· H210202 · 2015-04-17 14:56:00 — Finn har frågat mig om jag inser orimligheten i att det fortfarande efter snart ett decenniums agerande även i knappt har hänt något alls kring det omfattande problem som felmedicinering av äldre utgör för såväl de drabbade som för samhället. Han har också frågat mig vad jag i så fall är beredd att göra från regeringens sida för att situationen ska kunna avhjälpas så skyndsamt som möjligt vid sidan av de åtgärder som sjukvården och myndigheterna har aviserat men som uppenbarligen inte är tillräckliga med mindre än att staten tar sitt ansvar. Det finns fler och fler möjligheter att behandla och bota sjukdomar med läkemedel. Det är i grunden positivt. Emellertid kan samtidig användning av flera olika läkemedel innebära risker, framför allt för äldre som på grund av kroppsliga förändringar kan ha en ökad känslighet för läkemedel. Felmedicinering av olika slag drabbar enskilda patienter hårt. Eftersom problemen med läkemedelsorsakad sjuklighet hos äldre är komplexa har olika åtgärder för att förebygga och avhjälpa detta satts in på flera områden. I den nationella äldresamordnarens slutrapport framgår att minskade användningen av olämpliga läkemedel för äldre, läkemedel mot psykos som förskrivs till personer som inte har psykos samt antiinflammatoriska läkemedel. De olämpliga läkemedlen och de antiinflammatoriska läkemedlen har minskat . Som en positiv bieffekt har dessutom antalet personer som får förskrivet fler än tio läkemedel minskat , från att tidigare ha ökat . Det finns således en utveckling som visar att felmedicinering bland äldre de facto minskar på flera områden. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Trots detta kvarstår problem med läkemedelsorsakad sjuklighet hos äldre. har konstaterat att de flesta biverkningar som äldre drabbas av inte orsakas av direkt olämpliga läkemedel, utan av läkemedel som är viktiga för många äldre. Lösningen är inte att sluta behandla. I stället måste sjukvården bli mer noga med att den äldre patienten får rätt doser, att ordinerade läkemedel passar ihop, att behandlingen följs upp och att biverkningar fångas upp. avser att ta fram ett eller flera instrument som kan användas som stöd för att upptäcka och identifiera läkemedelsorsakad sjuklighet hos äldre. Myndigheten planerar också att utveckla nya indikatorer som kan fogas till de tidigare framtagna Indikatorer för god läkemedelsterapi hos äldre. Jag vill också uppmärksamma frågeställaren på att har utarbetat en nationell webbutbildning om äldre och läkemedel som syftar till att stärka kompetensen hos framför allt AT-läkare, men som är lämplig för alla läkare som behöver stärka sin kompetens på området. Ytterligare ett arbete som är värt att uppmärksamma är det utvecklingsarbete som driver tillsammans med i syfte att skapa en samlad nationell informationskälla för patientens läkemedelsbehandling, Nationella ordinationsdatabasen, . NOD syftar till att på nationell nivå bland annat visa samma information om läkemedel för alla ordinatörer i patientens vårdkedja och ge information om vilka läkemedel som patienten har ordinerats just nu och vid tidigare vårdkontakter. När det gäller äldre patienter med många läkemedel finns det särskilda krav på läkemedelsgenomgångar. Av föreskrifter om läkemedelshantering i hälso- och sjukvården framgår kraven på att en enkel läkemedelsgenomgång ska erbjudas de patienter som är eller äldre och som är ordinerade minst fem läkemedel. har i rapporten sjuklighet hos äldre påtalat att det är den personal som arbetar närmast de boende som har störst möjlighet att observera biverkningar och andra läkemedelsproblem och som kan rapportera till sjuksköterskan, som vid behov kan rapportera till läkaren. För att det ska fungera behövs utbildning, men det krävs också tillräckligt mycket personal som har tid och möjlighet att observera eventuella biverkningar. I många avseenden är god kvalitet i äldreomsorgen kopplad till att de anställda - som ska vara kvalificerade och kompetenta - är tillräckligt många. I syfte att stärka bemanningen i äldreomsorgen och därigenom förutsättningarna för en god äldreomsorg föreslog regeringen i budgetpropositionen att 2 miljarder skulle avsättas 2015-2018. ställde sig emellertid inte bakom förslaget om ökad bemanning inom äldreomsorgen. