frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — I den föreskrivs att om någon röjer en uppgift, som han är skyldig att hemlighålla, eller om han olov- ligen utnyttjar en sådan hemlighet, ska han, om inte gärningen är straffbelagd på annat sätt, dömas för brott mot tystnadsplikt till böter eller fängelse i högst . Enligt andra stycket ska den som av oaktsamhet begår en gärning som avses i första stycket, dömas till böter. I ringa fall ska dock inte dömas till an- svar. 3.2.2.2 Tystnadsplikt för personal inom den enskilda hälso- och sjukvården När det gäller hälso- och sjukvårdspersonal inom den enskilda hälso- och sjuk- vården finns bestämmelsen om tystnadsplikt i 6 kap. 12 § patientsäkerhetslagen (2010:659). Enligt denna får den som tillhör eller har tillhört hälso- och sjuk- vårdspersonalen inom den enskilda hälso- och sjukvården inte obehörigen röja vad han eller hon i sin verksamhet har fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Vem som i detta avseende utgör hälso- och sjukvårdpersonal framgår av 1 kap. 4 § patientsäkerhetslagen. Personalen hos det aktuella personuppgiftsbiträdet omfattas inte av denna bestämmelse. 3.2.2.3 Tystnadsplikt för personal inom den allmänna hälso- och sjukvården För personal inom den allmänna hälso- och sjukvården finns tystnadspliktsbe- stämmelsen i 2 kap. 1 § andra stycket OSL. I denna föreskrivs ett förbud att röja uppgifter enligt OSL. Förbudet gäller för personer som har fått kännedom om uppgiften genom att för det allmännas räkning delta i en myndighets verk- samhet, 1.på grund av anställning eller uppdrag hos myndigheten, 2.på grund av tjänsteplikt, eller 3.på annan liknande grund. Bestämmelsen behandlas i förarbetena till den tidigare gällande sekretesslagen (1980:100), prop. 1979/80:2 Del A s. 126 f. Tystnadsplikten enligt 1) tar, utöver anställda, sikte på personer som utför uppdrag hos en myndighet och som har en sådan anknytning till myndigheten att de kan sägas delta i dennas verksamhet. Det är bara uppdragstagare som är fysiska personer som i sekretesshänseende ska jämställas med arbetstagare hos myndigheten. Exempel på sådana uppdragstagare som är tänkta att omfattas av bestämmelsen är kontaktpersoner inom och olika slag av konsul- ter. Det kan mot denna bakgrund konstateras att personalen hos personuppgifts- biträdet inte omfattas av tystnadsplikt enligt 1). Bestämmelsen om tystnadsplikt på grund av tjänsteplikt enligt 2) är inte heller tillämplig i det här fallet. 2 015 /1 6:JO1 O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Om deltagande enligt 3) – på annan liknande grund – anfördes bl.a. följande i de nämnda förarbetena (a. prop. Del A s. 128; jfr Del B s. 190–191): Sekretesslagen gäller i princip inte den som är anställd hos privat rättssub- jekt. Om myndigheten har träffat avtal t.ex. med ett enskilt företag, kan det emellertid som framhålls i promemorian i undantagsfall te sig naturligt att arbetstagare hos motparten får lyda under bestämmelse i sekretesslagen. Jag syftar här bl.a. på sådana fall som tar upp i sitt re- missyttrande, nämligen då arbetstagaren ställs till myndighetens förfogande och deltar i dess verksamhet på samma sätt som om myndigheten hade in- gått uppdragsavtal med vederbörande själv. Med tanke på sådana och lik- nande fall gäller 7 § [motsvarar 6 § i lagen; JO:s anm.] även den som på ”annan liknande grund” deltar i myndighets verksamhet. JO har tidigare behandlat förutsättningarna för en socialnämnd att anlita ett pri- vaträttsligt subjekt som utredare inom (JO 2001/02 s. 250, dnr 2598-2000 och 2617-2000). I beslutet anfördes i fråga om sekretess bl.a. föl- jande (1 kap. 6 § sekretesslagen, 1980:100, motsvaras av 2 kap. 1 § OSL): Ett bolag kan inte ges i uppdrag att utföra en utredning för socialnämndens räkning. Däremot kan det finnas utrymme för socialnämnden att träffa ett avtal med ett bolag om att bolaget skall ställa en viss person till nämndens förfogande. En sådan person