frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Av utredningen framgår att sjuksköterska vid häktet hade ett ankomstsamtal med N.N. dagen efter ankomsten till häktet. Enligt sjuksköterskans bedömning var N.N. inte i behov av akut sjuk- vård och häktet beslutade därför att transport till anstalten skulle ge- nomföras. Efter genomgång av den status och sjukhistoria som finns be- skriven i journalen avseende N.N. så är det Kriminalvårdens uppfattning att den bedömningen ur medicinsk synpunkt var felaktig. N.N:s hälsotillstånd borde ha föranlett kontakt med sjukhus eller i vart fall en personlig läkar- undersökning. I ett kompletterande yttrande anförde Kriminalvården, huvudkontoret, genom chefsjuristen , att uppgiften om att N.N. vid sin ankomst till anstalten skulle ha placerats under tillsyn med anledning av sitt hälsotill- stånd inte var ”helt korrekt”. Beslut om tillsyn fattades först senare under kväl- len efter att hon hade påträffats liggande på golvet i sitt bostadsrum. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Mitt syfte med det här initiativet har varit att försöka utreda vad som hände när N.N., som var i ett uppenbart dåligt skick och hade ett stort omvårdnadsbehov, förpassades av polis till häktet och därefter transporterades till an- stalten . Detta är ett försök att klarlägga om Kriminalvården på något sätt brustit i sin behandling av henne. Syftet har även varit att utreda om det finns några åtgärder som kan vidtas för att förhindra att liknande situationer uppstår . Det kan hävdas att den här typen av situationer är mycket ovanliga. I de flesta fall kan intagna i kriminalvårdsanstalter sköta sin egen hygien och lider inte av vad som kan misstänkas vara en demenssjukdom. I takt med att får en allt äldre befolkning har Kriminalvården fått ta emot allt fler intagna som behöver olika typer av omvårdnadsinsatser. Av den anledningen är det, enligt min mening, viktigt att myndigheten har rutiner och en beredskap som gör att personer med nedsatt hälsa hanteras på ett värdigt sätt. Kriminalvårdens begäran om förpassning av den dömda Precis som Kriminalvården har framhållit är myndigheten skyldig att se till att fängelsedomar blir verkställda. Kriminalvården har redogjort för de rutiner som myndigheten har för upprättande av placeringsunderlag och beslut om instäl- lelse i anstalt. I fråga om N.N. beslutade Kriminalvården, placeringsgruppen, att hon skulle inställa sig i anstalten . inte hämtade ut beslutet kontrollerades hennes folkbokföringsadress, men någon ny adress fanns inte att tillgå. Så långt har jag inga invändningar mot Kriminalvårdens hantering av N.N. Frågan är om det borde ha vidtagits någon 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D ytterligare åtgärd, när tiden för inställelse hade passerats och N.N. inte inställde sig, innan Kriminalvården begärde polisens hjälp med förpassning. Kriminalvården har redogjort för innehållet i 10 § andra stycket lagen om beräkning av strafftid m.m., som ger myndigheten en möjlighet att begära po- hjälp med förpassning av intagna till anstalt. En sådan begäran kan ske om den dömde inte följer eller inte kan nås av ett föreläggande om inställelse eller om det finns en risk för det. Kraven för att myndigheten ska kunna vända sig till polisen är därmed relativt lågt ställda. Som regel bör Kriminalvården kunna vända sig till polisen när en intagen inte har hämtat ut ett beslut om in- ställelse och Kriminalvården saknar ytterligare kontaktuppgifter. Det finns emellertid, enligt min mening, situationer när det rimligen kan krävas att Kriminalvården vidtar ytterligare utredningsåtgärder innan polisen anlitas. Kriminalvården har framhållit att det för begäran om förpassning saknades information om N.N:s hälsotillstånd och att myndigheten därmed inte har någon invändning mot att det skedde en begäran om förpass- ning. Jag tolkar detta som att även Kriminalvården är av uppfattningen att det finns situationer när myndigheten bör göra ytterligare efterforskningar innan