frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Eftersom , utan att ange skälen till det, grundade sin bedömning på patientens uppgifter i delar där . hade gett en annan version av händelseförloppet har jag förståelse för att . uppfattade att myndigheten var partisk till patientens förmån. Språket i besluten m.m. Det är angeläget att säkerställer att besluten håller hög kvalitet i alla avse- enden, också vad gäller den språkliga utformningen. har tillstått att språket i de aktuella besluten inte har varit tydligt och att det innehåller vissa mindre lämpliga uttryck och formuleringar. Jag delar den uppfattningen. Språket håller en oacceptabelt låg nivå med bl.a. ofullstän- diga meningar och felaktig meningsbyggnad. I omprövningsbeslutet används dessutom formuleringar om patienten som inte hör hemma i ett myndighetsbe- slut, t.ex. ”att patienten säkert inte har uppträtt på ett vuxet sätt”. De brister som jag nu har tagit upp är självfallet allvarliga i sig. Dessutom påverkar de in- trycket av kvaliteten på IVO:s tillsyn. förtjänar kritik även för att besluten och inte uppfyller de krav på språket som måste ställas på beslut i ett tillsynsärende. IVO:s bedömning i sak . har gjort gällande att agerade felaktigt när myndigheten riktade kritik mot henne i hennes yrkesutövning. JO:s huvuduppgift är att granska att myndigheter och andra som står under JO:s tillsyn följer lagar och andra författningar i sin verksamhet. Syftet med denna granskning är i första hand att undersöka om myndigheterna har handlat enligt de regler för förfarandet som gäller för dem, dvs. om myndigheterna har agerat korrekt i formellt hänseende. JO brukar alltså som regel inte ha syn- punkter på de bedömningar som en tillsynsmyndighet har gjort i ett visst ärende. Det som har kommit fram i det här fallet ger mig dock anledning att anföra följande. Motiveringskravet i patientsäkerhetslagen har till syfte att garantera att ären- den prövas omsorgsfullt, sakligt och enhetligt. En bra motivering gör det även enklare att förstå besluten. Är motiveringen bristfällig är det lätt att beslutets riktighet, dvs. bedömningen i sak, ifrågasätts. Som redovisats ovan anser jag H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 015 /1 6:JO1 att det inte framgår av besluten att har klarlagt det faktiska händelseför- loppet. Besluten är dessutom så bristfälligt motiverade att det inte går att förstå hur har resonerat. Det leder till att det är mer eller mindre omöjligt att ta ställning till om besluten är riktiga eller inte. Uppgift från handläggare om omfattningen av IVO:s prövning Vad gäller uppgift om att handläggaren per telefon har informerat henne om att myndigheten inte skulle pröva bemötandefrågan har uppgett att handläggaren inte minns något telefonsamtal, även om det inte kan uteslutas att ett sådant har ägt rum. Jag saknar därmed underlag för att ha några syn- punkter på IVO:s handläggning i den här delen. Eftersom det inte är sannolikt att ytterligare åtgärder skulle skapa klarhet i saken lämnar jag den frågan. Det är av största vikt att den myndighet som ska ta emot och utreda patientkla- gomål har såväl de enskildas som hälso- och sjukvårdens förtroende. Detta stäl- ler höga krav på vad beträffar både utredningsförfarandet och beslutens utformning. Beslut i tillsynsärenden måste vara väl genomarbetade och sakliga. Språket ska vara vårdat, enkelt och begripligt. Vidare får det för en läsare inte råda någon osäkerhet om vilka omständigheter som bedömningen grundar sig på, och det måste tydligt framgå hur har resonerat – oavsett om ett beslut utmynnar i kritik eller inte. I det aktuella ärendet har besluten ett flertal brister i dessa avseenden. förtjänar sammantaget allvarlig kritik för handlägg- ningen. har medgett att det finns brister i besluten, att de inte ger en korrekt bild av ärendet och att de inte heller återspeglar den avsedda innebörden. Av remissvaret framgår att det regelbundet genomförs utbildningar i beslutsskriv- ning på , avdelning Mitt. Jag ser naturligtvis