· H210360 · 2015-04-07 21:17:09 — har frågat finansministern dels om hon har gjort det ställningstagandet att skatteutjämningssystemet gynnar tillväxten för de kommuner som får betala in pengar till systemet, dels vilka initiativ finansministern har tagit för att uppfylla löftet som lämnades i valrörelsen om att pengarna från tillväxtmiljarden skulle stimulera bostadsbyggandet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Den parlamentariska kommitté som senast gjorde en översyn av utformningen av den kommunalekonomiska utjämningen hade bland annat i uppdrag att utreda om det finns tillväxthämmande faktorer i inkomstutjämningen. En enig kommitté bedömde att det saknas belägg för att inkomstutjämningen är tillväxthämmande. Kommittén menade att tillväxt sker i lokala arbetsmarknadsregioner där kärn- och kranskommuner är ömsesidigt beroende av varandra. Den ekonomiska tillväxten i respektive arbetsmarknadsregion bestäms inte av var man bor utan av var man arbetar. En hög inkomst per invånare i många förortskommuner speglar snarare attraktiviteten i boendemiljön än en hög tillväxt kopplad till ekonomisk aktivitet. Jag delar kommitténs uppfattning. Det är dock viktigt att negativa marginaleffekter inte uppstår på grund av inkomstutjämningen. Sådana effekter kan uppstå om utjämningen skulle baseras på den genomsnittliga skattesatsen. En kommun med låg skattesats skulle då kunna få en bidragsminskning som är större än ökningen av skatteintäkterna, om kommunens skattekraft ökar snabbare än den genomsnittliga skattekraften. Därför reduceras de medelskattesatser som används i beräkningarna av bidrag och avgifter i inkomstutjämningen. Den ytterligare reducering av medelskattesatserna till för de kommuner och landsting som betalar avgift, som genomfördes , är dock mer än vad som krävs för att undvika sådana negativa marginaleffekter. Med det sagt vill jag framhålla vikten av att en avvägning görs mellan å ena sidan inkomstutjämningens eventuella inverkan på tillväxten och å andra sidan behovet av en långtgående utjämning. Att en kommun har en hög skattekraft behöver inte föranledas av att det finns ett stort antal arbetstillfällen i kommunen, utan kan bero på att en stor andel av befolkningen har sina arbetsplatser belägna i andra kommuner. När det gäller frågan om vilka initiativ som har tagits för att öka nybyggnationen av bostäder kommer regeringen i budgetpropositionen att återkomma med förslag på incitament till kommunerna för ökat bostadsbyggande. Jag vill givetvis tacka civilministern för svaret. Det är klart att även jag anser att hela ska kunna leva. Det är viktigt att säga det. Annars blir jag beskylld för något annat. Det behövs en utjämning mellan landets kommuner, men dagens utjämningssystem är utformat på ett sätt som ställer kommunerna mot varandra. Kostnaden för utjämningen bör staten stå för, inte de 13 kommunerna och ett enda landsting. Det är som finns i . Av de 13 kommunerna finns 10 i . När det gäller är också det enda landsting som bidrar till utjämning över huvud taget, och det har högst landstingsskatt. När jag lyssnar på civilministern låter det som att det främst skulle vara kommuner runt storstäderna som drabbas. Men kommer även och att få betala. De största mottagarna är kommuner i urbaniserade regioner. Det är , , och . Min fråga i interpellationen var om statsrådet har gjort ställningstagandet att skatteutjämningssystemet gynnar tillväxten för de kommuner som får betala in till systemet och vilka initiativ statsrådet har tagit för att uppfylla de löften som lämnades i valrörelsen om att pengarna från tillväxtmiljarden skulle stimulera bostadsbyggande. När det gäller om skatteutjämningssystemet gynnar tillväxten har statsrådet svarat att han står bakom den parlamentariska kommittén som kom fram till att det saknas belägg. Skatteutjämningen är inte tillväxthämmande. Tillväxten sker i de lokala arbetsmarknadsregionerna. Att kommittén kom fram till att inkomstutjämning inte är tillväxthämmande grundas på en översiktlig utredning utan tillräcklig analys. Flertalet av de kommuner som får betala, främst i , föreslog att det skulle tillsättas en mer kvalificerad utredning för att utreda möjligheterna till en inkomstutjämning som ger incitament till tillväxt och ökad sysselsättning. De menade också att kostnads- och inkomstutjämningen ska ses i ett större sammanhang. Dagens inkomstutjämning där de 13 