· H210273 · 2015-03-10 15:17:23 — Men om det finns en kunskapsbrist om just jämställdhetsbonusen - det finns det tydligen här - är det inte ansvarsfullt av oss politiker att alltid svara att vi ska slopa eller avskaffa. Bristen kanske snarare ligger i att vi måste öka kunskapen. Därför har vi just förstärkt jämställdhetsbonusen. Men i sak är det en annan diskussion. Jag vill återgå till frågans kärna, som gäller den konstitutionella praxisen och beslut. Här har varit väldigt tydlig och fattat beslut om att förstärka jämställdhetsbonusen. Vi har såklart respekt för att regeringen må ha en annan uppfattning i en rad olika frågor än vad har. Så är det ju i politikens vardag. Men av samma anledning vill vi, majoritet, ha samma respekt tillbaka. Regeringen bör ta hänsyn till fattade beslut. Men vi står inte här och tjafsar för tjafsandets skull. De som drabbas mest är beklagligtvis alla de barnfamiljer som får en mindre jämställdhetsbonus än vad som var tänkt. Med vår politik vill vi bidra till goda förutsättningar för jämställdhet mellan föräldrarna. Vi tror att grunden för en mer jämställd arbetsmarknad läggs genom en förbättrad jämställdhetsbonus, möjlighet för fler att gå upp i arbetstid, en politik som underlättar för människors livspussel och reformer som gör det mer lönsamt att arbeta. Så gott som läser vi om stress, livspusselsproblem och ökade sjukskrivningar, i synnerhet bland kvinnor. Då behövs det fler lösningar, inte färre. Därmed återgår jag till min grundfråga. Vi har fått besked om att regeringen avser att återkomma. Men när tänker regeringen återkomma till med ett förslag om en förstärkt jämställdhetsbonus? Den här reformen har inte fått effekt. Det går inte att påvisa någon effekt över huvud taget. Däremot har de vikta föräldramånaderna haft en väldigt tydlig effekt. Då borde det vara uppenbart att man prioriterar det som ger effekt och inte det som inte ger effekt och som dessutom kostar en massa pengar. Ska man lägga ned skattemedel på något ska det också ge effekt. Något annat vore orimligt. Det största problemet för mig är inte om föräldrar skulle bli utan jämställdhetsbonusen. Det stora problemet för mig är om den utveckling som vi har sett fortsätter, det vill säga att uttaget är så ojämställt som det är och de konsekvenser som det får. Föräldraledigheten rör sig om i livet, men det ojämställda uttaget får effekter hela livet. När kvinnor får barn börjar deras inkomster att påverkas negativt. För män kan man till och med se motsatt effekt. Många män får bättre inkomst efter att de har blivit föräldrar. Kvinnor tjänar mindre än män under sitt arbetsliv. Räknar man in pensionen blir det ännu värre. Många män får sämre kontakt med sina barn på grund av att de inte har knutit an tidigt i sina barns liv, vilket föräldraförsäkringen är till för. Alla är vinnare på ett mer jämställt uttag: kvinnorna på arbetsmarknaden, barnen som får en god och nära kontakt med båda sina föräldrar och papporna som får god kontakt med sina barn. Ju mer ojämställt det är, desto större risk för att kvinnor tar hand om det obetalda hemarbetet. Det är till och med större risk för separationer. Alla är alltså vinnare på ett mer jämställt uttag, och ska vi genomföra det som fungerar. Jag noterar att det inte alltid är så lätt att själv leva upp till önskemålet att hålla sig till formfrågan och hålla sig borta från sakfrågan, som i det här fallet handlar om föräldraförsäkringen och jämställdhet. Jag hörde som argument för en utökad jämställdhetsbonus anföra att det är så många som använder den, och så är det naturligtvis. Det här är någonting som är automatiserat, och det är många människor som berörs. Men det gör det ännu mer anmärkningsvärt att bonusen inte har fått den avsedda effekten. Det aktualiserar frågan: Finns det kanske någonting annat som vi kan göra i stället? Socialdemokraterna och regeringen har landat i en tredje så kallad pappamånad och mer reserverad tid för vardera föräldern i föräldraförsäkringen. Vi har ju sett tidigare att det har gett en betydande effekt. har vi inte kommit tillräckligt långt på det här området, men eftersom det har gett effekt, låt oss fortsätta att utveckla jämställdhetsarbetet på det sättet. Sedan kan jag inte låta bli att bli lite nyfiken på fortsättningen av den här debatten och de debatter som vi kommer att ha framgent. Jag tycker mig ändå höra att vi har en väldigt bred samsyn om att vi behöver se till att få ett mer jämställt uttag av föräldraförsäkringen. Det gläder mig verkligen. Jag ser