frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Särskilt medlingen måste med nödvändighet vara flexibel och anpassad efter parterna och är svår att tids- uppskatta på förhand. Enligt min uppfattning har tingsrätten haft uppsikt över att arbetet med målet drivits framåt. Medlaren skall inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som vidtagits. Tiden får inte sättas längre än . Rätten får dock förlänga tiden, om det finns förutsättningar att nå en sam- förståndslösning. Tingsrätten hade omfattande kontakter med medlaren under målets hand- läggning under vilka det framkom att medlaren arbetade intensivt med sitt uppdrag. Enligt tingsrättens bedömning fanns det anledning att förlänga medlarens uppdrag. Av förbiseende har formella beslut om förlängning ef- ter inte fattats. A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 015 /1 6:JO1 Enligt 6 kap. 18 a § första stycket kan rätten lämna medlaren närmare anvisningar om vad han eller hon skall iaktta när uppdraget full- görs. Barn har en rätt att höras och enligt min uppfattning kan en anvisning om att en person knuten till medlaren ska hålla barnsamtal lämnas med stöd av denna bestämmelse. Beslutet är fattat av lagmannen varför jag avstår från kommentarer. Enligt 6 kap. 15 a § får rätten besluta om umgänge. Besluten och avser umgänge . uppstår oftare behov av mindre justeringar av reglerat um- gänge. Vid tiden för beslutet var parterna ense om omfattningen av umgänget med ett kortare inledande umgänge och upp- trappning därefter och nödvändigheten av umgängesstöd. Vid kontakt med handläggare på socialnämnden framkom att resurser inom endast fanns för att medverka vid ett begränsat umgänge. Vid beslut med umgängesstöd är det inte ovanligt att en tingsrätt överlämnar bestämmande av tid och plats för att underlätta för socialnämnden att kunna ordna um- gängesstöd och därmed att umgänget kan genomföras på avsett sätt. I före- varande fall där socialnämnden har angett resursbrist har detta förfarande bedömts lämpligt. En detaljreglering från tingsrättens sida skulle sannolikt innebära att fler beslut skulle behöva fattas, möjligen inför varje umgänge. Enligt tingsrät- ten ger i sin bok , boende och umgänge, fjärde uppl., s. 138, stöd för att överlämna vissa detaljer till umgängesstödet. Under ru- briken förslag till beslutsformulering anges t.ex. följande. Umgängesstödet och umgängesföräldern bestämmer var umgänge ska äga rum. Vid oenighet bestämmer handläggaren på [socialnämnden/familjer- ätten i x kommun]. kommenterade tingsrättens remissvar. I ett beslut anförde JO följande: Rättslig reglering och kommentarer till relevanta bestämmelser Regler om handläggningstiden i domstol I regeringsformen, , finns ett uttryckligt krav på att en rättegång ska genom- föras inom skälig tid (2 kap. 11 § andra stycket). Vidare anges i 42 kap. 6 § tredje stycket RB att rätten ska driva förberedel- sen i ett tvistemål med inriktning på ett snabbt avgörande. Denna förpliktelse ska rätten fullgöra genom formell och materiell processledning. Rätten ska alltså dels styra upp processens yttre ramar, dels verka för att tvistefrågorna blir klarlagda. Det är viktigt att rätten agerar med fasthet i båda dessa avseenden och är aktiv under förberedelsen. Rätten ska också upprätta en tids- plan för målets handläggning, om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat särskilt skäl (42 kap. 6 § fjärde stycket RB). En omsorgsfullt upprättad tidsplan medför en uppstramning och effektivisering 2 015 /1 6:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . av förberedelsen och ger såväl parterna som rätten en god överblick över pro- cessen och vilka åtgärder som återstår att vidta för att få målet till ett avgörande. Det skapar vidare förutsättningar för en snabbare handläggning (prop. 2004/05:131 s. 132 f.). Utöver kravet på ett snabbt avgörande ska rätten, om det inte är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter, verka för att par- terna förliks eller på annat sätt uppnår en