ip · H3101 · 2015-09-15 00:00:00 — Interpellation 2015/16:1 Ofinansierade skattehöjningar av Finn (M) till Finansminister (S) beskrev den arabiske matematikern hur den dåvarande ”staten” kunde optimera ett skatteuttag så att både staten och medborgarna skulle vara vinnare. hänförs denna teori till den så kallade Lafferkurvan efter nationalekonomen , som med sina beräkningar ansåg att det finns en brytpunkt för när staten och individen båda tjänar på en rimlig beskattning, samt att när man överträtt denna brytpunkt förlorar staten skatteinkomster och individen sin nettointäkt. Utifrån denna teori är det då viktigt att veta var det svenska skattetrycket ligger i förhållande till den brytpunkt som antingen genererar mer inkomster eller det motsatta för båda parter. Särskilt viktigt är detta att analysera inför en förändring av beskattningen, så att rätt prognos kan göras utifrån vetenskaplig nationalekonomisk teoribildning. Fakta för från visar att alliansregeringens politik sänkt skatterna med och att skatteintäkterna har ökat i löpande priser –2014. Dessa skattesänkningar för såväl löntagare som företag var med andra ord finansierade. Men hur är det då med de många skattehöjningar som finns med i årets rödgröna höstbudget från regeringen, ivrigt påhejad av ett än mer ekonomiskt ansvarslöst parti som ? Är dessa skattehöjningar verkligen korrekt redovisade i budgetpropositionen som garanterade inkomstökningar för staten? Om inte får de tills vidare tolkas som ofinansierade skattehöjningar, och är därmed i högsta grad omotiverade. Sänkningen av jobbskatteavdraget är ett sådant exempel på en trolig ofinansierad skattehöjning. Regeringen har hänvisat till en försiktighetsprincip när det gäller utvärderingar av skattesänkningar, men anser inte att detta behövs när det gäller skattehöjningar som per definition skulle vara säkra inkomstkällor för staten. Man bortser då från människans inneboende beteenden och därav rimliga negativa dynamiska effekter för statens inkomster vid en marginalskattehöjning. Just detta har bland annat nationalekonomen visat på och redovisat i , vad gäller den förestående skattehöjningen som en effekt av minskat jobbskatteavdrag. Rakt av förutses ett försämrat jobbskatteavdrag ge staten runt i inkomster. Men beräknar att skatteintäkten helt uteblir enbart på grund av de beteendeeffekter som ett minskat arbetsutbud medför (dessutom då oaktat de än mer negativa effekter som lönehöjningar medför). När regeringen på detta sätt höjer marginalskatten från [sic! ], och detta oaktat höjningen av arbetsgivaravgifterna, kommer allt färre på grund av helt rimliga prioriteringar inte att vilja arbeta övertid eller arbeta extra på annat sätt. På samma sätt som otaliga beräkningar har visat att den så kallade ”värnskatten” är en förlust- och inte en vinstaffär för staten, så är en höjning av marginalskatterna från en redan för hög nivå skadlig för statens inkomster. Det är helt naturligt att människor väljer att prioritera bort jobbansträngningar som lönar sig sämre . Även indirekta skatter visar sig också kunna vara bedrägliga som garanterade intäktskällor för staten. Ett flagrant exempel på detta var den så kallade bandspelarbandskatten, en skatt på enbart inköpet av bandspelarband, som visade sig dyrare för staten att administrera än vad skatten bidrog med till statskassan. Socialister må ha ideologiska skäl för att både med direkta och indirekta skatter övertaxera varuutbyten, löntagare, företagare och företag. Men att inte redovisa det förväntade finansieringsutfallet för staten enligt en försiktighetsprincip även vid denna typ av åtgärder är enligt etablerade erfarenheter på området oansvarigt, och dessutom oärligt gentemot det svenska folket som skall betala kalaset. I ljuset av de kraftigt höjda utgifterna i bidragssystemen och andra utgiftsposter i budgetpropositionen blir mörkläggningen av statens intäkter och tillgångar än mer skrämmande. Mina frågor till finansministern blir därför: Varför tillämpas bara en försiktighetsprincip vid utvärderingen av skattesänkningar och inte också vid skattehöjningar, enligt de vetenskapliga argument och praktiska erfarenheter som talar så starkt för detta? Om det visar sig att en försämring av jobbskatteavdraget inte leder till ökade intäkter för staten, hur ska då de aviserade ökade utgifterna i bidragssystemen och andra då ofinansierade utgifter finansieras? Om ministern anser att en marginalskatt på inte är tillräckligt hög, hur högt är ministern då beredd att höja marginalskatten? Finn har frågat mig varför en försiktighetsprincip bara tillämpas vid utvärderingen av skattesänkningar och inte också vid skattehöjningar. Han har också frågat mig om hur ökade offentliga utgifter ska finansieras om det visar