positivt på detta och utgår från att de frågor som har berörts i det här ärendet kommer att behandlas vid kom- mande utbildningstillfällen. Avslutningsvis vill jag nämna att regeringen beslutade att tillsätta en särskild utredare med uppgift att se över den nuvarande hanteringen av klagomål mot hälso- och sjukvården och föreslå hur hanteringen kan bli enklare, mer ändamålsenlig och effektivare. överlämnades delbe- tänkandet Sedd, hörd och respekterad – Ett ändamålsenligt klagomålssystem i hälso- och sjukvården (SOU 2015:14) till . I delbetänkan- det, som är föremål för remissbehandling, berörs flera av de frågor som har aktualiserats i det här ärendet. Ett slutbetänkande ska redovisas . 2 015 /1 6:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Viss kritik mot ett landsting för handläggningen av ansökningar om flytt av verksamhet från sjukgymnaster med samverkansavtal enligt (numera) lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi (Dnr 681-2013) Beslutet i korthet: En privat vårdgivare kan få offentlig finansiering av sin verksamhet genom att teckna ett samverkansavtal med enligt be- stämmelserna i de s.k. ersättningslagarna, dvs. lagen (1993:1651) om läkar- vårdsersättning och lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi. Ett samverkansavtal är rättsligt sett ett avtal som sluts mellan och vårdgivaren och är inte att se som ett offentligrättsligt beslut. Om frågan om verksamhetens lokalisering har reglerats i samverkansavtalet blir ett önske- mål från vårdgivarens sida om att flytta verksamheten närmast en sedvanlig avtalsrättslig förhandlingsfråga mellan parterna. har handlagt ansökningar om flytt av verksamhet som omfattas av samverkansavtal på ett sätt som gett intryck av att myndigheten tar ställning till en sådan ansökan genom att fatta ett offent- ligrättsligt beslut. JO är kritisk till handläggning av ansökning- arna. I en anmälan till JO framförde , som ombud för (), klagomål mot hälso- och sjukvårdsför- valtningen, . Han anförde bl.a. följande: Det har i flera fall förekommit att sjukgymnaster (medlemmar i ) med samverkansavtal enligt lagen (1993:1652) om ersättning för sjukgymnastik, LOS, (numera lagen [1993:1652] om ersättning för fysioterapi) har ansökt hos om att få rätt att flytta sin mottagning och sjukvårdspraktik från en adress till en annan inom . Medlemmarna A.P., I.B. ansökte om detta. En tjänsteman vid hälso- och sjukvårdsförvaltningen avslog ansökningarna. Medlemmarna överklagade avslagsbesluten för laglighetsprövning enligt 10 kap. kommunallagen (1991:900), KL, till Förvaltningsrätten i som avvisade överklagandena. Som skäl angav förvaltningsrätten i samtliga fall att de aktuella besluten inte hade fattats med stöd av någon beslutanderätts- delegation från hälso- och sjukvårdsnämnden och att besluten därför var sådana tjänstemannabeslut som inte kunde vara föremål för laglighetsprövning. begärde genom LSR att skulle ompröva beslutet om hennes ansökan och fatta beslut i en sådan ordning att det kunde överklagas enligt kommunallagen. beslutade att inte ändra sitt tidi- gare beslut. I beslutet anfördes också följande: Vidare meddelas att med anledning av Er begäran avser förvaltningen att i särskild ordning utreda frågan om möjligheterna att ändra formerna för be- slut vid ansökan om flytt av verksamhet. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 015 /1 6:JO1 meddelade därefter LSR följande: Upplysningsvis kan meddelas att förvaltningen har behandlat frågan internt och har inte funnit skäl att ändra beslutsgången avseende beslut om flytt av verksamhet. Förvaltningens uppfattning i frågan fortsätter i linje med tidi- gare fastställda beslut från förvaltningsdomstolen. Rätten för en sjukgymnast att få flytta sin verksamhet avser en fråga som rör den enskilda sjukgymnastens civila rättigheter att bl.a. få verka i fri konkurrens och att få etablera sig på annan plats inom geografiska ansvarsom- råde. beslut att avslå flytt är ingripande och inskränker den en- skilde sjukgymnastens rättigheter. Besluten