samförståndslösning (42 kap. 17 § första stycket RB). Denna regel fick sin nuvarande lydelse genom en lagänd- ring 2011 som innebar en skärpning av rättens skyldighet att verka för en för- likning (prop. 2010/11:128, SFS 2011:861). I mål om vårdnad, boende och umgänge är det barnets bästa som ska vara avgörande för alla beslut. Vid bedömningen av vad som är barnets bästa ska särskilt barnets behov av en nära och god relation till båda sina föräldrar beak- tas (6 kap. 2 a § FB). Lagstiftaren har ansett att en samförståndslösning mellan föräldrarna i frågor om vårdnad, boende och umgänge normalt är till barnets Det beror bl.a. på att det normalt är bra för barnet att den konflikt som finns mellan föräldrarna får en så hållbar lösning som möjligt. ståndslösning nås, är förutsättningarna för att den ska hålla betydligt större än i andra fall (prop. 2005/2006:99 s. 62 f.). stämmelserna i 42 kap. 17 § första stycket RB även tillämpliga för samför- ståndslösningar i s.k. indispositiva tvistemål (prop. 2005/06:99, SFS En sådan samförståndslösning måste dock vara till barnets bästa för att den ska kunna godtas av rätten (prop. 2005/06:99 s. 104). Enligt 6 kap. 18 § FB kan föräldrar få hjälp att nå en samförståndslösning ge- nom samarbetssamtal enligt socialtjänstlagen (2001:453). Rätten kan ge soci- alnämnden eller något annat organ i uppdrag att anordna sådana samarbetssam- Rätten kan också ge en medlare i uppdrag att försöka få föräldrarna att nå en samförståndslösning som är förenlig med barnets bästa (6 kap. 18 a § FB). Möjligheten att utse en medlare är framför allt tänkt att användas i vissa fall där samarbetssamtal redan har förekommit men föräldrarna inte lyckats nå en överenskommelse och det enligt en bedömning ändå finns möjligheter att nå en Medlaren ska inom den tid som rätten bestämmer lämna en redogörelse för de åtgärder som har vidtagits. Tiden får inte sättas längre än , men rätten får förlänga tiden om det finns förutsättningar att nå en samförståndslösning (6 kap. 18 a § andra stycket FB). 6 kap. 18 a § infördes angavs att när det gäller möjligheten att förlänga tiden för medlarens uppdrag bör domstolen kunna medge en kortare förlängning av tiden, t.ex. om en samförståndslösning bedöms vara nära förestående (prop. 2005/06:99 s. 64 och 91). A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 015 /1 6:JO1 Skyldigheten att driva förberedelsen framåt En tvistemålsrättegång i en domstol leder normalt till att tingsrätten avgör må- let genom en dom. Innan tingsrätten kan döma i målet ska i regel en förbere- delse äga rum. Bestämmelserna om förberedelsen gäller för alla tvistemål, alltså både tvister om exempelvis penningfordringar och, som i det aktuella fallet, tvister mellan två föräldrar om deras gemensamma barn. Den fråga som aktualiseras genom tingsrättens yttrande till JO är om det just i tvister av det sistnämnda slaget kan finnas särskilda skäl att lägga ned tid på att nå en sam- förståndslösning även om det sker på bekostnad av önskemålet om att målet avgörs snabbt. Som tingsrätten har varit inne på i sitt yttrande till JO kan det av hänsyn till barnet vara särskilt angeläget att åstadkomma en samförståndslös- ning. I alla typer av tvistemål är rätten emellertid skyldig att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Den skyldigheten är enligt lagen undantagslös. är det rättens skyldighet att verka för en samför- ståndslösning. Den sistnämnda skyldigheten är däremot förenad med ett un- dantag: rätten ska inte verka för en samförståndslösning om det är olämpligt med hänsyn till målets beskaffenhet och övriga omständigheter. Detta innebär att rättens grundläggande skyldighet måste vara att driva förberedelsen med inriktning på att målet avgörs snabbt och att det är inom ramen för den skyl- digheten som domstolen ska verka för en samförståndslösning (se mitt beslut i JO:s dnr 1814-2012). Det är domstolen och inte parterna som bestämmer hur förberedelsen av ett tvistemål ska skötas. Och just i mål om bl.a. vårdnad