kan nämligen i vissa situationer omfattas av sekretesslagens regler. Vid tillkomsten av sekretesslagen uttalades härom bl.a. följande (prop. 1979/80:2 del A s. 128; jfr prop. 1981/82:186 s. 41). – – – [Här återges det förarbetsuttalande som har redovisats ovan.] Att ett bolag åtar sig att ställa en person till socialnämndens förfogande innebär inte att den personen har ett uppdrag hos myndigheten i den mening som begreppet har i 1 kap. 6 § SekrL. Däremot kan en sådan person vid tillämpning av sekretesslagen kunna anses som en offentlig befattningsha- vare om han på ”annan liknande grund” deltar i myndighetens verksamhet. Om så är fallet bör han kunna likställas med s.k. osjälvständiga eller bero- ende uppdragstagare även i de hänseenden jag har behandlat tidigare. Enligt min mening torde det därför finnas utrymme för en socialnämnd att till sig knyta en ”utredare” genom ett avtal med ett bolag om att bolaget ställer personen till nämndens förfogande. En förutsättning härför är att utredaren, om uppdragsavtal hade träffats med honom själv, varit att betrakta som en befattningshavare vid nämndens förvaltning. I konsekvens med vad som har anförts får ett avtal, enligt vilket ett bolag åtar sig att ställa en ”utredare” till nämndens förfogande, inte utformas så att det ger bolaget rätt att avgöra vem som skall utföra utredningen utan det måste bestämmas genom avtalet. Om den som skall utföra utredningen inte har deltagit vid avtalets tillkomst måste socialnämnden dessutom träffa en särskild överenskommelse med denne rörande utredningens utförande. I annat fall kan inte nämnden vara förvissad om att utredaren är införstådd med under vilka förhållanden som han bedriver sitt arbete. Enligt min me- ning är det en lämplig ordning att den som skall utföra en utredning på uppdrag av socialnämnden alltid erhåller någon form av förordnande av socialnämnden. När det gäller frågan om huruvida vårdgivarnas avtal med personuppgiftsbiträ- det innebär att biträdets personal kan omfattas av tystnadsplikt på annan lik- nande grund vill jag anföra följande. Eftersom den personal som utför journalföringen är anställd i ett företag (dvs. ett privat rättssubjekt) är utgångspunkten att de inte omfattas av tystnads- plikt enligt OSL. De aktuella avtalen innebär att vårdgivaren köper en tjänst – O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2 015 /1 6:JO1 journalföring – av företaget. Enligt avtalen är vårdgivaren personuppgiftsan- svarig medan företaget agerar som ett personuppgiftsbiträde. Ett personupp- giftsbiträde finns alltid utanför den personuppgiftsansvariges egen organisa- tion. En anställd eller någon annan som behandlar personuppgifter under den personuppgiftsansvariges direkta ansvar är inte ett personuppgiftsbiträde (jfr Personuppgiftslagen – En kommentar, Zeteo, , kommenta- ren till 3 § PuL). Avtalsparternas avsikt har av allt att döma inte varit att biträdet ska ställa personal till de berörda nämndernas förfogande på ett sätt som innebär att per- sonalen skulle omfattas av tystnadsplikt enligt OSL. Såvitt framgår av re- missvaren har nämnderna inte heller utgått från att biträdets personal skulle ha tystnadsplikt enligt OSL. Att vårdgivaren ensam bestämmer över ändamålen i sig med den aktuella personuppgiftsbehandlingen och i vissa avseenden ska ställa organisatoriska och tekniska krav på biträdet (jfr 30 och 31 §§ PuL) för- ändrar inte den bild som avtalen ger av vilken relation mellan biträdets personal och vårdgivaren som har varit avsedd. Det verkar inte heller som om enskilda läkarsekreterare hos företaget ställs till vårdgivarens förfogande i praktiken. Såvitt framkommit bestämmer inte vårdgivaren vem hos biträdet som ska utföra journalföringen, vet inte på för- hand vem som kommer att behandla en viss uppgift och har inte heller i övrigt något direkt inflytande över det arbete som sekreteraren utför. Det finns inte någon form av överenskommelse eller avtal mellan vårdgivaren och