· H210267 · 2015-03-10 19:16:10 — har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder som syftar till att motverka den ökade arbetsrelaterade psykiska ohälsan hos framför allt kvinnor. Inledningsvis vill jag säga att ansvaret för de frågor som lyfter fram i sin interpellation spänner över flera ministrars och departements ansvarsområden. Mitt svar fokuserar framför allt på de delar som berör ansvarsområden. Precis som framför är psykisk ohälsa den vanligaste orsaken till sjukskrivning, och kvinnor drabbas i större utsträckning än män. hade av alla sjukskrivna en psykisk diagnos. Att minska den psykiska ohälsan och sjukskrivningar i samband med denna innebär stora vinster för såväl samhället som den enskilde. Rehabiliteringsgarantin är en överenskommelse mellan och regeringen som tecknades första gången . Genom rehabiliteringsgarantin ersätts landstingen bland annat för genomförda KBT-behandlingar för patienter med lätt till medelsvår psykisk ohälsa. Regeringen har tillsammans med Kommuner och Landsting tecknat en ny överenskommelse om rehabiliteringsgaranti för . Kunskapsläget stöder att rehabilitering för psykisk ohälsa bör ske i nära samverkan med och i relation till det nuvarande arbetet. Genom sådan samverkan kan nödvändiga anpassningar göras på arbetsplatsen. Mot bakgrund av detta har kravet på kontakter mellan vården och arbetsgivaren stärkts. Syftet är att möjliggöra anpassningar på arbetsplatsen. Detta gäller också kontakterna mellan vården och Arbetsförmedlingen. Det är viktigt att det statliga stödet till insatser som avser att främja rehabilitering är ändamålsenligt utformat. En översyn av rehabiliteringsgarantin kommer därför att genomföras i . har regeringen ingått årliga överenskommelser med Kommuner och Landsting när det gäller psykisk ohälsa. I överenskommelsen finns ett särskilt fokus på att en patient med psykisk ohälsa ska erbjudas hälsofrämjande samtal, vilket är ett sätt att förebygga samtidig somatisk ohälsa. Tidiga insatser är ofta avgörande för att undvika att psykisk ohälsa förvärras och leder till sjukskrivningar. Första linjen-verksamheter, det vill säga de verksamheter man först möter när besvär uppstår, har en central roll i att förebygga psykisk ohälsa. Vi behöver åstadkomma ett väl fungerande förebyggande arbete, och vi måste bli bättre på att ge människor i riskzonen rätt hjälp . Dessutom behöver den specialiserade psykiatriska vården bli bättre för dem som inte går att hjälpa i ett tidigare skede. Statens särskilda satsning för att motverka psykisk ohälsa omfattar mer än . Regeringen kommer att se över statens satsning för att minska den psykiska ohälsan i syfte att se hur den kan förbättras. En viktig del i översynen är att se hur arbetet med förebyggande samt tidiga insatser kan förbättras. Avslutningsvis vill jag säga att arbetet med att förebygga sjukskrivningar på grund av psykisk ohälsa är ett delat ansvar mellan många aktörer. Regeringen måste, tillsammans med vården, berörda myndigheter och arbetsgivare verka för att minska den psykiska ohälsan och på så sätt minska på lidande och stora kostnader i form av sjukskrivningar. Att arbeta för att motverka psykisk ohälsa är en viktig fråga för mig och regeringen. Precis som ministern framför är psykisk ohälsa den vanligaste orsaken till längre sjukskrivning och sjukfrånvaro. Mer än var tredje ny sjukskrivning beror på den typen av diagnoser. Det är mycket oroande såväl på individnivå som för samhällsekonomin att detta ökar kraftigt. I och för sig sker det från ganska låga nivåer, eftersom vi halverade sjuktalen , men börjar de sticka i väg igen. Det är just för dessa diagnoser som vi ser att sjukskrivningarna ökar. Negativ och ohälsosam stress är sällan enbart arbetsrelaterad. Den slår ofta igenom när det har hänt andra saker, som skilsmässa, dödsfall eller annat i familjen. Men negativ stress kan också uppkomma av att man inte kan påverka en situation eller ett tillstånd. Här spelar arbetsmarknadspolitiken en stor roll. Som både jag och ministern tidigare sa spänner den här frågan över flera politikområden. Att inte känna sig behövd på arbetsplatsen och att inte trivas är en faktor som utlöser framför allt utmattningssyndrom. Det är viktigt att få input i form av fortbildning, att få känna sig behövd och att få positiv stimulans. Då är det viktigt att ha möjlighet att byta arbetsgivare. Många som arbetar i offentlig sektor har kanske inte andra arbetsgivare att välja på. Där är jag väldigt oroad för att regeringen säger att vårdval och flera arbetsgivare inte kommer att finnas framöver. Då finns det också en risk för att dessa ambitiösa och duktiga kvinnor som hamnar i en