möjligheten till begäran om förpassning utnyttjas. Enligt min mening kan så vara fallet när det exempelvis framkommer uppgifter som tyder på att den dömde har sviktande hälsa. I en sådan situation bör Kriminalvården försöka utreda den dömdes hälsotillstånd och om det finns behov av några särskilda förberedelser inför verkställigheten. Kriminalvården har framhållit att myndigheten saknade uppgifter om N.N:s hälsotillstånd eftersom hon inte hade medverkat i frivårdens personutredning. Av handlingarna i ärendet framgår att N.N., trots upprepade kallelser i samband med tingsrättens och hovrättens handläggning, inte inställde sig till frivården. I en sådan situation – där en äldre och tidigare ostraffad person inte inställer sig för att genomföra en personutredning – bör Kriminalvården överväga behovet av att göra ytterligare undersökningar innan det sker en begäran om förpass- ning. I hovrättens dom – som Kriminalvården har haft tillgång till – framgår det dessutom att N.N., enligt egen uppgift, inte hade inställt sig till frivården på grund av att hon var deprimerad. Det framkom vidare att hon har starkt nedsatt syn och svårt att röra sig på grund av ryggproblem. Vidare konstaterade hov- rätten att det var mycket som talade för att det fanns en alkoholproblematik och ett behandlingsbehov. Enligt min uppfattning fanns det skäl för Kriminalvården att, med utgångs- punkt i de redovisade uppgifterna, försöka komma i kontakt med N.N. genom att exempelvis söka upp henne i hemmet. Jag har förståelse för att det är en resurskrävande åtgärd, men den kan enligt min mening vara nödvändig i vissa speciella fall. Det är inte möjligt att i efterhand med säkerhet säga vad ett hembesök skulle ha resulterat i. Emellertid är det mycket som talar för att om företrädare för Kriminalvården hade träffat N.N. skulle dessa ha fått klart för sig i vilken situation hon befann sig. Därmed skulle även Kriminalvården ha haft bättre möjligheter att förbereda hennes verkställighet, och det hade funnits bättre förutsättningar att se till att hon inte placerades i miljöer där hennes om- K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 vårdnadsbehov inte kunde tillgodoses. Med detta sagt vill jag understryka vik- ten av att Kriminalvården utformar sina rutiner så att även de lite mer ovanliga fallen hanteras på ett ändamålsenligt sätt. Häktet åtgärder vid N.N:s ankomst m.m. skrevs in i häktet . beslutade vakthavande befäl att hon skulle stå under tillsyn . Som skäl för denna åtgärd angavs N.N:s höga ålder och ”oklara hälsotillstånd”. För- utom denna anteckning finns det inga uppgifter om vad det var i hennes till- stånd som gjorde att häktet fann det nödvändigt att ställa henne under tillsyn. Det vidtogs inga ytterligare åtgärder för att försöka klarlägga hennes hälsotill- stånd. Det sagda kan inte tolkas på annat sätt än att personalen i häktet kände en oro för N.N:s hälsotillstånd, men gjorde bedömningen att hon inte var i behov av sjukvård. Enligt min mening är det direkt olämpligt att krimi- nalvårdspersonal som saknar medicinsk utbildning gör den typen av bedöm- ningar. Genom att inte kontakta medicinsk personal har häktet tagit en bety- dande risk. Risktagandet gör sig särskilt märkbart i en situation där det är fråga om en äldre person som häktet saknar tidigare erfarenhet av och där personalen därmed inte har någon kunskap om den intagnes hälsa m.m. Av samma skäl finns det anledning att ifrågasätta anstalten Ystads agerande när N.N. hittades liggande på golvet i sitt bostadsrum. I stället för att tillkalla jourläkare ställde man henne enbart under tillsyn. Först dagen efter tillkallade anstalten läkare. Om Kriminalvården gör bedömningen att en intagens hälsotillstånd är så pass dåligt att han eller hon behöver stå under tillsyn bör, enligt min mening, medicinsk personal kontaktas. I de fall häktets eller anstaltens egna medicinska personal inte finns tillgänglig måste det finnas förutsättningar för kriminal- vårdspersonalen att komma i kontakt med extern vårdpersonal. Det