· H210478 · 2015-05-05 19:30:33 — Mot bakgrund av att jag har tillsatt en utredning som ska analysera hur uttryckliga krav på villkor enligt kollektivavtal kan föras in i de tre nya kommande upphandlingslagarna har frågat mig om jag har gjort ställningstagandet att det är förenligt med vad kommissionen uttalat om likabehandling för alla leverantörer i att införa uttryckliga krav på villkor enligt kollektivavtal. Jag har vidare fått frågan om jag ser några farhågor på den lokala hemmamarknaden med tillämpningar som ger långtgående effekter, så att företag förhindras att delta och på så vis riskerar både arbeten och verksamheter som den offentliga sektorn sätter krokben för sig själv. Slutligen har jag fått frågan om företagandet i påverkas av de långtgående krav som gör det svårare för ett stort antal företag att delta i offentliga upphandlingar. För mig är det uppenbart att såväl EU-lagstiftaren som kommissionen anser att villkor enligt kollektivavtal kan användas som krav vid upphandlingar så länge villkoren är i överenstämmelse med unionslagstiftningen samt de grundläggande principerna, bland annat likabehandlingsprincipen och principen om icke-diskriminering. Genom de nya direktiven ger EU-lagstiftaren uttryck för att upphandlande myndigheter och enheter ska ges bättre möjligheter att använda upphandling för att uppnå gemensamma samhälleliga mål och att skyldigheter som fastställts i kollektivavtal kan användas för att uppnå dessa mål. Regeringen värnar om skyddet för arbetstagare och anser att utrymmet för social dumpning på arbetsmarknaden måste elimineras. Av den anledningen ska arbetstagare som utför tjänster i som har upphandlats av offentlig sektor utföra tjänsterna i enlighet med villkor enligt kollektivavtal. Att oseriösa leverantörer som inte erbjuder sina anställda sjysta villkor förhindras att bli tilldelade offentliga kontrakt är enligt min mening inte ett problem. Detta är nämligen följden av krav på villkor enligt kollektivavtal vid upphandlingar. Som jag redan nämnt måste dock kraven i varje enskild upphandling utformas så att de står i överensstämmelse med bland annat likabehandlingsprincipen. Leverantörer som inte har tecknat kollektivavtal men som erbjuder motsvarande villkor måste alltså ges samma förutsättningar att delta i upphandlingar som leverantörer som har tecknat kollektivavtal. Jag anser inte att företagandet påverkas negativt om det sociala skyddet för arbetstagare förstärks och krav på villkor enligt kollektivavtal ställs i enlighet med det jag sagt, eftersom leverantörerna då kommer att konkurrera på lika villkor. Tvärtemot vad antyder kommer ett sådant kravställande att bidra till en sund konkurrens på marknaden och till att leverantör som inte uppfyller sjysta villkor inte tillåts snedvrida konkurrensen. Jag tackar statsrådet för svaret. Det är tydligt, bra och rättsligt rätt att ska rätta sig efter de grundläggande krav på likabehandling och icke-diskriminering som gäller enligt EU-lagstiftningen. Jag kan konstatera att vi delar den uppfattningen. Vi delar också den uppfattning statsrådet ger uttryck för i sitt svar, nämligen att oseriösa aktörer på arbetsmarknaden ska beivras. Det råder det inga delade meningar om i kammaren. Dock håller inte ministerns resonemang hela vägen när det gäller att följa likabehandlingsprincipen och möjligheten att delta i upphandlingar genom att erbjuda motsvarande villkor som de som tecknat kollektivavtal. Säger man det, vilket ministern gör, utgår man från en bild av företagande som är gammalmodig och väldigt snäv. Den tar inte hänsyn till de grundläggande principerna i EU-lagstiftningen om att alla ska kunna delta på samma villkor. Det finns exempel på detta i vårt land. Överallt i nya branscher och inte minst i tjänstesektorn sker det branschglidningar, det vill säga att företag börjar leverera på olika och nya sätt. Det finns typer av tjänster inom företag som skiljer sig åt, där man levererar såväl tekniska tjänster och bemanningstjänster som