strider även mot lag. har i sina avslagsbeslut uttalat att förvaltningen har ett planeringsansvar att skapa vård för länets invånare och därmed verka för en jämn fördelning över länet. Enligt hälso- och sjukvårdsla- gen ligger det inte i planeringsansvar att styra över de privata ak- törernas verksamheter. Det är upp till den enskilde vårdgivaren att bestämma var den vill vara verksam. Genom att upprätthåller en beslutsordning där frågan om sjuk- gymnasters rätt att flytta sin verksamhet avgörs genom tjänstemannabeslut in- skränks sjukgymnasternas grundläggande rättighet att få sin sak prövad i dom- stol. Till anmälan fogades A.P:s och N.A:s ansökningar till hälso- och sjukvårds- förvaltningen om flytt av verksamhet, ovan nämnda beslut från hälso- och sjuk- vårdsförvaltningen och Förvaltningsrätten i , N.A:s begäran om en omprövning samt e-postkonversation mellan LSR:s företrädare och förvalt- ningen om förvaltningens ställningstagande i fråga om beslutsordningen vid framställningar om flytt av verksamhet. JO begärde att , , skulle yttra sig över vad som hade framförts i anmälan. anförde bl.a. följande: LSR har i sin skrivelse till JO anfört att (), genom en beslutsordning där berörda sjukgymnasters rätt att flytta sin verksamhet avgörs genom tjänstemannabeslut, inskränker sjukgymnasternas grundläg- gande rättighet att få sin sak prövad i domstol. SLL har uppfattat att anmälan avser enbart vårdgivare som har samver- kansavtal med SLL. har beslutat om långsiktiga politiska mål. Av dessa mål framgår att förvaltningen ska arbeta för att för- bättra tillgängligheten till hälso- och sjukvården för hela länets invånare. Utbudet av läkare med olika specialiteter och sjukgymnaster är ojämn inom . Det stora vårdutbudet är koncentrerat inom , medan det finns kommuner inom länet som har liten eller inget utbud av specialistläkare och sjukgymnaster. För att göra det befint- liga vårdutbudet tillgängligt för länets alla medborgare beslutar förvaltningen huruvida en ansluten vårdgivares verksamhet får flyttas. Handläggningen av ansökningar sker av tjänstemän på förvaltningen. En läkare eller sjukgymnast som ingått ett samverkansavtal med lands- tinget ska bedriva sin verksamhet inom det område som framgår av avtalet. 2 015 /1 6:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Som regel beviljas inte flytt av verksamhet. I undantagsfall kan flytt av verk- samhet beviljas genom ett särskilt tilläggsavtal om det sker till ett område där den befintliga vårdverksamheten inom aktuell specialitet saknas eller är mycket begränsad. Det finns ingen lagbestämmelse som reglerar den aktuella frågan om flytt av verksamhet. Vid ett ingånget samverkansavtal har vårdgivaren däremot accep- terat att bedriva verksamheten inom ett visst område. Enligt SLL:s uppfatt- ning är frågan om flytt av verksamheten en avtalsrättslig fråga som inte kan vara föremål för en laglighetsprövning enligt kommunallagen. Som exempel bifogas ett samverkansavtal vari anges under 2 § Avtalsförut- sättningar att verksamheten ska bedrivas inom kommuns stadsdel, , Vidare anges att flytt av verksamhet från stadsdelen till annan ort ej får ske utan SLL:s godkännande. Till remissvaret fogades samverkansavtal med N.A. LSR kommenterade yttrandet och tillade bl.a. följande: Sammantaget kan konstateras att ett samverkansavtal är helt och hållet ett utflöde av offentligrättslig reglering […]. innehåll re- gleras av ersättningslagarna och det finns inget utrymme för parterna att avtala om andra villkor. har således ingen självständig ställning som ett kontrakt mellan två parter. får, namnet till trots, ses som ett beslut av att ansluta en enskild sjukgymnast till det system för offentlig finansiering som regleras i LOS och FOS och inte som ett civilrättsligt avtal om köp av tjänster från sjukgymnasten. I lagstiftningen finns ingen begränsning i rätten att etablera sig på viss ort. De beslut som fattas av ett landsting rörande enskild sjukgymnast med sam- verkansavtal är av offentligrättslig karaktär. När