· H210374 · 2015-04-21 15:27:02 — Per Åsling har frågat mig om jag är beredd att bjuda in banker och andra aktörer till samtal om hur en välfungerande kontanthantering ska kunna garanteras i hela landet. Jag vill inledningsvis försäkra alla om att jag tar landsbygdens villkor på största allvar och att jag anser att det är av största vikt att det går att såväl bo som att driva företag i hela oavsett om man befinner sig i stad eller på landsbygd. Vidare anser jag att en minskad kontanthantering inte ska få begränsa möjligheterna att välja hur man vill hantera sin ekonomi. Alla i samhället bör ha tillgång till grundläggande betaltjänster. I första hand bör marknaden tillhandahålla dessa tjänster och staten övervaka att så sker. Statens ansvar för de grundläggande betaltjänsterna bör endast omfatta de orter och den landsbygd där behoven av grundläggande betaltjänster inte tillgodoses av marknaden. Jag har därför bjudit in såväl kreditinstitut som andra aktörer till ett rundabordssamtal för att diskutera kontanthanteringen i . Banker är förvisso en viktig aktör i kontanthanteringen, men vi måste ha i åtanke att de inte är de enda aktörerna på marknaden som kan vara behjälpliga med att möjliggöra en effektiv och säker kontanthantering i hela landet. Kontantanvändningen i har minskat och minskar alltjämt. Å ena sidan leder det till minskad miljöpåverkan, säkrare arbetsplatser och minskad risk för "svarta pengar" och penningtvätt. Å andra sidan är det min övertygelse att inte kommer att bli ett kontantlöst samhälle inom en överskådlig framtid. Det arbete som pågår inom med att byta ut sedlar och mynt är ett tecken på att så inte är fallet. Det kommer således även fortsättningsvis att finnas behov av kontanthantering i . Det är därför viktigt att konsumenter, företag och föreningar har tillgång till en effektiv och säker kontanthantering oavsett var i landet de bor eller är verksamma. pågår ett arbete inom med att analysera remissvaren från , där till exempel roll berörs. beslutade regeringen om en utredning för att genomföra bland annat betalkontodirektivet och betaltjänstdirektivet i svensk författning. En utredare bör överväga vilka lagstiftningsåtgärder som behöver vidtas för att möjliggöra insättning och uttag av kontanter på betalkonto. Jag ser med tillförsikt fram mot det betänkande som ska lämnas. Men då det dröjer innan vi kan ha en lagstiftning på plats är det viktigt att vi redan nu ser över om det går att få fram effektiva och säkra lösningar som inte är beroende av lagstiftning. Det är viktigt att vi i det arbetet vänder på alla stenar och är öppna för alla förslag. Jag vill börja med att tacka Per för svaret. Kontanterna håller på att försvinna i snabb takt. Det riskerar att klyva landet. Det här är en fråga som vi i har följt noga, och vi kommer att fortsätta att följa den, då det framför allt är landsbygden som drabbas. Särskilt allvarligt är det när exempelvis småföretagare och personer som bor på orter utan väl fungerande digital infrastruktur drabbas. De riskerar att få åka långt för att hantera vanliga bankärenden eller vanliga betalärenden. hade ansvaret för kontantförsörjningen. Det var ett ansvar som innebar att man skulle garantera att det fungerade över hela landet. Sedan den socialdemokratiska regeringen avreglerade ansvaret har flera aktörer, både offentliga och privata, tagit på sig ett ansvar för kontanthanteringskedjan. Bankerna ansvarar i stort för det, men tyvärr tar inte alla banker ansvaret på allvar. Det är med denna utgångspunkt som jag ställt frågan vilka initiativ statsrådet är beredd att ta. Sedan jag ställde interpellationen har statsrådet deklarerat att han kommer att kalla in banker och finansinstitut till en sittning, vilket jag tycker är oerhört positivt; jag vill tacka för det. Dessutom har finansutskott efter det att jag lämnade in interpellationen haft en offentlig hearing som jag tycker var bra. Jag tror att vi kan vara överens om att alla i samhället bör ha