om barn är domstolens ansvar särskilt påtagligt. I dessa mål är det inte bara parterna som berörs av hur förfarandet anordnas utan även, och ibland framför allt, deras barn, som ju inte har någon möjlighet att påverka valet mellan olika alternativ. I familjemål kan rätten, som nämnts, t.ex. ge socialnämnden i uppdrag att anordna samarbetssamtal eller utse en medlare som hjälper föräldrarna att komma överens. Både samarbetssamtalen och medlingen äger rum under må- lets förberedelseskede. Det innebär att tillämpningen av dessa institut begrän- sas av rättens skyldighet att driva förberedelsen med inriktning på ett snabbt avgörande av målet. Eftersom lagstiftarens utgångspunkt är att en samförståndslösning mellan föräldrarna normalt är till barnets bästa gör nog de flesta domare ofta långtgå- ende försök att få föräldrarna att komma överens. I det här målet höll tingsrätten fyra sammanträden för muntlig förberedelse och meddelade ett flertal interi- mistiska beslut i syfte att nå enighet mellan föräldrarna. I samma syfte anlitade tingsrätten även en medlare. Tingsrätten avgjorde målet först , dvs. och efter det att målet hade anhängiggjorts. Barnen, som när målet inled- des var 11, , hade då hunnit bli 14, 12 respektive . För att man som domare ska ta på sig ansvaret att dra ut på processen för att söka nå en samförståndslösning på det sätt som gjordes i detta mål, måste man enligt min mening noga ha tänkt igenom om ett sådant förfarande är till nytta 2 015 /1 6:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . för barnet eller om det främst är föräldrarnas intressen som tillgodoses. ligger i sakens natur att det inte är bra för någon att vara inblandad i en rätte- gång som det är svårt att se något slut på. Framför allt för ett barn måste den otrygghet som följer av detta vara plågsam. har i sitt yttrande till JO skrivit att det är med och från stämningsansökan till dom. Jag har ingen annan Det måste anses vara ett misslyckande att ett mål om barn tagit så som och att handlägga. Det är svårt att peka på något enskilt misstag från tingsrättens sida som lett till denna utdragna handläggning. Men de viktigaste orsakerna är som jag ser det avsaknaden av en tidsplan och den bristfälliga uppföljningen av medlarens insatser. Jag går in närmare på dessa saker i det följande. För att främja snabbheten under förberedelsen av ett tvistemål är rätten skyldig att upprätta en tidsplan för målets handläggning om det inte är obehövligt på grund av målets beskaffenhet eller av något annat skäl. Tingsrätten har i sitt svar till JO skrivit att det i de flesta mål som väljs ut för medling inte är möjligt att upprätta någon tidsplan. Tingsrätten har också hävdat att hänsynen till bar- nets bästa är ett överordnat intresse och att krav på tidsplan därför måste vika när en press att snabbt avgöra målet står i strid med barnets Det är emellertid omöjligt att veta vilken handläggningsform som är bäst för barnet förrän möjligen när målet är avgjort och man har facit i hand. tingsrätten är inne på i sitt yttrande låta bli att upprätta en tidsplan med hänvis- ning till barnets bästa är enligt min mening inte förenligt med hur lagstiftaren har tänkt sig att det ska gå till. har i sin JO-anmälan skrivit att hon tycker att tingsrätten borde ha gjort en plan för hur målet kunde handläggas eftersom det då inte hade tagit så och inte kostat så mycket pengar. Jag håller med henne. mål, där processen i stor utsträckning var beroende av insatser av medlaren och hans medhjälpare, borde det ha varit särskilt angeläget för tingsrätten att ta kon- troll över handläggningen genom att upprätta en tidsplan och kontinuerligt följa Det var alltså inte obehövligt att upprätta en tidsplan och jag anser att tings- rätten borde ha gjort det senast i anslutning till det första sammanträdet för muntlig förberedelse, . förlängde tingsrätten tiden inom vilken medlaren skulle redovisa sitt uppdrag. Det framgår inte av någon av medlarens framställningar om anstånd att det fanns klara