frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — I den utredning som gjordes av stadsdelsförvaltning står att läsa att flickan bedömts vara i behov av stöd på grund av sitt psykiska mående, att mamman inte haft den föräldraförmåga som krävts för att möta flickans behov och heller inte förmått ta emot den hjälp hon blivit erbjuden. Utredningen vi- sade att flickan hade ett stort behov av stöd, men valde ändå att avsluta utredningen utan åtgärd. Utredningen avslutades med hänvis- ning till att flickan och hennes mamma hade flyttat från kommunen. Trots flick- ans stora hjälpbehov och trots att modern var positiv till kontakt med social- tjänsten i den nya kommunen underlät man att informera om ärendet. Det medförde att det gick onödigt innan kom- mun fick kännedom om flickans situation. Den fick kommunen kännedom om genom en anmälan från Barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Åtvi- daberg efter det att flickan skurit sig och kommit till akutkliniken i . – Den nämnd som inlett en utredning till ett barns skydd eller stöd är skyldig att slutföra och fatta beslut i ärendet även om barnet by- ter vistelsekommun. Vid beslut om insatser ska den beslutande kommunen också ha kvar ärendet till dess att mottagande kommun beslutat om att ta över ansvaret. i menar att det inte är i enlighet med gällande lagstiftning eller rätt gentemot flickan att avsluta utredningen utan vidare åtgärder och hänvisa till att flickan har flyttat och får söka bistånd i den nya kommunen i stället. Flickan var i ett mycket dåligt skick när hon flyttade till , och stadsdelsförvaltning borde ha erbjudit flickan och hennes mamma stöd utifrån den oro de hade för flickans hälsa och utveckling. I ett beslut anförde JO följande. Varje kommun svarar enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, för inom sitt område. Enligt huvudregeln i 2 a kap. 1 § SoL är det den kommun där den enskilde vistas som ansvarar för att den enskilde får stöd och hjälp. Ett ärende som avser vård eller någon annan åtgärd i fråga om en enskild person kan enligt 2 a kap. 10 § SoL flyttas över till en annan kommun. En kommun som anser att ett ärende ska flyttas över ska begära det hos den andra kommunen. Ärendet ska flyttas över om den som berörs av ärendet har starkast anknytning till den andra kommunen och det med hänsyn till den enskildes önskemål, hjälpbehovets varaktighet och omständigheterna i övrigt framstår som lämpligt. Enligt 11 kap. 1 § SoL ska socialnämnden utan dröjsmål inleda en utredning av vad som genom en ansökan, anmälan eller på något annat sätt har kommit till nämndens kännedom och som kan motivera någon åtgärd av nämnden. Vid en utredning av om nämnden behöver ingripa till ett barns skydd eller stöd får socialnämnden konsultera sakkunniga och i övrigt ta de kontakter som behövs för att bedöma behovet av insatser (11 kap. 2 § SoL). är skyldig att slutföra en sådan utredning och fatta beslut i ärendet även om 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T barnet byter vistelsekommun (11 kap. 4 § SoL). Den nya vistelsekommunen är skyldig att på begäran bistå med den utredning som socialnämnden kan behöva för att fatta beslut i ärendet. aktualiserades vid när hennes mamma gjorde en ansökan om stöd i form av en skolform där behandling ingick. led av ångest och depression. Hon hade även utvecklat anorexia och ett självskadebeteende där hon skar sig i armarna. inledde en utredning om N.N. Under det att utredningen pågick beslutade sig modern för att separera från sin sambo och flyttade till kom- mun tillsammans med N.N. och hennes bröder. Handläggaren av utredningen om N.N. vid stadsdelsförvaltning före- slog att utredningen skulle avslutas. Under rubriken vering i utredningen anförde hon följande. Utredande socialsekreterare gör bedömningen att [N.N.] är i behov av stöd och hjälp på grund av sitt dåliga psykiska mående. Det är också möjligt att modern behöver ytterligare stöd för att orka stötta [N.N.] i att ta emot stöd. Modern har uttryckt