tillgång till grundläggande betaltjänster och att en minskad kontanthantering inte ska få begränsa möjligheten att välja hur man vill hantera sin ekonomi. Av det riksdagsbundna målet för kontanthantering framgår med all önskvärd tydlighet att det statliga åtagandet omfattar de orter och bygder där behoven inte tillgodoses på annat sätt än av marknaden. Här är det ett åtagande som är mycket tydligt och som måste innebära att alla har möjlighet att hantera sin ekonomi på valfritt sätt över hela landet, med andra ord oavsett var man bor. Det måste gälla privatpersoner, företag, föreningar och därmed också civilsamhället, som ska ha goda möjligheter att göra uttag och insättningar av kontanter hos kreditinstitut, hos betaltjänstleverantörer eller på annat sätt. Det är statens ansvar att dessa tjänster fungerar på alla områden i alla bygder där marknaden inte tillgodoser det. Det är klart att det är viktigt att följa upp vad som har gjorts från samhällets sida. har här ett speciellt ansvar. samarbetar också med länsstyrelserna, och i den årliga uppföljningsrapporten konstaterar länsstyrelserna samstämmigt att detta inte fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det motsvarar inte de krav som man kan ställa på samhällets betalfunktioner. Jag vill därför att statsrådet utvecklar vilka initiativ han är beredd att ta utöver det som har presenterats i svaret. När det blir en debatt om kontanthanteringen i samhället kan man inte låta bli att delta. Jag får tacka Per Åsling för interpellationen och Per för svaret. har jag och drivit den här frågan. Vi har bland annat stått här i kammaren och debatterat frågan med den förra regeringen. har en ny regering tillträtt, och nya möjligheter öppnar sig därför. Tillgången till kontanter i samhället anser jag ytterst vara en demokratifråga. Ska vi leva i ett samhälle där de fyra storbankerna själva bestämmer sig för att avskaffa kontanterna, eller ska vi leva i ett samhälle där vi gemensamt tar ansvar för och finner lösningar på människors rätt till kontanter? För mig är svaret enkelt. Vi måste ta ett politiskt ansvar för att se till att vi har en fungerande kontanthantering i hela samhället. Ingen av oss tror väl att vi under överskådlig framtid kommer att fatta ett politiskt beslut om att avskaffa kontanterna. har många människor problem när det inte finns tillgång till kontanter. har antalet bankkontor som hanterar kontanter minskat med 500. Det får konsekvenser, inte minst för alla pensionärer, för personer med olika former av funktionsnedsättningar, för föreningar och för företag. publicerades en artikel om en företagare i mitt hemlän som fick åka för att bli av med sin dagskassa. Så kan man inte ha det. Men det är också så att mellan 500 000 och 1 miljon människor inte ens får tillgång till ett kort. För väldigt många människor finns det alltså inte ens något alternativ. Statsrådet brukar hänvisa till att man kan byta bank. Så enkelt är det inte heller, eftersom vi inte har någon fungerande bankkonkurrens. På vissa orter ska vi vara glada om det över huvud taget finns ett bankkontor. Statsrådet säger i sitt svar till Per Åsling att banker inte är de enda som skulle kunna upprätthålla någon form av fungerande kontantservice. Jag menar att bankerna har ett större ansvar än andra aktörer på marknaden för att tillhandahålla kontanter och att vi politiskt har ett ansvar att se till att de faktiskt gör det. I har man till och med en lagstiftning som ålägger bankerna att upprätthålla viss kontanthantering. Det tycker jag och vore en rimlig väg att gå även här. Min fråga till statsrådet går i linje med Per Åslings. Vad anser statsrådet är möjligt att göra, om man nu inte anser att bankerna ska ta det ansvar de rimligen borde ta? Vilka är de andra aktörer statsrådet tänker sig? Jag kan tänka mig att det kan vara handeln. Det har kommit signaler om det från statsrådet. Men den information jag har säger att handeln inte är så intresserad, varken arbetsgivarsidan