· H210328 · 2015-03-13 10:59:56 — har frågat mig om jag tycker att det är en rimlig ordning att skolor och kommuner kräver diagnos för att extra stöd ska sättas in och, om jag inte tycker att det är rimligt, vilka åtgärder jag avser att vidta för att fler elever ska få rätt stöd snabbare. Nej, det är inte en rimlig ordning. Elever har rätt till stöd, oavsett om de har en medicinsk diagnos eller inte. Diagnos ska inte krävas för att stöd ska sättas in för en elev som är i behov av det. Det är den pedagogiska bedömningen av elevens behov som ska avgöra vilken pedagogisk insats som görs. Regeringens målsättning är att alla elever ska få en ärlig chans att lyckas i skolan. För att alla elever ska ha möjlighet att nå kunskapskraven krävs att alla elever får den tid de behöver med sina lärare, att undervisningen anpassas till elevens förutsättningar och behov samt att stöd sätts in så snart det behövs. Regeringen vill att såväl stöd i form av extra anpassningar inom ramen för den ordinarie undervisningen som särskilt stöd sätts in tidigt för att förebygga problem som kan växa och försvåra för den enskilda eleven. ändrades skollagen just i syfte att förtydliga reglerna om stöd och särskilt stöd samt för att förenkla arbetet med åtgärdsprogram och annan dokumentation. I förarbetena till den ändringen förtydligas bland annat att en elev kan vara i behov av särskilt stöd, oavsett om eleven har en medicinsk diagnos eller inte. Regeringen initierar nu en rad åtgärder som syftar till att förbättra den tidiga uppföljningen av elevernas kunskaper och därmed stärka rätten till stöd och särskilt stöd. Exempelvis kommer en så kallad läsa-skriva-räkna-garanti att utredas . Syftet med utredningen är att utarbeta ett system som ser till att alla elever får det stöd eller särskilda stöd de behöver för att få förutsättningar att nå de kunskapskrav som minst ska uppnås i svenska eller svenska som andraspråk samt matematik i årskurs 3 i och motsvarande skolformer. Målsättningen är att nya regler ska träda i kraft . Regeringen ställer sig därför också positiv till obligatoriska bedömningsstöd i läs- och skrivutveckling och matematik samt kunskapskrav i läsförståelse för årskurs 1 i . De obligatoriska bedömningsstöden och dito kunskapskraven ger lärare ett forskningsbaserat stöd i arbetet med att följa upp elevernas kunskapsutveckling och kan falla in som en del av läsa-skriva-räkna-garantin. En annan viktig del i arbetet med tidiga insatser är att öka tillgången till lärare med specialpedagogisk kompetens i lågstadiet. I regeringens budgetproposition fanns särskilda medel avsatta för att anställa fler speciallärare och specialpedagoger i lågstadiet. Dessa medel återfanns däremot inte i de borgerliga partiernas budgetförslag och därmed inte i den budget som biföll. Jag avser att återkomma med ytterligare förslag för tidiga insatser i skolan. Jag vill tacka för svaret. Bakgrunden till min interpellation är att det vid ett flertal tillfällen har rapporterats i medierna om svårigheter i många kommuner att få extra stöd när en elev behöver det. har i många andra fall varit väldigt snabb med att gå ut i medierna med respons på olika rapporter, till exempel när det handlar om brist på jämställdhet i läroböckerna och dålig städning på toaletter. När det gäller särskilt stöd har jag inte sett samma snabba typ av respons som i de andra fallen. Det gläder mig att vi delar uppfattningen att det är viktigt att elever får rätt stöd , men det här behöver också omsättas i praktisk handling. Det finns flera saker som utgör hinder för att eleverna får rätt stöd . En del handlar om kommunernas ersättningssystem till skolorna och hur man fördelar medel till elever med särskilt stöd. Det är i dessa system som det i vissa kommuner ställs krav på diagnos för att få extra medel. Den frågan adresserar utbildningsministern inte alls i sitt svar, trots att det är en väldigt stor del av problemet. Ett annat problem är bristen på speciallärare samt lärarnas brist på kompetens i hur man stöder barn med behov av särskilt stöd. Anledningen till detta är att tidigare regeringar, ledda av det andra partiet i den så kallade samarbetsregeringen, såg till att lärarna i sin grundutbildning inte fick tillräcklig kompetens kring barn i behov av särskilt stöd. Dessutom tog man bort speciallärarutbildningen så att det inte utbildades några speciallärare alls . Inte heller dessa två problem adresserar utbildningsministern i sitt svar. I sitt svar nämner i stället läsa-skriva-räkna-garantin som en åtgärd för att säkerställa att alla elever får rätt stöd . Som många utspel från utbildningsministern är även detta ett stort slag i luften. I svensk skola finns redan tydliga