den en- skilde läkarsekreteraren. I dokumentet ”Utdrag ur överenskommelse ANS–Conscriptor”, som styrel- sen för ANS har gett in tillsammans med sitt remissvar, anges att ”Conscriptor garanterar att bara namngivna och av Kunden godkända läkarsekreterare hos Conscriptor får tillgång till Kundens data […]”. Även om vårdgivaren får denna information från företaget skiljer sig om- ständigheterna i det här fallet på avgörande punkter från den situation som be- handlades i JO 2001/02 s. 250. Detta inte minst eftersom de aktuella avtalen innebär att den personal som behandlar uppgifterna utför sitt arbete i anledning av sin arbetsgivares ställning som personuppgiftsbiträde. Vad som har kommit fram innebär inte att företagets personal kan anses ha en sådan relation till vård- givarens verksamhet att de omfattas av tystnadsplikt på annan liknande grund (jfr i denna fråga JO 1982/83 s. 238, dnr 149-1980, som jag återkommer till nedan). Sammanfattningsvis gör jag alltså bedömningen att personalen hos person- uppgiftsbiträdet inte omfattas av någon sådan straffsanktionerad tystnadsplikt som följer av 2 kap. 1 § andra stycket OSL. 3.2.3 Gäller någon form av tystnadsplikt för personalen (läkarsekreterare) som utför journalföringen hos personuppgiftsbiträdet? Den personal hos ett personuppgiftsbiträde som behandlar uppgifter åt en vård- givare kan omfattas av andra former av tystnadsplikt än sådan som följer av OSL eller patientsäkerhetslagen. Avtalen mellan företaget och läkarsekrete- rarna innehåller en klausul om tystnadsplikt. Dessutom följer en sorts tystnads- 2 015 /1 6:JO1 O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T plikt av reglerna om behandling av personuppgifter inom hälso- och sjukvår- den. Dessa former av tystnadsplikt är inte straffsanktionerade enligt 20 kap. 3 § , men är ändå av intresse i det här sammanhanget eftersom de kan beaktas vid prövningen av om ett utlämnande av en uppgift innebär men för den som skyddas av sekretessen. Jag återkommer nedan, under , till min syn i denna fråga. Jag vill dock här kort besk- riva dessa ”alternativa” tystnadsplikter. I förarbetena till den tidigare gällande sekretesslagen, 1980:100 (prop. 1981/82:186 s. 41–42) anfördes bl.a. följande (den bestämmelse som nämns motsvaras av 10 kap. 14 § OSL, som jag berör längre fram i beslutet): Mot bakgrund av det anförda kan konstateras att t.ex. personal från en kon- toristförening eller ett bevakningsföretag som regel inte torde vara bundna av sekretesslagen. Jag vill emellertid erinra om att det oftast är möjligt att undvika olägenheter som kan uppkomma till följd härav antingen genom att det enskilda företaget sluter avtal med sina anställda om tystnadsplikt eller genom att en myndighet ställer upp förbehåll om att uppgifter som arbetstagare som inte är offentliga funktionärer får kännedom om i sin verk- samhet inte får röjas för utomstående (jfr 14 kap. 9 § SekrL). Detta förfa- rande kan tillämpas t.ex. när en myndighet anlitar en skrivbyrå för utskrift av handlingar som innehåller sekretessbelagda uppgifter. Av yttrandet från SLSO framgår hur tystnadsplikten är reglerad i avtalen mel- lan personuppgiftsbiträdet och den personal hos biträdet som utför journalfö- ringen. Tystnadsplikten omfattar de uppgifter som den personen behandlar i anledning av företagets uppdrag som personuppgiftsbiträde. Vid en överträdelse av en avtalsreglerad tystnadsplikt är den ”sanktion” mot den personal som brutit mot tystnadsplikten den som kan följa av avtalen. Detta är i första hand en fråga mellan avtalsparterna, dvs. arbetsgivaren och arbetsta- garen. Av den aktuella avtalsklausulen framgår att personalen hos biträdet kan bli skyldig att betala skadestånd till företaget, för den eventuella skada som företaget lider på grund av att uppgifter har röjts. 