sjukgymnaster med sam- verkansavtal har ansökt hos SLL om att få rätt att flytta sin mottagning och sjukvårdspraktik från en adress till en annan adress inom har SLL även själv behandlat saken som en fråga av offentligrättslig karak- tär. SLL har tagit fram en blankett där det är möjligt att ansöka om att få flytta verksamheten och SLL kan själv kryssa i om ansökan bifalles eller avslås. När beslut har tagits av SLL har även detta motiverats såsom ett beslut av förvaltningsrättslig karaktär. Besluten ifråga är inte en åtgärd eller ett beslut av ren verkställande art. Tvärtom är besluten av sådan vikt och innefattar ett sådant inslag av själv- ständig bedömning att det är fråga om ett beslut enligt kommunallagens mening. Följaktligen ska kommunallagens bestämmelser om delegation och överklagande äga tillämpning i sådana fall. Med tanke på att det är fråga om ett beslut i kommunal-lagens mening krävs det att rätten att fatta beslutet ska vara delegerad. Utan delegation äger tjänstemannen inte rätt att fatta beslut på SLL:s vägnar. fick del av LSR:s kompletterande yttrande och anförde att det av förarbetena till ersättningslagarna framgår att lokaliseringen av en verksamhet är en fråga som kan regleras i samverkansavtalet. I ett beslut anförde JO följande: H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Enligt 3 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), HSL, ska varje landsting er- bjuda en god hälso- och sjukvård åt dem som är bosatta, kvarskrivna eller sta- digvarande vistas inom . Ett landsting får sluta avtal med någon an- nan om att utföra de uppgifter som ansvarar för enligt HSL. Lands- tinget ska då ange de särskilda villkor som gäller för överlämnandet. En privat vårdgivare kan få offentlig finansiering av sin verksamhet genom att teckna ett vårdavtal eller ett samverkansavtal med . Regler om detta finns i de s.k. ersättningslagarna, dvs. lagen (1993:1651) om läkarvårds- ersättning, LOL, och lagen (1993:1652) om ersättning för fysioterapi, LOF (ti- digare lagen [1993:1652] om ersättning för sjukgymnastik, LOS). Rubriken till LOF samt vissa bestämmelser i lagen ändrades . Flertalet ändringar var en följd av att begreppet fysioterapeut blev en ny skyddad yrkestitel enligt patientsäkerhetslagen (2010:659). Därutöver gjordes vissa språkliga och redaktionella ändringar (se prop. 2012/13:175 s. 93). Några ändringar i sak gjordes inte. En fysioterapeut i privat verksamhet som ger fysioterapi enligt ett ”vårdav- tal” med får ta emot ersättning från på de villkor och enligt de grunder som och fysioterapeuten kommit överens om. I de fallen gäller vårdavtalet i stället för bestämmelserna i (5 § tredje stycket LOF). Fysioterapiersättning enligt LOF lämnas endast till en fysioterapeut som har ett ”samverkansavtal” med (5 § första stycket LOF). När ingår ett vårdavtal eller ett samverkansavtal ska tillämpa lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, , eller lagen (2008:962) om valfrihetssystem, LOV. Vid tillämpning av ska ingående av ett samverkansavtal likställas med offentlig upphandling av s.k. B-tjänster (5 § fjärde stycket LOF). I LOF regleras bl.a. vilka krav som ställs på en verksamhet för att den ska kunna bli föremål för ett samverkansavtal (7–9 §§). Av lagen framgår också vissa skyldigheter och rättigheter som en fysioterapeut som får fysioterapi- ersättning har, t.ex. att samverka med andra inom vård- och rehabiliteringsom- rådet (10, 14 och 25 §§). Vidare innehåller lagen bestämmelser om fysiotera- piersättning och patientavgifter (15–24 a §§). Ersättningen enligt LOF följer nationella taxor som framgår av förordningen (1994:1120) om ersättning för fysioterapi. Motsvarande bestämmelser för läkare finns i LOL respektive förordningen (1994:1121) om läkarvårdsersättning. Enligt 10 kap. 1 § första stycket kommunallagen (1991:900), KL, har varje medlem av en kommun rätt att få lagligheten av kommunens beslut prövad ge- nom att överklaga dem hos förvaltningsrätten för laglighetsprövning. De beslut som kan överklagas är bl.a. beslut av fullmäktige och beslut av en nämnd om beslutet inte är av rent förberedande eller rent verkställande art (10 kap. 2 § KL). I 6 kap. 33–38 §§ KL finns regler om hur en nämnd får delegera sitt be- slutsfattande. 