sig att avtrappningen av jobbskatteavdraget inte leder till ökade intäkter för staten. Slutligen har han frågat mig hur mycket jag är beredd att höja marginalskatten om jag inte anser att är för högt. Efter den förra regeringens mandatperioder ser vi stora underskott i statens finanser samt en arbetslöshet som bitit sig fast på höga nivåer. För att genomföra angelägna satsningar som bland annat kan bidra till ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet krävs att skatten höjs. Avtrappningen av jobbskatteavdraget ger nödvändiga skatteintäkter och har en bra fördelningsprofil. Jag vill betona att det inte skett någon förändring av hur budgeteffekter beräknas och redovisas sedan den förra mandatperioden. De budgeteffekter som redovisas i budgeten är på samma sätt som tidigare statiska. Vid prognoser på den makroekonomiska utvecklingen och det offentligfinansiella sparandet görs däremot en samlad bedömning av effekterna av regeringens politik på till exempel sysselsättning och bnp. erfarenheter visar att man bör vara försiktig med att inkludera dynamiska effekter i budgetsammanhang. Det finns inga planer på fler höjningar av marginalskatten utöver dem som presenterades i budgetpropositionen . Jag vill avslutningsvis notera att Finn påstår, baserat på samma typ av beräkningar som han använder för att kritisera avtrappningen av jobbskattevadraget, att den så kallade värnskatten är en förlustaffär. Jag påminner då om att Finn eget parti under sina vid makten valde att inte göra något åt denna påstådda förlustaffär. är ett unikt land, glädjande nog oftast i väldigt positiv bemärkelse. Men kommer vi till beskattning av folket har vår unika position i världen många negativa förtecken. En alltför lång rad av år med socialistisk inspirerad ekonomisk politik har medfört att har begåvats med världens högsta skatter, inte minst marginalskatter. Progressiviteten i skatteuttaget är den högsta i världen. Som om inte detta är nog är troligen det enda land där man kan gå till val på att höja beskattningen ytterligare för befolkningen som man av stora väljargrupper tycks få beröm för detta. Hyckleriet är sedan fullbordat när socialisterna på första maj sjunger i sin international att "vi under skatter digna ner". Jag har i min interpellation försökt att få finansministern att resonera lite kring den så kallade Lafferkurvan. Men det ville inte finansministern, och sanningen att säga förstår jag henne. Skulle vi göra det framstår argumenten för den nu framlagda budgeten, där marginalskatten ökar från redan höga , som helt orimliga att vetenskapligt motivera. Syftet är att inbringa mer resurser till staten för att kunna genomdriva reformer som kostar pengar. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Faktum är att marginalskatten är ännu högre för de många som betalar socialavgifter, men som trots det ligger över förmånstaken. För dem är marginalskatten inte 60 utan . Det är därför tur att finansministern på min fråga om hur högt skattetrycket kan bli aviserar att det inte finns några planer på fler höjningar av marginalskatten utöver den som presenterades i budgetpropositionen . Tack för det, ! Men med hennes och Socialdemokraternas vana trogen - ivrigt påhejade av och - håller jag det inte för osannolikt att det ändå sker ytterligare skattehöjningar . Jag kommer att - som det brukar heta i den här talarstolen - med stort intresse följa detta. Jag garanterar att jag återkommer om så ändå skulle ske. För att återgå till Lafferkurvan och vetenskapen om hur orimligt höga skatter påverkar nettot för såväl staten som individen på ett negativt sätt, vill jag kort förklara denna kurvas funktion. Lafferkurvan beskriver ett så kallat kurvlinjärt samband mellan skatteuttag och inkomster till staten. Han man i skatteuttag blir statens inkomster av naturliga skäl noll. Har man skatteuttag på inkomster får staten inte heller in några pengar. Var på kurvan bör man då placera sig för att optimera statens intäkter som individen upplever att beskattningen är rimlig? Det har varit en fråga som vetenskapen har funderat över . Sannolikt får staten in mer pengar om inkomstskatten är jämfört med om den är . Ingen vill ju arbeta som slav, utan då arbetar man för sin egen skull även om det skulle innebära mer improduktivt arbete för samhället, såsom byteshandel eller direkt kriminell verksamhet och svartarbete - detta för att komma bort från det som man upplever som straffbeskattning. De flesta vetenskapliga bedömare, däribland nobelpristagaren , placerar optimalt skattetryck enligt Lafferkurvan på någonstans mellan . Vi ligger alltså redan långt ifrån denna nivå, och med raska kliv är vi på väg ännu längre bort. På vilket sätt, , kan detta garantera att staten genom sin skattehöjarpolitik på heltidsanställningar ska inbringa de i inkomster på grund av de skattehöjningar som aviseras i höstbudgeten? Regeringen använder de beräkningskonventioner för statsbudgeten och skatter som bestämdes efter budgetsaneringen . Dessa beräkningskonventioner har använts på för att beräkna både skattehöjningar och skattesänkningar. Bakgrunden till att man tog fram dessa beräkningskonventioner var ju att den borgerliga regeringen körde sönder statsfinanserna på 90-talat bland annat genom att beräkna stora dynamiska effekter på sin politik. Det skulle då ge stora effekter på människors beteende och öka skatteintäkterna, vilket tyvärr inte skedde med bedövande effekter på statsfinanserna som resultat. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Sedan stramade man upp processen och tog fram dessa beräkningskonventioner, och det är dem som vi använder oss av, precis som alliansregeringen gjorde under sina . försöker Finn övertyga mig om var på Lafferkurvan som befinner sig. Ett tips till Finn är att börja med att försöka att övertyga sina egna partikamrater, för det hade kanske varit lättare. som Finn eget parti satt i regeringen sänkte man skatten med över 130 miljarder. Men man gjorde ingenting åt den värnskatt som enligt Finn inte heller inbringade några pengar till statskassan. Mig veterligen driver inte något förslag om att sänka värnskatten, vilket enligt Finn skulle vara en gratisaffär. Men jag tror att det i ett första läge är lättare att övertyga partivännerna än mig. Tack, , både för det skriftliga svaret och för det som vi nu hörde i hennes inlägg! Jag har inget emot att man ser över om värnskatten ska avskaffas. Det är enligt mitt sätt att se en straffskatt på arbete och företagande som inte är motiverad. Det är också viktigt att notera att alliansregeringen har haft en profil på skattesänkningar på arbete som bejakar den fördelningsmässigt positiva profil som finansministern själv är ute efter nu när hon höjer marginalskatterna, vilket jag tvivlar på är fördelningspolitiskt vettigt. Vet vad som är ett normalsvenskt hushålls i särklass största utgift? Är det matkontot? Är det elräkningen? Är det telefon, eller någon annan kostnad som man betalar ? Nej, det är det inte. Det är skatten som är den i särklass största utgiften för varje medelsvenskt hushåll. Därför ska den nu enligt Socialdemokraternas logik, ivrigt påhejad av och Vänstern, igen höjas ytterligare och det radikalt. Man beräknade att sex av tio personer kommer att förlora på regeringens budget. Siffror figurerade på att åtta av tio hushåll skulle göra det. Varför var det så många? Jo, det bygger på den progressiva utvecklingen inte minst med de höga marginalskatterna. Om man till exempel tar ett hushåll som har en bruttoinkomst på och det råkar vara så att en av inkomsterna kanske är och en annan betalar detta hushåll mer i skatt än om bägge två hade i inkomst. Är det rättvist, ? Det som är väldigt allvarligt med snedfördelningen och synen på att progressiviteten är alla goda frälsare är att progressiviteten minskar livslönen. Om man till exempel börjar med en lägre inkomst under livet för att sedan få en högre inkomst i slutet av arbetslivet missgynnas man radikalt jämfört med om man har en någorlunda jämn inkomstfördelning över arbetlivet. Är det rättvist? Det motverkar dessutom intresset för att utbilda sig, viljan att byta jobb eller att i övrigt att anstränga sig, till exempel att starta företagsverksamhet och kanske bidra till att vi just får fler anställda och färre arbetslösa. Genom denna skattehöjarpolitik kommer man att kroniskt missgynna de individer som försöker att arbeta upp en högre inkomst senare i arbetslivet i förhållande till dem som nöjer sig med att ha jämn inkomstfördelning över sitt yrkesliv. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer Det blir ganska intressant när vi nu står här och 13 på dussinet av oss politiker förklarar att just lärarna ska ha radikalt höjda löner. Vi tycker nog alla att det är bra med de höjda lärarlönerna, eftersom det är ett av de viktigaste yrken vi har för våra framtida generationers möjligheter att inte minst kunna komma in på rätt sätt i arbetslivet. Men hur rättvist är det om man slår tillbaka genom att höja marginalskatten för de grupper som får denna höjning av sina akademiskt motiverade löner? Det är en väldigt inkonsekvent politik att ge på ett sätt i retorikens vackra sken och ta tillbaka i en budget som flaggar för att bland annat de lärargrupperna som ska få höjda löner nu kommer att få betala tillbaka så mycket mer i skatt till samhället utan att det är garanterat, som jag har nämnt tidigare, att det blir någon vinst för samhället. När man lyssnar på Finn låter det som att lärare kommer att få höjd