kan exem- pelvis ske genom jourläkaravtal. Beslutet att placera den intagna i anstalten Frågan om hur det förhöll sig med N.N:s hälsotillstånd blev åtminstone något mer klarlagd när hon ankom till häktet. Uppgifterna vidarebefordrades emel- lertid inte till Kriminalvårdens placeringsgrupp. Det resulterade i att place- ringsgruppen – på det ofullständiga underlag som fanns att tillgå – gjorde be- dömningen att N.N. hade undanhållit sig verkställighet och att det därigenom fanns ett större behov av övervakning och kontroll än vad som inledningsvis hade bedömts nödvändigt. Av den anledningen fann placeringsgruppen att N.N. av säkerhetsskäl skulle vara placerad i anstalten . Mot bakgrund av vad som var känt om hennes hälsa framstår skälen för placeringsbeslutet som direkt felaktiga. Det kan i och för sig förhålla sig på det sättet att N.N. skulle ha placerats i anstalten även om placeringsgruppen hade haft en mer fullständig bild av hennes hälsotill- stånd. Det kan därmed tyckas att frågan om utformningen av placeringsbeslutet är av en akademisk art. Jag vill emellertid framhålla vikten av att en myndighets 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D beslut fattas på ett så korrekt och fullständigt underlag som möjligt och är mo- tiverat på ett fullgott sätt. Till saken hör även att anstalten – trots att Kriminalvården är av upp- fattningen att N.N:s vårdbehov skulle kunna tillgodoses på ett bättre sätt i en anstalt med högre säkerhetsklass – inte hade tillräcklig kapacitet för att kunna ta hand om hennes behov av vård och omsorg. Av den anledningen flyttades hon till ett vårdboende. Precis som Kriminalvården har framhållit hade anstal- ten haft bättre möjligheter att förbereda mottagandet av N.N. om häktet Jönkö- ping hade vidarebefordrat uppgifterna om hennes hälsa till placeringsgruppen. Det hade även inneburit att myndigheten hade haft möjlighet att i ett tidigare skede starta processen med att placera N.N. i ett vårdboende och därmed minska den tid som hon befann sig i anstaltsmiljön. Transporten av den intagna I Kriminalvårdens dokumentation har det framträtt olika bilder av N.N:s häl- sotillstånd. gjordes en notering av sjukvårdspersonal i häktet om att N.N. gav ett lätt förvirrat intryck. var hon i så pass dåligt skick att hon skickades akut till sjukhus. Av remissvaret framgår att bedömningen av N.N:s hälsotillstånd ur medi- cinsk synpunkt var felaktig och att hennes tillstånd borde ha lett till kontakter med sjukvården. I och med att häktet inte tog några sådana kontakter och fattade det enligt min mening felaktiga beslutet att transportera N.N. till anstalten dröjde det ytterligare innan hon fördes till sjukhus. Detta är enligt min uppfattning en allvarlig brist. Häktet beslut att transportera N.N. till anstalten föregicks av bedömningen att hon inte var i ”behov av akut sjukvård” och därmed att transporten kunde genomföras. Enligt min uppfattning är det inte enbart akuta sjukdomstillstånd som gör att Kriminalvården bör avstå från att transportera en intagen. Det kan även finnas andra situationer när den intagnes allmäntillstånd – utan att vara akut dåligt – är sådant att en transport framstår som olämplig. Av den anledningen måste en bedömning av en intagens hälso- tillstånd inför en transport inte begränsas till behovet av akut sjukvård, utan även den intagnes tillstånd i övrigt. Mina överväganden innebär sammanfattningsvis att häktet har brus- tit i en rad avseenden efter det att polisen förpassade N.N. Hon fick inte tillgång till den sjukvård hon var i behov av, och trots hennes dåliga hälsa be- slutade häktet att hon skulle transporteras till anstalten , vilket är en resa på uppskattningsvis . Jag har ingen uppgift om hur transporten avlöpte. Med utgångspunkt i vad som är känt om N.N:s hälsotillstånd när hon anlände till anstalten krävs det emellertid inte speciellt mycket inlevelseförmåga för att förstå att resan måste ha varit en påfrestning för henne. Det förhållandet att häktet inte heller upplyste placeringsgruppen