eller arbetstagarsidan, på grund av säkerhetsaspekter. Man anser att det rimliga är att bankerna tar det ansvar de borde ta. Jag hoppas att statsrådet kommer att utveckla sitt svar under debatten, för det är en oerhört viktig och central fråga. har avvecklingen pågått i rekordfart under . Man måste agera snabbt om vi ska kunna få till stånd en lösning på problemen. Jag tror att den första motion jag skrev i handlade om att alla skulle ha rätt till någon form av eget bankkonto för att hantera sina in- och utbetalningar på sitt eget sätt. Sedan har den här frågan följt mig. Oavsett vilken regering som suttit har jag med jämna mellanrum tagit upp detta i olika sammanhang och på olika sätt, oftast i form av interpellationer, men ibland bara i form av frågor, för att få utrett vad som ska gälla. har svaren varit i stil med: Nej, vi ska inte göra någonting alls. Nej, vi ska göra ännu mindre än vad vi redan tidigare planerat för. Nej, vi gör ingenting. Tyvärr har detta varit den doktrin som fått råda . Det handlar inte om vilken regering som har suttit vid makten. Alla regeringar har varit likadana. Alla har sagt samma sak. Sedan hände detta med Panaxiakonkursen, och då blev det fart på det. Då insåg man att någonting var fel i betalsystemet. Någonstans fungerade det inte med att man hade privatiserat kontanterna i samhället. Det var någonting som inte stämde i det sammanhanget. Då tillsatte regeringen utredningen om kontanthanteringslagstiftningen. Den har också berört några andra aspekter. Det ger en sur eftersmak i munnen när Per Åsling tar upp detta. Förlåt mig, Per Åsling: Vi hade , som åtminstone hjälpligt såg till att det fanns kontanter över hela landet. Såvitt jag vet, som var ansvarig för frågan i trafikutskottet från den socialdemokratiska gruppen, försökte den socialdemokratiska regeringen att lägga ned helt och hållet. Men det lyckades den inte med, bland annat på grund av oss socialdemokrater i utskottet. Men nästa regering, regeringen 1, lade ned den. Såvitt jag vet hette den dåvarande kommunikationsministern vid det tillfället . Det låg inom hennes område. Det är möjligt att det var som lade fram propositionen. Men var ändå i allra högsta grad inblandat i att man fick bort och därmed en garanterad möjlighet att komma åt kontanter för de allra flesta svenskar. ska jag inte skälla mer. Det har skett väldigt mycket positivt och när det handlat om just kontanthanteringen. Det har kommit en debatt där alla parter har sagt samma sak. Vid den utfrågning som vi hade i fanns det inte någon som påstod att kontanter var någonting som skulle försvinna i samhället. Så har det varit tidigare. har det varit så att man har sagt: Kontanter kommer ändå att försvinna. Det behöver vi inte. erkänner man att det behövs kontanter. Sedan var i och för sig inte någon beredd att ta ett större ansvar. Det kan också konstateras. Men det finns ett visst uppvaknande i debatten, och därför behöver man göra något. Jag tycker också att vi ska ha en lagstiftning. Det allra bästa vore om man kunde komma fram på något sätt. Problemet med lagstiftning är att det alltid måste utredas på det ena eller andra sättet, endera genom en utredare eller genom att man tar fram en departementspromemoria. Båda två tar sin tid. Jag vill tacka interpellanten och övriga debattörer för det engagemang som visas i frågan. Det är väldigt glädjande. Det är en fråga som är viktig för många människor i vårt samhälle. Från regeringens sida är det ingen tvekan. Vi har ett tydligt mål att alla i samhället ska ha tillgång till grundläggande betaltjänster till rimliga priser. Målsättningen är självklart också att människor ska kunna välja själv på vilket sätt de vill sköta sin ekonomi. Alltfler väljer att göra det genom digitala tjänster. Det är en utveckling som i grunden är positiv eftersom det öppnar möjligheter för många människor som inte har funnits tidigare. Om man vill sköta det med hjälp av kontanter ska man också ha den möjligheten. Vi