ip · H210254 · 2015-02-05 00:00:00 — Interpellation 2014/15:254 Vattendirektivets effekter för svenskt lantbruk av (SD) till Statsrådet (S) publicerade landets fem vattenmyndigheter sina förslag på åtgärdsprogram för att uppnå en ”god vattenstatus” . På hundratals sidor redogör vattenmyndigheterna för hur ett stort antal åtgärder ska förbättra vattenkvaliteten. hålls så kallade öppna samrådsmöten runt om i arrangerade av vattenmyndigheterna. Vattenmyndigheterna uppskattar kostnaden för att genomföra vattendirektivet till , vilket ska jämföras med det svenska lantbrukets sammanlagda taxerade inkomst enligt SCB, som är . Alltså mer än en tredjedel av lantbrukets samlade taxerade intäkter riskerar att konfiskeras i synnerligen tveksamma miljöprojekt, allt detta i ett läge med en ytterst tuff omvärldskonkurrens och skarpt läge för det svenska lantbruket och för mjölkbönderna i synnerhet. Effekterna av de föreslagna åtgärderna innebär bland annat att mer än 150 000 ha produktiv tas ur bruk och ytterligare får stränga odlingsföreskrifter. Förutom detta tillkommer krav på omprövning av ca 2 000 småskaliga vattenkraftverk och åtgärder på närmare 365 000 enskilda avlopp. Dessutom vill vattenmyndigheterna skapa en massiv kontrollapparat som ska peka ut åtgärder och kontrollera svenska lantbrukare till en kostnad på , en kostnad som sannolikt kommer att faktureras den enskilde bonden. valde att till skillnad från övriga EU-länder göra miljömålen juridiskt bindande genom att upphöja miljökvalitetsnormer till svensk lag. får inte åtgärderna enligt orsaka icke-proportionerliga kostnader, vilket betyder att en kostnad inte får vara större än miljönyttan, den så kallade proportionalitetsprincipen. Här finns en tydlig inbyggd konflikt. Det finns många frågor som ännu är obesvarade, till exempel hur åtgärderna ska finansieras. Enligt ska verksamhetsutövaren stå för notan, enligt principen förorenaren betalar (Polluters Pays Principle). Vi är redan bäst i klassen på att skydda miljön, och skyddet av vårt vatten är en hjärtesak för lantbruket, och har så varit . Det är inte ytterligare pålagor som behövs utan incitament för att gå vidare på den inslagna kursen till exempel genom ekonomisk ersättning för att producera samhällsnytta genom miljöåtgärder på frivillig basis, inte genom mer tvång. I stället riskerar de åtgärder som vattenmyndigheterna föreslår och dess eventuella effekter att allvarligt skada lantbrukets konkurrenskraft, försämra förutsättningarna för att leva och bo på landsbygden och konfiskera värdefull . Så mina frågor är därför följande: Har statsrådet tagit något initiativ till en analys för att granska vattendirektivets effekter för svenskt lantbruk? Om inte, tänker statsrådet göra det? God morgon, herr talman! Jag hälsar er välkomna till kammarens debatt om vattendirektivet. Jag tror att det är en debatt som vi kommer att återkomma till fler gånger, eftersom det är en implementeringsperiod i just . har frågat landsbygdsministern om några initiativ tagits för att granska vattendirektivets effekter för svenskt lantbruk eller om det kommer att ske. Interpellationen har överlämnats till mig. beslutade vattendelegationerna om åtgärdsprogram enligt vattendirektivet. Trots att dessa genomförs har Sveriges sjöar, vattendrag och havsområden fortsatt stora miljöproblem. Vilka åtgärder som behövs och är lämpliga, och hur omfattande de ska vara, beror på lokala förhållanden och problem. Målet i ramdirektivet för vatten är att vattnen ska ha uppnått minst god status . Undantag kan göras under vissa speciella omständigheter. Vi vet att några sådana undantag beslutades av vattendelegationerna 2009. kommer vattendelegationerna, som är utsedda av regeringen, att besluta om nya uppdaterade åtgärdsprogram. Åtgärdsprogrammen riktar sig till myndigheter och kommuner och anger vad dessa ska göra i form av exempelvis tillsyn, rådgivning och ändrade eller nya föreskrifter. är vattenmyndigheternas förslag till åtgärdsprogram ute på samråd. Detta pågår till och med . Vattenmyndigheterna har skickat ut underlaget för samråd till en lång rad myndigheter, kommuner och organisationer. Vilka synpunkter som kommer att framföras i samrådet är ännu för tidigt att säga. Likaså är det för tidigt att veta på vilket sätt vattenmyndigheterna kommer att hantera synpunkterna och vilka omarbetningar som samrådet kommer att föranleda. Jag vill och kan inte föregripa den etablerade process som finns reglerad i bland annat vattenförvaltningsförordningen. Jag vill däremot passa på att påminna om de krav på konsekvensanalyser som finns för vattendirektivets åtgärdsprogram. Enligt ska en analys av programmets konsekvenser från allmän och enskild synpunkt göras. Denna analys ska innehålla en bedömning av både de ekonomiska och de miljömässiga konsekvenserna av åtgärderna, och kostnader och nytta ska kvantifieras. Skyldigheten för vattenmyndigheterna att göra en sådan analys gäller förstås i lika hög grad för lantbruket som för alla andra sektorer som omfattas av åtgärdsprogrammet. Jag vill tacka för svaret från miljöministern. Min interpellation handlar om det så kallade vattendirektivet som genomförs i . Jag tror inte att det har undgått miljöministern att det har skapat en hel del oro runt omkring i landet. Det är inte så att det bara drabbar lantbruket. Det drabbar också enskilda småskaliga vattenverk och de så kallade enskilda avloppen. Det finns över 365 000 enskilda avlopp. I båda fallen handlar det om miljardbelopp. publicerade landets fem vattenmyndigheter sina förslag till ett åtgärdsprogram för att uppnå en god status. pågår nu öppna samrådsmöten runt omkring i . På hundratals sidor redogörs för en mängd åtgärder som ska förbättra vattenkvaliteten. Risken är uppenbar att den stora förloraren är svenskt lantbruk och svensk landsbygdsbefolkning. Vi kan jämföra med till exempel . De har genomfört direktivet. Trots att det inte är ett EU-land har de valt att göra det. Men de gjorde det på två nivåer. I båda fallen är det politiska organ. Det finns först ett regionalt organ och slutligen regeringen. När den fick chansen att ta över frågan från de sakkunniga vattendelegationerna valde den under den tiden att passa. För mig blir det väldigt bakvänt när de regionala myndigheterna och deras sakkunniga organ ska rikta direktiv till centrala myndigheter. Jag ifrågasätter inte beräkningsmetoderna som vattenforskarna använder sig av. Men jag konstaterar att sambanden inte är otvetydiga i något så komplext som ett ekosystem. Om en sjö är övergödd, beror det på dagens utsläpp eller på att det finns gamla föroreningar lagrade i till exempel bottensediment? Jag kan också citera en LRF-ordförande i : Frågan måste upp på en högre nivå, som det är nu är varken Närings- eller Landsbygdsdepartementet ens med på vattenmyndigheternas sändlista. Ett medskick är att det verkar fungera väldigt dåligt med kommunikationerna. Om nu det föreslagna åtgärdsprogrammet blir en verklighet skulle närmare produktiv jordbruksmark tas ur produktion. Dessutom skulle ytterligare odlas utan konstgödsel och bekämpningsmedel. Av naturliga skäl handlar det om bland de bästa odlingsmarkerna som finns i en region där en stor del av befolkningen bor. Om man tittar till kostnaderna för lantbruket är det över 20 miljarder. Det nämns insatser som strukturkalkning på 1,7 miljarder, kalkfilterdiken på nästan 1 miljard, våtmarker på 12,9 miljarder, skyddszoner på en halv miljard, ekologiska funktionella kantzoner på 3 miljarder och så vidare. En del av de åtgärderna kan säkert hämtas hem av lantbrukaren i fråga. Men det finns stora delar som är ytterst tveksamma. Bland annat nämner vattenmyndigheterna möjligheten att expropriera marken för vattenägare som ej frivilligt väljer att till exempel anlägga våtmarker och sedan återförsälja den. Det är som jag ser det ett synnerligen rättsosäkert sätt att hantera saken på. Ett exempel är kommun. Det är en kommun som ligger i västra . Den består av . Räknar man på den kostnad på som de blir påförda om vattendirektivet genomförs