ip · H210576 · 2015-05-07 00:00:00 — Interpellation 2014/15:576 Hbtq-gruppens kulturarv av (FP) till Kultur- och demokratiminister (MP) Vår historia berättas som vi definierar den. De detaljer som samhället väljer att belysa och bevara är det som i nästkommande generation kommer att ses som vårt arv. Med andra ord talar historieberättandet om för oss vad som är viktigt. Om en särskild grupps historia osynliggörs finns den inte, och om den inte finns är möjligheterna att kräva rättigheter väldigt små. En av de bärande aktörerna för historieberättande är våra museer. Detta medför givetvis att museernas roll i att definiera vad som är viktigt är betydande. Ett erkänt faktum är att samtliga svenska museer har samlingar som i huvudsak innehåller heterosexuell historia. Trots att det finns tydliga riktlinjer för bevarande av hbtq-gruppens kulturarv tas det inte riktigt på allvar. Detta är djupt problematiskt eftersom det riskerar att gå förlorat. Hos de flesta museer vilar ansvaret på museernas eldsjälar vilka i stor mån själva bestämmer innehållet i utställningarna. Enligt Riksutställningars rapport medför detta att hbtq-projekt ofta blir tillfälliga och ofta endast sker i samband med lokala pridefestivaler. finns flertalet organisationer, bland annat RFSL, som arbetar hårt för hbtq-gruppens representation och rättigheter, vilket är alldeles utmärkt. Men organisationerna arbetar, precis som befintliga museer i , inte med hbtq-personers kulturarv på det sätt som behövs för att arvet inte ska gå förlorat. Däremot arbetar organisationen med detta. The Unstraight Museum är en ideell organisation som arbetar för att synliggöra berättelser utanför heteronormen. Genom att digitalt samla in och publicera onlineutställningar, dokument etcetera arbetar de för att uppmuntra inkluderande av hbtq-personers kulturarv även hos andra kulturarvsinstitutioner. Organisationen har sedan starten varit uteslutande projektorienterad, och fastän organisationen inte uppbär verksamhetsbidrag i någon form har man trots detta genomfört ett stort antal projekt varav de flesta utanför gränser. För att hbtq-gruppen ska erhålla representation och berättelser på ett rättvist sätt och därav få sin situation erkänd är detta synliggörande centralt. Detta kräver att organistationer som The Unstraight Museum får en tydligare roll och kan stärka sin verksamhet och bli ett etablerat fysiskt museum. Med detta sagt vill jag fråga kultur- och demokratiminister : Hur ställer sig kultur- och demokratiministern och regeringen till ett inrättande av ett museum som enbart verkar för att berätta hbtq-gruppens historia och kulturarv? Hur arbetar regeringen generellt för att hbtq-gruppens historia blir representerad? har frågat mig hur jag och regeringen ställer oss till att inrätta ett museum som enbart verkar för att berätta hbtq-gruppens historia och kulturarv och vidare hur regeringen arbetar generellt för att hbtq-gruppens historia blir representerad. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Till att börja med vill jag säga att jag och regeringen delar syn på att det är viktigt att även hbtq-gruppens kulturarv bevaras och berättas om. Kulturarvet ska i ett demokratiskt samhälle representera alla. Att beakta och bekräfta hbtq-perspektivet måste därför vara tydligt integrerat i museernas arbete. Enligt Riksutställningars aktuella analys har viktiga framsteg gjorts när det gäller dessa frågor, vilket är glädjande. Att av de tillfrågade museerna i analysen arbetar med hbtq-frågan är lovande även om arbetet ännu inte är integrerat i museernas alla verksamhetsområden. Mycket återstår att göra, men det är viktigt att uppmärksamma den positiva utveckling som skett. Just nu pågår en översyn av den statliga museipolitiken. Utredningen ska lämna sitt betänkande och bland annat föreslå nationella mål och vid behov förändrade uppdrag och organisation för de statliga centrala museerna. Regeringen kommer med anledning av betänkandet att återkomma till hur vi ser att museerna bör gripa sig an denna och andra relaterade frågor. Vår grundläggande utgångspunkt för detta arbete är att kulturarvet är under ständig utveckling och måste definieras på ett sådant sätt att alla kan känna tillhörighet och få ta plats på lika villkor. En kulturarvspolitik som präglas av detta synsätt kommer att leda till att hbtq-personers kulturarv och historia synliggörs. Regeringen har dock inga planer på att verka för inrättandet av ett museum som enbart berättar om hbtq-gruppens kulturarv. Detta perspektiv bör vara integrerat i alla museers verksamhet. Herr talman och kulturministern! Tyvärr delar jag inte kulturministerns påstående att vi har samma syn i frågan om behovet av ett synliggörande av hbtq-gruppens arv och etablerandet av ett hbtq-museum i . Vår historia berättas nämligen av dem som