andra företagstjänster. De har alla intresse av att kunna sälja till den offentliga marknaden, och offentlig sektor har självklart i högsta grad nytta och glädje av att det finns ett stort antal företag som är med och deltar i dessa upphandlingar och erbjuder sina tjänster. Jag anser att ni med ert sätt att resonera begränsar detta, då "kollektivavtal" är ett begränsande begrepp. Det finns nämligen lagstiftning som täcker innehållet i begreppet "kollektivavtal" eller "kollektivavtalsliknande" - utan att gå så långt som att hänvisa till det. De här branschglidningarna sker i stora, kunskapsintensiva tjänsteföretag. Vilka företag tänker man då stänga ute? Det blir nämligen en konsekvens, och sedan har man överklagandet om diskriminering och likabehandling som ett brev på posten. Det är något som har debatterats länge, och som resonemanget har gått är det något man vill undvika och förändra. Det finns som sagt många lösningar där ute i näringslivet. - människor av kött och blod - startar och driver verksamheter för att försörja sig själva och andra, och de levererar de nya lösningarna på ett nytt sätt. Ni socialdemokrater blundar för dem. Ni säger att ni vill åstadkomma innovationer, och här finns ju massor att hämta om bara synsättet kan vidgas. I stället säger ni "Rättning i ledet!" och att det ska vara på ett sätt. Det ska vara begreppet "kollektivavtal", som begränsar, trots att man skulle kunna låta bli att använda begreppet och i stället efterfråga det som ligger i det. Det ni de facto gör är att se till att krympa antalet företag som deltar i upphandlingar. Ni slår ut ett antal aktörer från morgondagens upphandlingar med det resonemang ni för, till nackdel för produkter, tjänster och pris på varor. De företag som blir kvar blir nämligen de allra största företagen. Ett exempel är ISS. De är medlemmar i , och de har uppåt 25 kollektivavtal på den svenska arbetsmarknaden. De fixar ju direkt att ställa upp på det ni ställer specifika krav på, men det lilla företaget klarar inte det. Ett bevis på att detta sker, på ett märkligt sätt, finns i en sydlig kommun som heter . Där har man i sina villkor skrivit om sociala villkor enligt tillämpade branschavtal. Man skriver att det specifika avtal man hänvisar till ska vara specifikt. Det går inte att tolka det på något annat sätt än att det inte duger att visa upp motsvarande villkor. Här kan varken företag som har en annan lösning än kollektivavtal - eller de företag som har kollektivavtal, fast en annan sort - delta. Man går nämligen in med precision och säger: Exakt så här ska det vara. Ministern tar upp att det ska vara möjligt att delta. Det man gör där ute är då att man tar sig större friheter än vad det här handlar om. Bland annat blir det en myndighetsfråga, vilket jag återkommer till i mitt nästa inlägg. I detta anförande instämde (M). Jag tror att vi alla är överens om att principerna bakom offentlig upphandling bör värnas. Hela näringslivet ska få möjlighet att verka på någorlunda likartade villkor, och medborgarnas pengar ska användas på ett effektivt sätt. Men ett fungerande system måste balansera mellan å ena sidan behovet av tydliga regler och å andra sidan behovet av avsaknad av alltför krångliga regler. Om regelverket blir alldeles för svårt riskerar vi att de värden vi vill skapa med de offentliga upphandlingarna går förlorade. Möjligheterna att ställa både miljökrav och sociala krav är i dagens system betydande. Detta slog man fast i , som kom med sin rapport . Men sådana krav måste också vara förenliga med EU:s grundläggande principer och friheter. Det internationella regelverket har som främsta syfte att slå vakt om konkurrensen och hindra att enskilda länder inför regler som ensidigt gynnar just det landet. En viktig utgångspunkt här är också att få fler små och medelstora företag att delta i offentliga upphandlingar. Vi måste ha i åtanke att alla ytterligare regleringar som riskerar att försvåra för näringslivet - inte minst för små företag - också riskerar