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Regeringen föreslog vidare att skulle avsättas för att höja kvaliteten i hälso- och sjukvården samt förbättra förutsättningarna för rätt användning av professionernas kompetens och kompetensförsörjning i landstingen. Inte heller den satsningen ställde sig bakom. Om dessa satsningar hade genomförts hade de kunnat bidra till en bättre vård och omsorg om våra äldre. Regeringen har också beslutat om medel för forskning vid universitet och högskolor som bland annat kan användas för kliniska studier kring läkemedel och äldre. Medel har också anslagits till för hälsa, arbetsliv och välfärd, Forte, och till i syfte att stödja forskning om åldrande och hälsa. I fråga om äldrevårdscentraler så är det en organisatorisk fråga som landstingen förfogar över. Att minska felmedicinering bland äldre är en angelägen fråga. Mycket arbete pågår, och jag kommer att följa utvecklingen noggrant. Jag vill tacka sjukvårdsministern för ett långt och utförligt svar. Men det är tyvärr är inte så fullt med offensiva satsningarna som jag trots allt hade hoppats på. I min interpellation beskriver jag hur de akuta bristerna skulle kunna avhjälpas på ett skyndsamt sätt. Alla de saker som ministern nu har nämnt är vi mycket medvetna om. De har tagits fram av bland annat den kloka utredning som har gjort för . Men i den belyses också att problemet i princip är så stort att man räknar med att var tionde inläggning av en äldre på ett sjukhus - inneliggande vård - beror på läkemedelsbiverkningar. Det handlar om runt 35 000 fall i . Jag tror tyvärr att det är en underskattning eftersom det nog bara gäller medicinska patienter. Även på andra vårdinstitut finns det äldre människor som drabbas av läkemedelsbiverkningar vilket leder till inläggningar. Genom att uppskattningsvis av inläggningarna skulle kunna undvikas är det en kostnad för samhället som vida överstiger . Det är verkligen mycket som skulle kunna sparas, förstås vid sidan av allt lidande som detta orsakar helt i onödan. På grund av utredning pågår det ganska många aktiviteter. Men jag tycker att staten borde ta ett större ansvar. När såg ett annat patientsäkerhetsproblem, nämligen skador i vården vilket gällde patienter i allmänhet, tillkallade han alla landstingsdirektörer i för att inskärpa betydelsen av det allvarliga problemet, de stora kostnaderna och lidandet som var förknippat med detta. Efter det gick han vidare och tillskapade patientsäkerhetslagen. Man var alltså mycket mer aktiv när det gällde att nå de i vården som faktiskt ska administrera det problem som vi har för dagen. Sedan vidtog en lagstiftningsprocess. Vid sidan av de förtjänstfulla arbeten som pågår inom myndigheten skulle ministern till exempel mycket väl, givet problemets omfattning och kostnader, kunna föranstalta om föreskrifter i uppdrag. Det skulle få sjukvårdshuvudmännen att ta ett större ansvar, vilket de uppenbarligen har svårt att göra i den här frågan eftersom den har förblivit olöst under många decennier. Man kan också fundera över de lagrum som vi har - hälso- och sjukvårdslagen, patientlagen som är en mer rättighetsliknande lagstiftning där patienten kräver viss rätt och kan få den samt patientsäkerhetslagen som är intressant ur den här synpunkten. Man skulle kunna se över de lagrummen för att se om staten skulle kunna göra någonting när det gäller balansen mot sjukvårdshuvudmännens ansvar. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer I nästan all sjukvårdspolitisk diskussion i , när vi kommer till handling, är frågan vad som är statens ansvar och vad som är sjukvårdshuvudmännens ansvar. Staten har lagstiftningsvapnet men naturligtvis också vissa finansiella muskler. På sjukvårdens område rör det sig om ungefär en tiondel av det som sjukvårdshuvudmännen själva förfogar över. Men staten har väldigt goda möjligheter att styra upp detta om man använder de två vapnen på rätt sätt, det vill säga både lagstiftningsvapnet där det krävs - det kan vara indirekt via föreskrifter som myndigheten kan lägga på sjukvårdshuvudmännen - och dedicerade medskick av pengar i syfte att avhjälpa ett problem. De satsningar som statsrådet nu hänvisar till och som bland annat görs i vårpropositionen är riktade till en ökad bemanning. Men det sägs ingenting om kvalitet och ännu mindre om omsorgen om de äldre. Av den miljard som anvisas till äldreomsorgen är 940 miljoner omdisponeringar. Det slutar alltså på en satsning på 60 miljoner i budgeten. Och det är inte mycket pengar att komma med på ett så allvarligt problemområde. Det var utomordentligt bra att Finn väckte den här interpellationen. Det finns ett problem när det gäller kunskap om behandling av framför allt årsrika patienter med läkemedel, som är att jämföra med kirurgens kniv med tanke på hur effektiva läkemedel vi har utvecklat . Vad har vi för instrument för att kunna se var problemen ligger? Jo, vi har läkemedelsbiverkningsrapporteringen där årsrika personer är överrepresenterade. Men av statsrådets inledning framgick det också att det handlar om gamla läkemedel. Ett av de läkemedel som förorsakar flest dödsfall är fortfarande digitalis som vi har . Varför har vi de här dödsfallen? Jo, förskrivarna har inte den kunskap som behövs för att sätta in rätt dos. Man borde kolla njurfunktionen på alla årsrika patienter innan man bestämmer sig för doseringen av läkemedel. I har vi också fantastiskt bra läkemedelsstatistik. Den började signalera att vi har ett problem när det gäller läkemedelsbehandling av årsrika personer och att många läkemedel inte bör användas av äldre. Sedan har vi stretat med att komma till rätta med problemet. Och jag tror att det är viktigt att titta i backspegeln på vad som har varit bra och dåligt. När det gäller att sprida information finns det studier som visar att den nya informationen hålls i minnet ; sedan ramlar man tillbaka i det gamla beteendet igen. En sak som har varit framgångsrik är så kallad terapeutisk självrannsakan. Läkare får tillbaka sina egna läkemedelsförskrivningar och får tid att jämföra dem med kollegor som arbetar med samma patientklientel. Det tar lite tid, men det ger effekt. I sydvästra sjukvårdsområdet där vi prövade det för sjönk läkemedelsanvändningen med i genomsnitt . Men inom läkemedelsgrupper som används av just årsrika personer sjönk det ännu mer. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Analyserna gjordes kollegialt mellan vårdcentralsdoktorerna i området. Det var alltså inte någon tillsynsmyndighet som var ute och for med någon pekpinne, utan det gjordes lokalt. Men det byggde på att man fick tid för det, och det byggde naturligtvis på läkarkontinuitet. Då kommer jag över till nästa problem som vi måste ta tag i. Det är ett läkaretiskt problem. För att kunna ge god vård krävs det nämligen också att man ger patienterna kontinuitet i vården. Där har och i viss mån ett ansvar. Men sjukvårdshuvudmännen måste också se till att arbetsförhållandena är sådana att det inte blir attraktivt att arbeta som stafettläkare. Sedan tänkte jag gå vidare med nationella läkemedelsstrategin. har siffrorna vänt. Jag är jätterädd för att regeringen tänker gå ifrån den. Jag kan inte riktigt utläsa vad man tänker göra, men det kan jag kanske få svar på i nästa inlägg då jag också kommer att ställa andra frågor. Jag hade inte tänkt att delta i den här debatten, men så kom det upp ett intressant ämne som handlar om läkemedel till äldre personer. Jag har en viss erfarenhet, eftersom jag har jobbat inom hälso- och sjukvården . Det som Finn tar upp är en fråga som det naturligtvis är viktigt att arbeta med. Men jag tror inte att det hjälper med bara nationella riktlinjer, en