3.2.3.2 En form av tystnadsplikt följer av reglerna om behandling av person- uppgifter När en vårdgivare anlitar ett personuppgiftsbiträde för behandling av patient- uppgifter är det vårdgivaren som är ansvarig om behandlingen hos biträdet sker i strid med bestämmelserna om hur personuppgifter får behandlas. Ansvaret innebär bl.a. att vårdgivaren som personuppgiftsansvarig ska ersätta den regi- strerade (t.ex. en patient) för skada och kränkning av den personliga integrite- ten som en behandling av personuppgifter i strid med patientdatalagen eller PuL har orsakat. Detta framgår av 10 kap. 1 § patientdatalagen och 48 § PuL. I detta sammanhang är det av intresse att det av 30 § PuL följer en form av tystnadsplikt för t.ex. den som är anställd hos ett personuppgiftsbiträde och som alltså behandlar personuppgifter för den personuppgiftsansvariges räkning. Detta eftersom personuppgifterna bara får behandlas i enlighet med den per- sonuppgiftsansvariges instruktioner. Ett muntligt eller ett skriftligt utlämnande av personuppgifter till tredje man innebär en ”behandling” av uppgiften, jfr 3 § O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2 015 /1 6:JO1 I förarbetena till PuL anfördes bl.a. följande om detta (prop. 1997/98:44 s. 91): Skulle någon som arbetar för den personuppgiftsansvarige lämna ut person- uppgifter i strid med vad som sålunda gäller, är det den personuppgiftsan- svarige som bär det rättsliga ansvaret gentemot den registrerade […] I vil- ken utsträckning den personuppgiftsansvarige i sin tur kan vidta någon åt- gärd mot den som lämnade ut uppgiften i strid med givna instruktioner framgår av de bestämmelser som reglerar förhållandet mellan den person- uppgiftsansvarige och medhjälparen, t.ex. avtalet med ett personuppgifts- biträde eller arbetsrättsliga bestämmelser […] De allmänt hållna bestäm- melserna i den nya lagen innebär inte en sådan plikt att hemlighålla uppgif- ter som medför att straffstadgandet om brott mot tystnadsplikt i 20 kap. 3 § kan bli tillämpligt. 3.3 Sekretessbrytande bestämmelser i Om en uppgift är sekretessbelagd får den som huvudregel inte röjas för enskilda eller för andra myndigheter (8 kap. 1 § OSL). I 10 kap. OSL finns dock vissa undantag från huvudregeln – sekretessbrytande bestämmelser – som innebär att uppgiften kan lämnas ut även om den är sekretessbelagd. 3.3.1 Den sekretessbrytande bestämmelsen om nödvändigt utlämnande i 10 kap. 2 § OSL Enligt 10 kap. 2 § OSL hindrar inte sekretess att en uppgift lämnas till en en- skild, om det är nödvändigt för att den utlämnande myndigheten ska kunna fullgöra sin verksamhet. Bestämmelsen innebär att det är tillåtet att lämna ut uppgifter även om det innebär skada eller men för den enskilde. Syftet med bestämmelsen är att förhindra att sekretessregleringen gör det omöjligt för en myndighet och dess personal att sköta de uppgifter som myndigheten har ansvar för. Sekretessen får efterges bara i sådana fall då ett utlämnande av sekretessbelagda uppgifter är en nödvändig förutsättning för att myndigheten ska kunna fullgöra ett visst åtagande (se Offentlighets- och sekretesslagen, Zeteo, , kommentaren till 10 kap. 2 § OSL, se även och artikel i 2008 s. 153). Av förarbetena framgår att bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. En- bart en bedömning att effektiviteten i myndighetens handlande sätts ner ge- nom en föreskrift om sekretess får inte leda till att sekretessen åsidosätts (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 465 och 494). Som exempel på fall där ett utlämnande med stöd av bestämmelsen kan ske från en myndighet till en enskild nämns ”delgivning med part och annan föreskriven underrättelse till enskild som ett led i behandlingen av ett ärende” (a. prop. s. 122). I ett äldre beslut, JO 1982/83 s. 238, dnr 149-1980, fann JO att 1 kap. 5 § sekretesslagen, 1980:100 (numera 10 kap. 2 § OSL), möjliggjorde att skattemyndigheter i vissa fall kunde lämna ut sekretessbelagda uppgifter till privata dataföretag för registrering. I det aktuella fallet utnyttjades pri- vata dataföretag för registrering av deklarationer. Bedömningen i ärendet har ifrågasatts bl.a. i den ovan nämnda artikeln i . Utgångspunkten är alltså att bestämmelsen ska tillämpas restriktivt. I praktiken handlar det om situationer av undantagskaraktär. En vårdgivare är ansvarig för att det finns de resurser som behövs för att journalföring ska kunna utföras i enlighet med gällande rätt. En vårdgivare måste således anpassa och organisera sin verksamhet i enlighet med detta. 