fram emot den debatt som vi senare kommer att ha när det gäller öronmärkt tid i föräldraförsäkringen. Kanske att även är beredda att ansluta sig till ett förslag som till att börja med innebär en tredje månad, så kallad pappamånad, som är vikt för vardera föräldern. Jag hoppas att det kan bli på det sättet, och jag ser fram emot en sådan diskussion här i kammaren. När man hör statsrådet och Socialdemokraterna yttra sig i sakfrågan förstår jag den frustration som man känner inom socialdemokratin. Man har inte egen makt i denna kammare. Inte ens tillsammans med eller har man det. Det finns en klar icke-socialistisk majoritet i denna kammare som på löpande band har uttryckt önskemål om att regeringen ska tillgodose tillkännagivanden. Låt mig avsluta med att hänvisa till den debatt som hölls här och som var väldigt informativ om detta med tillkännagivanden. Följande citat nämndes då: "Det finns olika sätt att mäta regeringsduglighet. Ett är att se med vilken styrka regeringen förmår att genomdriva sina förslag. Ett annat är hur man kan undvika att få en riksdagsmajoritet emot sig. Den nuvarande minoritetsregeringen har många problem. Ett av dem är att man saknar en fast parlamentarisk majoritet att vila på när man lägger förslag, ett annat är att man gång på gång får oönskade tillkännagivanden från en riksdagsmajoritet. Denna regering har i flera fall visat en uppenbar nonchalans inför de tillkännagivanden som har fattat beslut om mot regeringens vilja." Vad tror herr talman att det här citatet är hämtat ifrån? Det är hämtat från två motioner som Socialdemokraterna väckte i . Då uttryckte man sig på detta väldigt tydliga sätt om hur man skulle förhålla sig till praxis för tillkännagivanden. Avslutningsvis är det för mig ett stort hyckleri att höra hur man trotsar på ytterligare en viktig punkt där det inte behövs mer beredning, utan man har fått ett tydligt utslag från riksdagsmajoriteten . Men ännu har man inte kommit till med något förslag. Vi kan inte ha den ordningen att så här många tillkännagivanden ska leda till får arbeta alldeles för mycket med att hantera statsrådens trots mot denna kammare. I så fall är ute på ett sluttande plan i demokratin. Jag skulle vilja börja med det som avslutade sitt inlägg med, frågan om jämställdheten. Som ansvarig minister för många av de områden som hon räknade upp som problematiska för kvinnor kan jag verkligen hålla med om det som hon sa. Det är vid familjebildningen som mycket sker. Kvinnorna är de som ofta är hemma och tar på sig en större del av det obetalda hemarbetet. Kvinnors ohälsa - sjukförsäkringen är ett annat av mina ansvarsområden - skjuter i höjden efter familjebildningen. Många kvinnor börjar arbeta deltid, lönerna avstannar, karriärutvecklingen likaså. Allt det sammantaget får naturligtvis stor effekt på ett annat av mina ansvarsområden, nämligen kvinnors pensioner. Kvinnor har i genomsnitt nästan mindre i pension än män. Det är så verkligheten ser ut. Därför är den här frågan oerhört viktig för oss, och de åtgärder som vi vidtar för att åstadkomma ett mer jämställt uttag behöver vara rätt åtgärder. De resurser som vi har för detta måste därför läggas på rätt saker. Vi kan konstatera, som ni hört av mina tidigare inlägg, att jämställdhetsbonusen inte har gett de effekter som man önskade. Det måste understrykas. När jag lyssnar på mina kolleger från hör jag att det finns ett stort engagemang i jämställdhetsfrågan. Precis som jag sa i ett tidigare inlägg tycker jag att det känns bra . Vi är som sagt en samarbetsregering, och vi för gärna samtal med oppositionen om smarta och kloka idéer för hur vi ska kunna åstadkomma ett mer jämställt uttag, ett uttag som fungerar. I ett tidigare inlägg sas det att om vi bara har lite fler informationskampanjer om jämställdhetsbonusen kanske den kommer att fungera bättre. har lagt ganska stora resurser på att informera om jämställdhetsbonusen och förändringarna i den, men den har ändå inte fått avsedd effekt. Därför skulle jag vilja komma tillbaka till något som sa i sitt inlägg, det som gällde de 230 000 familjer som fick jämställdhetsbonus . Ja, det är väl bra för de familjerna, men jag tror att vi i grund och botten måste vara överens om att det var en reform som siktade till att öka det jämställda uttaget. Som en sådan reform har den inte haft den effekten. Därför måste vi våga ta ett steg tillbaka och säga att med tanke på att vi lagt över 1 miljard på jämställdhetsbonusen kanske vi kan hitta ett smartare sätt att använda resurserna