ip · H210679 · 2015-06-04 00:00:00 — Interpellation 2014/15:679 Cykelstråk av (FP) till Statsrådet (S) Byggandet av hållbara samhällen behöver omfatta gång-och cykeltrafikanter. Cykelstråk är också en viktig del i att utveckla besöksnäringen cykelturism. Arbetet med att komma i fatt cykelturistländer pågår på många håll i . behöver bygga ut ett antal cykelleder på olika håll. Många som vill anlägga cykelstråk vet att det kan vara problematiskt. Infrastrukturministern uttalade på konferensen Den moderna staden att ansvaret ligger på kommunerna. Kommunerna, och staten, har dock inte de förutsättningar som ges för vägar och spår. Problem med markåtkomst riskerar att stoppa, försena och fördyra projekten. Svårigheterna att få tillgång till mark för felande länkar bottnar i att en cykelväg enligt väglagen inte betraktas som väg. Att bygga vägar för biltrafik har lagstiftning som stöder utbyggnad. Gång- och cykelvägar kan inte anordnas inom ramen för väglagen om de saknar samband med allmän väg. Det gör att det är svårare att anordna gång- och cykelvägar än vanliga vägar. Detta gäller även lösningar för 2+1-vägar. Lantmäteriet föreslog i rapporten av anläggningslagen att det bör införas en möjlighet i anläggningslagen att upplåta rätt för en kommun att bland annat anordna gång- och cykelvägar. Två utredningar har ställt sig bakom Lantmäteriets förslag gällande gång- och cykelvägar: Ökad och säkrare cykling – en översyn av regler ur ett cyklingsperspektiv (SOU 2012:70) samt Fossilfrihet på väg (SOU 2013:84). påtalade att behovet av att anlägga cykelvägar har ökat sedan Lantmäteriet kom med sin rapport . Behoven är så tungt vägande ur allmän synpunkt att enskilda bör få tåla intrång i sina markägarintressen. Utredaren gjorde därför bedömningen att Lantmäteriets förslag borde genomföras i den del det avser kommuners rätt att anordna gång- och cykelvägar - och att det även borde övervägas att staten får motsvarande rättighet. Cykelvägar kan anläggas inom ramen för väglagen om de är att betrakta som del av väganordningar. Däremot kan en cykelled inte anläggas enligt väglagen om den helt saknar samband med allmän väg. saknas således ett planinstrument för genomförande av cykelleder där ny mark måste tas i anspråk. fattade beslut om tillkännagivanden till regeringen om att en nationell cykelstrategi skulle tas fram. Regeringen valde att lägga fram proposition 2014/15:71 Förenklingar i anläggningslagen där lagförslag om cykelstråk saknas. Jag vill därför ställa följande frågor till statsrådet : Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta, och när, för att underlätta markåtkomst för anläggandet av gång- och cykelstråk ? Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att underlätta planeringen av cykelstråk? Vad är skälet till att propositionen 2014/15:71 saknade Lantmäteriets förslag om anläggande av gång- och cykelstråk? har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta, och när, för att underlätta markåtkomst för anläggandet av gång- och cykelstråk, vilka åtgärder jag avser att vidta för att underlätta planeringen av cykelstråk samt vad skälet är till att propositionen 2014/15:71 saknade Lantmäteriets förslag om anläggande av gång- och cykelstråk. Först vill jag instämma i interpellantens syn att byggandet av hållbara samhällen behöver omfatta gång- och cykeltrafikanter. Att gå och cykla är ett klimatsmart, yteffektivt och hälsosamt sätt att förflytta sig. På korta, och i cykelns fall även lite längre, sträckor har dessa färdsätt förutsättningar att ta hand om en stor del av det ökande resandet. Särskilt i och omkring våra tätorter kan gång och cykling bli ett ännu viktigare alternativ och tillsammans med kollektivtrafiken bidra till ett mer hållbart transportsystem. När det gäller möjligheten att planera för cykelvägar och möjligheten att skapa ett fungerande cykelnät är det naturligt att olika huvudmän och väghållare arbetar tillsammans. Det gäller inte bara anläggande utan även beträffande driften för att resultatet ska bli bra för cyklisterna. De regionala cykelplanerna är ett utmärkt redskap för att åstadkomma samsyn och gemensamma prioriteringar, där sedan varje väghållare genomför sin del av respektive stråk. Cykelplanerna är en oreglerad form av samplanering. Genomförandet, inklusive markåtkomst, sker med stöd av de regelverk som respektive part vanligen använder. I kommunernas fall kan det ske