förstärkning av hälso- och sjukvården, strategier eller policy. Enligt min uppfattning handlar det i grunden om organisation, framför allt lokalt. I många delar av vårt land är det en stor brist på läkare. Läkare är en nyckelgrupp eftersom de i huvudsak är förskrivare av läkemedel till äldre. Och vad ser vi på många vårdcentraler? Jo, vi ser många stafettläkare och hyrläkare som kommer och jobbar i och sedan kanske aldrig mer kommer tillbaka. Vad händer veckan därpå när nästa läkare kommer och träffar patienter som han eller hon inte känner till? Jag har sett sådana skrämmande exempel på att läkaren inte har någon koll på vilket läkemedel patienten står på. Därför är det glädjande att statsrådet har identifierat och tagit initiativ i frågan om it-satsningar inom hälso- och sjukvården, framför allt initiativ till gemensamma system. Ett av grundproblemen med kontinuiteten bland läkare och annan sjukvårdspersonal är att man har olika datasystem på olika platser. Det gör att det inte blir någon effektivitet eller stabilitet. Och vad beror läkarbristen på? Det kan vi diskutera och tvista om . Det har varit känt , även under Alliansens tid, att det är brist på läkare. Men varför har det inte skett någon ökning av antalet platser? Det tror jag beror på brist på politisk förmåga att styra. Jag tror att helt enkelt har haft ett för stort mandat. I organisationen inom hälso- och sjukvården är det tyvärr inte så attraktivt att vara allmänläkare eller distriktsläkare. Man prioriterar att jobba som läkare på stora sjukhus. Här har vi som politiker ett otroligt viktigt ansvar att se till att resurserna används på rätt sätt och att resurserna går till primärvården. Det är många olika faktorer som samverkar. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer På äldreboenden och på vårdcentraler har man också kontakt med sjuksköterskor och anhöriga. Det är bra att det sker systematiska läkemedelsgenomgångar . Men ett av grundproblemen som vi måste angripa - här har regeringen goda intentioner och framför allt satsar man på ökade resurser inom välfärdssektorn - är att se till att det finns personal. Det är grunden för stabilitet och en säker läkemedelshantering. Jag vill bara understryka hur glad jag är över att vi har den här debatten. Det är, precis som har påpekats av debattörerna, ett område där det finns enorma problem för enskilda, för sjukvården och för samhället i stort. Därmed inrymmer det också en inneboende möjlighet. Lyckas vi lösa problemet kan vi inte bara förbättra livskvaliteten för tusentals individer, utan då kan vi också se till att resurserna inom sjukvården används mer effektivt. Jag vill dock understryka att det här är ett komplext problem. Jag utesluter definitivt inte - utan jag håller det som högst troligt - att vi kommer att behöva se över lagen. kommer att behöva göra betydligt mer än vad man gör . Dessa åtgärder enskilt kommer aldrig att räcka för att vi ska kunna komma till rätta med det stora komplexa problem som vi har. har rätt när han säger att detta är en fråga om organisation. Jag vill tillägga att det är också en fråga om kultur och inställning. Den tidigare regeringen gjorde ju en satsning på att skapa en sjukvård som anpassades efter patienter med kroniska sjukdomar. Vi vet att de står för av sjukvårdens kostnader. I den gruppen finns många äldre, som både Finn och pratar om. Grundproblemet i den svenska sjukvården är att den till mångt och mycket är anpassad för patienter med benbrott, infektioner eller liknande. Då får man sin behandling, och sedan är man frisk efter en liten tid. Här pratar vi om människor som lider av kroniska sjukdomar i allmänhet och många äldre som kanske är multisjuka. De behöver kontinuerlig kontakt med vården. När de väl besöker vården behöver de väldigt mycket tid med sin läkare, förmodligen mer tid än många av de relativt friskare patienterna . Då blir det en fråga om organisation och kultur. Det är viktigt att vi har gjort satsningar och vill göra ytterligare