att hon är hjälpsökande och vill ha stöd för [N.N. ], men att hon vill att det stödet kommer från den nya kommunen då de ska flytta. Det stöd som modern efterfrågat från stadsdelsförvaltning är stöd för att kunna separera från sin sambo och flytta till . Nämnden beslutade (delegationsbeslut) i enlighet med handlägga- rens förslag. N.N:s problem beskrivs förhållandevis utförligt i stadsdelsnämndens utred- ning. Utan att här gå in närmare på dessa var det enligt min uppfattning uppen- bart att N.N. hade svåra och omfattande psykiska och sociala problem. Hon hade ett stort hjälpbehov, och det fanns skäl att få till stånd insatser för att ge henne vård och behandling. Även utredaren bedömde att N.N. behövde stöd och hjälp. Vilka insatser hon hade behov av berördes däremot inte i utred- ningen. Där uttalades i stället att det borde göras en ny utredning eftersom fa- miljen hade flyttat till . Enligt 11 kap. 4 § SoL ska socialnämnden slutföra en s.k. barnutredning och fatta beslut i ärendet även om barnet byter vistelsekommun. Under utredningen är den nya vistelsekommunen skyldig att på begäran bistå med utredning. Syf- tet med bestämmelsen är primärt att säkerställa att utredningen inte stannar av och läggs ned på grund av flyttningen. Syftet är också att den fortsatta utred- ningen ska bedrivas på bästa möjliga sätt trots de praktiska svårigheter som flyttningen kan ha fört med sig i detta hänseende (prop. 1996/97:124 s. 111 och 180 f.). Mot bakgrund av dels bestämmelsen i 11 kap. 4 § SoL, dels vad som hade kommit fram om N.N. är det anmärkningsvärt att avslu- tade utredningen om N.N. utan att ens ha gått in på en bedömning av vilken hjälp hon behövde. Utredningen borde givetvis inte ha avslutats innan frågan om lämpliga insatser hade klarlagts. Den delen av utredningen hade vid behov S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 kunnat göras i samråd med i . Då hade även frågan om en eventuell överflyttning av ärendet till , i enlighet med bestämmelsen i 2 a kap. 10 § SoL, kunnat aktualiseras. Som framgår ovan bedömde den utredande socialsekreteraren att N.N. var ”i behov av stöd och hjälp på grund av sitt dåliga psykiska mående”. Enligt remissvaret bedömde stadsdelsnämnden emellertid att ”kriterierna för ett om- händertagande enligt LVU inte var uppfyllda”. Det kan inte tolkas på annat sätt än att nämnden ansåg att det fanns förutsättningar för att besluta om insatser för N.N. i samråd med modern. Det är, till att börja med, svårt att förstå hur nämnden kunde komma fram till slutsatsen att det inte fanns skäl för ett omhändertagande enligt LVU när utredningen saknade en bedömning av vilka insatser N.N. Därutöver noterar jag att det hade antecknats i utredningen att modern hade avslutat en kontakt med BUP eftersom hon ansåg att BUP inte hade gett N.N. Modern hade inte heller förmått se till att flickan fick kontakt med sjukvården med anledning av vissa problem med den fysiska hälsan . Trots att modern hade uttryckt att hon ville ha hjälp av fanns det alltså flera omständigheter som borde ha gett nämnden anledning att ifrågasätta om det över huvud taget var möjligt att ge flickan nödvändiga insat- ser i samråd med modern. I samband med att avslutade sin utredning kom mo- dern och nämnden överens om att nämnden skulle informera i om N.N:s fall. Den informationen lämnades först när so- cialtjänsten i hade inlett en egen utredning om flickan och inom ramen för den utredningen begärde att få uppgifter från . Stadsdelsnämn- den har anfört att man kunde ha varit snabbare med att föra informationen om N.N. vidare till den nya kommunen, men att nämnden bedömde att saken inte var akut. Mot bakgrund av det som hade kommit fram om N.N. framstår det för mig som närmast obegripligt att man inte kontaktade i Åtvi- daberg redan när det stod klart att familjen hade flyttat dit. I vart fall borde man ha tagit den kontakten när utredningen avslutades. skyldighet att göra en s.k. barnavårdsutredning är en av nämndens viktigaste uppgifter. För