indikationer på att en samför- ståndslösning låg inom nära räckhåll. Det sista beslutet om förlängning som tingsrätten meddelade innebar att medlaren skulle redovisa sitt uppdrag senast Medlaren fortsatte ändå sitt arbete fram A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 015 /1 6:JO1 2013 utan att ha fått ytterligare förlängning av tiden. Till slut entledigades han av tingsrätten . När rätten överväger att anlita en medlare måste den alltid beakta att den grundläggande regeln för förberedelsearbetet i tvistemål är att inriktningen ska vara att målet avgörs snabbt. Kravet på snabbhet har också lett till att huvudre- geln i lagen är att medlarens uppdrag ska slutföras . Det är mot den bakgrunden av stor vikt att domstolen noggrant bestämmer inom vil- ken tid ett medlaruppdrag ska redovisas. Självklart måste domstolen sedan be- vaka att medlaren verkligen redovisar och att han eller hon annars ansöker om förlängning av tiden. När domstolen tar ställning till en begäran om för- längning måste den kontrollera om en samförståndslösning är nära förestående. Tingsrätten har i detta fall misslyckats med att följa upp medlarens insatser. Besluten om samtal med barnen höll tingsrätten () ett sammanträde för muntlig förberedelse. . och dennes medarbetare psykiatern . var närvarande. . hade föreslagit att tingsrätten skulle förordna att de två äldsta barnen skulle genomgå samtal med . yrkade att tings- rätten skulle förordna i enlighet med detta förslag. uppgav att hon inte önskade samtal med . men att en annan psykiater kunde accepte- ras. Hon invände också att tingsrätten inte kunde förordna om samtal med psy- kiater eftersom laglig grund saknades. I sitt beslut förordnade tingsrätten . att inom ramen för medlingen hålla barnsamtal med de två äldsta barnen på tid och plats som bestämdes av . Som skäl för sitt beslut angav tingsrätten att samtal med barnen inom ramen för medlingen be- dömdes vara till barnens bästa. höll tingsrätten () ytterligare ett sam- manträde för muntlig förberedelse. Även var . och . närvarande. uppgav att han yrkade att de två äldsta barnen skulle ge- nomföra fyra barnsamtal med en person som medlargruppen utsåg. uppgav att hon inte hade någon erinran mot barnsamtal under förutsättning att det blev med någon annan än . I sitt beslut förord- nade tingsrätten att en person som medlaren utsett skulle hålla fyra barnsamtal med de två äldsta barnen på tid och plats som bestämdes av den som skulle hålla samtalen. Som skäl för beslutet angav tingsrätten att barnsamtalen var förenliga med barnens bästa och därför skulle förordnas att hållas av en person som medlaren utsett. I sin JO-anmälan har ställt frågan om tingsrätten verkligen får fatta den här typen av beslut. Jag ska försöka besvara hennes fråga. Barnen stod under båda föräldrarnas vårdnad. Vårdnadshavarna har rätt och skyldighet att bestämma i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. Vårdnadshavarna ska därvid i takt med barnets stigande ålder och utveckling ta allt större hänsyn till barnets synpunkter och önskemål (6 kap. 11 § FB). Det är inte möjligt för en domstol att utan stöd av lag bestämma t.ex. att någon utomstående person ska samtala med barnet. 2 015 /1 6:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . kan inte tolkas på annat sätt än att tingsrätten bestämt att ut- omstående personer inom ramen för medlingen ska tala med barnen oberoende av om vårdnadshavarna samtycker till det. har hänvisat till i sitt remissyttrande, 6 kap. 18 a § FB, är inget lagstöd för ett sådant beslut. Något annat lagstöd finns inte, och som jag ser det var det därför fel av tingsrätten att bestämma om barnsamtal på det sätt som Det var också fel av tingsrätten att i beslutet inte redo- visa sitt ställningstagande till invändning att det saknades laglig grund att förordna om samtal med psykiater (se 17 kap. 13 § första stycket RB). Beslutet om arbetet på en vårdinrättning beslutade tingsrätten interimistiskt om det yngsta barnets um- gänge med (punkten 