2 015 /1 6:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Som redovisats ovan kan en privat vårdgivare få offentlig finansiering genom att teckna ett ”fristående” vårdavtal med , alternativt ett samverkans- avtal enligt ersättningslagarna. Jag begränsar mina uttalanden till att gälla fysio- terapeuter som har ett samverkansavtal med enligt LOS/LOF. Vad som sägs är dock tillämpligt även på läkare med samverkansavtal enligt LOL. Bakgrund och frågeställningar i ärendet A.P., I.B. (medlemmar i ) har samverkansavtal enligt LOS. De ansökte hos om att få rätt att flytta sina mottagningar och sjukvårds- praktiker inom . En tjänsteman vid hälso- och sjukvårdsförvaltningen avslog ansökningarna. Avslagsbesluten överklagades till Förvaltningsrätten i för laglig- hetsprövning enligt 10 kap. KL. Förvaltningsrätten avvisade överklagandena med motiveringen att besluten inte hade fattats med stöd av någon beslutande- rättsdelegation från hälso- och sjukvårdsnämnden och att de därför var sådana tjänstemannabeslut som inte kunde vara föremål för laglighetsprövning. LSR har i sin anmälan till JO anfört bl.a. att samverkansavtalet helt och hål- let är att betrakta som ett utflöde av offentligrättslig reglering, att avtalet saknar självständig ställning som ett kontrakt mellan två parter och att ett beslut som fattas av ett landsting när det gäller flytt av den verksamhet som samverkans- avtalet avser är av sådan vikt och innefattar ett sådant inslag av självständig bedömning att det är fråga om ett beslut i kommunallagens mening. å andra sidan har framfört att frågan om flytt av verksamheten är en avtalsrättslig fråga som inte kan vara föremål för en laglighetsprövning enligt kommunallagen. Huvudfrågan i ärendet är alltså om man bör se det som att fattar ett offentligrättsligt beslut när myndigheten ingår ett samverkansavtal med en fysioterapeut respektive tar ställning till en ansökan om flytt av en sådan verk- samhet som ett samverkansavtal avser. Inför den bedömningen finns det anled- ning att kort redogöra för bakgrunden till och syftet med bestämmelserna om samverkansavtal i LOL och LOS. Jag kommer även att ta upp frågan om huruvida lokaliseringen av verksamheten är ett förhållande som kan tas upp i samverkansavtalet. Syftet med lagstiftningen om samverkansavtal Genom en lagändring som trädde i kraft infördes bestäm- melser i LOL och LOS som innebar att den som ville etablera sig som pri- vatpraktiserande specialistläkare i öppen vård eller som sjukgymnast fick till- gång till offentlig finansiering enligt ersättningslagarna endast under förutsätt- ning att ett samverkansavtal träffades med sjukvårdshuvudmannen (prop. 1994/95:109 s. 1). Innan regleringen om samverkansavtal infördes hade sjukvårdshuvudmän- nen, som enligt HSL har ansvaret för att planera hälso- och sjukvården, i prin- cip inga möjligheter att lokalisera privatpraktiserande läkares och sjukgymnas- ters mottagningar till de områden inom där behoven var störst. H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D 2 015 /1 6:JO1 hade inte heller några möjligheter att förhindra sådana etableringar i områden där tillgången till berörda yrkesgruppers tjänster redan var mycket god (prop. 1994/95:109 s. 14). Syftet med lagändringen var främst att hejda den okontrollerbara fria etable- ringen av specialistläkare och sjukgymnaster med rätt till offentlig ersättning. Som skäl angavs bl.a. att bestämmelserna behövdes för att ge sjukvårdshuvud- männen såväl möjlighet till kostnadskontroll som grundläggande förutsätt- ningar att planera hälso- och sjukvården inom sina respektive områden efter de lokala behov och förutsättningar som finns där. I sammanhanget påpekades att de aktuella yrkesgrupperna alltid har rätt och möjlighet att etablera sig och ut- öva sin verksamhet och att det som