marginalskatt. tror jag inte att det är särskilt stor andel av lärarkåren som tjänar , tyvärr. Löneläget för väldigt många lärare ligger betydligt lägre än så. Sedan talar Finn om att det är orättvist om hushåll med olika lön får en högre beskattning än hushåll med lika lön. Det är en konsekvens av att vi har särbeskattning i medan ett land som till exempel har sambeskattning. När man är i och debatterar förs ofta den typen av argument fram. Vad gäller att använda dynamiska effekter vore det att backa bandet . Att sedan börja plädera för något som kan låta som att vi ska återinföra sambeskattning i gör att vi backar bandet ännu mer tillbaka. Jag hoppas att Finn verkligen inte menade att vi ska gå tillbaka till sambeskattning i . För att komma bort från det som Finn menar är en orättvisa måste vi annars avskaffa hela den statliga inkomstskatten. Det skulle vara väldigt kostsamt för statsfinanserna. Det är inte bra att lägga orden i munnen på någon annan. Jag nämnde aldrig detta om sambeskattning. Jag talade om progressiviteten som det stora problemet. Vi ska ha en progressiv skatteskala. Det är vi överens om. Jag försöker få till en diskussion om vad den progressiviteten bör vara optimalt. Jag hävdar fortfarande att med de marginalskattehöjningar som kommer med den budget som läggs fram kommer vi inte garanterat att få några ökade intäkter till staten. Det är egentligen problemet. Då har man ofinansierade skattehöjningar, och det är vad den här interpellationen handlar om. Man kan fundera lite grann på: Hur kan svenska folket ha hamnat så långt fel på Lafferkurvan utan att det reagerar? Det visar sig i undersökningar att när svenska folket ska bedöma hur mycket skatt de betalar är det , enligt den senast gjorda undersökningen, som inte träffar rätt i vad det faktiska skattetrycket för dem själva är. STYLEREF Kantrubrik \* MERGEFORMAT Svar på interpellationer I genomsnitt underskattar de den beskattning de utsätts för med . Då kan det vara så att svenska folket är bedraget om hur mycket skatt de faktiskt bidrar med till staten, utan att ha förstått hur hög den är. På det sättet kan man få en viss följsamhet. Men detta är omoraliskt och inte hållbart på . Gör man tydligt för svenska folket hur mycket skatt de faktiskt betalar och ställer det i relation till vad de kan få igen tror jag att svenska folkets skattevilja eventuellt inte längre kommer att vara så stor som den är. Det är ett väldigt allvarligt problem som vi måste lära oss att hantera. Det är sunt med de skattesänkningar som alliansregeringen lyckades genomföra och som Socialdemokraterna inledningsvis var positiva till. Men just , i det klister som de sitter i med och framför allt i budgetsammanhang, tvingas de driva upp skatterna till nivåer som kan skada vårt land. Jag sörjer detta. Det är väldigt skönt i debatten att man i varje fall känner igen moderater. Moderater är oerhört upptagna med skatter och med en ständig önskan om nya skattesänkningar. De menar att alla skattehöjningar i sig själva är av ondo. Det finns en sida av myntet som de gamla ofta glömmer bort i sin fixering vid bara skatter. Det är att vi tar in skatter för att använda pengarna till någonting. De saker vi använder pengarna till är också saker som gagnar både sysselsättning och tillväxt. Ser vi ut över världen är det inte så att länder som har väldigt låg beskattning har högre sysselsättning och tillväxt än länder som har lite högre beskattning. Det är snarare tvärtom. De nordiska välfärdsmodellerna står sig väldigt väl i ett internationellt perspektiv. Vi har en lite högre skattenivå. Men vi använder resurserna på ett sådant sätt att vi kan stärka sysselsättning och tillväxt. Vi kan dessutom stärka jämlikheten. Det är allt fler ekonomer som kommit fram till att jämlika samhällen presterar bättre än länder med hög ojämlikhet. Det gör de inte bara för att det är bättre välfärd för människorna som bor i länderna, utan de presterar också ekonomiskt på ett bättre sätt. Det är samhällen där vi skapar system som gör att alla människor får möjlighet att växa och utveckla sin potential. Det gör vi genom att vi har väldigt bra dagis, hög kvalitet i skolan, fina fritis och gratis universitet och högskolor som är öppna för många. I ett sådant samhälle får människor möjlighet att växa oavsett vilken bakgrund de har. Det är klart att mer av all den kompetens som finns hos människor i det landet då också får utlopp. Det är därför vi ser hur det ser ut i världen. Länder som de nordiska länderna har högt skattetryck och höga skattenivåer. Men vi använder de resurser vi får in på ett produktivt sätt. Det är samhällen som levererar hög tillväxt och högre sysselsättning men också väldigt högt välstånd för medborgarna. Överläggningen var härmed avslutad.