om N.N:s hälsotillstånd gjorde att anstalten inte kunde förbereda sig på ett mottagande av henne och att K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 arbetet med att hitta en mer lämplig placering fördröjdes. Den bristande hante- ringen har drabbat en redan utsatt människa, och för detta förtjänar häktet all- varlig kritik. Slutligen förtjänar anstalten kritik för att ha dröjt med att tillkalla jourläkare. Avslutningsvis vill jag framhålla vikten av att Kriminalvården inför lämp- liga och mer flexibla rutiner som gör att liknande situationer kan undvikas . Jag noterar även att Kriminalvården saknar resurser i form av särskilda vårdavdelningar för att kunna ta emot kvinnliga intagna med ett om- vårdnadsbehov. Det finns enligt min mening inte något godtagbart skäl för var- för kvinnliga intagna inte ska ha tillgång till samma förutsättningar som man- liga intagna med omvårdnadsbehov. Enligt min mening bör Kriminalvården aktivt arbeta med att komma till rätta med denna brist. Allvarlig kritik mot Kriminalvården för omfattande brister i en kriminalvårdsanstalts ärendehandläggning (Dnr 6760-2014) Beslutet i korthet: I samband med en inspektion av Kriminalvården, anstal- ten , uppmärksammades omfattande brister i anstaltens handlägg- ning av misskötsamhetsärenden och ärenden om placering av intagna i av- skildhet. I JO:s beslut konstateras att det har förekommit fel och brister i en omfattning som är helt oacceptabel. Bland annat har handläggningen av misskötsamhetsärendena dragit ut . En av förklaringarna till detta är att anstalten har haft en vikarierande kriminalvårdsinspektör som haft en viss ”ställtid”. I beslutet uttalas att detta inte kan tolkas på annat sätt än att vikarien inledningsvis inte hade tillräcklig kunskap för att kunna lösa sina arbetsuppgifter. Enligt chefsJO måste Kriminalvården ha en sådan organisation att perioder av ”ställtid” inte uppstår. Det är inte förenligt med fängelselagens krav på skyndsam handläggning att misskötsamhetsärenden blir liggande utan åtgärd på grund av semester, sjukdom, personalomsätt- ning eller liknande. I beslutet konstateras vidare att anstalten har haft ett stort ansvar i fråga om att upptäcka och åtgärda de brister som funnits i ärendehandlägg- ningen. Anstalten är emellertid inte ensamt ansvarig. Även regionen och Kriminalvårdens huvudkontor har brustit i sina kontroller av anstaltens ären- dehandläggning och i sitt ansvar för att se till att personalen har de kun- skaper som krävs för att lösa uppgiften. Omfattningen av de fel och brister som har uppmärksammats gör att Kriminalvården får allvarlig kritik. I beslutet finns även ett uttalande i frågan om vad som kan sägas vara en acceptabel handläggningstid i misskötsamhetsärenden och ett uttalande i frågan om avsaknaden av enhetliga rutiner för hur ärenden med utdragen handläggningstid ska hanteras. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D genomfördes en inspektion av Kriminalvården, anstalten . Vid inspektionen granskades anstaltens ärendehandläggning. Med an- ledning av vad som framkom i samband med inspektionen beslutade jag att inom ramen för ett särskilt upplagt initiativ utreda anstaltens handläggning av ärenden om avskildhet och misstänkta misskötsamheter. Inledningsvis upprättades en promemoria med följande innehåll: genomförde JO en inspektion av Kriminalvården, an- stalten . Vid inspektionen skedde bl.a. en granskning av handlingar avseende ärenden angående misstänkt misskötsamhet och placering av in- tagna i avskildhet. Vid granskningen kunde noteras ett antal brister i anstal- tens ärendehandläggning. I fråga om misskötsamhetsärendena framkom bl.a. att ett antal ärenden hade en handläggningstid överstigande en månad och att ett antal ärenden inte hade avslutats vid inspektionstillfället, trots att misskötsamheterna hade inträffat till och med . I fråga om avskildhetsbesluten noterades bl.a. att an- stalten i flera av de granskade ärendena hade överskridit angiven frist för omprövning. Ärenden angående misstänkt misskötsamhet Av 12 kap. 3 § fängelselagen (2010:610) följer att ärenden angående misskötsamhet ska avgöras skyndsamt. Inför inspektionen fick JO del av en lista över de ärenden angående misstänkta misskötsamheter som hand- lagts av anstalten till och med . Av dessa ärenden valdes 91 stycken ut för granskning. 