redovisade en hel del åtgärder som regeringen avser att komma med. Vi har en kontanthanteringsutredning som har inkommit med sina förslag. Ett av de förslagen är att ska få ett huvudansvar för kontanthanteringen i . Just nu håller vi på med arbetet att sammanställa remissvaren och analysera dem. Sedan ska vi försöka komma fram med hur regeringen ska agera i den frågan. Som jag också konstaterar pågår en utredning som handlar om en lagstiftning om vilka rättigheter man har som konsument att kunna använda kontanter för att kunna sätta in och ta ut på ett sådant konto som lyfter fram i debatten. väcker frågan om att utreda möjligheten att ha en lagstiftning om kontanthantering. Det är precis det som pågår och som vi har satt igång på . Vi tittar på vilka ålägganden man ska ha på finansiella tillgodose den grundläggande rättigheten att kunna använda betalkonton och därmed också kunna både sätta in och ta ut kontanter. Det var kanske lite grann ett förslag som slog in öppna dörrar. var inne på att ett problem med lagstiftningsvägen är att det ibland kan tendera att bli fyrkantigt. Om man tycker att reglerna är för begränsande brukar många aktörer försöka hitta vägar att kringgå lagstiftningen och hitta utvägar för att minska sina kostnader. Kan man lösa problemen med hjälp av dialog och samtal och olika typer av stimulanser kan det oftast vara en snabbare väg framåt och leda till väldigt bra och effektiva reformer. Som Per Åsling lyfter fram har regeringen gett i uppdrag till både och länsstyrelserna att ha ett ansvar för att se: I vilka delar av landet duger inte de betaltjänster och möjligheter som marknaden själv erbjuder? Det finns också möjligheter att söka medel som är avsatta från för att se till att de grundläggande betaltjänsterna kan upprätthållas i hela landet. Självklart följer regeringen utvecklingen väldigt noga. Är det så att man fortsätter att visa på att det är problem och att man inte får en tillräckligt hög kvalitet är vi självklart beredda att komma med kompletterande åtgärder. Däremot tror jag inte att man ska försöka att hitta på åtgärder i desperation utan att ha gediget underlag. Det är ett ganska dåligt sätt att fatta beslut på. Vi behöver självklart ha en bra kunskapsbas att fatta våra beslut på. Den gängse metoden för att få en bra kunskapsbas är ofta att lyssna på myndigheternas uppgifter. Där håller länsstyrelserna just nu på att rapportera hur det ser ut i hela landet. Man kan också tillsätta en utredning, och det har regeringen redan gjort i det här fallet. frågar mig vad det finns för andra möjligheter förutom bankerna att tillgodose kontanthantering. Det har funnits ett projekt med att ha det som kallas för betaltjänstombud där länsstyrelserna genomför regionala insatser genom att etablera den tjänsten. fungerar inte den tjänsten eftersom det institut som erbjöd den har fått sitt tillstånd återkallat. Men det pågår arbete. Förhoppningsvis kan problematiken lösas ganska snabbt, och då hoppas vi att den verksamheten ska kunna komma igång igen framöver. Jag vill börja med att kommentera två av de delar som framkommer i svaret. Den första är att bankerna är en viktig aktör för kontanthantering men inte den enda. Det finns andra aktörer, svarar statsrådet. Det är riktigt att det finns flera aktörer på marknaden. Men om vi tar perspektivet att se vem som har det övergripande ansvaret och som är övergripande aktör är otvetydigt bankerna den enda aktören med den utgångspunkten på marknaden för kontanthantering. Det gäller sedan förlorade ansvaret för kontantförsörjningen till medborgare och företag 2005. Det är klart att det har skapat en monopolliknande situation. Den är inte bra eftersom den skapar möjlighet för bankerna att organisera verksamheten och prissätta tjänsterna på ett sätt som riskerar att bli väldigt kostsamt för den enskilde och hushållet oavsett om vi talar om kreditkort eller betalkort, vad vi nu väljer att benämna det med. Det innebär också att vi inte får ett