i form av detaljplan enligt (PBL), eller, inom ett område där kommunen är väghållare för allmän väg, med vägplan enligt väglagen. använder förstås också väglagen. Samarbete är avgörande för att cykelvägar, eller ännu längre cykelleder för turism, ska fungera över kommun- och regiongränser och med olika väghållare på olika sträckor. De ordinarie genomförandereglerna i PBL och väglagen kompletteras förstås av olika former av överenskommelser med enskilda markägare och enskilda väghållare. Sådana överenskommelser kan vara mycket effektiva för att åstadkomma en sammanhängande förbindelse och används ofta till exempel för att få utnyttja och komplettera ett enskilt lågtrafikerat vägnät, som cykelalternativ till högtrafikerade två-plus-ett-vägar. Om det i undantagsfall visar sig att markåtkomst för en cykelförbindelse varken kan ordnas med de ordinarie genomförandelagarna eller med frivilliga avtal finns ett grundläggande i form av expropriationslagen. Regeringen arbetar på olika sätt för att öka cyklingen på ett säkert sätt. När det gäller frågan om en nationell cykelstrategi har regeringen för avsikt att återkomma till . Jag vill börja med att tacka för svaret. Ja, cykling är klimatsmart, cykling minskar trängseln i andra transportslag, både tåg och bilar, och cykling bidrar till folkhälsa. Men en förutsättning för att cykling ska kunna ske är att det finns cykelstråk och cykelvägar. Och det finns hinder att anlägga stråken; det är många som kan vittna om det. Lantmäteriet tog i sin rapport upp just frågan om cykelstråken men också gångstråken. De konstaterade i sin rapport 2002:9 att det behövs en översyn av lagstiftningen. , som kom 2012, konstaterade också behovet av lagstiftningsförändringar - det återkommer jag till - likaså Utredningen om fossilfri fordonstrafik. De två utredningarna, och Utredningen om fossilfri fordonstrafik, ställde sig bakom Lantmäteriets analys att det behövs ändringar och en översyn av anläggningslagen. Därför har jag ställt de frågor som jag har ställt till ministern. Man kan ibland tycka att det är en eller regional angelägenhet, och jag har också hört infrastrukturministern uttrycka att det är kommunernas ansvar att anlägga stråken. Men jag tycker att också vi i har ett ansvar, inte minst när ansvariga myndigheter så tydligt pekar på att det finns utmaningar och problem med lagstiftningen och när också utredningar har ställt sig bakom den analysen. Jag kan tolka svaret som att det inte finns behov av ytterligare åtgärder, utan att de lagstiftningar som vi har och de instrument som finns räcker. Då är min fråga till infrastrukturministern: Hur ser infrastrukturministern på att ansvarig myndighet och utredningar ändå har pekat på att det finns problem med lagstiftningen? Är infrastrukturministern beredd att ändra lagstiftningen? sa följande: Möjligheterna att tillskapa långa strukturer enligt PBL är begränsade. Man säger också följande: Det saknas ett självständigt planinstrument för linjära strukturer och stråk för cyklingsändamål. När vi i olika sammanhang är ute och diskuterar cykling kan vi konstatera att många på kommunnivå vittnar om de svårigheter som finns att anlägga de stråk som är nödvändiga. Visst går det att göra mycket genom samarbete, och det är den bästa vägen, men ibland kanske det inte räcker till. Cykelvägnäten behöver också vara utbyggda och gena för att vi verkligen ska stimulera till cykling. Vi har mycket att lära av länder som , och . Där kan vi konstatera att infrastrukturen, att cykelvägarna och stråken finns, är en förutsättning för att folk ska kunna cykla. Jag blir lite fundersam när infrastrukturministern hänvisar till användning av expropriering. Uppenbarligen har ansvariga myndigheter och utredningar landat i en annan analys. Jag skulle vilja höra hur infrastrukturministern ser på det faktum att man tycker att det behövs lagstiftningsförändringar. Jag tror att det finns väldigt mycket mer vi kan göra, även från sida, för att skapa förutsättningar för cykling. Jag tror också att det bästa alltid är lösningar på frivillig basis. Men jag tror också att man måste lyssna in myndigheters och utredningars problemformuleringar och vill höra vad ministern kan bidra med då propositionen lades fram utan förslag. Som jag sa i mitt svar är cykling och gångtrafik naturligtvis viktiga trafikslag. Inte minst i våra tätorter utgör de ett sätt att ta sig fram utan att det