psykisk, stressrelaterad ohälsa kommer att gå in i en långvarig sjukskrivning som de inte kan komma ur inom rimlig tid. Vi vet att ju längre man är sjukskriven, framför allt i psykiatriska diagnoser, desto svårare är det att komma tillbaka. Även en sådan sak som RUT-avdraget betyder mycket för ambitiösa, duktiga kvinnor. När vi tittar på statistik ser vi att det är många barnfamiljer som använder . Då är det möjligt för både mannen och kvinnan i familjen att göra karriär och få hjälp med sitt hemarbete. Om nu detta tas bort av regeringen finns det ännu större risk för att man inte får ihop livspusslet när man klättrar på karriärstegen och byter arbetsgivare, vilket det förhoppningsvis ska gå att göra. Det är ganska ovanligt att man byter arbete i . I är det mycket vanligare. Där är också ohälsotalen gällande psykiatriska diagnoser lägre, för man kan byta arbetsgivare oftare. Det verkar som om det finns ett samband när man tittar på det statistiskt. Det är viktigt att ha med sig detta när man gör reformer utifrån olika politikområden. Det kanske inte alltid är den bästa lösningen på vantrivsel och psykosociala problem på arbetsplatsen att gå in i en sjukskrivning som riskerar att bli långvarig och där man också fastnar. I mitt nästa inlägg ska jag berätta om den fördjupning jag nu gör kring kvinnors stressrelaterade ohälsa och de studiebesök jag har gjort. Men jag undrar konkret: Vad är regeringens förslag för att minska psykisk ohälsa bland alla ambitiösa, högpresterande kvinnor? Det är i denna grupp, med en medelålder av ungefär , som vi ser att det ökar radikalt. är det väldigt ojämlikt över landet och i landstingen hur behandlingarna ser ut. Jag vill börja med att reda ut några missförstånd om inriktningen på regeringens politik. hävdar att regeringen har aviserat att såväl vårdval som flera arbetsgivare inom välfärdsområdet och ska avskaffas. Det är inte sant. Däremot har vi aviserat att vi vill göra förändringar i . Vi vill se över hur vårdvalet egentligen fungerar, och vi vill också utreda vilka typer av regler som ska gälla för privata alternativ inom välfärdsverksamheterna. Det är väsensskilt från det som anför i sitt inlägg. Det är viktigt att se, vilket också berör, att den psykiska ohälsan är ett sammansatt problem. Det handlar om olika tillstånd och olika typer av diagnoser. Den drabbar olika grupper olika hårt. En sak kan vi dock säga, nämligen att det är en väldigt stor utmaning, och så kommer det förmodligen att vara framöver. Det är därför viktigt att göra det som regeringen nu gör, nämligen att ta ett långsiktigt och mer strategiskt grepp om frågan om psykisk ohälsa. I kanske har olika regeringar, såväl borgerliga som socialdemokratiska, gjort olika typer av satsningar, framför allt på den specialiserade psykiatrin. Det har ofta skett i form av projekt, och många av projekten har varit mycket bra. Men problemet är att det har saknats en sammanhållning mellan de olika kedjor som skulle behövas när det gäller att behandla psykisk ohälsa, och det har också saknats en uthållighet, något som flera utvärderingar och rapporter har visat. Jag tror därför att det är väldigt viktigt att vi när vi nu ser över en strategi för psykisk ohälsa, som vi har aviserat under det här året, både tänker långsiktigt - att det handlar om flera mandatperioder - och kan samla en lång rad olika aktörer bakom detta. Staten kan göra vissa strategiska åtaganden, men den verkliga verkstan måste ske ute i verksamheterna. Den måste bedrivas av landsting och kommuner tillsammans med, naturligtvis, patientföreningar och andra typer av organisationer. Det är också viktigt att vi inte bara koncentrerar våra satsningar på den specialiserade psykiatrin. Vi vet att den är hårt ansträngd, men det kan lika väl bero på att det förebyggande arbetet och första linjens psykiatri brister. Därför behöver ansträngningar inriktas just på att dels styra upp det förebyggande arbetet, dels på att se till att på allvar etablera en första linjens psykiatri över hela landet, alltså en första instans som man kan vända sig till om man har lättare former av diagnoser eller är i ett tidigt stadium av en psykisk sjukdom, till exempel. På det sättet kan man underlätta för den specialiserade psykiatrin, men man kan också nå många fler och motverka att människor hamnar i svårare besvär och får svårare typer av ohälsa. Det kommer naturligtvis att gynna alla grupper. Även om detta berör många grupper är det bra att som särskilt uppmärksamma att psykisk ohälsa är ett stort problem för kvinnor. Här har staten både en indirekt funktion i den strategi som ska tas fram men också en direkt roll som samordnare av många