· H210299 · 2015-03-20 15:08:56 — Jag ställde frågan till näringsminister . Varför det, sjöfartsfrågor och maritima frågor brukar väl ändå landa inom infrastrukturområdet? Men det som jag vill trycka på är den blå tillväxten, att man ska se maritima näringar som näringar och inte bara som transportslag och verksamheter som råkar vara i anknytning till vatten. I den maritima sektorn finns det stor potential för flera och växande företag och nya jobb. Därför behöver en maritim strategi med fokus på jobb och nya affärsmöjligheter i hela landet. En förutsättning för blå tillväxt är att de aktuella branscherna utvecklas på ett hållbart sätt så att hav, floder och sjöar inte äventyras som resurs. Det handlar om att utveckla branscher som är starkt kopplade till bland annat sjöfartsnäringen. Men det handlar också om andra näringar som besöksnäring, hälsa och rekreation, marin livsmedelsproduktion och energisektorn. Det behövs en maritim strategi för . Och det satte alliansregeringen i verket 2013. Först presenterades en handlingsplan för sjöfarten av dåvarande infrastrukturminister . Men det var en handlingsplan för enbart sjöfarten. Därmed såg man att det skulle behövas ett bredare grepp. Med den här interpellationen vill jag tydliggöra och sätta fokus på att den maritima strategin ska se på möjligheter för att göra affärer och därmed jobbskapande tillväxt i . Det är bra att det finns en samordning mellan olika sektorer för att synliggöra och bygga vidare på de styrkorna. Jag skulle vilja fråga infrastrukturministern vad som skiljer nuvarande regerings ansats med den maritima strategin från den tidigare regeringens. Är det samma inriktning, eller har man gjort några nya anslag? Det har varit relativt tyst om sjöfarten och maritima frågor sedan regeringsskiftet . Jag tror att det finns många som skulle vilja höra hur ministern ser på anslaget. Är det en fortsättning på det anslag som alliansregeringen gjorde, eller är det ett omtag eller nytag? Vi är nyfikna på detta. Det finns mycket som alliansregeringen gjorde som jag tycker ganska illa om och där jag har en helt annan uppfattning. Men det här är ett område där jag tror att vi har en stor samsyn. Den maritima strategin som den tidigare regeringen - sjösatte ska man kanske inte säga i det här sammanhanget - startade upp var ett bra initiativ. Den satte ljus på att det finns konfliktytor mellan olika näringars utveckling på området men också möjligheter till synergier. Att samla de olika ingångarna i en och samma strategi tycker jag var klokt. Det är skälet till att vi inte har gjort några förändringar i arbetet. Det pågår som planerat, och ett antal åtgärder kommer att presenteras . Att det inte har pratats mycket om den maritima strategin handlar nog om att den är inne i ett skede av ganska intensivt och mer internt arbete. Men jag kan lova att den kommer att låta tala om sig när den börjar ta lite mer fast form . Det här är områden som har förutsättningar för att bidra till miljökvalitetsmål och klimatmål genom att man lägger stort fokus även på hållbarhetsperspektivet. Men de kan också bidra till nya arbetstillfällen. Det finns även förutsättningar för att fler människor ska kunna ta del av den fantastiska miljön vid vårt hav och våra sjöar och vattendrag. Vi ser positivt på att utveckla besöksnäring, turism, olika typer av livsmedelsgrenar och annat som har anknytning till den maritima sektorn utöver själva sjöfarten. Vi ska följa arbetet med stort intresse och även med stort intresse ta del av de förslag som kommer att komma ur det arbetet. Jag vill tacka ministern för svaret. Det lät riktigt bra. Alliansregeringen lämnade alltså ifrån sig något som det går att bygga vidare på. Det hoppas jag att regeringen förvaltar. Jag tog upp den maritima näringen i näringsdebatt just för att belysa vikten av att sätta fokus på att det inte bara handlar om transportslag; det är inte bara funktionalitet. Det är något som med kanske längsta kust och många inre vattenvägar har ansvar för att också kunna göra till blomstrande näringar. Det finns ändå vissa luckor i det här. Jag märker att det är svårt att hitta det här angreppssättet i politiken, att se sjöfarten och det maritima som en näring. Det blev inte heller några repliker i debatten . Det här landar nämligen utanför den traditionella näringspolitiken. Det kanske gick lite fort med regeringsskiftet, men i budgetpropositionen som lades fram var det inte mycket som handlade om de maritima näringarna och framför allt inte om sjöfarten. Jag utgår från att det kommer i budgetproposition nr 16. I kombination med att kunna utveckla framgångsrik maritim näring finns det en annan ingrediens. Det är tonnageskatten. Det är anledningen till att jag vill väva in den i sammanhanget. Införandet av tonnageskatt, eller en blå skatt som de tre parterna nu har kallat den, kommer också att vara avgörande för hur de maritima näringarna kommer att kunna utvecklas. Jag har tidigare, givetvis bara via medierna, fått ta del av att infrastrukturministern har varit lite tveksam till huruvida den skulle kunna införas. Vi kommer kanske att återkomma till det i en annan interpellationsdebatt . Men jag vill sätta in det i sammanhanget eftersom det är mycket som beror av vartannat. Det är villkoren för den svenska sjöfarten och att de maritima näringarna ska ses som näringar. Så här långt, även om det inte är mitt sista inlägg, får jag säga att det var ett ganska bra svar. Jag är tillfreds med detta och hoppas att regeringen kommer att presentera en strategi som man känner igen från de ansatser som alliansregeringen gjorde. Sedan får vi väl ta del av