frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Av 1 kap. 4 § fängelselagen (2010:610) (FäL) framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de sär- skilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 6 kap. 5 § FäL framgår följande. Intagna får tillfälligt hållas avskilda från varandra, om det är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 6 kap. 8 § FäL framgår följande. Under utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § denna lag eller enligt 26 kap. 6 och 7 §§ får en intagen tillfälligt hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Den intagne får inte hållas avskild än . En intagen som hålls avskild från andra intagna enligt första stycket får vägras kontakt med andra personer genom besök, elektronisk kommunika- tion eller försändelser, om det är absolut nödvändigt för att syftet med ut- redningen inte ska äventyras. Om ett avskiljande enligt första stycket inte kan verkställas i anstalt, får den intagne placeras i häkte. Av 4 kap. 1 § FäL framgår följande. En intagen ska ges möjlighet att vistas utomhus , om det inte finns synnerliga skäl mot det. Av de allmänna råd till 4 kap. 1 § FäL, i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse (FARK Fängelse), framgår att synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en timmes utomhusvistelse kan finnas t.ex. vid en oförutsedd situation som gör det nödvändigt att hålla de intagna avskilda från varandra med stöd av 6 kap. 5 § fängelselagen (2010:610) och det till följd därav saknas praktiska förutsättningar att låta de intagna vistas utomhus. Enligt 8 § förvaltningslagen (1986:223) bör en myndighet som har att göra med någon som inte behärskar det svenska språket eller som är allvar- ligt hörsel- eller talskadad vid behov anlita tolk. Det är myndigheten och inte den enskilde som bestämmer om en tolk/översättare ska användas. Det är myndigheten som utser tolk och som står för tolkkostnaden. Det är angeläget att tolkfrågan löses på ett för den enskilde och myndigheten tillfredsställande sätt. Enligt i förvaltningsrätt (s. 27) bör kriminal- vården då man prövar behovet av tolk särskilt ta hänsyn till om ärendet är omfattande och komplicerat, man bör också särskilt uppmärksamma vilken dignitet ärendet har och vilken betydelse detta har för den enskilde. Man bör även överväga huruvida det på verksamhetsstället finns personal som K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 behärskar det främmande språket eller om det i det enskilda fallet finns möjlighet att t.ex. använda ett språk som både en tjänsteman och den en- skilde behärskar. Av handboken framgår vidare (s. 123) att det vid samtal av rättslig betydelse, exempelvis när en dömd ska avge nöjdförklaring eller vid sammanträde med övervakningsnämnd får anses särskilt viktigt att vid behov anlita en kvalificerad tolk. Även vid verkställighetsplanering och vid sammanträde i behandlingskollegium samt vid läkarundersökning och i andra sammanhang där den personliga integriteten är särskilt utsatt bör man särskilt överväga behovet av kvalificerad tolk. Någon skyldighet för Kriminalvården att översätta t.ex. lagen om krimi- nalvård i anstalt eller Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd till en rad olika språk föreligger inte. Det ankommer i stället på anstalten där den intagne befinner sig att se till att den intagne med hjälp av tolk eller på annat sätt förstår vad som gäller beträffande hans eller hennes rättigheter och skyldigheter under verkställigheten. Av 25 kap 1 § Offentlighets- och sekretesslagen (2009:400) framgår att sekretess gäller inom hälso‐ och sjukvården för uppgift om enskilds hälso- tillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men. Kriminalvårdens, , bedömning Vid den bostadsavdelning där H.R. bodde påträffades det bl.a. narkotika. De intagna har därför placerats i avskildhet, enligt 6 kap. 5 § FäL och enligt 6 kap. 8 § FäL. Vattnet har i samband med detta stängts