heltäckande system. Den andra saken jag vill kommentera är att det pågår ett arbete inom , som mycket riktigt påtalas i svaret. Om man tittar på uppdraget till den utredning som är presenterad och den som tillsätts är det inte svar på hela kontanthanteringens delar i hela dess kedja. hade endast ansvaret för själva kontanthanteringskedjan, det vill säga vem som ska ansvara för hantering, lagring och transport av kontanter. När det gäller den utredning som tillsätts avseende betalkontodirektivet är det angeläget, och jag välkomnar att regeringen har tagit det initiativet. Den ska överväga vilka lagstiftningsåtgärder som möjliggör insättning och uttag av kontanter och inte frågan om kontanternas tillgänglighet. Har jag fel i den utgångspunkten får statsrådet gärna korrigera mig. Jag vill återigen komma tillbaka till den fråga som jag ställde i mitt förra inlägg: Vilka ytterligare åtgärder ser statsrådet är viktiga att vidta för att öka tillgängligheten för kontanter? Jag skulle gärna vilja att statsrådet med utgångspunkt från här och beskriver vilka konkreta åtgärder som kan vara angelägna att vidta. Jag ställer frågan utifrån att jag tror att det är viktigt att vi har perspektivet hela landet. Det är så lätt att skapa system som utgår från , eller och som därmed missgynnar den svenska landsorten, den svenska landsbygden och alla byar och bygder som lider av brist på kontanter. Det är egentligen rätt märkligt att vi lever i ett samhälle där människor inte har rätt att bestämma över sin egen ekonomi längre, eftersom bankerna bestämmer om du får ta ut dina egna pengar i kontanter eller inte. Visst är det en stor demokratifråga, den avveckling av kontanter som bankerna har initierat i vårt samhälle. Bara skrev jag en fråga till statsrådet kring kontanthanteringen och fick då till svar att det inte alls var aktuellt att ålägga bankerna ett ansvar för kontanthanteringen. Snarare tvärtom ansåg statsrådet att det var ett alldeles för stort ingrepp i bankernas verksamhet. Det tycker man inte i , utan där tycker man att det är givet att ha en lagstiftning på plats som anger bankernas ansvar för kontanthanteringen. De har också lyckats ringa in vilken finansverksamhet det ska gälla. Det tycker jag är en rimlig ordning. Jag har väldigt svårt att se hur man annars ska lösa det för hela landet. Även om det finns projektmedel och är inte det den långsiktiga lösningen, och det är definitivt inte lösningen här och , med tanke på hur det ser ut. i gör ett årligt arbete med att kartlägga. Det är jättebra. Men inte heller det är lösningen, utan det är enbart en kartläggning som underlättar en offentlig debatt i frågan. Jag har många exempel från mitt eget län, från företagare och föreningar som har stora problem med att hantera situationen, som den är . Det har pågått , och jag vet att regeringen är ny. Men jag vill ändå fråga - för att få ett klart svar: Är statsrådet beredd att lagstifta, att ålägga bankerna ansvar för kontanter? Jag vill börja med att slå ifrån på en väsentlig punkt: aldrig in dig, Per Åsling, i den lilla återvändsgränd att detta är en fråga som berör bara svensk landsbygd och glesbygd! Då tror man väldigt fel. Då har Per Åsling aldrig träffat små butiksägare vid till exempel , som inte blir av med sina kontanter. Då har man aldrig träffat dem som driver småbutiker, även mitt i . Då har man inte träffat dem som har gjort en insamling på ett möte på sin förening i en Stockholmsförort, där det inte heller är möjligt att bli av med kontanterna. tar jag exempel från eftersom jag bor i , men jag skulle säkert kunna säga detta om en annan större ort. Detta är ett problem som finns över hela landet. Tro inte att detta är ett landsbygdsproblem! Men det finns en stor skillnad. Det finns gott om bankomater i de större städerna. Det är faktiskt sant. Det andra som jag skulle vilja säga och som jag tycker är viktigt är: Menar man att det handlar om något annat än insättningar och uttag? Vad ska man kunna garantera