definierar den. finns det inte ett enda museum i där jag som homosexuell person inte uteslutande påtvingas heteronormer och heterosexuell historia. Jag tror inte att någon av de skolklasser som sitter på läktaren någonsin har varit på en utställning på ett museum med hbtq-historia. Ärligt talat är dina ord väldigt vackra, kulturministern, men det är inte någonting annat än ord. Dubbelt så mycket moral är inte dubbelt så bra. Det är bara dubbelmoral i den här frågan. Ska hbtq-gruppens historia bevaras och synliggöras krävs det helt enkelt ett eget Unstraight Museum där enbart denna grupps historia och nutida utmaningar i men också i världen, där vi vet vad som händer, berättas. Om en särskild grupps historia osynliggörs finns den inte. Några av de bärande aktörerna i historieberättande är de statliga museerna. Även om vi har blivit bättre är det ett erkänt faktum att samtliga museer nästan uteslutande har enbart material som innehåller heterosexuell historia. Jag har därför svårt att förstå, kulturministern, när du menar att det ens är möjligt att anlägga ett hbtq-perspektiv på museernas verksamhet och samlingar av den enkla anledningen att det inte går att lägga plåster på en cancerpatient. Den historia som saknas i museerna finns nämligen inte i samlingarna oavsett var man letar. De har inte de samlingarna och den informationen på museerna. Det går att anlägga ett perspektiv, och det går att hålla kurser, kulturministern. Men då kommer ändå inte samlingarna magiskt att uppenbara sig i museerna. Finns de inte i museerna kan man inte heller plocka fram dem. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer De berättelser som finns och som behöver dokumenteras är oftast muntliga, och de försvinner mycket snabbt eftersom bärarna åldras och dör. Historia som dör och som har gått bort med människorna kan inte heller magiskt återuppstå med hjälp av nya perspektiv, en utställning eller en prideparad. Den största samlingen som finns av fysisk hbtq-historia finns i form av dokument, fotografier, brev och liknande i RFSL:s egna arkiv. RFSL har inte möjligheten att dokumentera eller att ta fram informationen på ett vettigt sätt. De har inte de resurserna. Samlingen som finns hos RFSL , som är den enda som vi har att tillgå, bevaras inte på rätt sätt. Den håller inte den standard som har satt upp med riktlinjer och kriterier. Därmed hotas den också och riskerar att gå om intet eftersom den inte bevaras på rätt sätt. Det som finns bevaras inte ens på rätt sätt, och det som finns muntligt kommer att gå ur historien. Inget museum har ett övergripande ansvar att dokumentera de berättelser som försvinner. Majoriteten av museerna saknar också resurser och kompetens att genomföra en sådan inriktad dokumentation. Det erkänner och säger de själva. I stället är det The Unstraight Museum som tar hand om och gör deras jobb. I princip alla de utställningar som det talas om i Riksutställningar har genomförts i samarbete med The Unstraight Museum. De har gjort jobbet, och säger och kulturministern: har lyckats så väl. Men det beror ju på att The Unstraight Museum har gjort jobbet. Jag har några frågor till kulturministern. Om inte ett specialiserat museum ges stöd för att göra detta - vem ska då ta huvudansvaret? Min andra fråga är: Förtjänar inte hbtq-personer ett eget museum med deras egen historia? Jag tackar, , för ditt engagemang och din kompetens i dessa frågor. Jag ser fram emot att göra dig förvånad när det gäller vad man kan göra med befintliga strukturer om man vill, om man vågar och om man tror på frågor om alla människors lika värde och rättigheter att inte osynliggöras. Om man tror på det, vågar göra politik av det och också vågar styra sina verksamheter utifrån det kan man göra mycket. har fantastiska museer, och vi har en fantastisk infrastruktur för våra museer och för vårt kulturarv i stort. Jag har varit tydlig ända från dag ett med att kulturarvet är en av de frågor som jag kommer att prioritera . Den pågående kommer att vara ett viktigt verktyg just när det gäller museifrågorna för att se vilken utvecklingspotential som finns och hur vi ska ta detta vidare. Jag vill tro att det går att göra väldigt mycket i de befintliga museerna. Där finns oerhört stora samlingar med kulturarv, varav mycket är hbtq-kulturarv som har osynliggjorts för att det inte har lyfts fram. Precis som säger kan det säkerligen bero på bristande kompetens. Men jag tror mest och framför allt att det beror på bristande styrning och bristande kraft i politiken. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Den förra regeringen gjorde en hel del när det gäller att synliggöra hbtq-personer, men framför allt för att lyfta hbtq-perspektivet inom politiken. , den tidigare integrationsministern, arbetade fram en strategi som regeringen antog. Den har nuvarande regering valt att förstärka genom att ge ett antal myndigheter permanent uppdrag. Det är inte direkt kopplat till kulturarvet, men det visar på ambitionen som regeringen och jag har när det gäller hbtq-frågorna. Vi har också, som interpellanten sa, tagit del av Riksutställningars rapport. Jag är väl medveten om vilka underlag som fanns och var kunskaperna fanns i denna. Men tillsammans med rapporten och har vi det underlag vi behöver för att framöver kunna göra skillnad i de strukturer som finns. Vi har dessa underlag, skriver fram frågorna och mer eller mindre tvingar vårt kulturarv, alltså museerna, att arbeta med frågorna. Möjligen kan det därefter fortsatt vara så att vi osynliggör och att vi saknar hbtq-perspektiv, hbtq-kulturarv och hbtq-historia. Men museer jobbar ju ofta med berättelser och med det talande. Det ska finnas sådan kompetens, och annars får man se till att tillsätta sådan. Men om vi efter att vi har prövat och gjort allt detta ändå ser att det inte räcker till får man återigen utreda och ta frågan vidare när det gäller om det behövs ett särskilt hbtq-museum. Jag känner dock att det vore att begränsa frågan. Jag tror att det skulle vara att sätta för snäva ramar för vad som är ett hbtq-perspektiv och vad som är hbtq-historia och hbtq-kulturarv. legaliserade samkönade sexuella aktiviteter först , och homosexualitet förlorade sin sjukdomsstämpel 1979. Jag vill inte ens gå in på hur transsexuella personer har behandlats i det här landet genom historien och fortfarande behandlas . Svenska museer har alltså haft på sig att inkludera hbtq-personer i sina samlingar. Statliga museer har och har haft uppdrag som inkluderar jämställdhetsperspektiv, vilket då också rimligen borde inkludera hbtq-personer. Jag välkomnar kulturministerns satsning på att göra det ännu tydligare för museerna att de ska ta med detta perspektiv i sitt arbete, men jag är rädd att det enbart kommer att bli någon typ av prideparadsevenemang eller någon typ av utställning då man plockar fram något längst bak i tåget - eller så ringer man The Unstraight Museum. The Unstraight Museum gör det här jobbet för många museer . Jag tycker att det är konstigt att de inte får den kredd som de förtjänar. Därför vill jag fråga kulturministern om hon är villig att träffa The Unstraight Museum och höra vilket arbete de gör för hbtq-personers kulturarv och vilka insatser de gör för alla museer. De har till och med vunnit årets museipris i på grund av just detta arbete. Om man ändå ska genomföra detta arbete är det viktigt att träffa den organisation som gör jobbet åt de museer som inte gör det. Den inkludering som vi talar om har fortfarande inte skett . Det är orimligt att tro att museer, som har varit kärnan i problemet och inte har gjort sitt jobb , inom överskådlig tid helt plötsligt ska vara lösningen. Jag har svårt att se kopplingen att problemet ska vara lösningen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer I den utredning som kulturministern hänvisar till nämns en mängd museers engagemang. Men The Unstraight Museum har , då det bildades, varit initiativtagare till de flesta av dessa projekt. De har legat i framkant i när det gäller insamling, utveckling och internationella samarbeten. När jag har träffat The Unstraight Museum har de varit oroliga med anledning av att inte håller de mått som har satt riktlinjerna för. Det som finns riskerar att gå om intet. Någon organisation eller någon myndighet måste få ansvaret att se till att detta skyddas. I mina ögon har The Unstraight Museum varit den viktigaste aktören i den positiva utveckling som kulturministern nämner. De viktiga framsteg som Riksutställningar pekar på är också The Unstraight Museums arbete i grunden. Jag tycker att de förtjänar ett erkännande. Jag tror inte att det är så att ett hbtq-museum inte behövs generellt sett. Jag fick en bok en gång av , före detta vänsterpartiledamot här, då han var ledare för hbtq-gruppen i . Om jag skulle läsa upp för kulturministern hur människor som stod på den plats där jag nu står och den plats där kulturministern nu står har benämnt och talat om hbtq-personer skulle man kunna tro att det tillhörde forntiden. Men det var i relativ nutid. Jag tror att vi behöver en inställning där man ser att denna grupps kulturarv måste belysas och prioriteras. Det görs inte förrän en särskild organisation får ett särskilt uppdrag att vara ansvarig för insamlingen. Allas ansvar blir oftast ingens ansvar. Det är jätteviktigt att man pekar ut en särskild organisation. De har kompetensen, de kan dokumentera, de kan bevara historien och de kan göra jobbet om de får erkännandet och stödet. görs detta av frivilliga som tar sin egen fritid till detta. Jag tror personligen att det krävs ett museum, men jag tycker ändå att det är bra att kulturministern