tar mycket plats och utan avgaser. Dessutom är det ett hälsosamt sätt att ta sig fram, till skillnad från många andra transportmedel. Därför är det naturligtvis viktigt att gynna både gång- och cykeltrafik på olika sätt. är det så att det statliga vägnätet har staten ansvar för, medan det är kommunen som har ansvar för andra typer av vägnät för både cykling och gatutrafik. Jag tror att det är viktigt att hålla på den gränsdragningen, därför att det är två olika planeringssätt. Det ena handlar om hur man ska knyta ihop delar i en stad, en tätort eller en kommun, och det andra handlar om större delar, det vill säga av ett mer nationellt intresse. Den uppdelningen finns ju av en anledning. I de fall där cykelvägar anläggs i anslutning till cykelvägar som sträcker sig över längre områden, vilket är vanligt, sker det ofta i anslutning till en allmän väg. Därmed omfattas den av väglagen. Det som man har sagt är att det inte finns någon större vits med eller behov av att ändra lagstiftningen. vill jag igen svara att regeringen har påbörjat ett arbete med att ta fram en cykelstrategi. Avsikten är att arbetet ska ske i nära samverkan med bland annat SKL men också olika intresseorganisationer. Skulle det vid en närmare utredning av detta visa sig att det behövs en ändrad lagstiftning får man naturligtvis överväga det. Men som det ser ut gör regeringen bedömningen att den lagstiftning som finns på det här området är tillräckligt god och ger tillräckliga möjligheter att upplåta mark för ny cykelbana. Som sagt: Det har precis påbörjats ett arbete med att ta fram en cykelstrategi. Om lagstiftningen är ett stort problem kommer säkert en ändring att aktualiseras i utredningen och i arbetet med att ta fram en strategi. Men finns det inga planer på att ändra lagstiftningen. Jag konstaterar då att infrastrukturministern anser att det inte behövs lagstiftningsförändringar för att underlätta anläggandet av stråk. Jag blir aningen förvånad med tanke på utredningarna och Lantmäteriets rapport. Till civilutskottets beredning av propositionen, som saknade det här lagförslaget, bjöds Lantmäteriet med flera aktörer in. I beredningen kunde vi konstatera att Lantmäteriet vidhöll uppfattningen att det här är en viktig åtgärd. Jag vill också påminna om att jag ändå trodde att även Socialdemokraterna hade identifierat problemet, för det fanns en interpellation, vilken det ju inte blev någon debatt om, från en av S-ledamöterna som tog upp just bekymret med att anlägga stråk och tog upp frågan om anläggningslagen. Därför uppfattade jag att det fanns en ganska stor samsyn bland många i som jobbar med de här frågorna om att det här är en fråga som behöver ses över. Som sagt: Lantmäteriet har upprepat sin ståndpunkt, också formellt sett i ett pm och i civilutskottet. Och så har vi de utredningar som också anfört bekymret. En del av bekymret är att cykling inte ses som ett eget transportslag. Den lagstiftning som vi har, väglagen, handlar om allmänna vägar. Precis som infrastrukturministern säger är det möjligt att anlägga ett cykelstråk i direkt anslutning till en allmän väg, men så fort man inte har den möjligheten blir det stora svårigheter. När det gäller kommunerna är det samma sak. Om det går inom ramen för en kommuns egen kommungräns kan man tillämpa olika typer av lagstiftning och planering, men inte om man ska anlägga de långa stråken. borde man jämföra med hur det är att köra bil. Det är väl väldigt sällan som det slutar med att vägen plötsligt bara försvinner. Ska vi uppmuntra cykling måste vi ha tydliga pendlingsstråk. Inte minst i tätortsregionerna kan man passera en, två eller tre kommuner på sin väg till arbete, fritid och mycket annat. Då gäller det att få fram de här stråken. Återigen: Jag noterar att den ansvariga myndigheten har identifierat att det finns ett lagstiftningsbehov. Jag noterar att har identifierat samma typ av utmaningar med lagstiftningen och påtalat att PBL inte räcker till. Den tredje utredningen påpekar samma sak. Vi i måste lyssna på de synpunkter som finns, inte minst eftersom det finns många engagerade människor i samhället som jobbar hårt med att anlägga stråken. Några som också har identifierat problemen är de som anlägger turismstråken i syfte att locka besökare till . Besöksnäringen är en stor och viktig potential för , precis som för länderna på kontinenten. Men det förutsätter att dessa stråk finns. Med