satsningar i äldreomsorgen för att öka tillgången på personal. Där finns det stora brister runt om i landet. När det finns stora brister på personal ökar stressen och också risken för att göra fel. Genom att man minskar stressen och ökar tiden för respektive brukare kan till exempel biverkningar av olika mediciner upptäckas , som jag sa i min inledning. Inom sjukvården är problemet något svårare att lösa. Det finns betydligt fler läkare, sjuksköterskor, specialistsjuksköterskor och delvis annan personal än . Ändå finns det tecken på att personalen inte används tillräckligt effektivt. Eftersom landstingen är huvudansvariga för mångt och mycket tror jag att statens uppgift är att stimulera åtgärder så att personalens tid används mer effektivt. Jag vill påstå att det i första hand skulle gynna äldre sjuka som behöver mer tid med sin läkare och mer tid i vården. Den utredning som regeringen har aviserat om att se över vårdens styrformer skulle betyda väldigt mycket för den grupp som vi talar om här . På många håll finns det styrformer inom valfrihetssystemen som innebär att man får träffa läkaren under en kvart. Sedan vet vi att det tar en kvart för en 85-årig kvinna eller man med rullator att sätta sig på britsen. Då förstår alla att det inte blir mycket kvalitetstid med läkaren. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Tack för det vidare svaret, statsrådet! Det svar som gavs var betydligt mer offensivt än det skriftliga svaret. Statsrådet aviserar att man kanske också måste göra en översyn av lagrum och annat väsentligt för att skärpa kraven på sjukvårdshuvudmännen. Historiken visar trots allt att om man bara ägnar sig åt utbildningsaktiviteter - indirekt generella forskningsaktiviteter - som inte är riktade kommer problemet inte att lösas, i alla fall inte i närtid. Därför måste man ha lite mer offensiva insatser. Regeringens mantra och lösning är att personalen inom äldreomsorgen ska utökas och att den ska användas mer effektivt. Interpellationen handlar ju om att öka kompetensen hos personalen. Det är kompetens som fattas. Vi som har jobbat med den här komplexa frågan lite mer i detalj vet att årsrika som kollektiv visserligen är en grupp som har vissa fysiologiska förutsättningar som gör att läkemedel kan fungera något annorlunda. Men de är också individer. Vid användning av läkemedel till äldre - precis som till människor som inte är årsrika - kommer utfallet av läkemedlen att vara väldigt olika. De studier som görs är inte alls till fyllest för att individualisera terapin fullt ut. Här ligger ett av grundproblemen. Det gäller insikten, men det finns också en hel del metoder för att optimera behandlingen med läkemedel, även när man kombinerar läkemedel. Det är det man inom ämnesområdet klinisk farmakologi, alltså klinisk läkemedelslära, jobbar med. Det är ett område som skulle kunna samarbeta med geriatriken, alltså åldringssjukvården. Från sjukvårdshuvudmännen ges egentligen inte några förutsättningar för det. Jag tror därför att staten måste gripa in och anvisa konkreta stöd för att just geriatrik och klinisk läkemedelsanvändning ska komma till stånd på ett bättre sätt. Att man har genomgång av läkemedelsordination och försöker rensa ut onödigt förskrivna läkemedel är i grunden inte det bästa angreppssättet. Det vore bättre om man aldrig förskrev ett felaktigt läkemedel, eller hur? Det är så man måste angripa det problemet, och då är det kunskapen, och riktade satsningar, som fattas. De medlen kommer naturligtvis inte enbart från statsrådets budget utan även från budget. Om man gör den typen av departementsövergripande satsningar tror jag att man kan öka kunskapen. skulle kunna bli en ledande nation på ett område som inte bara berör vårt land utan även resten av världen. Här har vi stora möjligheter att styra sjukvårdshuvudmännens uppdrag på ett bättre sätt. Som statsrådet hör kritiserar jag sjukvårdshuvudmännen. Jag delar bedömningen att det finns ett organisatoriskt problem. Tyvärr är problemet något vidare än så. Sjukvårdshuvudmännen brister i många stycken. Vi kommer i nästa interpellation att beröra ett annat område där de har ett ansvar som de inte lever upp till. Den debatt vi har i beträffande sjukvårdspolitiken visar att staten, när det kommer till handling, har lagstiftningen som vapen. Staten har också vissa finansiella muskler; mellan tummen och pekfingret är det ungefär en tiondel av vad sjukvårdshuvudmännen förfogar över i sin skatteuppbörd. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Jag tror att vi måste använda resurserna på ett mycket tydligare sätt för att sjukvårdshuvudmännen ska leva upp till de lagrum vi har stiftat, nämligen hälso- och sjukvårdslagen, patientsäkerhetslagen och även patientlagen. Jag återkommer gärna i mitt nästa inlägg med några ytterligare konkreta förslag för statsrådet att överväga. Mina två minuters talartid räcker absolut inte till att diskutera det som jag skulle vilja diskutera med statsrådet. Jag ser att de politiska skillnaderna här inte är särskilt stora, om ens existerande. Vi vill samma sak. Mitt förslag är att vi träffas när vi har lite mer tid på oss att gå igenom vilka möjligheter det finns. Den nationella läkemedelsstrategin var början på en process som var tänkt att bli mycket längre. Jag vill gärna slå ett slag för konsumenternas del i detta. Den delen av den nationella läkemedelsstrategin, på läkemedel, som PRO och SPF driver, har visat sig vara väldigt framgångsrik. Man tar med konsumenterna, och konsumenterna är mycket bra sändare för att vi ska få veta vilka åtgärder vi behöver vidta. Finn nämnde klinisk farmakologi. talar jag inte som klinisk farmakolog för min sjuka mor, utan jag ser det som en kunskapsresurs. Kliniska farmakologerna skulle tillsammans med geriatrikerna kunna lägga upp utbildningsprogram och kloka uppföljningar. När det gäller Nationella ordinationsdatabasen har vi lagstiftningsproblem som gör att den inte går att sjösätta. Inera har påpekat det. Det gäller naturligtvis att också få med i detta. Det här är en bredare fråga än enbart eller . Jag hoppas att vi vid något annat tillfälle kan sätta oss ned med kloka geriatriker och andra personalgrupper och diskutera hur vi går vidare med den erfarenhet vi redan har. Låt mig börja med att säga att jag tycker att det är ett utmärkt förslag från . Jag kan på stående fot säga att jag gärna organiserar en sådan träff. Jag bjuder in . Jag bjuder in Finn . Kanske får vi med oss några till. Sedan kan vi hitta ett upplägg utifrån vilket vi kan diskutera dessa frågor och ha ett långsiktigt perspektiv. Det är viktigt att se att det finns ett akut behov, men det ska också finnas en uthållighet i det man diskuterar så att det inte bara blir ett enstaka projekt eller liknande. Det var ett utmärkt förslag. Det är roligt när vi kan ha konstruktiva debatter i kammaren. tar upp läkemedelsstrategin. Den jobbar regeringen med. Vi har haft åtminstone ett större rundabordssamtal och naturligtvis pågår redan mycket annat arbete med den. Tanken är att det ska finnas en ny strategi på plats . Jag tror, precis som , att det blir ett viktigt inslag i att kunna lösa den här problematiken. När det gäller den lagstiftningsproblematik som finns i anslutning till det som Inera och sysslar med har vi fått in en skrivelse till . Den kom in och är alltså under beredning. Jag hoppas att vi ska kunna lösa de frågor som där ställs, även om jag naturligtvis inte kan ge några löften i någon riktning här och . STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det är roligt att höra att Finn och jag är överens om att det till stor del är en organisatorisk utmaning. Jag håller helt med om att personalen behöver mer kompetens. Det handlar inte bara om fler händer och fötter i vården, och framför allt inom äldreomsorgen. Jag vill inte föregripa nästa interpellationsdebatt, den som kommer direkt efter den här, men låt mig säga att en förutsättning för att kunna tillgodogöra sig kompetensen är att det finns tid.