2 015 /1 6:JO1 O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T Av remissvaren framgår att vårdgivarnas behov av extern hjälp med journalföring uppkommer när den ordinarie personalen hos vårdgivaren inte hinner med. Det har inte kommit fram något som tyder på att vårdgi- varna i och för sig skulle ha varit förhindrade att lösa journalföringen på ett sätt som inte hade riskerat att komma i konflikt med sekretessbestämmel- serna. Det hade exempelvis kunnat ske genom en omfördelning av befintlig personal eller genom anställning av ny personal. Att avtalen kan ha inne- burit en effektivisering av vårdgivarens journalföring i samband med att arbetsläget har varit ansträngt innebär, som framgår av förarbetsuttalandet ovan, inte i sig att bestämmelsen blir tillämplig. Det kan således enligt min mening inte anses ha varit fråga om ett sådant ”nödvändigt utlämnande” som medför att bestämmelsen i 10 kap. 2 § OSL kan tillämpas. 3.3.2 Den sekretessbrytande bestämmelsen om utlämnande med förbehåll i 10 kap. 14 § OSL En annan sekretessbrytande bestämmelse finns i 10 kap. 14 § OSL. Genom denna ges myndigheten en möjlighet att lämna ut en uppgift trots att den är sekretessbelagd. En förutsättning är att myndigheten ställer upp ett förbehåll i förhållande till den som tar emot uppgiften. Förbehållet kan avse ett förbud (för mottagaren) att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den. Myndigheten måste göra bedömningen att förbehållet undanröjer den risk för men eller skada som utan förbehållet skulle hindra att uppgiften lämnas ut. Den som bryter mot ett förbehåll som har meddelats med stöd av bestämmelsen kan dömas för brott mot tystnadsplikt enligt 20 kap. 3 § . JO har uttalat sig om förfarandet när ett utlämnande med förbehåll sker, bl.a. i beslutet JO 1992/93 s. 197, dnr 145-1990. I ärendet, som gällde klagomål mot polisen, anförde JO bl.a. följande: Bedöms en av sekretess omfattad handling kunna lämnas ut med förbehåll måste utlämnandet i varje enskilt fall föregås av ett beslut i saken som skall dokumenteras i polisärendet. Ett sådant beslut skall ange vilken handling det är fråga om, vem handlingen lämnas ut till och som därmed är bunden av förbehållet beträffande just den handlingen och vad förbehållet har för innebörd. Uttalandet överensstämmer med min syn på vilka krav som en tillämpning av bestämmelsen ställer. Som har framgått finns det inte utrymme för en myndig- het att meddela generella förbehåll (jfr även bl.a. JO 1994/95 s. 574, dnr 2079- 1993). Vid journalföring inom hälso- och sjukvården behandlas uppgifter som är av mycket känsligt slag. framhåller i sitt yttrande till JO att sekretessen är av grundläggande betydelse för att patienter ska kunna känna förtroende för hälso- och sjukvårdspersonalen. Som har anfört kan det uppstå risker för patientsäkerheten om detta förtroende sviktar. Enligt OSL råder en stark sekretess för uppgifter om patienter inom den all- männa hälso- och sjukvården. För att sekretessen ska upprätthållas är det av O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T 2 015 /1 6:JO1 central betydelse att hälso- och sjukvårdspersonalen har en tystnadsplikt som omfattar det som den får reda på i samband med vården av en patient. Som har angetts är min granskning inriktad på frågan om de berörda vårdgivarna har uppfyllt sitt ansvar för att upprätthålla sekretessen när man har ingått avtal med det aktuella företaget (ett personuppgiftsbiträde) om journalfö- ring. Avtalen innebär att företaget ska agera som ett personuppgiftsbiträde åt