49 stycken av de granskade ärendena har en handläggningstid som över- stiger en månad. 34 ärenden hade inte avslutats vid inspektionen, trots att misskötsamheterna har skett relativt långt tillbaka i tiden. Totalt är det 83 ärenden, eller av ärendena från den granskade perioden, som antigen har avslutats efter en utdragen handläggningstid eller som inte alls har avslutats. För en fullständig sammanställning av de granskade ären- dena, se bilaga [utelämnad här, JO:s anm.]. Granskningen visar att anstalten i de flesta fall har genomfört förhören av intagna i nära anslutning till det att misskötsamheterna har rapporterats. Därefter har ärendena av oklara skäl blivit liggande. De flesta av ärendena med lång handläggningstid avser misskötsamheter som har rapporterats un- der våren och . I vissa fall har den långa handläggningstiden lett fram till att ärenden har skrivits av. I dessa fall har handläggningstiden överskridit . Det finns emellertid även exempel på ärenden där anstalten har prövat ärendena i sak, trots att handläggningstiden uppgår till . Ärenden angående placering i avskildhet I vilka situationer som Kriminalvården har möjlighet att placera intagna i avskildhet anges i 6 kap. 4–9 §§ fängelselagen. I 4 § regleras förutsättning- arna för placering i avskildhet på intagnas egen begäran och av paragrafens andra stycke framgår att ett sådant beslut ska omprövas så ofta det finns K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 anledning till det, dock minst en gång . I fråga om avskildhets- placering enligt 7 § ska omprövning av beslutet ske så ofta det finns anled- ning till det, dock minst . Av 10 § i samma kapitel framgår att en intagen som hålls avskild från andra intagna på grund av att han eller hon uppträder våldsamt eller är farlig för sin egen säkerhet till liv eller hälsa ska undersökas av läkare så snart det är möjligt. En intagen som av andra skäl hålls avskild från andra intagna ska undersökas av läkare om det behövs med hänsyn till den intagnes häl- sotillstånd, dock minst en gång . Inför inspektionen fick JO del av en förteckning över avskildhetsplace- ringar . Av dessa valdes ut och granskades ett 50- tal avskildhetsbeslut avseende ett 20-tal intagna. Av granskningen framgår att anstalten i flera ärenden har överskridit an- given frist för omprövning. Anstalten har överskridit tidsfristen för om- prövning med allt från någon dag . I några ärenden har anstalten fattat beslut om att en intagen inte längre var avskild efter det att han inte längre var avskildhetsplacerad. Några av ären- dena har inte avslutats. Bl.a. fanns det ett ärende, avseende avskildhetspla- cering , som vid inspektionen bara innehöll ett beslut om avskildhetsplacering. Vidare noteras att beslutsmotiveringen i många ärenden är bristfälliga. Det saknas hänvisning till lagrum och/eller redogörelse för den relevanta bestämmelsens innehåll och på vilket sätt som rekvisiten i lagrummet är uppfyllda i det enskilda fallet. Vissa beslutsmotiveringar innehåller i prin- cip bara lagrumshänvisningar. Andra beslutsmotiveringar innehåller endast en rad om att ”N.N. placeras i avskildhet på grund av måendet”. I en be- slutsmotivering anges att en intagen placerades i avskildhet på grund av utredningsskäl (6 kap. 8 § fängelselagen [2010:610]) som 6 kap. 7 § fängelselagen angetts i motiveringen och på en annan uppgiftsrad i be- slutet om avskildhetsgrund. Kriminalvården bör föreläggas att yttra sig över vad som har redovisats ovan. Av yttrandet bör framgå vad som har gett upphov till den beskrivna situationen och vilka åtgärder som myndigheten har vidtagit för att komma till rätta med eventuella fel eller brister. Vidare bör Kriminalvården ge sin