arbetsgivarfrågor. Precis som både ministern och jag konstaterar sträcker sig den här problematiken över flera politikområden. Vi moderater har föreslagit en översyn av möjligheterna till omställningsstöd för att göra det enklare att byta jobb mitt i livet, men också för att vi antar att det kan vara en av många lösningar när det gäller att förebygga psykisk ohälsa med koppling till arbetslivet. Jag tror att det måste vara många pusselbitar. Jag tror att är en. Att kunna byta arbetsgivare är en, liksom mycket annat. Jag arbetar med en fördjupning av kvinnors stressrelaterade ohälsa och har haft förmånen att besöka , som arbetar otroligt bra, strukturerat och forskningsintensivt med just de utmattningsrelaterade diagnoserna. är det i de flesta fall primärvården som tar emot de här kvinnorna i ett första skede. Men bemötande och behandling ser väldigt olika ut beroende på var i landet man befinner sig. Det finns en stor oro för det. Någon pratade om att sällsynta diagnoser är som ett postkodlotteri. Precis samma sak gäller behandling av och förebyggande arbete mot stressrelaterad ohälsa. Det krävs krafttag för att få tydliga riktlinjer och hitta ett system för att utvärdera och följa upp på individnivå. besökte jag en stressklinik här i och fick med mig en del intressanta fakta. Det var bland annat att av patienterna som kommer dit är kvinnor, medelåldern är och alla är ambitiösa, duktiga människor som brinner för sina jobb. De flesta jobbar inom vård eller omsorg eller är lärare eller förskollärare etcetera. Innan de får utmattningssyndrom har de ofta känt av stressrelaterade besvär såsom koncentrationssvårigheter, haft svårt att sova, tyckt att det är jobbigt att höra höga ljud etcetera. Och ständiga tankar på jobbet gör att man inte kan sova. Till slut blir alla symtom normaliserade, och man kör på. Man vill inte vara den som inte pallar för trycket. När man sedan kraschar och får diagnosen utmattningssyndrom är rehabiliteringen mycket lång. En del drabbas till och med av hjärnskador. Det blir så allvarligt att hjärnan tar stryk av det. Inte sällan blir slutsatsen på stressmottagningar att rehabiliteringen består av att byta arbetsgivare. Men det är ofta svårt för anställda i de branscher som kvinnorna kommer från. Därför vill jag ytterligare poängtera hur viktigt det är att anställda inom offentlig sektor, i vårdande och lärande yrken, har flera arbetsgivare att välja mellan. Det hänger ihop. har presenterat en rapport som heter Kvinnors arbetsmiljö 2011-2014. Det var ett uppdrag som de fick av alliansregeringen. Rapporten visar tydligt att det finns alltför många brister just i kvinnors arbetsmiljö. Det handlar bland annat om ohälsosam arbetsbelastning och tunga uppgifter, fysiskt tunga uppgifter. Men det handlar också om att kvinnors arbete traditionellt värderas lägre. Det synliggörs inte, och arbetsmiljöriskerna finns inte med i arbetsmiljötänket utifrån ett kvinnoperspektiv, på det sätt som det borde göra. Men jobbar med att sprida den kunskapen. Anser ministern att primärvården är för hur ohälsan i samhället ser ut ? Den har onekligen bytt skepnad . Jag kan börja med sista fråga. Jag tror inte att den svenska sjukvården är tillräckligt väl för just den ökade utmaningen som den ökande psykiska ohälsan innebär. Det gäller naturligtvis också primärvården. Vi behöver göra mer. Vi vet utifrån tidigare undersökningar och rapporter att inte minst den första linjens psykiatri saknas. Det finns också brister i det förebyggande arbetet. Just därför är det nu viktigt att ta ett helhetsgrepp, inte bara fortsätta jobba i olika typer av projekt - hur bra och vällovliga de än är. Med erfarenhet av de insatser som har gjorts tidigare måste vi försöka få ihop de olika aktörer som finns på området, få dem att samarbeta, få dem att ställa sig bakom långsiktiga mål och långsiktiga syften när det gäller detta arbete och helt enkelt gå i takt för att möta den utmaning som vi står inför. Det tror jag är en grund för att komma till rätta med problemet med psykisk ohälsa. Precis som både jag själv och har understrukit är det här en kamp som måste föras på många politikområden, och den måste föras . Det handlar om den direkta roll som det offentliga har som arbetsgivare eller som finansiär av olika välfärdstjänster. Det är viktigt att se att det, precis som menade, är vilka förutsättningar man har för att göra ett gott jobb som kan vara avgörande för ens välbefinnande och därmed också risken för att utveckla psykisk ohälsa. Det är viktigt att påminna om förslag som regeringen lade i höstbudgeten. En professionsmiljard skulle gå till den svenska sjukvården för att se till att proffsen kan vara