svallvågorna i efterhand. Jag skulle vilja fylla på lite. En av de verkliga styrkorna med det valda arbetssättet för den maritima strategin är att det inte bara är regeringen, departementet, som tar fram en strategi för de här näringarna med syfte att stärka ekonomin för de maritima näringarna och även hållbarheten. Man har också aktiv och nära kontakt med branscher och andra som är direkt berörda av frågorna. Under resans gång har man haft återkommande seminarier, hearingar och återkoppling för att stämma av att de förslag som man kommer att komma fram till är väl förankrade i näringen. Jag tror att det är en förutsättning för att det ska kunna bli en god slutprodukt. Jag skulle nog ändå vilja säga att det här området kanske inte är det som är allra mest förknippat med stora ideologiska skillnader. Att stärka en bransch genom att arbeta med olika typer av strategier är ju ett gammalt beprövat socialdemokratiskt knep, skulle man kunna säga. Vi har haft den typen av insatser kring andra näringar tidigare, så jag känner mig väldigt bekväm med att fortsätta att arbeta på det sättet genom att se hur just den här näringen kan få de bästa förutsättningarna att växa och göra det på ett hållbart sätt så att vi bidrar både till en ekonomisk utveckling och till att nå våra sociala och miljömässiga hållbarhetsmål. Jag får säga att jag är nöjd med vad ministern säger här. Ansatsen till den maritima strategin lämnade alliansregeringen över till nuvarande regering, och arbetssättet påminner en hel del om hur alliansregeringen tog fram innovationsstrategin under den förra mandatperioden. Då kan jag utan att gå händelserna alltför mycket i förväg säga att den arbetsmetoden tar vi gärna med oss vid nästa regeringsskifte och lovar att förvalta utomordentligt väl. Jag vill tacka för interpellationen och tillfället att diskutera de här viktiga frågorna. Jag ser också fram emot att senare i vår ta emot resultatet och presentera strategin såsom regeringens strategi och också ta itu med att genomföra de förändringar och den utveckling som behövs för att stärka de maritima näringarna. Jag tycker att det här är ett spännande arbete som jag verkligen ser fram emot att ta mig an, gärna i samarbete med alla engagerade på alla sidor om blockgränser och annat. Överläggningen var härmed avslutad. har mot bakgrund av min artikel i , med rubriken , ställt en rad frågor om regeringens utnämningspolitik. frågar mig på vilket sätt jag och regeringen ska vara en viktig föregångare i att utveckla mångfaldsperspektivet vid tillsättning av styrande organ och vilket direkt samband som vi ser finns mellan mångfalden i en kulturinstitutions styrelse och det kulturpolitiska målet om att alla ska ha möjlighet att delta i kulturlivet. Vidare ställer frågan om jag och regeringen tagit ställning till vad som är att betrakta som rätt kompetens eller vad som krävs för att ett visst kön eller en etnicitet eller religionsbekännelse ska betraktas som särskiljande kompetens. frågar också hur kompetensnivåns utveckling kommer att mätas och hur utvärderingen av samarbetet med Rättviseförmedlingen kommer att ske. Jag vill inledningsvis betona att öppenhet och tydlighet är ledstjärnor i regeringens utnämningspolitik och att utnämningar av chefer ska ske efter förtjänst och skicklighet. Det gäller också förordnande av ledamöter till myndighetsstyrelser, statliga bolagsstyrelser, nämnder och insynsråd, som är en annan del av regeringens utnämningsmakt. fattas ett relativt stort antal regeringsbeslut om förordnanden inom verksamhetsområde, framför allt när det gäller ledamöter till styrelser och insynsråd. Inför varje utnämningsbeslut diskuteras kompetensbehov varefter en kravprofil tas fram. Urvalet av kandidater till till exempel styrelser ska göras utifrån en bred rekryteringsbas i syfte att ta till vara kompetensen såväl hos kvinnor och män som hos personer med olika bakgrund och erfarenheter. Det är i dessa delar som jag anser att vi kan göra mer och på så sätt bli föregångare. Jag håller helt med om att det inte går att mäta mångfald eller brist på mångfald genom att se på människors yttre. Jag vill just därför utveckla rekryteringsprocesserna på departementet för att säkerställa att vi får den allsidiga kompetens som krävs för en bra verksamhet inom kulturområdet. Vi har, som jag skriver i , kulturpolitiska mål som förpliktar och som ställer krav på hur vi styr våra kulturinstitutioner och myndigheter. För att inte gå miste om kompetenser och för att kulturpolitiken ska kunna bli relevant för fler måste vi noggrant tänka igenom vilka personer som vi utnämner i olika styrelser. För det krävs en bredd av kandidater. Därför måste vi försöka hitta nya tillvägagångssätt när det gäller att söka kandidater med ny och annan kompetens. Ett sätt är att söka samarbete med Rättviseförmedlingen som har erfarenheter av sökprocesser. Sammanfattningsvis anser jag att om vi på allvar vill bredda urvalet av kandidater till utnämningar och leva upp till målsättningen om bredd i urvalet kan vi behöva extern hjälp. Vi kan också hitta fler kompetenser om vi har ett mångfaldsperspektiv, där mångfald kan ha olika betydelser beroende på vilken typ av verksamhet vi talar om. Med ökad bredd och därmed också ökad mångfald kommer den samlade kompetensen att stärkas. Ett samarbete med Rättviseförmedlingen kan vara ett steg i rätt riktning för att bredda representationen. Utvärderingen av detta samarbete får ske och ta sikte på om Rättviseförmedlingens underlag bidrar till att fått bättre kunskap och att regeringen fått fler kompetenta personer att välja emellan när den gör utnämningar på kulturområdet.