lagstiftningen avsåg var rätten att vara verk- sam som privatpraktiker med offentlig finansiering (jfr prop. 1994/95:109 s. 14–15 och 20). Vad kan regleras i samverkansavtalet? Det finns inte någon bestämmelse i LOS/LOF som uttryckligen anger vilka förhållanden som ska regleras i samverkansavtalet. Däremot sägs det i förarbe- tena bl.a. att man i ett samverkansavtal bör ta upp sådana frågor som verksam- hetens lokalisering och omfattning samt vårdgivarens uppgifter och samverkan med andra. Det bör också klarläggas för vilken tid avtalet gäller. Om samver- kansavtalet ska gälla tills vidare bör det regleras hur omförhandlingar ska kunna ske. Det sägs också att ett samverkansavtal varken ersätter lagens be- stämmelser om ersättning eller dess övriga bestämmelser (prop. 1994/95:109 s. 17 och 19). infördes regler om s.k. ersättningsetablering i LOL och LOS. I förarbetena till den lagändringen angavs det att, om och den överlåtande vårdgivaren är överens, det är möjligt för att ställa andra villkor i det nya samverkansavtalet än vad som gällt gentemot den tidi- gare vårdgivaren. I det sammanhanget underströks att ett samverkansavtal ald- rig får avvika från vad som anges i LOL och LOS. Då blir det inte längre att anse som ett samverkansavtal utan som ett vårdavtal. Det är dock möjligt att i ett samverkansavtal ha kompletterande villkor som inte avviker från lagstift- ningen, t.ex. om tillgänglighet eller särskild inriktning (prop. 2008/09:64 s. 74). Jag anser att det, mot bakgrund av de uttalanden som gjordes i förarbetena till bestämmelserna om samverkansavtal och ersättningsetablering, står klart att frågan om verksamhetens lokalisering både kan och bör regleras i ett sam- verkansavtal mellan och vårdgivaren. Hur bör ett samverkansavtal betraktas i rättsligt hänseende? infördes ändringar i ersättningslagarna som innebär att lagen (2007:1091) om offentlig upphandling, , och lagen (2008:962) om valfri- hetssystem, LOV, ska tillämpas vid ingående av samverkansavtal om inte annat följer av reglerna om ersättningsetablering (5 § LOF och LOL). I förarbetena (prop. 2008/09:64 s. 35 f.) redogjorde regeringen utförligt för bl.a. tidigare för- arbetsuttalanden, dåvarande Regeringsrättens avgörande, RÅ 2006 ref. 26, och Europeiska kommissionens syn på avtalen. 2 015 /1 6:JO1 H Ä L S O - O C H S J U K V Å R D Regeringen gjorde därefter följande samlade bedömning. Den situation som föreligger när en enskild läkare eller sjukgymnast tilldelas ett samverkansavtal och utför arbete i enlighet med detta avtal, utifrån vad som anges i de aktuella lagarna, präglas i hög grad av vad som normalt är att anse som ett uppdragsför- hållande. När ett samverkansavtal ingås är det därför fråga om ”ett offentligt kontrakt med ekonomiska villkor” som sluts mellan den enskilde yrkesutöva- ren och (a. prop. s. 41). Regeringen bedömde vidare att ett samverkansavtal är att betrakta som en s.k. tjänstekoncession (a. prop. s. 41 f.). Därutöver konstaterade regeringen att ett ”vårdavtal” utgör ett avtal om köp av hälso- och sjukvårdstjänster som där- med ska upphandlas enligt alternativt LOV. Vad gällde frågan om det fanns anledning att göra en annan bedömning av ett ”samverkansavtal” anför- des följande (a. prop. s. 44 f.): Enligt regeringens mening går det inte att göra en åtskillnad mellan de två avtalsformerna på det sätt som utredningen [SOU 1999:149; JO:s anm.] har gjort. [– – –] När det gäller tilldelning av samverkansavtal är det just konkurrensen om att få sluta själva avtalet och därmed få tillgång till den offentliga finansieringen som är avgörande. Frågan är på vilken grund avgör vem som ska få ett samverkansavtal. Möjliga tilldelnings- kriterier skulle kunna vara t.ex. tjänsternas kvalitet och tjänsteleverantörens tillgänglighet. Enligt regeringens uppfattning utgör inte den omständigheten att avtals- villkoren i högre grad är angivna i lag och förordning tillräckliga skäl för att särskilja samverkansavtalen från vårdavtalen vid bedömningen av om de ska upphandlas eller inte.