att barn inte ska ”hamna mellan stolarna” finns bestämmelsen i 11 kap. 4 § SoL, som ska säkerställa att en inledd utred- ning slutförs även om barnet flyttar till en annan kom- mun. har i det här fallet brustit i sin utredningsskyldig- het genom att avsluta utredningen om N.N. utan att klarlägga vilka insatser hon var i behov av och utan att ta någon som helst kontakt med kom- mun. Hanteringen ger intryck av att stadsdelsnämnden mer sett till möjligheten att ”bli av med problemet” när N.N. och hennes familj lämnade kommunen än till skyldigheten att se till att en påbörjad utredning fullföljs. Därmed har man även åsidosatt den grundläggande skyldigheten enligt 1 kap. 2 § SoL att vid åtgärder som rör barn särskilt beakta barnets bästa. Sammanfattningsvis förtjä- nar allvarlig kritik för handläggningen av ärendet. Klagomålen mot i kommun ger mig inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande. 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Mot bakgrund av den allvarliga kritiken mot finner jag skäl att skicka en kopia av detta beslut till Inspektionen för vård och omsorg (), som är ordinarie tillsynsmyndighet för . Kritik mot en socialförvaltning för genomförandet av ett oanmält hembesök hos en förälder i samband med att den andra föräldern skulle hämta ett gemensamt barn (Dnr 4076-2013) Beslutet i korthet: Under en barnavårdsutredning som rörde en ettårig flicka gjorde två handläggare från socialförvaltningen ett oanmält hembesök hos flickans far. Besöket gjordes tillsammans med barnets mor och mormor, när modern skulle hämta barnet efter ett umgängestillfälle. Syftet med be- söket var att observera både överlämningen av flickan och flickans ”tillstånd och situation hos fadern med anledning av inkommen oro”. Företrädare för det allmänna ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksamhet. Ett hembesök som görs för att klarlägga ett barns situation och om det finns skäl för ett ingripande från myndighetens sida innehåller ett sådant inslag av myndighetsutövning att det som regel är olämpligt att andra än myndighetens representanter deltar i besöket. Handläggarna hamnade i det här fallet i en situation där fadern uppenbarligen uppfattade det som att handläggarna medverkade till stöd för modern. Detta är inte acceptabelt. Förvaltningen kritiseras för sitt agerande. I en anmälan till JO framförde J.C. klagomål mot socialförvaltningen i kommun. Han kompletterade senare sin anmälan och uppgav då bl.a. följande: ringde en representant från förvaltningen och be- gärde att han skulle komma direkt hem tillsammans med sin dotter. Vid bosta- den möttes han av två handläggare från förvaltningen, dotterns mamma och mormor. En av handläggarna berättade att de skulle ta med sig dottern men förklarade inte på vilka grunder. De hade inte heller något beslut utan sa att detta skulle skrivas . Handläggarna bar dottern till en bil där flickans mamma och mormor befann sig. När han senare frågade efter ett beslut infor- merade förvaltningen honom om att det inte fanns något sådant utan att det var dotterns mamma och mormor som hade hämtat flickan. På begäran av JO gav förvaltningen in journalanteckningar avseende J.C:s dot- ter O. Av journalanteckningarna framgick bl.a. att förvaltningen hade gjort ett oanmält hembesök hos J.C. JO begärde därefter att i kommun skulle yttra sig över vad J.C. hade anfört om det nämnda hembesöket. S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 biståndsutskott lämnade en detaljerad redogörelse för hän- delseförloppet . De anförde bl.a. följande: fördes samtal med O.:s mor , då hon hörde av sig för att be- rätta att fadern inte lämnat O. till henne enligt avtal upprättat med famil- jerätten inom kommun socialförvaltning. Modern uttryckte oro för O., och med anledning av att ärendet var aktuellt på , fattade ansvarig handläggare beslut om att hon, tillsammans med kollega , skulle åka hem till mormodern, där modern befann sig, för att få ytterligare information om den oro som båda framfört