mål i styrdokumenten om läs- och skrivförmåga och matematik i lågstadiet. Vilken skillnad skulle en garanti göra när målen som ska uppnås redan finns där och det redan är skolans uppgift att se till att alla elever når dem? I Alliansens budgetförslag fanns bland annat en examenspremie för den som väljer att utbilda sig till speciallärare eller specialpedagog. Alliansens budget innehåller också mer pengar till en lågstadiesatsning som kan användas till att anställa fler speciallärare än vad regeringens budget gjorde. En förutsättning för att kunna sätta in stöd är att lärarna tydligt vet vad eleverna behöver kunna. Där skiljer sig Alliansen och regeringen åt när det gäller synen på sexåringarna och huruvida det ska finnas tydliga kunskapskrav för dem. Regeringen vill inte ha tydliga kunskapskrav, medan Alliansen vill ha det. Vi vill dessutom att det ska vara behöriga lågstadielärare som har utbildning i att bedöma hur det går för eleverna mot målen och inte förskollärare som inte har detta i sin utbildning. Det är en förutsättning för att kunna bedöma om det behövs extra stöd eller inte. Baserat på interpellationen vill jag fråga hur han vill adressera frågan om kommunernas ersättningssystem, för det är faktiskt ett stort problem. Och med tanke på att en stor del av lärarkåren inte har den kompetens som behövs för att sätta in åtgärder till enskilda elever, hur kommer man att adressera det framöver? Tack, interpellanten, både för interpellationen och för inlägget! Vi är helt överens om behovet av investeringar och åtgärder som gör att stöd sätts in , både att man har tonvikten i stödet på de tidiga åren i , precis som i de bästa skolsystemen i världen, och tidigt i förhållande till att en lärare identifierar att en elev behöver stöd. Det får inte vara så som det alldeles för ofta är , att en lärare ser att en elev behöver stöd men inte har verktygen och tiden att se till att stödet kommer på plats. Det handlar också om det problem som interpellanten beskriver, att det har växt fram en kultur på skolor i kommuner som vi båda vänder oss starkt emot, nämligen att man ber om diagnoser på barnen för att de ska få det stöd som de enligt skollagen har rätt till. För att ändra detta behövs, precis som interpellanten är inne på, rimliga resurstilldelningssystem i kommunerna. Det är av den anledningen som vi både gemensamt har ändrat lagstiftningen när det handlar om viktning till skolor och har gjort den ändring av lagstiftningen som jag refererade i mitt svar som just riktar sig till enskilda elever, det vill säga att vi tydligt i lagstiftningens förarbeten klargör att en elev ska kunna få stöd, också särskilt stöd och sådant stöd som anges i kommunernas resurstilldelningssystem, oavsett om eleven har en medicinsk diagnos eller inte. Det är nu Skolinspektionen som när man granskar skolor och kommuner ska säkerställa att de regelverk och den kultur man har i kommunerna följer de lagar som vi har satt upp gemensamt över de politiska skiljelinjerna. Ska vi åstadkomma detta behövs det investeringar. Vi är överens om behovet av investeringar de tidiga åren. Jag välkomnar den samsynen, och vi är överens om investeringar i specialpedagogik. Men det behövs också förändrade regler, förändrad organisation och förändrad kultur ute på skolorna, och det är mot bakgrund av detta som regeringens läsa-skriva-räkna-garanti, som bygger vidare just på de här förslagen om kunskapskrav och bedömningsstöd i årskurs 1 som införs, ska ses. En sådan garanti är inte alls ett slag i luften. Vi kan titta på de länder som har en bas på uppföljningen tidigt, inte minst . Där har man också ett tydligt regelverk om vad som ska göras när en elev inte når kunskapskraven. Vi har kunskapskrav i svensk skola . Vi inför ett i årskurs 1, och vi har det redan i årskurs 3, men vi saknar åtgärder när man ser att eleverna inte når kunskapskraven. Där behövs ett tydligt regelverk som gör att läraren lätt kan se till att de insatserna kommer på plats. I har man till exempel ett regelverk i tre olika led - enkla åtgärder som läraren själv kan besluta om, åtgärder som läraren samråder med rektor om och åtgärder som läraren samråder med rektor och elevhälsoteamet om. På det sättet får man en tydlighet i lärarens ansvar, och läraren får verktyg som matchar detta ansvar. För att detta ska fungera krävs det också att det finns tillgång till speciallärare. Där är vi överens om att vi måste vidta effektiva åtgärder som gör att fler väljer att bli speciallärare och specialpedagoger. Vi är också lika överens om vilket felaktigt beslut som fattades av den dåvarande regeringen - om jag minns rätt. satt inte i vid tillfället när speciallärarutbildningen lades ned. finns