framöver. Jag kommer att återkomma till med besked om hur regeringen ställer sig i dessa frågor. Våga ta ett steg tillbaka, säger socialförsäkringsministern. Jag skulle hellre se att regeringen vågade ta ett steg framåt i den här frågan och leverera det som har beslutat. Jag har under debatten ställt tre frågor: När tänker regeringen verkställa det som beslutat? Vad är det som tar så för regeringen att grubbla över att man inte ens lyckats avisera en proposition i frågan? Varför har regeringen två helt olika principer för hur man ska hantera tillkännagivandena i budgetpropositionen? Tyvärr har jag inte fått svar på någon av frågorna. Det tycker jag såklart är beklagligt. Det är trist att regeringen inte verkar ha för avsikt att leverera det som har bestämts av . Det är faktiskt en ganska nonchalant hållning. Det ligger i sakens natur att tillkännagivandena måste hanteras skyndsamt. Finansieringen finns anslagen . Det brinner i knutarna, och vi har inte ens en proposition. Det är naturligtvis tråkigt för , men framför allt är det tråkigt för de 230 000 föräldrar som får bonusen och som uppskattar den. Vi vet att en förstärkning av bonusen behövs. Utvecklingen går framåt men alltför långsamt. Genom att inte genomföra ändringarna riskerar regeringen att få ta ansvaret för att jämställdheten inte förbättras så mycket som den annars hade kunnat göra. Det har varit en bra diskussion. Jag får tacka för intresset. Det finns risk för att vi ses i kammaren fler gånger, förhoppningsvis för att då diskutera jämställdheten, men kanske också för att tala om tillkännagivandena. Tyvärr måste jag säga att jag lämnar debatten med en kvardröjande fråga, och det är varför regeringen inte vill berätta varför det tar så att bereda den här frågan. är ett av världens mest jämställda länder, men mer behöver såklart göras. rankas av The Global Gender Gap Report som världens fjärde bästa land vad gäller jämställdhet, och svenska kvinnor arbetar näst mest i hela . Svenska pappor tar ut nästan dubbelt så många föräldradagar som . Trots det har föräldraskapet en dämpande effekt för en jämställd arbetsmarknad. Mer kan och måste göras. Jag hyser stor respekt för det engagemang för dessa oerhört viktiga frågor som finns i kammaren, men uppenbarligen har vi lite olika svar på lösningar. Det är olyckligt om regeringen återkommer till med färre lösningar snarare än fler. Det behövs fler lösningar på jämställdhetsområdet, inte färre. När vi gjorde förändringarna 2012 gjorde vi utbetalningen automatisk. Det var ett sätt att underlätta för barnfamiljerna, för föräldrarna. Det är beklagligt att ärendet dröjer, främst för de familjers skull som får en mindre jämställdhetsbonus än vad som var tänkt. Jag vill därför ta tillfället i akt och i detta mitt sista inlägg uppmana regeringen att visa respekt för den institution det är och återkomma med förslag till de nödvändiga lagändringar som krävs. Jag vill passa på att tacka för diskussionen, men jag ställer fortfarande samma fråga eftersom jag inte blivit mycket klokare av svaret: Varför tar det så ? Ja, regeringen har för avsikt att återkomma till i jämställdhetsfrågorna. Det är ingen tvekan om det. Men regeringen har inte för avsikt att återkomma med fler lösningar på jämställdheten utan snarare med rätt lösningar för att uppnå ökad jämställdhet. Det är det som är viktigt. Att återkomma till med en jämställdhetslösning som vi ser inte leder till jämställdhet vore av mig som ansvarig minister direkt oansvarigt för som jag sagt har jag också ett ansvar för skattebetalarnas pengar. Det handlar om att återkomma till med de rätta lösningarna för att nå ökad jämställdhet. När vi införde den första föräldramånaden i föräldraförsäkringen ökade mäns uttag från före införandet till direkt efter införandet. Sedan sjönk det något igen. När vi införde ökade uttaget direkt från . Andelen män som använder fler än ökade kraftigt från . När vi införde jämställdhetsbonusen hände ingenting. Den har funnits . Någonstans måste man klara av att dra en slutsats av detta. Vi behöver en ökad jämställdhet. Vi behöver fler lösningar och framför allt rätt lösningar. Jag tycker att jag har varit tydlig med att regeringen har för avsikt att återkomma till med ett definitivt besked om hur vi ställer oss till det tillkännagivande vi har fått från . Vi har naturligtvis den största respekt för detta tillkännagivande. Men när vi bereder de här frågorna har vi också ett ansvar som regering att göra det på ett korrekt sätt. Överläggningen var härmed avslutad.