skulle det handla om per hektar. Det är en kostnad på ungefär 5 miljoner för en lite större spannmålsgård på . Min fråga till statsrådet är följande. Enligt får åtgärder inte orsaka icke-proportionerliga kostnader, vilket betyder att kostnaderna inte får vara större än miljönyttan. Anser statsrådet att en investeringskostnad som jag har beskrivit på ca 20 miljarder och löpande underhåll på 1,2-1,3 miljarder verkar fullt rimliga med tanke på att lantbrukets samlade intäkter är drygt 5,5 miljarder? Jag kan svara på en del av frågorna, även om jag tror det skulle te sig lite konstigt att här i kammaren ta hela debatten om varje enskild åtgärd på den lokala platsen. Dessutom är åtgärdsprogrammet under samråd. Vi vet inte ännu vad man slutgiltigt på lokal och regional nivå kommer fram till för lösningar. Låt mig först påminna om vattendirektivets men också de svenska miljömålens yttersta mål, det vill säga att vi ska ha ett vatten av god kvalitet. Vi ska glädjas åt de framsteg som vi har gjort när det gäller att skydda vatten mot miljögifter och minska övergödningen men också vad gäller att bli mer medvetna om problemen för ekosystemen med fysiska hinder i strömmande vatten. Vi jobbar med de problemen från många olika utgångspunkter. När ska implementera vattendirektivet är det naturligt att i samband med det integrera de processer som leder till de svenska miljömålen. Interpellanten tycker att har valt fel väg. Det var en väg som man valde för , men som jag fullt står bakom, att ha en regional vattenmyndighetsstruktur. Mitt intryck är att den nu efter har börjat sätta sig. Jag har haft en god dialog med vattenmyndigheterna. Senast hade vi ett möte där samtliga vattenmyndigheter var företrädda tillsammans med landshövdingar och även statliga myndigheter med ansvar för vatten för att höra om den dialog som måste föras i samband med att vi nu går vidare och tar ytterligare steg i vattendirektivets införande. När det gäller enskilda kostnader för enskilda åtgärder slänger sig interpellanten med mycket siffror. Jag tänker inte vidimera någon av dem härifrån, för dessa diskussioner är alldeles för vida. Det är ifrågasatt hur man jämför olika siffror mellan länder. Inte heller går det än så länge i det material som har nått departementet att verifiera vilka siffror det handlar om vare sig när det gäller enskilda lantbrukare eller lantbrukssektorn i dess helhet. Vi konstaterar att konsekvensanalyser ska göras både av den ekonomiska effekten och av miljönyttan. Vi konstaterar även att de åtgärdsprogram som är i fokus för samrådsprocessen är program som riktar sig till kommuner och myndigheter i deras tillsynsarbete och i deras reguljära arbete med att hjälpa och få fram en reformering i som leder till en bättre vattenkvalitet. Det är alltså inte åtgärdsprogram som är direkt riktade till enskilda - enskilda lantbrukare, till exempel. En enskild fråga som togs upp handlade bland annat om våtmarker. Vi vet att ett effektivt våtmarksarbete i har en stark betydelse för att både minska övergödning och öka och stärka olika populationer av fågelarter och andra som är beroende av våtmarker. Detta är ett arbete som vi har bedrivit framgångsrikt också tidigare med hjälp av kombinationer av stödpengar inom landsbygdsprogrammet, till exempel. Det finns flera sådana åtgärder man kan titta på när det gäller hur vi ska kunna fortsätta - allt för att vi ska få både en bra vattenkvalitet och hållbara areella näringar, såsom jordbruket. Tack för svaret igen, miljöministern! Jag lyssnar på ministerns svar. Givetvis har jag inte någon tanke på att vi ska gå in i enskilda siffror, utan det här är exempel från vattenmyndigheten själv. Oavsett vem som ska stå för notan måste någon göra det. Om man ska följa principen polluters pay principle är det lantbruket, och annars får någon annan ta på sig det. Om man tittar på lantbrukets kostnader är ganska mycket av det historiska kostnader, som jag är tveksam till. Ministern talar också om att vattendelegationerna har en god dialog och