kommunerna betalar och alla andra kommuner garanteras en skattekraft högre än den egna kan inte ge ett incitament till att öka den egna tillväxten och skattekraften då en sådan ökning motsvaras av ett nästan lika stort bidragsbortfall. För de kommuner som har en egen skattekraft över den garanterade nivån finns inga incitament för tillväxt då denna i princip försvinner i en ökad skatteutjämningsavgift. Jag anser att kommunens skatteintäkter ska gå till välfärdens kärna - skola, vård och omsorg. Kan civilministern, när det gäller , motivera att den kostnad som exempelvis får betala till är lika stor som kostnaden för 120 lärare i ? Det gäller den kostnadsökning som kommer att komma med det nya skatteutjämningssystemet. Och ska man finansiera sex timmars arbetsdag i . Det anser jag inte vara välfärdens kärna. När det gäller att stimulera bostadsbyggandet får jag svaret att regeringen återkommer i frågan. Men kunde vi läsa att regeringen kommer att vidta en del försämringar. Det gäller försämring av ROT-avdraget för att finansiera kanske först och främst hyresrätter där det är bostadsbrist, med största sannolikhet i storstadsområdena. Det handlar om förslag som modulhus, som med största sannolikhet också kommer att bli väldigt dyra. Frågan är då vem som ska betala det. Min fråga är nu: Kommer regeringen att göra en mer grundlig utredning av skatteutjämningssystemet och av om det gynnar tillväxten för de kommuner som betalar in? Om vi tittar på omfördelningen över landet kan vi se att skatteutjämningen är en liten del. Det handlar om . Det är , men mycket större omfördelning sker med statliga pengar. Här framställs det som att det bara är kommunerna som fördelar, men det är framför allt staten. Syftet är att kompensera kommuner som har en service utöver genomsnittet. Det handlar om extra förskolekostnader och skolkostnader ifall man har många barn. Ifall man har många äldre blir det större omsorgs- och vårdkostnader. Det kan handla om att långa avstånd blir dyrt för den kommunala servicen. Det här är egentligen ett sätt att stärka likvärdigheten över hela landet. I exempelvis , där jag bor, kan man se att två av tre nya jobb som tillkommer i går till personer som bor utanför . De pendlar alltså in och jobbar i men åker tillbaka till sin hemkommun, som ofta är en kommun med lägre skatt än . För , som är en riktig pendlingskommun, gäller det omvända. Många som bor i pendlar till andra städer. Där finns det bara täckning för en tredjedel av kommuninvånarna när det gäller arbetstillfällen. Det innebär att majoriteten pendlar till andra kommuner, inte minst till . Då förstår man att man inte kan se det statiskt, som en kamp mellan olika kommuner där skulle ses som en förlorare. vinner nämligen mycket på att invånarna kan pendla till exempelvis för att arbeta. Däremot får , som till exempel har många barn, ta del av skatteutjämningen. Om man tar med arbetstillfällen, vilket ministern också nämner, blir det ännu tydligare att det inte handlar om en orättvisa som drabbar vissa kommuner. Det är tvärtom ett sätt att öka rättvisan och likvärdigheten i alla kommuner. En del kommuner som får betala i det här systemet har låg skattesats men får ändå in mycket pengar eftersom många i kommunerna har jobb och högre inkomster. Att ha låg skatt kan dessutom vara ett sätt att dra till sig invånare. Därmed har man ändå täckning för den kommunala servicen. Självklart bidrar också andra kommuner till den kommunala servicen. Till exempel bidrar med fritids- och kulturliv även för kranskommunerna. Det är alltså inte så enkelt att man kan dela upp kommunerna med gränser, utan det finns ett symbiotiskt förhållande mellan kommunerna, inte minst när det gäller kranskommunerna. Det är också en bra bakgrund till att skatteutjämningssystemet finns. Det har funnits problem i systemet. Man förutsätter till exempel att alla barn i en kommun får förskola. Det behöver inte alls vara på det sättet. Om man tar med det i beräkningen blir det den faktiska kommunala servicen. Det blir ännu mer rätt riktat och riktigt i det nya systemet. Med tanke på beroendeförhållandet som finns och med tanke på att likvärdigheten faktiskt är hotad när det är stora skillnader ökar det här snarare rättvisan. Man kan inte ens säga att kommunerna som betalar är förlorare eftersom de i det stora hela är vinnare, bland annat genom det ömsesidiga beroendet av andra kommuner för