gällande O. […] Un- der samtal fattade handläggarna beslut, med anledning av moderns och mormoderns önskemål, att medfölja dessa hem till fadern för att observera både den kommande överlämningen samt O.:s tillstånd och situation hos fadern med anledning av inkommen oro. De båda handläggarna beslöt sig i över- enskommelse med modern […] och mormodern […] att medfölja i egen bil hem till fadern på oanmält besök i observationssyfte. När de båda handläggarna, modern och mormodern kommer till faderns adress är han och O. inte hemma. Handläggare ringer till fadern och ber denne komma hem, och han och O. inkommer skyndsamt. De har varit på på besök, inför inskolning. Fadern lämnar O. till mormodern nere i porten, kommer upp till trappuppgången där handläggare står, och släpper in dessa i lägenheten. Även modern, mormodern och O. kommer in. Observationer av handläggare görs […] Fadern […] och modern […] börjar diskutera med handläggare om hur det kommer sig att fadern inte lämnat O. enligt gällande avtal. […] Föräldrarna fortsätter tvista om de olika avtalen […] Fadern svarar i telefon och går under samtalet ut på balkongen. säger mormor att det inte är någon idé att diskutera detta vidare, utan att det är bättre att frågan om avtalen tas med respektive advokat, och att hon och modern istället åker med O. till mormodern. Modern och O. börjar göra sig färdiga för att gå, och fadern kommer då in från balkongen […] När fadern ser att modern och mormodern är på väg att åka med O. springer han fram och blir upprörd. Han blir högröstad, skriker "vad gör ni", och försöker slita O. från modern. Modern och mormodern förklarar att de ska ta med O. hem eftersom det är moderns umgängesdag, varpå fadern säger ”nej ni kan inte ta henne, ge tillbaka henne”, vilket han upprepar och försöker slita O. ur moderns och mormoderns famn, som O. skiftas mellan. Dessa hindrar fadern att ta O., genom att modern som för tillfället inte håller i O. ställer sig mittemellan för att förhindra det på- gående. De båda går längre ut i hallen mot ytterdörren. Handläggare uppfattar att det närmar sig bråk och att O. är mitt i detta […] Handläggare och går ut till hallen där mormodern håller i O., och fadern står mycket nära modern i hallen närmast ytterdörren. […] Handläggare försöker prata med fadern för att försöka lugna honom och få honom att sluta med sitt våldsamma agerande, och gå emellan honom och mormor respektive mamma . Handläggare lyckas komma förbi alla i hallen och ta O. från mor- mors famn och gå iväg nedför trapporna med henne, utan att bli stoppad av fadern. kommer ut från lägenheten med O. bort till bilarna som står parkerade på gatan. har dock ingen bilnyckel utan blir stående ute på gatan. Pappa kommer strax springande och försöker slita och dra O. ur famnen på handläggare. När fadern backar undan från bilen och upphör i sina för- sök att ta O. ur handläggares famn, sätter handläggare henne i mormors bil. Mormor och modern åker strax därefter från platsen. 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T polis som kallats till platsen av mormor. När polisen kom- mer har såväl mormor, modern […] och O. men även fadern lämnat platsen. Fadern har åkt efter sällskapet i egen bil. De båda handläggarnas bedömning är att fadern utsatte O. för betydande risk och fara vid upprepade tillfällen under detta tumult, genom att slita och dra i såväl henne som de som höll i henne. modern, mormodern och O. skulle lämna platsen, ringde handläggare till bitr enhetschef , och under te- lefonsamtal frågade denne, inför åhöran, modern om det är hon som bestämmer sig för att föra O. från faderns hem, vilket modern tydligt ut- tryckte ja till. Detta med anledning av att något beslut om omhändertagande ej fanns varken planering eller beslut på. Dagen efter händelsen, , fattade ordförande för socialnämn- dens biståndsutskott beslut om vård för O. med stöd av 6 § LVU, med pla- ceringsbeslut enl 11 § LVU hos mormodern. Detta med anledning av att O.:s hälsa och boendesituation