att det verkar fungera bra. Det är inte de signaler jag får, även om det säkert finns sådant. Det finns ett problem här, och det är att det blir en form av tjänstemannastyre. Jag tycker att den politiska realiteten måste in i frågan. Jag ska nämna de investeringar i miljöåtgärder som jag har beskrivit tidigare. Det krävs förutsättningar för ett lönsamt företagande med lika villkor på en konkurrensutsatt marknad. För mig riskerar detta att bli ett gigantiskt självmål för svenskt lantbruk men också för svensk vattenvård. släppte Havs- och vattenmyndigheten ett utredningsförslag om vattenprovtagning där lantbruket skulle bekosta provtagning av vatten för . kommer åtgärdsförslag från de regionala vattenmyndigheterna som kostar 1,2-1,3 miljarder och dessutom stora investeringar på kanske 20 miljarder. Utöver detta har regeringen aviserat andra förslag som jag anser vara direkt skadliga. Man måste titta på en implementering av vattendirektivet. Politiska intressen måste i det här fallet vara samhällsintressen som man väger mot varandra. Det måste kunna gå att förena god vattenkvalitet med en god svensk matproduktion. Då krävs lönsamma företag, som jag ser det. Låt mig citera från s. 218 i åtgärdsprogrammet: "En stor del av åtgärderna föreslagna i detta åtgärdsprogram påverkar inte heller jordbruksproduktionen i någon nämnvärd omfattning. Sedan finns det vissa åtgärder som kommer att bli svårare att förena med lönsamhet i jordbruket. Vissa kostnader förväntas lantbrukarna bära i linje med förorenaren betalar, medan det för andra kostnader föreslås styrmedel som ersätter lantbrukaren för de ökade kostnaderna. Jordbruk hör, i viss utsträckning, även till vinnarna av detta åtgärdsprogram." Detta är märkligt. Först säger man att det inte är några kostnader, sedan säger man att det kanske kommer att kosta lite och att jordbruket faktiskt kommer att tjäna på det här. Jag köper inte det. Sammanfattningsvis visar detta att vattenmyndigheterna och dess beslutsorgan vattendelegationerna inte är en lämplig beslutsordning. Det behövs poliska avvägningar i mycket svåra frågor. Det är närmast beklämmande att behöva konstatera hur små mängder fosfor man beräknas spara med alla dessa hektar av olika skyddszoner och våtmarker. Det kanske handlar om något enstaka hekto per hektar ytenhet. Det är alltså ytterst små mängder. Jag vill hävda att merparten av de åtgärder som är föreslagna är synnerligen ineffektiva. Ineffektiva åtgärder som är genomförda med metoder som inte hör hemma i en rättsstat anser jag inte att man ska lägga ut på lantbruket. Vi kan också lyfta frågan om huruvida ministern tycker att det är rimligt att fem regionala myndigheter ska hantera dessa svåra avvägningar. Min fråga till statsrådet är följande: Anser miljöministern att det är rimligt att som enda land i EU har valt vägen med regionala myndigheter och experter i råden som fattar bindande beslut med miljön i centrum? Övriga länder låter politiska församlingar avväga miljökraven med beaktande av jordbruket och landsbygdens konkurrenskraft. Anser statsrådet att det är rimligt? Anser vi att det är rimligt med regionala myndigheter i ? Det gör vi på många områden. Det är inte minst viktigt för att kunna möta de problem som finns på miljöområdet, för de är ofta regionalt och lokalt behäftade. Det är en annan kontext för jordbrukare, miljögifter och övergödningsproblematik i än i norra . Vi inrymmer i vårt land många olika naturtyper. Jag tror att det är viktigt att i ett sådant land ta hänsyn till detta när man fattar effektiva men också hänsynsfulla miljöbeslut. Jag är inte förvånad över att har en regionaliserad struktur för många områden. Det är också ett sätt att föra dialogen närmare de boende. Inte minst tror jag att många näringsidkare och även jordbruksföretagare har en lättare och närmare dialog med regionala myndigheter än de skulle ha haft med centrala myndigheter som - eller med regeringen, som interpellanten föreslår ska fatta alla beslut. Däremot kan jag lugna interpellanten med att