att göra att systemet med offentliga upphandlingar inte fungerar som det är tänkt, det vill säga konkurrensfrämjande. Krångel och stora kontrakt är de viktigaste konkreta orsakerna till att små företag avstår från att delta i offentliga upphandlingar, och det är inte så vi vill ha det. Såväl regeringen som strävar nu efter att införa ytterligare regler genom att ställa krav på kollektivavtalsliknande villkor hos den som ska lämna anbud. Därmed gör man regelverket knepigare, för man får inte ställa faktiska krav på kollektivavtalsanslutning - där är tydlig. Regeringens argument och förslag tycker jag andas protektionism och slutenhet. Den politik som man driver på det här området och de förslag som man driver inom EU syftar i stor utsträckning till att motverka den fria rörligheten. är ett litet land som är beroende av handel och rörlighet, och protektionistisk politik är inte en politik för jobben i . Mer än hälften av de små företagen saknar kollektivavtal, men de allra flesta lever ändå upp till högt ställda sociala krav. vill regeringen att de ska leva upp till kollektivavtalsliknande villkor. Men vad är egentligen det? En och samma bransch kan ju ha många olika avtal. Mödan med att definiera, kontrollera och argumentera när det gäller vad som faktiskt är kollektivavtalsliknande avtal kanske får små företag att avstå från att lämna anbud. LO skriver på sin hemsida: En tjänsteman kan svårligen sätta sig in i det legala utrymmet för sociala krav i ett femtiotal olika kollektivavtal. En tjänsteman som jobbar med frågan kan alltså inte klara av att reda ut vad som är kollektivavtalsliknande avtal. Hur kan vi då förvänta oss att en småföretagare ska klara det? Vad vill vi att de ska jobba med? Vill vi att de ska jobba i sin verksamhet, eller vill vi att de ska administrera? Det här slår stenhårt mot små och medelstora företag, just dem som vi vill ska få en större chans att vara med och lämna anbud. Jag skulle vilja ställa en fråga till ministern. Låt säga att det på ett område finns fem olika kollektivavtal. Vilket anser ministern då är det som de som inte har kollektivavtal ska rätta sig efter? Och hur väl anser ministern att det rimmar med föreningsfriheten? Det blir ju en indirekt obligatorisk anslutning till kollektivavtal även på arbetsplatser där sådana inte efterfrågas. har rapporterat om taxiförare i , och . Ekot har intervjuat 100 taxiförare om deras anställningsvillkor, och hälften uppger att de arbetar varje arbetspass. Av de 100 förarna jobbar 66 förare sex till . 13 av 100 förare jobbar , alltså , vilket är olagligt. 9 av dem som tjänar minst kör regelbundet färdtjänst och sjukresor, alltså resor som samhället, vi skattebetalare, betalar, och det till löner som är omöjliga att leva på. De flesta som Ekot pratat med har enbart provisionsbaserad lön. De 10 förare som tjänar minst har en lön på före skatt. Den allra lägsta timlönen uppgår till i snitt före skatt. Det här är verkligheten på svensk arbetsmarknad, herr talman. och borde fråga mig: Varför agerade ni inte dag ett efter maktskiftet för att få en lagstiftning på plats? Här har regeringen ett väldigt tydligt ställningstagande: Vi ska värna svenska arbetstagare på svensk arbetsmarknad, och svenska skattemedel ska aldrig användas till social dumpning. Den verklighet i taxibranschen som rapporterar om bidrar vi till att upprätthålla genom att inte ställa krav i samband med offentliga upphandlingar. Skattebetalarna i vårt samhälle bidrar till social dumpning. Det är inte frivilligt att betala skatt. När man använder skattemedel är det då rimligt att utgå från de grundläggande principer som gäller på svensk arbetsmarknad, och en grundläggande princip är att vi ska värna arbetstagares rättigheter. Vi har valt kollektivavtalsvägen, vilket interpellantens parti också ställt sig bakom, åtminstone . Ser vi nu en förändring i Moderata samlingspartiet? Är man beredd att ge sig på svenska kollektivavtal? Är man beredd att använda offentliga upphandlingar som