2 i beslutet) och om barnsamtal i enlighet med det som jag redovisat i det föregående (punkten 3). laren in en begäran om att tingsrätten skulle fatta beslut om godkännande av att barnsamtal och umgänge i enlighet med vad tingsrätten beslutat 2013 skulle äga företräde framför eventuella åtgärder med anledning av en re- miss som hade skickats till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen i Kal- mar (BUP). fattade tingsrätten () följande beslut: ”Tingsrättens beslut punkten 2 och 3 äger företräde framför åtgärder med anledning av den remiss som skickats till barn- och ungdomspsy- kiatriska mottagningen i (BUP).” Tingsrätten har i sitt yttrande förklarat skälen för sitt beslut och tillagt att den inte kunnat finna något hinder i lag för att förordna på detta sätt. offentliga makten ska enligt 1 kap. 1 § tredje stycket RF utövas under lagarna och tingsrätten borde i stället ha letat efter en regel i lagen som gav möjlighet för rätten att besluta om hur arbetet på en vårdinrättning ska bedrivas. tingsrätten ha upptäckt att det inte finns någon sådan regel. 2013 saknar stöd i lagen, och enligt min mening är det anmärkningsvärt att tingsrätten trott sig ha rätt att besluta på det sätt som gjorts. fattade tingsrätten () ett interimistiskt be- slut om umgänge med följande lydelse: ”[Det yngsta barnet] ska ha rätt till umgänge med enligt följande. [– – –]. För det fall hinder uppstår för umgänge den aktuella tiden ska alternativt umgänge i nära anslutning till det ovan beslutade bestämmas av [medlarens biträde] i samråd med parterna.” fattade tingsrätten () ett interimistiskt beslut om umgänge med följande lydelse: ”[Det yngsta barnet] ska ha rätt till umgänge med enligt följande. [– – –] För det fall hinder uppstår för umgänge den aktuella tiden ska alternativt umgänge i nära anslutning till det ovan beslutade bestämmas av [medlarens biträde] i samråd med parterna.” fattade tingsrätten () ett beslut om umgänge med följande lydelse: A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . 2 015 /1 6:JO1 För tiden till dess att frågan har avgjorts genom dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft, parterna har träffat ett avtal om frågan som har god- känts av socialnämnden eller annat bestäms förordnas att [det yngsta bar- net] ska ha rätt till umgänge med med början vecka 45 enligt följande. vid första tillfället i närvaro av umgängesstöd vid andra tillfället i närvaro av umgängesstöd vid tredje tillfället i närvaro av umgängesstöd vid fjärde och därefter följande tillfällen med umgängesstöd närvarande vid hämtning och lämning Tid och plats bestäms av umgängesstödet i samråd med och . Det lagliga stödet för tingsrättens förordnanden är 6 kap. 15 a § FB där det anges att rätten på talan av en förälder som vill umgås med sitt barn får besluta om umgänge mellan barnet och den föräldern. Vidare gäller enligt 6 kap. 20 § FB att rätten om det behövs får besluta om umgänge för tiden till dess att frågan har avgjorts genom en dom eller ett beslut som har vunnit laga kraft eller föräldrarna har träffat ett avtal om frågan och avtalet har godkänts av socialnämnden. Utgångspunkten i regleringen av umgängesrätten i en situation som den här aktuella är att det är föräldrarna som ska komma överens om när barnet ska umgås med den förälder som barnet inte bor tillsammans med. Om det inte går kan den förälder som vill ha umgänge med barnet vända sig till domstolen. Och domstolens uppgift är alltså att besluta om eventuellt umgänge i föräldrarnas ställe. Att bestämma om umgänge är att lösa en rättstvist mellan två föräldrar. Så- dana rättstvister får enligt 11 kap. 5 § RF inte utan stöd av lag avgöras av andra myndigheter än domstolar. Jag inser att det, som har varit inne på i sitt yttrande till JO, ibland kan uppstå behov av mindre justeringar av reglerat umgänge. Det finns emellertid inga lagregler som gör det möjligt för tingsrätten att delegera domstolens beslutsfattande om umgänge till någon an- nan. Och enligt min mening ger