngivna kvinnor i en historiebok å ena sidan och hur väl den aktuella boken motsvarar statens krav å andra sidan. Då får jag ställa min fråga igen. I DN:s granskning gick man alltså igenom historieböcker från landets fyra största förlag för läromedel. Det är böcker som med andra ord kan antas användas av väldigt många högstadieelever i . Vad ska till för att dessa läromedel ska anses motsvara det som utbildningsministern kallar för "statens krav på undervisningen och dess innehåll"? Vilken procentandel kvinnor av de namngivna personerna i de här böckerna utgör en för regeringen acceptabel nivå? Tack, interpellanten, för möjligheten att utveckla svaret! Vi är uppenbarligen överens om att det finns mycket tydliga krav på jämställdhet i lärsituationerna i skolan. Det är krav som finns i skollagen, i läroplanen och ned på kursplanernas stadgande av vad kurserna och lektionerna ska innehålla. Det är alltså krav både på hur själva lärsituationen ska utformas och på vad som ska läras ut och vad som ska ingå i kurserna. Jag nämnde ett exempel i interpellationssvaret som handlade om historia i årskurserna 7-9. Det gäller också det exempel som har granskat. Andelen kvinnor som nämns i historieböckerna är såklart inte det som ensamt avgör om en historiebok uppfyller de krav som ställs på lärsituationen, men det kan såklart vara en indikation. Om man i en historiebok konsekvent väljer att bortse från kvinnor, kvinnors roll i historien och kvinnors situation räcker den inte för att uppfylla de krav som vi har som stat, genom kursplanerna, på innehållet i lektionssituationerna och i en kurs. Hade regeringen valt att agera om den enda indikation vi hade var en granskning av en morgontidning av andelen kvinnor i historieböckerna? Nej, det tvivlar jag på. Men det var ju inte den enda indikationen. Det här var i och för sig en relevant granskning, för det är den enda vi hitintills sett av nya läromedel, producerade utifrån de nya kursplanerna. Men det var en granskning som följde på i vart fall två tidigare kvalitativa granskningar av jämställdheten i läromedel: och Dejas . STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer De här två granskningarna tar båda upp andelen kvinnor som nämns i materialet. Men man gör också en djupare kvalitativ granskning av läromedlen och konstaterar att läromedlen sannolikt inte tillräckligt mycket belyser jämställdhetsaspekter och uppfyller de krav som vi redan då ställt i skollag och läroplan. Det innebär att vi har ett problem. Det finns en risk för att det som vi krävt av jämställdhet både som ett värde i lärsituationen och som ett innehåll i lärandet i skolan blir poetisk utfyllnad och inte får plats i lärsituationerna. Det som en lärobok innehåller kommer nog också i många fall att påverka lärsituationens innehåll. Med anledning av det problemet tyckte jag att det var relevant att tala med läromedelsbranschens aktörer och höra hur de arbetar med de här frågorna. Som jag sa i interpellationssvaret är min bild att det finns en gemensam vilja att fortsätta att pröva sin produktion också utifrån de här aspekterna, vilket jag tror är väldigt bra och väldigt nyttigt. Det ska inte förstås, som uttryckte det i sitt inlägg, som att läromedelsbranschen och regeringen är överens på alla punkter om hur man ska gå vidare. På mötet framfördes från representanter för läromedelsbranschen flera förslag om hur staten kan skärpa sin kontroll över läromedlen. Man ville till exempel att läromedelsbranschen och skulle ha ett mycket tätare samarbete och att skulle återta mer av kontroll, som man har haft och som finns i andra länder. Det handlade om att man skulle kunna granska delar och innehåll i läromedel för att se hur de uppfyller läroplanens och kursplanernas skrivningar. Man ville också att Skolinspektionen skulle få ett särskilt uppdrag att vid inspektioner på skolor granska vilka läromedel som används. Jag är tveksam - det uttryckte jag också på det mötet - till den typen av uppdrag till statliga myndigheter, för jag vill hålla rågången tydlig. Det är läromedelsbranschen själv som har ansvar för vilket material den för in, och vi ställer krav på skolorna och granskar skolorna. Men det framfördes krav på det här mötet från aktörer från läromedelsbranschen på en tydligare statlig roll i de här frågorna. Tack, utbildningsministern, för de klargörandena! Jag tror så här: Ett statsråd går ut och uttalar sig i en fråga. I det här fallet handlar det om att de läromedel som en väldigt stor andel av landets högstadieelever använder sig av inte uppfyller kraven. Då är det klart att de som producerar läromedlen tar till sig av detta. På något sätt använder man sig av den makt, formell eller informell, som man har i egenskap av statsråd. Jag är absolut en anhängare av att vi som är politiker vid sidan av själva lagstiftningsverktyget också använder oss av opinionsbildningen som ett sätt att påverka, inte minst värderingsmässigt. Som ledande politiker har vi ett ansvar att också vara ledare i samhället. Men finns det tillfällen då vi måste vara varsamma med vilka signaler vi sänder ut. Författandet av historieböcker är definitivt ett sådant, oavsett om grunden enbart är den undersökning som publicerades i eller om det finns fler saker bakom. Men, fru talman, jag vill lyfta ett annat perspektiv vad gäller detta. Det gäller att utbildningsministern i och med att han lägger sig i frågan på det här sättet, och på en rätt detaljerad nivå, indirekt lägger sig i lärarkårens arbete. Enligt min mening ska inte utbildningsministern lägga sig i detaljerna kring hur lärarna lägger upp sin undervisning. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Låt oss säga att en lärare gör bedömningen att den lärobok han eller hon har till sitt förfogande för undervisningen inte är heltäckande med utgångspunkt, naturligtvis, i läroplanens övergripande mål och riktlinjer. Vi måste kunna räkna med att en skicklig lärare då på ett lämpligt sätt kan komplettera läromedlet med annat undervisningsmaterial, kanske en separat artikel eller en film eller kanske ett utdrag från en annan bok som bedöms täcka in ett visst område på ett bättre sätt. En duktig lärare kan till och med göra en poäng av den skeva könsfördelningen i historieböckerna: Precis så här skevt har det varit genom historien. Men att utbildningsministern på egen hand ska gå in och i detalj lösa varje problem som finns i skolan tycker jag inte är vare sig realistiskt eller önskvärt. Visst ska vi riksdagspolitiker och regeringspolitiker sätta ramarna för skolan, men sedan måste vi ge en betydande frihet och, förstås, ett lika betydande ansvar till just lärarkåren, skolledarna och huvudmännen att utforma den dagliga skolverksamheten. Jag menar att utbildningsministerns engagemang i denna fråga är fel, och jag har svårt att se att det skulle leda till att jämställdheten i skolan eller i samhället blir bättre. Dessutom måste jag säga att det sannolikt är kontraproduktivt vad gäller att öka kvaliteten och kunskapsresultaten i skolan på det generella planet. Det vore intressant att höra hur utbildningsministern ser på detta. Interpellanten och jag delar inte uppfattningen om vad det var för möte jag bjöd in till och vilka effekterna av ett sådant möte kan vara. Jag lägger mig inte i hur man lägger upp sin undervisning så länge man gör det utifrån de kursplaner, den läroplan och den skollag vi har. Och det är Skolinspektionens sak att granska det. Jag tror heller inte på särskilda uppdrag till Skolinspektionen att just granska läromedel, som nämnts. Om vi däremot har ett återkommande problem som försvårar lärarnas situation och lärarnas möjlighet att göra sitt arbete, till exempel genom att läromedel har ett skevt urval eller har brister i jämställdheten, ett av de centrala värden som återkommer i skollag, läroplan och kursplan, bör vi se hur det problemet är på väg att lösas. Det här är inte en ny fråga som uppmärksammas. Vi har fått rapporter och 2010, och ger en mediegranskning en indikation på att situationen inte är löst utan att problemet kvarstår. Att man då frågar branschen vad de gör och vad de tycker att staten bör göra för att komma till rätta med situationen tycker jag är rimligt och en del av mitt uppdrag. Däremot delar jag uppfattningen att jag inte ska gå in och detaljstyra hur lärare sedan gör. Jag litar till och vet att väldigt många lärare väljer att kompensera för eventuella brister i läromedlen just genom att lägga upp undervisningen på andra sätt och problematisera eller använda olika delar och olika typer av läromedel i sin undervisning. kommer heller inte att se mig komma med åsikter om hur mycket lärarna ska stå vid katedern eller inte, när man ska börja använda läsplattor i skolan eller, för att ta ett aktuellt exempel från diskussioner i utbildningsutskottet, hur man bäst lägger upp en skolavslutning. I väldigt många frågor ser jag det som självklart att man måste lita till lärare, rektorer och skolans medarbetare när det gäller att kunna göra en lokal och bra bedömning utifrån den lagstiftning vi har. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Samma sak gäller detta, men när vi ser ett återkommande problem med läromedlen måste vi ju fråga dem som är ansvariga, i det här fallet läromedelsbranschen, hur vi ska göra för att underlätta lärarnas vardag så att de kan fokusera på sitt uppdrag. Det finns också anledning att notera en annan sak. I den granskning som genomförde tittade man specifikt på historieböcker, och det har såklart sitt eget intresse. Just historieämnet är ett särskilt ämne, och historieskrivning har sina särskilda svårigheter. Men i tidigare bredare och av statliga myndigheter genomförda undersökningar har man tittat på läromedel i stort och då upptäckt samma jämställdhetsbrister i andra ämnen, inte bara i de samhällsorienterande ämnena. Man har också upptäckt den tydliga koppling