arbetstillfällen, service med mera. Det märks i diskussionen att det här är komplexa och viktiga frågor för hur vi ska kunna finansiera välfärdsverksamheterna och offentliga verksamheter på ett sätt som innebär att vi garanterar likvärdigheten och gynnar tillväxten i vårt land. Syftet med utjämningssystemet är att skapa likvärdiga ekonomiska förutsättningar för alla kommuner och landsting i landet att kunna tillhandahålla sina invånare likvärdig offentlig service oberoende av invånarnas inkomster och andra strukturella förhållanden. Meningen är att skillnader i kommunalskatt i stort ska spegla skillnader i effektivitet, service och avgiftsnivå och inte bero på strukturella skillnader. Mot denna bakgrund ansåg den parlamentariska kommitté som senast utredde systemet att incitament för ekonomisk tillväxt och för ökad sysselsättning bör stärkas på annat sätt än inom ramen för inkomstutjämningen. Även här delar jag kommitténs bedömning. I har vi en långtgående utjämning av skillnader i skattekraft och av strukturella kostnadsskillnader mellan kommunerna och mellan landstingen. Skälet till att vi har ett utjämningssystem är att staten har lagt ansvaret för viktiga välfärdstjänster på kommuner och landsting som merparten av deras intäkter utgörs av inkomstskatt. Utan en utjämning - och då i synnerhet av skillnaderna i skattekraft - skulle det inte vara möjligt att upprätthålla en god verksamhet i alla kommuner och landsting. Bland kommunerna varierar skattekraften mellan av riksgenomsnittet. har lägst skattekraft och har högst. Utan utjämning skulle behöva ha en nästan högre skattesats än för att få in lika stora skatteintäkter per invånare. En långtgående utjämning av kommunernas och landstingens ekonomiska förutsättningar är därför nödvändig för att tillgodose att alla invånare kan ges en god service. Systemet för kommunalekonomisk utjämning bör även skapa likvärdiga förutsättningar för kommunerna och landstingen. När jag lyssnar till statsrådet och låter det nästan som att jag står för att det inte skulle finnas någon utjämning. Det är inte det vi pratar om; det är klart att vi ska ha det. sa att kommunerna står för en väldigt liten del. Det är just det som är poängen. Inkomstutjämningen uppgår till totalt 60 miljarder, varav de 13 kommunerna och detta landsting står för en inkomstutjämning på 4,8 miljarder, enligt de uppgifter som jag har fått från . Det är alltså en mycket liten del som dessa få kommuner står för. Jag menar att denna kostnad ska uppföras på staten. Kommuner ska ju inte ställas mot varandra för att , , eller ska betala till andra kommuner. Som jag sa i mitt inledningsanförande hindrar det dessa kommuner att vidta nödvändiga förändringar för att effektivisera sin verksamhet. Det är det som är så fel i systemet, att kommuner ställs mot varandra. Om man tittar ut i världen har kommunerna möjlighet att ta ut skatt. De skattepengar som tas in i kommunerna ska också gå till kommuninvånarna. Det är väldigt viktigt när vi talar om kommunalskatt. En åtgärd hade ju varit att bygga hyresrätter. Om man ska rikta någon kritik mot en del kommuners agerande finns det faktiskt kommuner, till exempel , som har satt i system att locka till sig höginkomsttagare med hjälp av skatteintäkter. kan kommunen då ha lägre skattesats. Men om man hade byggt hyresrätter hade det kanske flyttat in invånare som inte har så höga inkomster. Som exempel kan jag nämna , som bygger hyresrätter och har gjort det , även om det såklart behöver byggas ännu mer. Skulle man ta bort utjämningen, vilket incitament skulle det ge? Jo, snarare ett incitament för att den inslagna vägen fungerar bra. Man talar om välskötta kommuner. Med en välskött kommun menar man att kommunen har lyckats stänga ute dem som har lägre inkomster. Därmed får kommunen en högre skattekraft. Man kan ha lägre skattesats och ändå ha råd med den kommunala servicen. Det är inte vad jag anser vara en välskött kommun. En välskött kommun är en kommun som kan ta hand om alla sina invånare och som ser till att ungdomar inte tvingas flytta till andra kommuner för att de inte får någon bostad eftersom hemkommunen inte bygger några hyresrätter. En välskött kommun är en kommun som tar hand om invånarnas behov fullt ut. Jag tycker att det är bra att utjämningen finns. Därmed innebär det inte att de kommuner som är med och betalar automatiskt blir förlorare. De är i ett beroendeförhållande till andra