av i bostadsrummen i ett initialt skede, men därefter satts på igen. Några synpunkter kan, mot bakgrund av vad som framkommit kring tillgång till toalett och rinnande vatten, enligt mening inte rik- tas mot detta förfarande. Anstalten vidgår att de intagna och inte fick möjlighet att vistas utomhus över huvud taget eftersom man gjorde bedömningen att det funnits synnerliga skäl mot att ge möjlighet till en tim- mas utevistelse. Att det finns skäl mot att erbjuda en timmas utevistelse innebär emellertid inte per automatik att det finns skäl att helt inskränka rätten till utevistelse. Finns möjlighet till kortare utevistelse bör detta ske. Av utredningen i ärendet framkommer att utredningen av misstänkt misskötsamhet samt initialt kollegium skett utan tolk. Anstalten Salberga har uppgett att man fram till tidpunkten för initialkolle- gium hade uppfattningen att H.R. behärskade eng- elska på ett tillräckligt bra sätt för att såväl förhör som kollegium skulle kunna hållas på detta språk. har enligt anstalten inte påtalat detta för anstalten tidigare. Det har efter kollegiet kommit till anstaltens kännedom att H.R. hade önskemål om att kollegium fortsättningsvis skulle hållas på tyska. Enligt anstalten har övriga kollegium hållits med hjälp av tysktalande personal. Gällande att H.R. inte har fått ett s.k. §26-utdrag översatt till tyska kan det inte anses föreligga någon skyldighet för Kriminalvården att översätta sådana mängder text. Avseende de klagomål som H.R. anfört om läkarbesök har framkommit att det visserligen stämmer att tolk inte använts, men att behandlande läkare behärskar bl.a. tyska. har kunnat följa givna råd, anvisningar och önskemål. Behandlande läkare kan inte erinra sig att han skulle ha uttryckt sig så som H.R. påstår och sjukvården kan inte erinra sig att man diskuterat H.R:s hälsa med personal. Vad gäller det H.R. uppger angående röntgenundersökning har bedömningen gjorts att det inte fanns någon indikation för röntgen- eller ultraljudsundersökning. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Därefter anmodades Kriminalvården, huvudkontoret, att yttra sig över vad som hade framförts i yttrande. I sitt yttrande anförde huvudkontoret, genom enhetschefen , bl.a. följande: Aktuella sakförhållanden framgår av yttrande daterat . Av beslut framgår att H.R. varit avskild mellan och . Av beslut framgår att H.R. varit avskild mellan och . Aktuella författningsbestämmelser framgår av yttrande. Kriminalvården gör, mot bakgrund av vad som angivits om syftet med av- stängningen av vattnet samt tillgången till toalett och dricksvatten och att avstängningen begränsats till de initiala och mest kritiska skedena, ingen annan bedömning gällande avstängningen av vatten vid avskildhets- placeringarna respektive än vad som framgår av yttrandet daterat . De intagnas möjlig- het att sköta sin hygien har inte inskränkts på grund av avskildheten. Det föreligger i denna del enligt Kriminalvårdens mening inte underlag för att rikta kritik mot anstaltens agerande. Avseende placering i avskildhet och utevistelse har JO i beslut , dnr 4379-2013 och 5176-2013, anfört bl.a. följande. När intagna pla- ceras i avskildhet är situationen i de flesta fall oförutsedd för anstalten. Det kan således i ett inledande skede uppstå sådana praktiska svårigheter att de intagna på grund av detta inte kan erbjudas utevistelse. Om avskildheten drar ut kan det emellertid knappast hävdas att situationen är oför- utsedd för anstalten. Det innebär att en anstalt som placerar intagna i av- skildhet är skyldig att påbörja planeringen för att kunna erbjuda de intagna en timmes daglig utomhusvistelse. Paral- lellt med sådana åtgärder måste anstalten vidare kontinuerligt ompröva – allt eftersom nödvändiga utredningsåtgärder vidtas – för vilka intagna som avskildheten kan hävas. I ovan återgivet beslut var fråga om placeringar i avskildhet under peri- oderna den 19–, den 27–samt , det vill säga i samtliga fall är vad som är aktuellt i förevarande ärende. JO bedömde att det inte funnits förutsättningar för anstalten att neka de intagna en timmes daglig utomhusvistelse under hela den tid som av- skildheten pågått. H.R:s avskildhet den 27–pågick . Den påbörjades och avslutades . Anstalten har vidgått att de intagna den 27 ja- nuari 2014 inte fick möjlighet att vistas utomhus . Bedömningen gjordes att det fanns synnerligen starka skäl för att åsidosätta rättigheten med anledning av narkotikafynden som gjorts på avdelningen den 27 janu- ari 2014. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Vad avser avskildheten den 5–har avskildheten påbörjats under sen eftermiddag/kväll . Utevistelse har uteblivit . Avskildheten har avslutats , varvid även utevistelse har erbjudits H.R. Under denna avskildhet är det således endast som H.R. inte erbjudits utevistelse. Kriminalvården har tidigare uppgivit att fråga såväl vid avskildheten den 27–som vid avskildheten den 5–varit om ett större antal intagna som varit avskilda. Anstalten har uppgivit att det på varje avdelning i anstalten Salberga normalt finns 18 intagna. Lokalerna är anpassade för gemenskap. Detta gäller även promenadgården som utgörs av en stor promenadyta. Såväl vid avskildheten den 27–som vid avskildheten den 5–var det av vikt att de intagna inte hade kontakt med varandra. Med anledning härav har det inte varit möjligt för mer än en in- tagen åt gången att vistas på promenadgården. Då utevistelse är möjlig mel- lan och 20.00 har det i vart fall inte varit praktiskt möjligt för samtliga avskilda att vistas ute var. Alterna- tivt skulle ett fåtal intagna ha kunnat vistas på promenadgården i sällskap av personal (för att försäkra att de inte skulle ha kontakt med varandra). Detta skulle ha tagit resurser från utredningsarbetet och ofrån- komligen förlängt tiden för avskildhet. Anstalten har strävat efter att av- skildheten inte skulle pågå längre än nödvändigt. Vad gäller avskildheten påbörjades . Det kan således tänkas att några av de intagna redan hunnit vistas ute denna dag. Då avskildheten påbörjats först måste det dock som varit möjlig för utevistelse () anses ha varit fråga om ett sådant initialt skede av avskild- heten att det i praktiken funnits svårigheter att ombesörja en timmas utevis- telse. Anstalten har vidare uppgivit att man normalt försöker ordna så att de intagna får vistas ute om det inte är praktiskt möjligt med en timmas utevistelse. Det finns tyvärr inte dokumenterat om så även skett vid de aktuella avskildheterna. Det finns inget som tyder på att H.R:s avskildhet inte har hävts . Det är myndigheten och inte den enskilde som bestämmer om tolk ska an- vändas. Härvid ska myndigheten ta hänsyn till om ärendet är omfattande och komplicerat, vilken betydelse ärendet har för den enskilde och om det går att använda ett språk som både en tjänsteman på myndigheten och den enskilde behärskar. Om det finns någon anställd som behärskar det främ- mande språket kan tolkning av denne vara tillräcklig. Det är givetvis ange- läget att tolkfrågan löses på ett för klienten och myndigheten tillfredsstäl- lande sätt. Av handlingarna i ärendet framgår att utredningen av misstänkt missköt- samhet och initialt kollegium skett utan tolk. Vid samtal av rättslig betydelse eller vid sammanträde med be- handlingskollegium där den personliga integriteten kan komma i fara bör särskilt övervägas om tolk bör anlitas. Såvitt framgår av Kriminalvårdens yttrande till JO daterat har anstalten Salberga övervägt behovet av tolk och därvid uppfattat att H.R. behärskat engelska tillräckligt bra för att såväl förhör som kollegium skulle kunna hållas på detta språk. Efter att anstalten uppmärksammats på H.R:s önskemål om att kollegium fortsättningsvis ska hållas på tyska har kollegium hållits med hjälp av tysk- talande personal, vilket Kriminalvården anser vara en tillfredsställande lös- ning så länge personen är lämplig för uppdraget och har tillräckliga kvali- fikationer. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Vad gäller läkarbesök anser Kriminalvården, mot bak- grund av att behandlande läkare enligt uppgift behärskat tyska och att H.R. enligt vad som uppgetts kunnat följa givna råd, anvisningar och önskemål, att behov av tolk inte kan anses ha förelegat. Vad H.R i övrigt anfört i sin skrivelse daterad föranle- der ingen ytterligare kommentar från Kriminalvårdens sida utöver vad som framgår av yttrande till JO daterat . I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Genom utredningen har det framkommit att samtliga intagna på H.R:s avdel- ning placerades i avskildhet . Vid båda till- fällena föregicks avskildhetsplaceringarna av att det hade påträffats narkotika eller spår av narkotikabruk på avdelningen. I samband med avskildhetsplace- ringen upprättades ärenden om misstänkt misskötsamhet mot de intagna. Med anledning av vad som har framkommit om skälen för avskild- hetsplaceringarna, nöjer jag mig med att i denna del konstatera att en anstalt har möjlighet att placera intagna i avskildhet under sådana förhållanden som varit aktuella vid de båda tillfällena. I fråga om de intagnas förhållanden i samband med avskildhetsplacering- arna ger jag i det följande min syn på anstaltens beslut att stänga av vattnet i de intagnas bostadsrum. Jag uppehåller mig även något vid frågorna om de intag- nas rätt till en timmes daglig utomhusvistelse och en anstalts anlitande av tolk. Åtgärden att stänga av vattnet i det intagnas bostadsrum Av utredningen framgår att anstalten Salberga i vissa situationer stänger av vattnet i de intagnas bostadsrum vid avskildhetsplaceringar. Detta sker när det kan misstänkas att det finns narkotika i anstalten och i andra situationer där det kan misstänkas att anstaltens, men även i förekommande fall polisens, arbete kan försvåras. Åtgärden syftar alltså till att säkra bevis. Dessa förhållanden gör att jag finner skäl att nämna något om Kriminalvår- dens uppdrag. Av 1 § första stycket förordningen (2007:1172) med instruktion för Kriminalvården följer att myndigheten ansvarar för att verkställa utdömda påföljder, bedriva häktesverksamhet och utföra personutredningar i brottmål. Vidare följer av 2 § i samma förordning att Kriminalvården ska verka för att 1.påföljder verkställs på ett säkert, humant och effektivt sätt 2.lagföring kan ske på ett effektivt sätt 3.återfall i brott förebyggs. Enligt andra stycket i samma paragraf ska Kriminalvården särskilt vidta åtgär- der som syftar till att brottslighet under verkställigheten förhindras, frigivning förbereds, narkotikamissbruket bekämpas och innehållet i verkställigheten an- passas efter varje individs behov. Vidare vill jag nämna att enligt 1 kap. 6 § andra stycket fängelselagen får en kontroll- eller tvångsåtgärd endast användas K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingri- pande åtgärd är tillräcklig ska den användas. Kriminalvården har framhållit att vattnet i de intagnas bostadsrum bara stängs av i ett ”initialt” skede av avskildhetsplaceringarna. Exakt under hur långa tidsrymder vattnet brukar vara avstängt framgår inte. Jag noterar emel- lertid att anstalten inte har tillbakavisat H.R:s påstående om att vattnet var av- stängt i närmare i samband med avskildhetsplaceringen den 27 ja- nuari 2014. I vart fall vid det tillfället har alltså vattnet varit avstängt under en relativt . De intagna har i och för sig haft tillgång till toalett m.m. i angränsande ut- rymmen. Emellertid har de varit beroende av assistans från personal för att kunna besöka toalett. Det är därmed – även med beaktande av att vattnet enbart är avstängt i någon eller – fråga om en ingripande begränsning som riktas mot ett stort antal intagna. Av den anledningen måste åtgärden mo- tiveras av tungt vägande skäl för att den ska framstå som proportionerlig. Varje gång en anstalt överväger att vidta en sådan tvångsåtgärd måste den ställas i