anledning av att det finns ett tillkännagivande från om att ta fram en nationell strategi vill jag fråga infrastrukturministern: Vad kommer en sådan strategi att innefatta? Är lagstiftning helt uteslutet i ett sådant arbete, mot bakgrund av att många aktörer har identifierat problemen med att anlägga stråken? I interpellationen har jag också nämnt två-plus-ett-vägarna och mycket annat som ställer till hinder. Det finns mer att göra, och det vore välkommet för alla cyklister som ska ut på vägarna att höra vilken ambitionsnivå som finns. Är infrastrukturministern beredd att även titta på anläggningslagen? Som jag sa i mitt förra inlägg är det inte aktuellt med någon lagändring på detta område. Regeringen har dock påbörjat arbetet med att ta fram en cykelstrategi, och jag vill i detta läge inte föregripa vad det arbetet kan komma att innehålla. Om det, som interpellanten säger, är ett stort problem antar jag att det kommer att aktualiseras på olika sätt i arbetet med att ta fram en cykelstrategi. Tanken är att detta arbete ska bedrivas i öppen form med kontakter med intresseorganisationer och inte minst i nära samverkan med SKL eftersom huvudansvaret för cykelbanor och cykelfrämjande åtgärder ligger på kommunerna. Om det i detta arbete kommer fram behov av en förändrad lagstiftning får vi ta det i beaktande då, men finns inga planer på att förändra lagstiftningen. Den bedömning som gjordes när lagen senast sågs över var att den lagstiftning som finns täcker behovet av att kunna få fram mark för att anlägga stråk av cykelbanor. Kommer man fram till en annan bedömning får lagen ändras, men finns som sagt inga sådana planer. Det är bra att infrastrukturministern är tydlig med att anläggningslagen inte ska ändras. Låt mig påminna om att den rapport som togs fram 2002 blev en lagrådsremiss 2005. Det är alltså denna proposition förbereddes. är det 2015, så det har gått denna lagrådsremiss togs fram. kom , och 2013 kom den andra utredningen. Dessutom kom ett pm från Lantmäteriet . Vi som jobbar med dessa frågor har förstått att det är ett problem, och infrastrukturministern har kollegor som har lyft upp frågan i tidigare. Också utredningar och ansvarig myndighet har pekat på detta problem. Då är det anmärkningsvärt att infrastrukturministern så kategoriskt slår ifrån sig ansvaret att se över lagstiftningen. Det jag inte riktigt förstår är varför infrastrukturministern inte är beredd att titta på anläggningslagen. Vad är det som hindrar att man tittar på frågan? påpekade tydligt att för att anlägga stråk, för att se cykling som ett transportslag och för att underlätta för en klimatsmart transportform gäller det att ta ansvar nationellt, regionalt och lokalt. Nationellt kan man göra två saker. Det ena är att se över lagstiftning, och det andra är finansiering. Det är viktigt att fortsätta arbetet med att se över lagstiftningen. Jag tycker att man ska ta fram utredningarnas slutsatser än en gång. Jag hoppas att infrastrukturministern i kontakten med intresseorganisationer, cyklister och utredare kommer att ta till sig det underlag som finns och förhoppningsvis också se till att ändra lagen så att cykling möjliggörs och förbättras. hävdar att jag är bestämd med att lagen inte ska ändras. Låt mig då igen säga att om detta under arbetet med en kommande cykelstrategi lyfts fram som ett problem från olika håll och man kommer fram till att det finns skäl att göra lagförändringar får vi givetvis ta det under beaktande. Det sa jag i mitt tidigare inlägg, och det säger jag igen. Låt mig bara påminna om hur det såg ut . beklagar sig över att inget hände , men jag tror att vi båda vet vilka regeringar som styrde under merparten av . Det var inte denna regering eller den S-regering som tog fram underlaget som kom 2005, utan det var borgerliga regeringar. Då borde rimligen ha haft god framgång med att driva sina frågor. Jag ser fram emot arbetet med cykelstrategin. Jag vet att det finns ett stort engagemang från såväl många kommuner som Cykelfrämjandet och andra organisationer. Regeringens ambition är att öka cyklandet som vi vill bevara den rimliga ansvarsfördelningen mellan stat, kommun och landsting. Det finns säkert mycket mer att göra som handlar om samordning och ambitionshöjning. Jag är övertygad om att vi kommer att komma fram till bra saker som ger bättre förutsättningar för människor som vill cykla. Överläggningen var härmed avslutad.