som finns mellan hur läromedlen är utformade och vilka möjligheter som finns för alla elever att nå kunskapskraven. En sak som togs upp av läromedelsförfattarna på mötet var till exempel hur man har sett att när matteböcker är utformade med problem och beskrivningar som mer verkar hämta sin näring ur vad man kan anta vara killars eller pojkars vardag sammanfaller det också med att fler tjejer tappar intresset för matteämnet. Hur läromedlet byggs upp påverkar alltså vilka möjligheter som finns för alla elever att nå kunskapskraven, och det var utifrån detta vi diskuterade på just det här mötet, där vi träffade läromedelsbranschen i stort, inte specifikt utifrån historieämnet, även om det så klart är en del av de granskningar som varit. Avslutningsvis tror jag, och det är regeringens övertygelse, att jämställdhet i lärsituationerna är avgörande för alla elevers möjlighet att nå kunskapskraven. Läromedlen är bara en liten del av det som man behöver arbeta med i skolsituationen, men det är en viktig del. Det handlar också om hur man lägger upp arbetet, hur man ser till att det finns både killar och tjejer, män och kvinnor som arbetar på skolan och hur man möter unga med en pedagogik som passar för att bryta ned stereotyper om könen. Det var flera andra delar som inte är specifikt kopplade till läromedel. Jag var inte med på själva mötet, så när det gäller hur diskussionen gick där litar jag naturligtvis på det som utbildningsministern framför här . Det jag kan konstatera är dock, och det står jag verkligen fast vid, att utbildningsministern sänder en viss signal när han i samband med att en sådan här väldigt grund undersökning eller granskning presenteras i en dagstidning går ut så hårt och i ett så högt tonläge påtalar att nu blir det ett möte. Det kanske inte handlar om att kalla till ett möte, men han bjuder i alla fall in till ett möte för att diskutera hur vi gör den här situationen bättre. Hur ska vi få läroböckerna att i högre utsträckning uppfylla de krav som finns med i skollag och läroplaner? Jag tycker också att det är en rätt väsentlig skillnad på att diskutera hur man kan formulera problem i en mattebok för att fler elever ska känna sig delaktiga och sedda i undervisningen och att diskutera i termer av vilket kön det är på de personer som nämns i en historiebok. Det är väldigt stor skillnad. Det utbildningsministern ger uttryck för när han påtalar att andelen namngivna kvinnor i historieböckerna är väldigt låg är indirekt att vi behöver öka den andelen och på något sätt - fel uttryck möjligtvis - kvotera in kvinnor från världshistorien i historieböckerna. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Avslutningsvis kan jag konstatera att världen inte är jämställd och inte rättvis. Jag och utbildningsministern har definitivt olika medel för att minska på dessa ojämlikheter, det är jag fullt medveten om. Men vi varken kan eller ska ändra på det som har varit, och det är väl i alla fall en insikt som vi borde dela. Så som jag hör beskriva signalen uppfattar jag att den har gått fram. Om det är så att läromedel inte underlättar för att skapa jämställda lärsituationer har vi ett problem, och då är det bra att läromedelsbranschen är intresserad av att arbeta med det problemet och granska sin produktion också utifrån jämställdhetsaspekter. Jag delar analysen att det finns särskilda skäl till varför staten ska hålla armlängds avstånd till historieskrivningen. Men det finns en anledning till att vi skriver en kursplan i historia. Vi anser att för historieämnet i skolan finns det vissa delar som är viktiga att alla får med sig. I årskurs 7-9 ska man till exempel få med sig hur vi i hade en rösträttskamp, hur vi lyckades få rösträtt för män och kvinnor och om hur uppfattningar om kön har förändrats och hur det ofta har byggt på folkliga rörelser och folklig mobilisering. Detta är en del av det som vi kräver av lärarna att de ska kunna lära ut, och det är klart att det underlättar om det då också finns med i historieböckerna. Då är det såklart en indikation på att det problem som har konstaterats i kvalitativa studier av läromedel som en helhet kvarstår, nämligen att andelen kvinnor i historieböckerna är så låg. Som jag sa i mitt interpellationssvar är det tydligt att vi har levt i en värld och ett där män haft mer makt än kvinnor - det brukar kallas för en patriarkal ordning - och det patriarkatet har bestått. Men historien och historieundervisningen ska inte enbart utgå från de mäktigas historia utan ska just problematisera maktordningar och visa på hur maktrelationer har sett ut. Alltså har också kvinnor en plats i historien. Det har trots allt levt ungefär lika många kvinnor som män även i den svenska historien. Med andra ord: Även om vi har haft en patriarkal historia ska inte en patriarkal historieskrivning reproduceras i historieämnet. Om detta var vi också överens med läromedelsbranschen. Överläggningen var härmed avslutad.