ett verktyg för att genomföra social dumpning och försämringar för arbetstagare, ja, då är det bra att man är ärlig med detta, också inför svenska löntagare. Men denna regering kommer att verka för att eliminera social dumpning på svensk arbetsmarknad, och ett första steg är att göra det självklara, att säkerställa att vi ställer krav på villkor enligt svenska kollektivavtal i samband med offentliga upphandlingar av tjänster och byggentreprenader. Detta är dessutom en skyldighet vi har enligt europeisk lagstiftning, en skyldighet vi har enligt de direktiv som vi arbetar för att implementera just . Något som också följer av är att värna arbetstagares rättigheter. Jag måste säga att jag är väldigt förvånad över denna interpellation, för jag trodde att det fanns en överenskommelse i riksdag om att vi ska verka för sjysta villkor. Och den verklighet som beskrevs i Ekot är en verklighet som gäller för svenska arbetstagare. Det är ingenting som vi ska tolerera, och den här regeringen kommer inte heller att göra det. Ja, sjysta villkor ska gälla. Det är absolut ingen tvekan om det. I exemplet med taxichaufförerna görs en beskrivning som ministern själv vet inte stämmer. Den stämmer inte så till vida att det faktiskt inte har med kollektivavtal att göra, utan det handlar om hur man upphandlar. Och debatten om hur man upphandlar har förts på olika ställen. Ministern och jag har varit och debatterat på samma ställen och har då sagt att det behövs en kunskap i det här landet om hur man upphandlar. Om man upphandlar till underpriser är man med och skapar en situation, och det har inget att göra med om man har kollektivavtal eller inte. Det finns massor av företag, familjeföretag och enskilda företagare, som är hur sjysta som helst. Man kan inte säga, som ministern gör, att det är i de företag som har kollektivavtal som de sjysta villkoren finns och att alla andra är oseriösa. Det är inte en beskrivning av verkligheten. ska delta enligt lika principer med smarta lösningar inom offentlig upphandling, och de kan se olika ut. Om man går in och säger att det ska vara en lön på en viss nivå tar det bort möjligheterna att till exempel ha optioner. Man kan vara delägare i ett företag, vilket är en annan lösning. Den utesluter ministern, för ministern ser bara en enda sak framför sig, kollektivavtal - det löser allt. Men, tyvärr, så är det inte. Jag övergår nu till som spelar med de här reglerna på hög nivå. Jag tänkte läsa högt från deras handbok om de modeller som används för att upphandla vita jobb med ledning av ministerns partikamrat i : Ett viktigt led i denna verksamhet är att se till att de som jobbar på arbetsplatsen är medlemmar i förbundet. Regelmässigt bör den fackliga organisationen därför kontrollera anställningsvillkor med medlemsregister. De som inte är medlemmar i förbundet ska kontaktas, helst personligen av de lokala kontaktombuden, för att ges möjlighet att inträda i förbundet. Det är för mig en skrämmande läsning hur en kommun väljer att agera i upphandlingsförfaranden. Vi kan också läsa om kontrollen av företag som levererar varor och tjänster till kommunen och som ska användas för att förmå avtalslösa arbetsgivare att teckna kollektivavtal. Det står att den fackliga kontrollanten ska kontakta förbundet och begära att stridsåtgärder vidtas, inklusive sympatiåtgärder, för det fall arbetsgivaren inte frivilligt tecknar kollektivavtal. Vilka budskap sänder det? Är det detta synsätt vi ska ha i framöver? Då kommer vi att få massor av överklaganden. Vi kommer bort ifrån vad det handlar om, att göra det möjligt för småföretagaren att gå ut i och delta i upphandlingar. Nej, det ska stängas ned, för det blir nämligen följden. Man riskerar dessutom företagens överlevnad, och man riskerar jobb. Det är det som blir en följd av det här sättet att resonera. Dessutom har kommit på att man kan använda gratis arbetskraft. Det finns de som har erbjudit sig, javisst. Gratis arbetskraft - vad innebär det? Vilken beroendeställning skapar