en speciallärarutbildning. Det är bra. Vi måste också se till att fler vill gå den. Vi är därutöver överens om att vi måste se till att fler lärare som inte är utbildade speciallärare och specialpedagoger har specialpedagogisk kompetens och kompetens att möta elever med olika funktionsförutsättningar. Där är det möjligt att skapa ett skolutvecklingsprogram och bygga vidare på de lyckade fortbildningsinsatser som finns i ämneskompetens, till exempel läslyft och mattelyft. Frågan om extrastöd till elever och kraven på diagnoser är inte bara ett problem i de tidiga åren i skolan, utan det är ett problem i hela . Problemet har ingen enkel lösning, och en stor del av problemet är att många lärare inte har kompetensen, vilket också lyfte fram. Frågan är vad man ska göra åt det. Det krävs långtgående åtgärder för att se till att alla lärare kommer upp på banan och har kompetens i frågorna. Det kräver också extra resurser för att klara av fortbildningssatsningen. I de flesta kommuner är budgeten för elever med särskilda behov stor. Min erfarenhet är att i de flesta kommuner har den också ökat kraftigt . Behoven verkar ha ökat i ännu högre grad. Det kan ha att göra med lärarnas kompetens. Det är därför som kommunerna höjer kraven så att de ska få tillgång till de extra medlen. I många kommuner finns centralt placerad stödpersonal som kan hjälpa lärarna att organisera undervisning så att de bättre kan stödja alla elever, men på många håll saknas det. Det som behövs i svensk skola är en bättre kompetens i hur man stöder eleverna. Genom att man organiserar undervisningen i klassrummet på lite annat sätt kan eleverna få bättre stöd, men tyvärr saknar många lärare den kompetensen. Lärarutbildningen har inte haft tillräckliga inslag av hur man undervisar elever med särskilda behov. Tyvärr är det inte den enda bristen i lärarutbildningen, och det verkar som att det fortfarande finns brister i lärarutbildningen om man pratar med lärarstudenter som går utbildningen . Det går att göra mycket inom ramen för ordinarie undervisning, men man måste veta hur man ska göra det. Jag tror på att man ger lärarna den kompetensen, men inte mer i fråga om regelverk om vilka insatser som ska sättas in. Sådant kan ändras . lovade i valrörelsen att lösa svensk skolas problem . Debatten handlar fortfarande mycket om att skylla på den budget som har beslutat om eftersom det inte var regeringens budget. Det låter ibland som om det i den budget som beslutades i kammaren inte fanns några satsningar alls på skolan, vilket inte stämmer. Vad tänker utbildningsministern göra åt den kompetensbrist som finns hos lärarna i kommunerna i fråga om barn med behov av särskilt stöd? Tack också för detta inlägg! Riksdagsledamot är bättre än att referera till rubriker i när man talar om skolutveckling. Vi hade en plan för vad som skulle göras i regering, vilka projekt och vilket arbete som skulle initieras. Den planen har vi följt. Där ingick bland annat läsa-skriva-räkna-garantin och olika satsningar som jag har refererat till. Jag är glad att när vi fick möjligheten och förtroendet att sitta i regeringen var vi förberedda. Om skolutvecklingen ska vändas måste man fokusera på några saker och hålla i de sakerna. En av de saker vi återkommer till allra mest, och där vi uppenbarligen delar uppfattning om prioriteringen, är behovet av tidigt stöd. Med tidigt stöd menar jag - jag upprepar detta - att lägga tonvikten i stödet till de tidiga åren. Även om vi anser att många elever behöver särskilt stöd ser det likadant ut även i länder med de allra bästa resultaten. Både i och i behöver av eleverna någon typ av särskild insats . Skillnaden är att i ger vi stödet sent, ofta i de sena åren i högstadiet. I ges stödet tidigt i lågstadiet. På det sättet förebygger de problem som annars riskerar att växa sig stora. De påverkar, precis som interpellanten säger, också de sena åren. Tidigt innebär också att stödet kommer tidigt efter det att läraren har identifierat ett behov. För en lärare som i åttonde klass kan se ett nytt behov hos eleven, något som har hänt eller uppstått, ska verktygen finnas så att stödet kommer på plats. Det ska inte vara en lång byråkratisk process där det till exempel avkrävs diagnoser på eleven för att stöd ska ges. Vad ska vi göra för att lärare ska ha de verktyg de behöver och tillgång till den fortbildning de behöver för att kunna hjälpa och stödja de elever som behöver extra stöd? Jag pekar på några saker. Det är fråga om insatser i lärarutbildningen, som nämner. Där är inte minst viktigt lärarutbildningens koppling till praktiken, det vill säga att möjligheten att få en verkningsfull VFU-period och att få en bra introduktion i yrket