inte bedömdes kunna säkerställas utan att riskera avbrott eller vidare konflikter med inslag av våld, då vårdnadsha- varna var i en allvarlig och djup konflikt med varandra gällande O.:s boende och meningsskiljaktigheter om avtal om umgänge. Handläggare samt medhandläggare infor- merade både modern och mormodern, inför besöket hos fadern, om att det oanmälda besöket hos fadern skedde med syfte att observera och fastställa O.:s hälsa utifrån den information som inkommit till . Modern informerades att om hon väljer att föra O. med sig från fadern, utifrån det avtal hon ansåg vara gällande, var det på eget initiativ. I denna redogörelse har handläggare även klargjort att hennes avsikt att ta O. från mormoderns famn och gå ner med henne mot bilen, var att säkerställa att O. inte skulle fara fysiskt illa av det tumult som uppstod mellan fadern […], modern […] och mormodern […]. fick tillfälle att yttra sig över remissvaret och framförde ytterligare klago- mål mot förvaltningen. I ett beslut anförde JO följande. har tillsammans dottern , född . Vid den tid som är aktuell i JO:s ärende, , hade föräldrarna gemensam vårdnad om flickan. De hade dock, enligt nämndens remissvar, ”en allvarlig och djup konflikt med varandra gällande O.:s boende och meningsskiljaktigheter om avtal om um- gänge”. hölls ett möte vid förvaltningen. I mötet deltog bl.a. utredande socialsekreterare, handläggare från familjerätten, flickans mamma och mormor. hade meddelat han inte avsåg att delta. Mamman och mor- modern framförde att de kände oro för hur J.C. tog hand om flickan samt att J.C. inte hade följt uppgjort umgängesavtal. De uppgav bl.a. att flickan var smutsig efter att ha varit hos pappan samt att han inte kunde tillgodose flickans behov av stimulans. inleddes en utredning enligt 11 kap. 1 § socialtjänst- lagen (2001:453), SoL, för att bedöma om flickans situation krävde insatser från sida med anledning av den oro som hade framförts. S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 dag hörde mamman av sig till förvaltningen och informerade om att pappan inte hade lämnat flickan enligt deras umgängesavtal. Två handläggare från för- valtningen besökte härefter mamman och mormodern, som uppgav att de var fortsatt oroliga för hur flickan hade det hos pappan. I samband med att de två handläggarna träffade mamman och mormodern be- slutade de att följa med mamman och mormodern till J.C. för att göra ett oan- mält hembesök. Enligt remissvaret var syftet med besöket att observera den kommande överlämningen av flickan och flickans situation hos pappan. Hand- läggarna, mamman och mormodern kom tillsammans till J.C:s bostad. Då pap- pan och flickan inte var hemma ringde en av handläggarna till J.C. och bad dem komma hem, vilket de gjorde. Samtliga blev insläppta i lägenheten. Enligt re- missvaret förde föräldrarna en diskussion med en av handläggarna om umgäng- esavtalen. I samband med att mamman och mormodern ville lämna bostaden med flickan uppstod det enligt handläggarna ett ”tumult”. Händelseförloppet avslutades med att en av handläggarna bar ut flickan från lägenheten och bo- och att mamman och mormodern därefter åkte iväg med flickan i sin bil. Pappan följde efter i en annan bil. Företrädare för det allmänna ska iaktta saklighet och opartiskhet i sin verksam- het (1 kap. 9 § regeringsformen). Kravet på opartiskhet betyder bl.a. att det allmännas företrädare ska vara objektiva i sin tjänsteutövning och förhålla sig så att deras opartiskhet inte med fog kan ifrågasättas. Bestämmelsen omfattar inte bara hur en sak rent faktiskt har handlagts och vilka verkliga skäl som lig- ger bakom ett beslut eller ett annat handlande från en myndighet. Det har också betydelse hur myndighetens agerande har uppfattats (se JO:s beslut den 29 sep- tember 2014, dnr 48-2013). När det råder en konflikt mellan föräldrar är det särskilt viktigt att social- tjänsten arbetar så att alla berörda förstår myndighetens roll, uppgifter och be- fogenheter. Om agerar på ett sätt som kan ge