de sig till kommunen, och vad innebär det? Jo, att man kan gå in på ett företag och rakt av plocka ut det man vill ha. Och vad händer om personer som inte är försäkrade går in och jobbar gratis på någon annans uppdrag och det börjar läcka information? Hedrar vi företagen något och tror att de flesta företag i det här landet är sjysta företag? Jag är övertygad om att det är så. Jag noterar att ministern målar upp den svenska arbetsmarknaden som en enda stor social soptipp. Jag tror att de flesta som arbetar på den svenska arbetsmarknaden inte skulle hålla med om den verklighetsbeskrivning som ministern gör. Sedan finns de självklart rötägg, och de är vi så rörande överens om att vi måste hjälpas åt att bekämpa. Men genom att måla upp denna generellt sett felaktiga bild av den svenska arbetsmarknaden låter ministern bli att svara på min fråga, det vill säga: Vilket av de fem kollektivavtalen är det som den som inte har kollektivavtal ska rätta sig efter? Hur växer jobben fram när småföretagarna går under av den administration som regeringen lägger på dem? Den vita jobbmodellen gå ut på att den som lägger anbud förbinder sig att godta att ett ombud för kommunen när som helst kommer och går igenom deras papper för att bland annat kontrollera om de betalar skatt. Det mest uppseendeväckande är att kommunerna anlitar fackliga representanter för uppgiften att genomföra dessa kontroller. De är så ivriga att få rota i arbetsgivarnas anställningslistor för att kunna rekrytera medlemmar till facket att de kan tänka sig att göra jobbet gratis. Sedan när är det kommunens eller, ännu värre, fackets uppgift och inte revisorers eller uppgift att kontrollera att skattelagstiftningen efterlevs? I vilken värld lever vi när outbildade personal förklädda till kommunanställda genomför gryningsräder i stället för myndigheter som fått denna makt delegerad till sig genom lag? Anser ministern att kravet på att man ska tvingas tillåta facklig personal att göra oanmälda kontroller av bland annat anställningslistor är ett skäligt avtalsvillkor? Låt mig inledningsvis upplysa debattörerna om att vi befinner oss i riksdag och att jag representerar , inte kommun. Vill ni debattera med kommuns upphandlingspolicy går det säkert att ordna med kommun. Det vi debatterar är vilka åtgärder den vidtar för att eliminera social dumpning i den del av ekonomin som är finansierad med offentliga medel. Det handlar om , vilket är en tredjedel av offentliga utgifter och minst en femtedel av bruttonationalprodukten. Det handlar om hur vi kan använda dessa pengar som ett verktyg för att säkerställa att vi har ordning och reda på arbetsmarknaden och att vi inte tillåter att arbetstagare utnyttjas på svensk arbetsmarknad. Det har sagts här att kollektivavtal är någonting problematiskt. Kollektivavtal är grunden i den svenska arbetsmarknadsmodellen. Det är en otroligt smart lösning som skapar möjligheter och flexibilitet för parterna att anpassa avtalen till de behov som finns i branscherna i vårt land. Vi kommer att försvara svenska kollektivavtal. Vi kommer att försvara den svenska kollektivavtalsmodellen, som står sig väl i konkurrens med andra modeller där staten har intervenerat och lagstiftat på detaljnivå. Dit vill vi inte komma. För att upprätthålla vår arbetsmarknadsmodell krävs att regeringen aktivt tar ställning för denna modell och säkerställer att vi har en lagstiftning och en offentlig konsumtion som tar hänsyn till arbetstagarnas rättigheter. Då är det en självklarhet att vi arbetar med att denna typ av krav också ska ställas i samband med offentlig upphandling. Det sas att vi ska ta tag i rötäggen. Hur ska vi ta tag i rötäggen? Om vi inte ställer krav på villkor enligt svenska kollektivavtal, hur ska vi komma åt problemet med taxichaufförer som upplever detta ? Det är ingen teoretisk diskussion, utan det är en verklighet som påverkar arbetstagare . Hur ska vi ta tag i denna problematik om vi inte tar fram en lagstiftning i enlighet med som ställer krav på