inte stänger dörren på det sätt som hon gjorde i det första svar jag fick från henne. lyfter fram att det behövs en särskild organisation med ett särskilt ansvar. Det finns en sådan. Och det finns en särskild person i denna regering, och det är kultur- och demokratiministern. Interpellanten lyfter också fram att museer inte har levt upp till uppdraget trots att man i deras instruktioner kan läsa att de bör inkludera också hbtq-kulturarvet och hbtq-personers historia. Det är att skjuta pianisten. Museerna arbetar ju utifrån instruktioner. Svenskt kulturarv behöver med andra ord modiga regeringar som vill någonting och som tror på alla människors lika värde. Jag blir lika upprörd och ledsen som interpellanten när jag läser vad som sägs och vad som står om olika människor i texter från vårt land, från vår historia och från denna sal. Det återstår mycket arbete. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Senast kunde vi på höra ett reportage om stereotyper på svenska museer. Forskaren säger där att det är samma berättelser som berättas om och om igen, utan att man egentligen problematiserar och diskuterar. Detta är ett faktum, och det är inte första gången vi hör sådant. Det är allmänt känt att vi är bra på att reproducera bilder av oss själva. De blir också en sanning för dem som kommer efter oss. Det behövs alltså en förändring. har vi en ny regering. Och det är första gången som det finns en kultur- och demokratiminister. Och jag vill tala med stora ord och ha hög moral. Och jag vill, återigen, slå interpellanten med häpnad när vi gör verklighet av den politik som vi vill föra, utifrån de underlag som är på väg in till departementet. ska jag ha ett möte med The Unstraight Museum. Jag har tagit del av deras arbete . Det är ett fantastiskt arbete. Och jag är mycket väl medveten om att vi är beroende av deras kunnande och verksamhet. Det som interpellanten lyfter fram angående oroar mig. Jag tar det med mig tillbaka till departementet direkt, för att fråga hur vi ser på det och om RFSL har kommit in med någon skrivelse om sina material. Det vore en stor förlust för vårt land om det förstördes eller på olika sätt gick om intet. Jag vill rikta ett stort tack till kulturministern. Hon har en positiv inställning i frågan. Jag tror också att kulturministern vill det bästa i fråga om det här. Men det är inte eller kulturministern själv som har utbildningen eller kompetensen för att gå in i och sortera och se till att arkiven ser bra ut. Det är inte kulturministern själv som kan gå in på museerna och se till att de har rätt utställningar eller tar fram rätt material. Det är dessutom på det sättet, kulturministern, att materialet inte finns på de museer som kulturministern vill ge ansvaret för arbetet. Och de har inte gjort sitt jobb . Det är dock bra och viktigt att kulturministern vill träffa The Unstraight Museum. Jag har träffat dem och blev häpen över och imponerad av deras arbete. Jag hade inte stått här , på en fredagseftermiddag när jag hellre hade varit , om jag inte tyckte att deras jobb var fantastiskt. vill vara ett av världens bästa hbt-länder. Men det finns en stark avsaknad av hbtq-museer i världen. Senast outade största tidning hbtq-personer, bara på grund av deras sexualitet, på framsidan så att de ska jagas. slänger ned hbtq-personer från toppen av byggnader. Behandlingen av hbtq-personer i har kanske blivit bättre - den kan bli mycket bättre här också - men det tål att berättas hur hbtq-personer behandlas runt om i världen. Det kan vara viktigt att vi i är ledande i den utvecklingen. Vi har ju ett museum som berättar om inte bara svensk hbtq-historia utan också om nutidshistoria och hur situationen ser ut i världen. Jag ser fram emot att komma tillbaka till den här stolen och diskutera de här frågorna, för att se hur det utvecklat sig. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag ser verkligen fram emot att möta i dessa stolar igen och då stå till svars för vad jag har gjort, utifrån de ambitioner som regeringen har. Det är oerhört viktiga frågor, i vårt land - men här återstår också mycket att göra, inte minst när det gäller exempelvis transpersoners rättigheter och möjligheter till liv - men också i och världen. Jag och regeringen vill hålla fanan för alla människors lika värde högt även i fortsättningen. Vi vill främja mångfald och öppenhet. Och hbtq-personers kulturvärld är en väldigt viktig del av det arbetet. Jag ser fram emot mötet med The Unstraight Museum. Jag ska föra frågan om vidare för att se av vem eller hur det tas om hand och vad man kan göra för det. Rapporten om museipolitiken, översynen, kommer . De första stegen bör hinna tas under nästkommande år och visa att jag inte bara står här och pratar. Jag vill också föra politik som gör skillnad. Överläggningen var härmed avslutad.