relation till vad som kan förväntas uppnås med insatsen och därmed om den framstår som proportionerlig. Det framgår inte huruvida åtgärden före- gåtts av någon proportionalitetsbedömning från anstaltens sida. Uppgiften om att anstalten ”regelmässigt” vidtagit åtgärden vid avskildhetsplaceringar talar emot att så skulle vara fallet. Av Kriminalvårdens yttranden framgår inte heller om anstalten uppnådde det önskade resultatet när vattnet stängdes av vid de två avskildhetsplaceringarna, eller hur framgångsrikt detta tillvägagångssätt har varit i övrigt. Av Kriminalvårdens yttranden framgår inte om denna typ av tvångsåtgärd är vanligt förekommande i landets kriminalvårdsanstalter, eller om det är fråga om en rutin som utvecklats lokalt i anstalten Salberga. Den omständigheten att jag inte tidigare, vare sig via anmälningar eller i samband med inspektioner av olika anstalter, uppmärksammats på detta tillvägagångssätt talar emot att det skulle vara fråga om en mer utbredd metod. Ett av skälen till att denna praxis inte verkar ha fått någon större spridning kan vara att det är fråga om en både ingripande och resurskrävande åtgärd. Vi- dare är det på goda grunder möjligt att ifrågasätta hur effektiv den typen av insatser är och därmed om de verkligen är proportionerliga. Det är i och för sig inte möjligt att hävda att det i varje situation skulle vara oproportionerligt att stänga av vattnet och att det därmed är fråga om en otillåten metod. Emellertid är det en ingripande åtgärd som måste användas med urskiljning och jag vill åter understryka vikten av att den föregås av en proportionalitetsbedömning som dokumenteras. Av utredningen framgår inte huruvida anstalten Salberga gjorde någon po- lisanmälan med anledning av narkotikafynden. Enligt min mening är det lämp- ligt att anstalten gör en sådan anmälan om det framkommer misstankar om nar- kotikabrott. Skälet till det är, som jag konstaterat i ett tidigare ärende, att polis (eller i förekommande fall åklagare) ska ha möjlighet att på ett tidigt stadium 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D inleda en förundersökning samt besluta om utredningsåtgärder och straffpro- cessuella tvångsmedel.19 Det är naturligtvis viktigt att polisen tidigt ges möj- lighet att exempelvis säkra bevis. Med detta sagt är det med förvåning jag noterar att anstalten regelmässigt har stängt av vattnet för att underlätta polisens arbete. Om anstalten uppmärk- sammar att det finns narkotika i anstalten bör det göras en polisanmälan och därefter är det upp till polis eller åklagare att avgöra vilka åtgärder som behöver vidtas för att säkra bevisning m.m. En anstalt har i och för sig rätt att omhän- derta ett föremål som påträffas i en anstalt, om det kan antas att föremålet kom- mer att tas i beslag. Ett sådant omhändertagande ska an- mälas till den som får besluta om beslag, dvs. den undersökningsledare eller den åklagare som får fatta beslut enligt 27 kap. 4 § rättegångsbalken.20 Jag vill understryka att det emellertid inte ingår i Kriminalvårdens uppdrag att på eget initiativ säkra bevis för andra myndigheters räkning. Anstalten har därmed age- rat utanför Kriminalvårdens uppdrag och förtjänar kritik för detta. Det framgår att de intagna i samband med avskildhetsplaceringarna inte kunde erbjudas den utomhusvistelse som de enligt huvudregeln i fängelselagen har rätt till. Kriminalvården har redogjort för innehållet i den bestämmelse som ger myndigheten rätt att i undantagsfall neka intagna en timmes daglig utomhus- vistelse. Vidare har Kriminalvården redogjort för min syn på tillämpningen av denna bestämmelse så som den har kommit till uttryck i ett tidigare ärende.21 Mitt tidigare uttalande ska ses i ljuset av att en intagens möjlighet till en timmes daglig utomhusvistelse är en grundläggande rättighet som bara bör kunna begränsas i absoluta undantagsfall. Av den anledningen är det viktigt att en anstalt i samband med avskildhetsplaceringar aktivt