villkor enligt svenska kollektivavtal? Ingenstans i det utredningsuppdrag som regeringen har fattat beslut om sägs det att vi ska ha ett regelverk som tvingar parter att teckna kollektivavtal. Tvärtom har vi varit tydliga med att vi väljer en annan väg: att krav ska ställas på villkor enligt kollektivavtal. De tekniska frågeställningar som blir aktuella i samband med offentliga upphandlingar ska utredas noga av en särskild utredare som utsågs av regeringen . Då kommer vi också ha svar på vilka kollektivavtal som ska gälla för en särskild bransch. Vi kommer att noga utreda de frågor som finns rättsligt. Men när det gäller principen att vi ska stå upp för svenska kollektivavtal, att vi ska verka för att ställa sociala krav i samband med offentlig upphandling och att vi ska ha nolltolerans mot social dumpning och villkor som strider mot svenska kollektivavtal när det gäller offentlig upphandling är regeringen mycket tydlig i sitt ställningstagande. Denna debatt är jag beredd att ta i riksdag om det behövs. Det är sant att statsrådet inte är i utan sitter i regeringen. Det borde dock oroa ministern att kommuner påtar sig myndighetsuppdrag. Som sa har vi ett skatteverk och andra sätt att hantera saker och ting lagvägen. används också om man skriver in att man inte ska dumpa eller ha svarta jobb. Det är begrepp som går långt över gränser. länder har inte svenska kollektivavtal, utan de har andra sätt att lösa sina egna diskussioner. Här används ett begrepp som utelåser. Det vet ministern mycket väl, för det är därför det måste göras en utredning. Det kommer inte att vara möjligt, utan utredningen är till för att uppnå andra mål. Företag här hemma måste kunna gå ut och verka på andra områden som andra kan komma hit. Det är det som bygger exportlandet och skapar möjligheter. När det gäller missbruket av taxi går det att lösa genom att ställa upphandling med funktion. Det beror på hur man ställer frågorna i en upphandling och vad man vill uppnå. Tar man lägsta pris för något får man resultat därefter. Det säger sig självt att om man upphandlar på en nivå där man inte ens täcker lönen för blir det problem. Men det behövs inget kollektivavtal för att lösa det, för det kan man lösa i nästa upphandling. Man säger att det inte går längre, river upp upphandlingen och gör nya avtal. är för att hitta möjligheter, förenkla och skapa smarta lösningar. Vi tror och tänker att det finns många sjysta företag i detta land, och de har andra lösningar som liknar kollektivavtal. Men om man inte kallar det så kan inte alla vara med. Man kan ställa krav, sägs det i debatten, och då löser sig problemet. Men problemet är att våra landsting och kommuner inte ställer krav i tillräckligt stor utsträckning. Därför har vi denna verklighet. I avsaknad av en nationell lagstiftning uppkommer massor med rättsliga frågeställningar som också leder till överprövningar, vilket skapar en osäkerhet i samband med offentliga affärer. Regeringen gör ett tydligt och nödvändigt vägval. Vi ska i nationell lagstiftning reglera hur upphandlande myndigheter och enheter ska hantera frågor som handlar om arbetsrätt och arbetstagares rättigheter. Vi ska jobba med funktionsupphandlingar. Vi ska jobba med innovationsvänliga upphandlingar. Vi ska jobba med att dela upp upphandlingarna så att vi inte missgynnar små och medelstora företag. Det är en hygienfaktor att vi har ordning och reda på den offentliga arbetsmarknaden, den del av arbetsmarknaden som är offentligt finansierad. Om vi inte gör detta kommer vi att få en utveckling där våra skattepengar fortsätter att användas till social dumpning. Då kommer vi till ett läge där olika kommuner, landsting och statliga myndigheter väljer olika vägar för att säkerställa att man jobbar med den sociala dimensionen. Då får vi inte en enhetlig rättstillämpning, och det kommer inte att gynna leverantörerna. Jag tror inte att denna debatt handlar om tekniska lösningar. Den handlar om huruvida vi ska värna svenska kollektivavtal eller inte.