via lagstiftning förutom insättningar och uttag? Det är väldigt svårt för mig att förstå. Vad är det då man skulle vilja se? Slutligen: Enligt både Nordea och finns det ingen centralort i där det inte finns möjlighet att ta ut och sätta in kontanter. Däremot kanske det finns på bara ett ställe. Tack återigen för angelägna debattinlägg! Jag tycker att det är viktigt att frågan debatteras, och därför är jag glad att den här interpellationsdebatten pågår. Jag är också glad att utskottet har kallat till en hearing kring hur man kan se till att hantera den utveckling som pågår. Det är allt färre människor som väljer att använda kontanter, och det får påverkan på hela vår ekonomi. Jag är en teknikvän på det sättet att jag tycker att det är bra när det utvecklas nya möjligheter för oss människor att hitta olika vägar för att betala och hantera vår ekonomi. Jag själv använder mycket sällan kontanter, eftersom det helt enkelt passar min livssituation bäst. Däremot måste man ha respekt för att andra människor väljer att ha andra sätt att betala på och inte känner sig bekväma med att till exempel använda internet för betalningar eller att använda kort. Jag vill berätta en liten anekdot. Jag var uppe i , Per Åslings hemtrakter, . Då ville jag köpa en vara direkt av en tillverkare. Jag hade inga kontanter, som jag brukar. Men dessutom fungerade inte kortet. Då hamnar man i problem. Som Per Åsling själv lyfter upp i debatten är det ganska stora avstånd för att åka iväg och hämta kontanter i någon automat eller liknande. Men då uppstod en möjlighet genom att företagaren hade swishtjänst. Jag kunde då swisha över pengar via mobilen. Vi lyckades alltså hitta ett annat sätt att sköta betalningen, så jag kunde glad åka tillbaka med min vara, och alla var glada och nöjda. Det visar på att tekniken utvecklas. Det utvecklas nya möjligheter. Jag hoppas att vi kan vara överens om att det i grunden är något positivt. Sedan måste man, som det sker i alla teknikskiften när ny teknik kommer in, hantera övergångsfasen. Regeringen är helt inriktad på att vi måste se till att människor känner sig trygga i sin vardag och har möjlighet att hantera kontanter på ett bra sätt. Vi vet också att tekniska problem uppstår i många delar av landet där det inte finns en tillräckligt bra teknisk infrastruktur för att kunna använda sig av elektroniska tjänster. På de platserna har man inte valfriheten att kunna använda den nya tekniken. Här har regeringen självklart också ett stort ansvar, tillsammans med , för att se till att tekniken fungerar i hela landet och att det finns en digital infrastruktur så att man kan använda den tjänst som passar en själv. På det sättet tror jag att många kommer att uppleva att det blir lättare att bo på landsbygden och hantera sin ekonomi, just genom att använda modern teknik och moderna tjänster. Återigen: För de människor som finns i vårt samhälle och inte känner sig trygga med att använda elektroniska tjänster ska det finnas möjligheter att hantera sin ekonomi i hela landet. Därför finns det också ett uppdrag till bland annat länsstyrelserna och att se till att man fyller igen de glapp som finns när marknaden inte löser problemen. frågar om jag är beredd att lagstifta här och om att ålägga bankerna att hantera kontanter. Så går det inte till, utan ska man lagstifta måste man ha en ganska lång utredningsprocess, ta fram underlag, ha en bred remissrunda och gå till Lagrådet. Det är en ganska lång process. har vi en process på gång. Vi har en utredning som handlar om hur vi ska implementera det direktiv som alla EU-länder gemensamt har kommit överens om, som handlar om hur alla människor kan få tillgång till grundläggande betaltjänster, få ett betalkonto som man ska ha tillgång till. Att i det läget lägga på ytterligare en utredning med ett näraliggande syfte tror jag inte skulle skapa någon klarhet och öppna möjligheter utan snarare skapa förvirring, så jag tror att det vore ett ganska dumt steg att ta.