syn på hur ärenden där handläggningen drar ut ska hanteras, dvs. bör ärendet skrivas av eller ska det ske en prövning i sak. Promemorian remitterades till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar an- förde Kriminalvården, huvudkontoret, genom enhetschefen , bl.a. följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från anstalten . Här- vid har sammanfattningsvis följande kommit fram. Ärenden angående misstänkt misskötsamhet Anstalten är organisatoriskt indelad i två områden med två krimi- nalvårdsinspektörer som första linjens chefer. En av dessa har ansvar för verkställighetsplaneringen och därmed sammanhängande frågor för intagna i anstalten (område 1). ansvarade den kriminalvårdsin- spektören även för handläggning och beslut i ärenden rörande misskötsam- het. Inom området arbetar bl.a. kriminalvårdare som är kontaktmän för in- tagna samt produktionsledare. Den andra kriminalvårdsinspektören har an- svar för säkerhet och service i anstalten (område 2). 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D verksamheten vid avskildhetsavdelningen med bl.a. handläggning och be- slut i avskildhetsärenden. Inom området arbetar bl.a. kriminalvårdare i en konrollgrupp samt vakthavande befäl. Misskötsamhetsärenden inleds med att det upprättas en skrivelse över den aktuella händelsen. Denna föranleder sedan en utredning, vilken ofta omfattar ett eller flera förhör med den intagne. Förhören har tidigare ge- nomförts av kriminalvårdare efter beslut av vakthavande befäl. När ärendet varit färdigutrett och klart för att avgöras har det ankommit på kriminal- vårdsinspektören för område 1 att fatta beslut. och har tjänsten som kriminalvårds- inspektör för område 1 inte varit tillsatt med en ordinarie kriminalvårdsin- spektör, utan har upprätthållits av vikarierande kriminalvårdsinspektörer som haft en viss ”ställtid” för att komma in i arbetsuppgifterna. Detta, till- sammans med ett ökat handläggningstryck för område 1 till följd av en ökad klienttillströmning av intagna med kortare verkställighetstid i anstalten än tidigare och en handläggningsordning med inblandning av personal från båda områdena, har föranlett den uppkomna situationen. uppmärksammade anstalten problem kring handlägg- ningen av misskötsamhetsärenden. Till följd av detta påbörjades en succes- siv förändring av olika rutiner avseende handläggningen och uppföljningen av ärendegruppen. Den organisatoriska hemvisten för handläggning och beslut av misskötsamhetsärenden har ändrats i syfte att uppnå bättre fördel- ning och bättre förutsättningar för en sammanhållen handläggning. Beslut i nämnda ärenden har därför flyttats till kriminalvårdsinspektören för om- råde 2. genomför vakthavande befäl samtliga förhör med intagna. Vakthavande befäl har ett ansvar för att utredningen fortskrider och att ärendet blir klart att avgöra. Kriminalvårdsinspektören, som är chef för vakthavande befäl, är den som sedan fattar beslut. Härigenom kommer ut- redning och beslut att åvila område 2. Detta förenklar handläggningen samt ger bättre möjligheter till styrning och kontroll. genomförs en säkerhetsbriefing en gång . I samband med denna sker genomgång av öppna misskötsamhetsärenden. Efter de genomförda åtgärderna initierade kriminalvårdschefen en granskning av handläggningen avseende misskötsam- hetsärenden med hjälp av kriminalvårdsjuristerna vid regionkontoret. Vid genomgång av granskningen kunde konstateras att samtliga misskötsamhetsärenden låg under 30 dagars handläggningstid. Ärenden angående placering i avskildhet Beträffande överskridande av angiven tid för omprövning har detta haft sin grund i en otillräcklig kontroll och uppföljning. När ett avskiljande faktiskt har upphört har det inte alltid följts av ett formellt beslut vid tiden för upp- hörandet, exempelvis när avskiljandet har upphört i samband med att den intagne förflyttats från anstalten i samband med en omplacering till en an- nan anstalt. Ärendet har då fortsatt vara öppet trots att det faktiska avskil- jandet upphört.