kommuner. Gynnar man regionen som sådan, gynnar det också de kommunerna. När det gäller bostadsbyggande övergår man nu mer till nybyggnation och mindre renovering. ROT-avdraget används till framför allt renovering. satsar vi på nybyggnation, och det är det som verkligen behövs i , i och i många andra kommuner. Det är det vi satsar på. Det är viktigt att komma ihåg att det är den kommun som vi är bosatta i som får skatteintäkterna, inte den kommun där vi arbetar. Som det framgår av diskussionen blir detta extra tydligt i storstadsregionerna. berörde förhållandet mellan och . Malmös skattekraft uppgår till av riksgenomsnittet medan grannkommunen har en skattekraft på . Detta har betydelse för frågan om den kommunalekonomiska utjämningen, och då i synnerhet inkomstutjämningen, som det kan ha tillväxthämmande effekter. I den senaste parlamentariska utredningen som vi har diskuterat gjorde i en studie av inkomstutjämningen och villkoren för tillväxt i landets kommuner. Av rapporten framgår det att det framför allt är storleken på den lokala arbetsmarknaden som är avgörande för tillväxten. En lokal arbetsmarknadsregion omfattar, med några få undantag, flera kommuner. Tillväxten i en lokal arbetsmarknadsregion bestäms inte av var man bor utan av var man arbetar. I storstadsregionernas medelstora och små kommuner är inkomsten per invånare betydligt högre än lönesumman, som avser arbetstillfällen i kommunen. Nattlönesumman är med andra ord betydligt högre än daglönesumman. Detta måste vi ha med oss när vi diskuterar frågan om kommunala inkomstutjämningar. Jag tror inte att vi kommer att hitta en lösning på denna problematik . Det är väldigt få människor i landet som förstår sig på hur skatteutjämningssystemet fungerar. Men vi kan ju prata om principerna i alla fall, och det är det vi gör här . Det är få kommuner som betalar en relativt liten summa totalt sett, även om det är en stor summa för dessa kommuner. Min hemkommun , till exempel, betalar 400 miljoner i skatteutjämningsbidrag. kommer att få betala ytterligare 60 miljoner med de förändringar som regeringen aviserar. Det innebär att det är 460-470 miljoner som måste betala till andra kommuner. Det i sin tur gör att de kommuner som får bidrag inte ställer om sin verksamhet. På så sätt är det tillväxthämmande. Man effektiviserar inte i de kommuner som är mottagare. I valrörelsen sade Socialdemokraterna att man skulle använda tillväxtmiljarden som alliansregeringen tillförde, eftersom det slog så hårt mot ett fåtal kommuner, för att bygga hyresrätter. hörde vi att ROT-avdraget ska försvinna och att man enligt regeringen ska bygga hyresrätter. Dessa hyresrätter ska då finansieras med bidraget Nya bostäder i storstadsområdena. Det är alltså ett annorlunda system som regeringen föreslår. Jag anser fortfarande att systemet i grund och botten inte är bra. Det ska finnas en utjämning, men kommer regeringen att göra en grundlig utredning av skatteutjämningssystemet för att se om det gynnar tillväxten eller inte? Jag vill tacka och för en angelägen diskussion. Det här är en viktig del av vår välfärdsmodell, och vi måste ständigt diskutera hur vi kan utveckla välfärden och då inte minst de finansieringsmodeller som ska garantera likvärdigheten. Kommuner och landsting är ansvariga för viktiga välfärdstjänster. Den kommunala självstyrelsen är en modell som vi ska vara oerhört stolta över. Den har i internationella jämförelser visat sig fungera väl. För att klara av att tillhandahålla välfärdstjänsterna behöver kommunerna och landstingen därför likvärdiga ekonomiska förutsättningar. Jag tror att det nog råder stor enighet i om att vi ska ha den typen av utjämning. står vi inför framtida utmaningar till följd av den demografiska utvecklingen, den medicintekniska utvecklingen och kraven på tillgänglighet och standard. För att kunna tillgodose ökade anspråk på välfärdstjänsterna behöver vi tillväxt. Det tror jag att det också råder enighet om. Det är därför viktigt att ett kommunalekonomiskt utjämningssystem inte motverkar tillväxt. Som jag nämnde inledningsvis har en enig kommitté bedömt att det saknas belägg för att inkomstutjämningen är tillväxthämmande. Jag ser ingen anledning att ifrågasätta den bedömningen. När det gäller utvärdering av det kommunala utjämningssystemet görs detta kontinuerligt. Det är en fråga som regeringen avser att följa noga. Överläggningen var härmed avslutad.