vårdgivaren. Ett personuppgiftsbiträde och biträdets personal arbetar nära den personuppgiftsansvarige vårdgivaren; uppgifter får bara behandlas enligt in- struktioner från vårdgivaren. Prövningen av om en vårdgivare kan lämna ut sekretessbelagda uppgifter till ett personuppgiftsbiträde eller personal hos bi- trädet ska emellertid ske på vanligt sätt enligt OSL. Det långtgående tekniska skydd som finns för uppgifterna, förutsatt att regelverket om behandling av personuppgifter har beaktats på ett korrekt sätt, har inte någon direkt betydelse i detta sammanhang. Inte heller det förhållandet att ett utlämnande i PuL:s me- ning inte sker till en tredje man har någon direkt betydelse. 4.2 Har det funnits rättsliga förutsättningar för vårdgivarna att lämna ut patientuppgifter på det sätt som följer av avtalen? Jag har redovisat min syn på hur vissa bestämmelser i ska tolkas i det här aktuella sammanhanget. Vad gäller frågan om det har funnits rättsliga förut- sättningar för de berörda vårdgivarna att lämna ut uppgifter om patienter på det sätt som följer av avtalen vill jag uppehålla mig vid följande. Personalen hos personuppgiftsbiträdet (läkarsekreterarna) omfattas inte av den tystnadsplikt enligt 2 kap. 1 § andra stycket OSL som skulle ha gällt om vårdgivarens egen personal hade utfört journalföringen. Frågan om huruvida patientuppgifter som finns hos vårdgivaren kan göras tillgängliga för person- uppgiftsbiträdets personal är därför i första hand beroende av om ett utläm- nande till personalen kan ske utan att det innebär men för den som skyddas av sekretessen. Det är i detta sammanhang som en avtalsreglerad tystnadsplikt och den ”tystnadsplikt” som följer av regelverket om behandling av personuppgif- ter kan vägas in. Utgångspunkten vid prövningen är emellertid upplevelsen hos den som skyddas av sekretessen (jfr prop. 1979/80:2 Del A s. 80 f.). I ett ovan redovisat förarbetsuttalande om en liknande situation – en myn- dighet anlitar en skrivbyrå för utskrift av handlingar som innehåller sekretess- belagda uppgifter – uttalas att problemet med att personalen hos det företag som myndigheten har anlitat inte omfattas av sekretess ”oftast” kan avhjälpas genom att det företag som myndigheten har anlitat har sekretessavtal med sina anställda eller genom att myndigheten lämnar ut uppgifterna med förbehåll en- ligt (numera) 10 kap. 14 § OSL (prop. 1981/82:186 s. 41–42). Den personal hos biträdet som utför journalföring åt vårdgivaren har en så- dan avtalsreglerad tystnadsplikt som nämns i förarbetsuttalandet. Vid överträ- delser av denna kan personalen bli skadeståndsskyldig mot sin arbetsgivare (fö- retaget). Som har framgått följer även av regelverket om behandling av person- uppgifter en sorts tystnadsplikt för personalen hos biträdet. Vid överträdelser av denna kan vårdgivaren som personuppgiftsansvarig bli skadeståndsskyldig enligt PuL mot t.ex. en patient. 2 015 /1 6:JO1 O F F E N T L I G H E T O C H S E K R E T E S S S A M T Y T T R A N D E - O C H T R Y C K F R I H E T När uppgifter om patienter lämnas ut till personuppgiftsbiträdets personal för journalföring omfattas de alltså av ett visst skydd. Som har anförts kan tyst- nadsplikten för den personal som behandlar patientuppgifter antas vara av stor betydelse för bl.a. de berörda patienterna vid deras kontakter med vården. blir därför i sammanhanget ofrånkomligt att jämföra med den situationen att uppgifterna behandlas av personal som har en tystnadsplikt enligt 2 kap. 1 § andra stycket OSL. En principiellt sett mycket viktig skillnad är att personal som har tystnads- plikt enligt OSL (dvs. /regionens personal) omfattas av ett straff- rättsligt ansvar enligt 20 kap. 3 § , medan så inte är fallet när det gäller personalen hos företaget (personuppgiftsbiträdet). Om en tjänsteman hos /regionen röjer sekretesskyddade patientuppgifter kan alltså hon el- ler han ställas till ansvar straffrättsligt och dömas för brott mot tystnadsplikt.