gällande rätt inte möjlighet för domstolen att ge fullmakt till exempelvis en medlare eller dennes biträde att bestämma om ett annat umgänge än det som domstolen har beslutat om ens om det är fråga om en mindre justering som förutsätts ske i samråd med föräldrarna. Om det uppstår behov av en justering kan föräldrarna själva komma överens om det. Och om de inte kan enas återstår bara för den som vill ha tingsrättens beslut justerat att återigen vända sig till tingsrätten. Enligt min mening var besluten och inte lagligen grundade i de delar som jag nu har berört. I beslutet tillämpade tingsrätten en ännu mera långtgå- ende delegering av beslutanderätten. Tingsrätten lämnade öppet under vilka dagar och på vilka platser umgänget skulle äga rum och beslutade att detta skulle bestämmas i samråd med föräldrarna av en ännu inte utsedd person som skulle vara umgängesstöd. Enligt min mening har inte heller detta förordnande stöd i RF eller FB (se RH 1984:110) och beslutet var alltså inte lagligen grun- dat. 2 015 /1 6:JO1 A L L M Ä N N A D O M S T O L A R M . Tingsrätten ska kritiseras för den långsamma handläggningen, avsaknaden av tidsplan och den bristfälliga uppföljningen av medlarens arbete. ska kritiseras för besluten och om samtal med barnen samt besluten , och om umgänge. ska kritiseras för beslutet om arbetet på en vårdinrättning. Vad i övrigt har anfört om ger inte anledning till någon ytterligare åtgärd eller något uttalande från min sida. klago- mål gentemot i kommun har handlagts i JO:s ärende med dnr 1692-2015, varvid beslut fattades . Detta ärende avslutas. 2 015 /1 6:JO1 Åklagar-, polis- och tullärenden Kritik mot i , för att polisen i strid mot proportionalitetsprincipen gripit personer som misstänktes för en förseelse som endast kan medföra penningböter (Dnr 457-2014) Beslutet i korthet: Polisen grep tre kvinnor för en förseelse mot Allmänna lokala ordningsföreskrifter för kommun. Grunden för gripandena var att kvinnorna saknade hemvist i och att det fanns en risk för att de genom att bege sig från landet skulle undandra sig lagföring eller straff. JO kommer i beslutet fram till att det var oförenligt med proportionalitets- principen att gripa kvinnorna för en förseelse som endast kan medföra pen- ningböter. I en anmälan till JO framförde klagomål mot Polismyndig- heten i för att tre personer hade gripits av polisen för tiggeri med hänvisning till allmänna lokala ordningsföreskrifter för kom- mun. Anmälaren menade att gripandena var felaktiga eftersom en lokal ord- ningsföreskrift som förbjuder tiggeri strider mot svensk lag. Handlingar från polismyndigheten granskades. JO hämtade även in den dom där åtal mot de tre personer som avses i anmälan prövats (tingsrätts dom i mål nr B 266-14). Av handlingarna framgick sam- manfattningsvis följande. grep en polispatrull tre kvinnor, som saknade hemvist i , på i . Kvinnorna hade samlat in pengar på of- fentlig plats utan tillstånd från polismyndigheten, vilket enligt polisen stred mot 12 § i Allmänna lokala ordningsföreskrifter för kommun. Beslut att inleda en förundersökning om förseelse mot den lokala ordningsföreskriften fattades av en polisman. Gripandena bestod och hävdes därefter av åklagare. väcktes åtal mot de tre kvinnorna. I domen den 21 feb- ruari redogjorde tingsrätten inledningsvis för de möjligheter en kommun har att i lokala ordningsföreskrifter reglera penninginsamling på offentlig plats. Tings- rättens bedömning av rättsläget får uppfattas så att tingsrätten ansåg att det i och för sig är möjligt för en kommun att i sådana föreskrifter ställa upp ett straffsanktionerat krav på tillstånd för penninginsamling på offentlig plats, men endast för sådan penninginsamling som är att betrakta som aktiv. De gärningar som kvinnorna hade åtalats för var enligt tingsrätten inte att betrakta som aktiv 2 015 /1 6:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N om krav på tillstånd var därmed inte tillämplig på deras agerande, och åtalen ogillades. Domen har vunnit laga kraft.