proffs. Den skulle underlätta genom att ta bort onödig administration och se till att man kan ägna mer tid åt möten med patienter - helt enkelt göra det jobb som man har utbildats för och som var anledningen till att man valde vårdyrket. I vår budgetproposition hade vi också 2 miljarder som skulle gå till äldreomsorgen. Genom att kunna anställa fler inom äldreomsorgen kan man minska den belastning som finns på den nuvarande personalen. Många vittnar om att man har det alldeles för stressigt. Man får ägna för mycket av sin tid till att springa mellan olika typer av brukare i stället för att kanske kunna sitta ned och göra ett jobb som man kan vara stolt över och bidra till höjd kvalitet inom äldreomsorgen. Den typen av förslag får regeringen återkomma till. Men det är några exempel på vad vi redan har försökt göra på området. Ett annat välkänt faktum är också att kvinnor är utsatta för dubbelarbete i särskilt hög grad. heltidsarbetar man inte bara i stor utsträckning, utan man har också huvudansvaret för hushållet. Det gäller såväl städning som matlagning men också huvudansvaret för barnen. Vi vet, utifrån forskning, att dessa strukturer brukar synas när ett par har bildat familj. Även om man har levt tillsammans tidigare och varit hyfsat jämställda smyger sig ojämställdheten på när man bildar familj. Det är i det ljuset som vårt förslag om ytterligare en vikt månad i föräldraförsäkringen är viktigt. Det bidrar inte bara till att öka jämställdheten i hemmet utan framför allt till att öka jämställdheten i samhället i stort och på arbetsmarknaden i synnerhet. Jag vill nämna Europeiska arbetsmiljöbyrån, som inte särskilt många känner till men som gör ett fantastiskt arbete och sprider kunskap och information om god arbetsmiljö. Stabilitet och tillväxt i är fokuset. Man har bland annat haft en kampanjguide som heter Friska arbetsplatser förebygger stress. Det är inte många som känner till det arbetet. Men jag vill gärna slå ett slag för det. Där finns det nämligen bra kunskapsspridning och exempel från andra länder. En annan sak som skulle kunna hjälpa de ambitiösa kvinnorna har funnits . Det heter förebyggande sjukpenning och används nästan aldrig. Jag har pratat med socialförsäkringsministern om att man skulle behöva slå ett slag för den. Med den kan man nämligen bli sjukskriven innan det har gått för långt. Det är egentligen kopplat till friskvårdsinterpellationen som jag har ställt och som kommer senare och där skulle man kunna använda det på ett bra sätt. Men det behövs insatser för att fler läkare och arbetsgivare ska inse att det är en jättebra insats, på individnivå men också på samhällsnivå. Utmaningarna är förstås många eftersom de här diagnoserna sträcker sig över flera politikområden. Men jag skulle vilja uppmana ministern att titta bredare på frågan än att bara fokusera på själva diagnoserna. Om man har ett låglöneyrke har jobbskatteavdraget gjort så att det kan räcka att bara ha ett arbete mot tidigare kanske två. Det handlar om RUT-reformen och rehabkedjan men också vårdvalet eftersom det finns många fler utförare som kan hjälpa den som inte mår bra och som är i behov av hjälp. Vi måste också få bort det skamfyllda i samhället när det gäller att ha ont i själen. Just det sistnämnda, att ta bort det skamfyllda kring psykisk ohälsa, är oerhört viktigt. Jag har själv erfarenhet av hur viktigt det är att man utraderar de fördomar som kan finnas mot människor som lider av psykisk ohälsa. Vi vet i samhället att detta inte bara yttrar sig vid allvarliga diagnoser utan också mot lättare former av till exempel depression och utmattningsdepression. Det är naturligtvis ingenting som hjälper den som lider av psykisk ohälsa att tillfriskna och kunna komma tillbaka till arbetslivet. Här anslog regeringen medel för att man skulle fortsätta arbetet med att upplysa om och motverka fördomar om psykisk ohälsa. Det gäller helt enkelt att se till att fler kan vara goda ambassadörer för att informera och utradera fördomar. Precis som tror också jag att det som kan göras på arbetsmarknaden är en nyckel i detta. När man har tröttnat på sitt jobb eller om man blir illa behandlad på jobbet är möjligheterna att byta arbete naturligtvis en underskattad faktor. Som arbetsmarknaden har utvecklats är en gedigen utbildning en grund för att kunna göra den här typen av byte. Tyvärr får jag lov att konstatera att vid makten minskade möjligheterna till utbildning i syfte att kunna omställa och söka andra typer av arbeten. Man tog också bort den obligatoriska högskolebehörigheten som lästes in på gymnasiet. Det här är områden där regeringen har högre ambitioner. Överläggningen var härmed avslutad.