det finns ett politiskt avvägande i denna struktur. Det åtgärdsprogram som är ute på samråd kommer också att kunna innehålla att kommuner eller myndigheter anser att de åtgärder som föreslås går utöver den lagstiftning och de möjligheter de har. De kan också påkalla att regeringen därför måste avväga programmets åtgärder. Jag ser framför mig att vi kommer att få en god regional dialog. Den kan naturligtvis bli bättre, om det har funnits och fortfarande finns problem på sina håll. Den dialog jag talade om är också dialogen mellan myndigheterna, som har varit viktig i sammanhanget. Den är inte minst viktig för utkomsten. Det kommer att lyftas upp ett antal politiska frågor som vi kommer att behöva ta ställning till också på regeringsnivå. Det vi har för ögonen är att vi ska jobba aktivt för att förbättra vattenkvaliteten. Det är någonting som gör rikare som land , och det är någonting som också gör våra jordbruksföretag tryggare och mer hållbara för framtiden. Om de ska kunna producera bra mat är bra vatten en ingångsfaktor. Jag kan påminna om den nyhet som återigen var på tapeten i i går om risprodukter som innehåller arsenik. Anledningen är just att man har arsenik i grundvatten och i vattenresurser som tas upp av risplantan. Om vi skulle få ökade bekämpningsmedelsrester i grundvattennivåerna, vilket har detekterats bland annat i , blir det ett problem också för matproduktionen. Därför är detta ett gemensamt ansvar för hela samhället. Det kommer såväl de kommande matkonsumenterna som matproducenterna och jordbrukarna till del. Jag är övertygad om att vi kan hitta en bra balans mellan vad som är rimliga kostnader för en aktör att hålla och vad som är rimliga och möjliga stöd för samhället att ge i denna process. Jag tackar miljöministern för svaret. Jag hade egentligen inte förväntat mig att ministern skulle säga något annat, men jag noterar ändå att hon nämner att hon vill öppna upp en dialog. Det är viktigt i det här läget. De signaler som jag får från framför allt lantbrukare ute i landet är nämligen att det finns en stor oro, speciellt i det allmänt tuffa läget för lantbruket. Vi har ju haft debatt om till exempel mjölkböndernas villkor och om en griskris. Och är lantbruket inte betjänt av det här. Det finns också andra delar, till exempel vattenkraftverken. Vi kan kalla detta för en vädjan eller för att lyfta upp frågan, men det handlar om att det är viktig fråga som är aktuell . Givetvis ska vi verka för bra sjöar, vattendrag och havsområden vilket nämns i interpellationssvaret. Frågan handlar inte om det, utan frågan är om det är rimliga insatser i förhållande till vad vi får ut. Och vad blir miljönyttan om vi investerar de 20 miljarderna? Det måste finnas en koppling mellan miljönytta och kostnader, precis som säger. Det måste finnas proportionalitet. Min interpellation handlar delvis om det. Mitt medskick till ministern är att det måste finnas någon form av överklagandeinstans i det här läget. Det är väldigt viktigt att man som enskild måste kunna överklaga besluten. Jag tackar för debatten och vill framför allt skicka med det. Vi kommer säkert att mötas fler gånger. Även jag vill tacka för en god debatt. Jag tror, vilket jag inledde med, att vi kommer att återkomma till just åtgärder för att förbättra vattenkvaliteten men också till hur åtgärder i balans kan stärka reella näringar såsom jordbruksnäringen. Det är viktigt att vi kan producera god mat i rikliga mängder . Då behövs en sådan balans. Jag kan också intyga för interpellanten att det svenska rättssystemet säkerställer att man som enskild har möjlighet att pröva beslut när de kommer. Åtgärdsprogrammen är riktade till myndigheter och kommuner. Det är alltså först i deras verksamheter, när de går vidare med föreskrifter och tillsynsåtgärder, som det riktas direkt mot den enskilde lantbrukaren. Förhoppningsvis har det funnits en dialog så att tillsynen kan gå i takt, så att vi kan förbättra vattenkvaliteten tillsammans och få ett friskare vatten. Överläggningen var härmed avslutad.