vidtar åtgärder – exem- pelvis genom att kalla in extrapersonal – för att kunna erbjuda de intagna den utomhusvistelse de har rätt till efter att de har placerats i avskildhet. Vidare är det av vikt att utredningsarbetet bedrivs på ett sådant sätt att perioden i avskildhet kan hållas så kort som möjligt, samt att anstalten kon- tinuerligt omprövar behovet av placering i avskildhet. har jag förstå- else för att det kan uppstå sådana praktiska svårigheter att de intagna inte kan erbjudas en hel timmes vistelse utomhus . Dessa förhållanden, i förening med längden på de avskildhetsplaceringar som är aktuella, gör att jag inte finner någon anledning att kritisera anstalten i denna del. Däremot är jag kritisk till att anstalten inte har dokumenterat huruvida de intagna har kunnat erbjudas kortare utomhusvistelse i avskildhet. Som Kriminalvården har framhållit följer det av 8 § förvaltningslagen att en myndighet vid behov bör anlita en tolk om den har att göra med någon som inte 19Se mitt beslut i dnr 2299-2014. 20Se 8 kap. 9 § fängelselagen och prop. 2009/10:135 s. 154. 21Se JO 2014/15 s. 281. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 JO har i ett tidigare ärende uttalat att en anstalt eller ett häkte i enklare ärenden lämpligen kan anlita en icke kvalificerad tolk, såsom personal. Emellertid bör en kvalificerad tolk alltid anlitas vid ärenden av större vikt för den intagne.22 Jag saknar skäl att ifrågasätta anstaltens uppgifter om att personalen ansåg att H.R:s kunskaper i engelska var tillräckligt goda för att ett förhör m.m. skulle kunna genomföras utan en tysktalande tolk. Vidare framgår att anstalten däref- ter anlitat tysktalande personal som tolk i samband med kollegium. Det är na- turligtvis en tillgång för en anstalt om det finns personal med språkkunskaper som kan agera tolk. Jag vill emellertid framhålla att det som regel rör sig om icke kvalificerade tolkar, vilket bör påverka när personalen används för sådana uppdrag. Vidare bör en anstalt inför beslutet att använda personal som tolk ta hänsyn till den situation som ska tolkas och dess betydelse för den intagne.23 Det kan exempelvis finnas tillfällen med, i vart fall av den intagne upplevda, intressekonflikter mellan personalen och den intagne där det framstår som mindre lämpligt att anlita kriminalvårdspersonal som tolk. Så kan vara fallet vid utredningar av misstänkta misskötsamheter. Mot bakgrund av vad som har framkommit i remissvaren saknar jag skäl att kommentera H.R:s övriga klagomål. Jag konstaterar endast att utredningen i dessa delar inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd från min sida. 22Se JO:s beslut i dnr 5203-2007. 23Jfr beslut av för mänskliga rättigheter i Diallo mot (ansökningsnummer 13205/07). 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Kritik mot Kriminalvården, anstalten , för hanteringen av en handling med uppgift om att en viss intagen har ”skyddad id” (Dnr 1993-2014 och 1994-2014) Beslutet i korthet: Anmälaren har en s.k. sekretessmarkering. Enligt anmä- laren har handlingar med hans namn och uppgiften om att han har ”skyddad id” hanterats på ett sådant sätt att intagna kunnat ta del av dem. När det gäller anstalten har det inte gått att klarlägga vilken typ av handling det rört sig om. JO konstaterar i beslutet att det inte finns anledning att kritisera an- stalten . Däremot kritiseras anstalten för att en närvarolista som använts vid medicinutdelning har hanterats på ett sådant sätt att det funnits risk för att andra intagna kunde se uppgiften att anmälaren har ”skyddad id”. JO uttalar i beslutet att Kriminalvården i valet mellan att skriva ut ”skyddad id” eller inte måste göra en avvägning mellan olika intressen. Det ena är myndighetens behov av att i olika sammanhang använda noteringen som en varningssignal till den egna personalen. Det andra är den intagnes intresse av att uppgiften om att han eller hon har skyddad identitet inte riskerar att röjas.