någon av de berörda anledning att ifrågasätta myndighetens opartiskhet riskerar konflikten i stället att förvärras (se JO 2000/01 s. 285, dnr 3870-1997 och JO 2004/05 s. 213, dnr 786-2003). Utgångspunkten är vidare att handlande ska ske i samråd med de inblandade och med respekt för deras integritet. Som har framgått var syftet med besöket hos J.C. att ”observera både den kommande överlämningen samt O:s tillstånd och situation hos fadern med anled- ning av inkommen oro”. Jag har i och för sig förståelse för att förvaltningen ville bedöma om det behövdes någon form av insats eller ingripande från soci- altjänstens sida med anledning av de uppgifter om oro som hade lämnats. Det kan dock diskuteras om uppgifterna i sig var sådana att de motiverade ett oan- mält hembesök. Oavsett bedömningen av den saken anser jag att det var olämp- ligt att handläggarna gjorde besöket tillsammans med mamman och mormo- dern. Ett hembesök som görs för att klarlägga ett barns situation och om det finns skäl för ett ingripande från myndighetens sida innehåller ett sådant inslag 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T av myndighetsutövning att det som regel är olämpligt att andra än myndighe- tens representanter deltar i besöket (jfr JO 2000/01 s. 285, dnr 3870-1997 och JO 2004/05 s. 213, dnr 786-2003). Vad som var känt om det konfliktfyllda för- hållandet mellan föräldrarna redan före hembesöket borde under alla förhållan- den ha manat till extra stor försiktighet vid agerande. delsen kom att utveckla sig hamnade handläggarna i en situation där J.C. penbarligen uppfattade det som om de båda medverkade till stöd för mamman. Detta är givetvis inte acceptabelt. Enligt min mening borde handläggarna i stäl- let ha kontaktat J.C. och redogjort för mammans oro samt förklarat socialtjäns- tens roll i sammanhanget och syftet med ett eventuellt hembesök. förtjänar myndigheten kritik för sitt agerande. har anfört i övrigt leder inte till något uttalande från min sida. Ärendet avslutas med den kritik som har uttalats. Kritik mot en en förälder inte hade erbjudits tillfälle att delta i en barnavårdsutredning (Dnr 2653-2013) Beslutet i korthet: Efter en orosanmälan från en fyraårig flickas förskola beslutade dels att inleda en barnavårdsutredning, dels att göra en polisanmälan som gällde misstankar om att flickans pappa förgripit sig mot dottern när hon vistades hos fadern. hade flickan, åt- minstone , bott växelvis hos föräldrarna, som hade gemensam vårdnad om henne. Pappan anhölls och häktades, men frigavs . genomfördes och avslutades utan att pappan hördes personligen i utredningen. Han klagade till JO bl.a. på att han inte hade fått komma till tals under utredningen. JO framhåller att det ligger i sakens natur, när en utredning gäller ett barns förhållanden i en förälders hem, att nämnden hämtar in uppgifter från den föräldern. Nämnden kan visserligen inte tvinga någon att medverka i utredningen. Däremot är det angeläget att nämnden tydliggör för föräldern att det är viktigt att han eller hon bidrar med upplysningar. Nämnden kan enligt JO inte nöja sig med att vid något enstaka tillfälle försöka få till stånd en kontakt, utan det är något som nämnden ska göra fortlöpande under en utrednings gång. Åtskilliga av de åtgärder som utredare uppger sig ha vid- tagit under den aktuella utredningen finns inte dokumenterade i journalan- teckningarna. Det har lett bl.a. till att nämnden har haft svårt att redogöra för handläggningen. Med utgångspunkt från det som nämnden har anfört konstaterar JO emellertid att pappan inte har kallats skrift- ligen till ett möte med utredarna eller att utredarna på något annat sätt tydligt har erbjudit honom att träffa dem. Det har visserligen sagts att pappan fick del av vissa handlingar och viss information under utredningen utan att framföra några synpunkter eller invändningar. Den färdigställda utred- ningen kommunicerades också med honom utan att han förde fram några S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1