är tätt kopplad till elevmötet. Det är där man under lärarutbildningen utvecklar mycket av de kompetenser som behövs. Där ser vi behov av förstärkningar. Vi behöver också jobba med alla de många lärare som behöver verktyg och är yrkesverksamma . Därför behövs också statliga fortbildningsinsatser. Vi tittar på möjligheten att skapa ett skolutvecklingsprogram liknande de lyckade ämneskunskapsinsatser som har gjorts i Läslyftet och Mattelyftet. Vi måste även jobba med att få ett regelverk på plats som gör att läraren får en tydlighet i vilka verktyg man behöver. Där ger läsa-skriva-räkna-garanti för de tidiga åren möjligheten till ett sådant regelverk. Självklart måste detta kopplas till fortbildning av lärarna, inte minst som nämner för lärare för sexåringar. Det är möjligt att vi skiljer oss åt där. Jag anser att förskollärare är akademiskt skolade experter på små barns lärande, men såväl förskollärare och grundskollärare som arbetar med sexåringar som de lärare som arbetar med grundskoleelever i lågstadiet kan behöva en fortbildning för att kunna göra verklighet av en läsa-skriva-räkna-garanti. Jag tackar så mycket för svaren. Det har varit en bra debatt. Det finns mycket i grunderna i skolan som vi är överens om, särskilt vikten av att sätta in särskilt stöd . Statsrådet vet att man ska vara försiktig med vad man säger till medierna. Då kan det bli rubriker som man kan få äta upp i senare debatter, men det hör väl till politikens spel. Jag känner att det har varit en lång startsträcka med att komma fram med konkreta förslag och utredningar. Jag antar att det beror på att regeringen inte har varit lika väl sammanpratad och förberedd som tidigare alliansregeringar har varit. Svensk skola har stora utmaningar, och jag hoppas att det kan komma fler överenskommelser likt den om betygen. har också träffat. Och, herr talman, jag tror inte att det blir någon rolig läsning när den rapporten publiceras. Det finns ett antal problem att hantera, bland annat att olika nivåer skyller på varandra - vilket lyfter fram. Barn i behov av särskilt stöd är verkligen ett sådant område där alla skyller på varandra utan att försöka lösa problemen eller ta ansvar för det man kan ta ansvar för på sin egen nivå. lyfter också tydligt fram bristen på kompetens hos lärarna. Efter att pratat med lärarstudenter måste jag säga att jag blev bekymrad över när det ska komma en vändning. Det känns inte som att den utbildning som lärarstudenterna går håller särskilt hög kvalitet, vilket bekymrar mig mycket. Det gäller inte minst barn i behov av särskilt stöd, och det gäller stöd till elever med annat modersmål och många andra utmaningar som de möter i sitt klassrum. Jag vill passa på att tacka för debatten och en bra diskussion. Vi är överens om var problemen ligger och att det behövs åtgärder. Jag vill också tacka för debatten och en bra diskussion. Jag konstaterar att i det sista inlägget finns ingenting där jag har någon annan åsikt eller gör en annan analys än interpellanten. granskning är en hård vidräkning med den skolpolitik som har förts i av regeringar av skiftande färg. De har inte lyckats ta tag i de problem som finns. Därför har man hamnat i en situation där olika politiska nivåer skyller på varandra snarare än att försöka ta något gemensamt ansvar. Vi har diskuterat hur snabbt en negativ skolutveckling kan vändas. Det finns en intressant rapport från där det framgår att det går att vända en skolutveckling om - det finns ett tydligt rekvisit i undersökningen - alla drar åt samma håll. Dit har vi inte nått i svensk skola. Det finns en situation där lärare och elever hamnar i mitten, medan det finns konflikter inte minst mellan den statliga och kommunala nivån. Det är viktigt att vi ser till att undersökning av tas emot i . Vi kommer att tillsätta en skolkommission just för att den ska kunna ta emot undersökning och bära den vidare till svenska slutsatser om vilka reformer och system som behöver förändras här. Interpellanten nämner också lärarutbildningen. Jag var inne på vilka förändringar vi behöver se i lärarutbildningen. Man ska också ha med sig att för att verkligen få kvalitet på lärarutbildningen måste vi öka söktrycket. Det är klart att det är skillnad på att bedriva lärarutbildning i ett land som , med tio sökande per plats, och ett land som där vi ibland inte fyller de platser som vi erbjuder. Då handlar det mycket om attraktiviteten i yrket. Jag tror att det vi talar om här är minst lika viktigt för attraktiviteten i yrket som lönen, nämligen att man som lärare känner att man har verktyg som matchar ens ansvar. Saknar man det blir det väldigt svårt att skapa attraktivitet i ett yrke. Överläggningen var härmed avslutad.