frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Som sitt remissvar gav nämndens socialutskott in ett tjänsteutlåtande som hade upprättats vid nämndens förvaltning. I utlåtandet anfördes i huvudsak föl- jande: har kännedom om M.G:s son sedan 111024 då en an- mälan från BUP inkom till mottagningsgrupp. BUP hade en oro för psykiska hälsa utifrån en pågående och stark föräldrakonflikt. Beslut fattades 111107 om att inleda utredning enligt 11 kap. l § SoL. Ut- redningen avslutades utan åtgärd 120305. 130418 fattades beslut om att inleda utredning enligt 11 kap. l § SoL. Ären- det aktualiserades genom en anmälan från Granåsskolan 130410 som kände stor oro för mående och beteende. 130418 ansökte fader . om stöd i att verkställa tingsrättens dom gällande vårdnad och boende, som innebar att han tilldömts enskild vårdnad om samt att ska vara boende hos fadern. 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T uppgav till att M.G. motarbetat alla för- sök till verkställighet av domen och A.J. hade inte träffat sedan i de- cember 2012. I utredningens inledningsskede gjordes flera försök av socialsekreterare att ta till umgänge mellan och hans pappa , för att successivt möj- liggöra verkställighet av tingsrättens dom. Detta lyckades inte, då M.G. inte ville medverka i den planering som gjorts. Efter att flera försök gjorts gäl- lande att få modern att samverka till umgänge och verkställighet av tings- rättsdomen besökte socialsekreterare 130503 på hans skola för att sam- tala med honom och försöka få honom att följa med till sin pappa . avvek från skolan under mötet med socialsekreterare och bedömning gjor- des att inte skulle följa med frivilligt. gjordes bedömningen att tvångsåtgärder var nödvän- diga för att bryta den destruktiva situation som befann sig i och då det inte varit möjligt att på frivillig väg få till sin pappa. 1:e vice ordförande fattade beslut om att enligt 6 § LVU om- händerta och att enligt 11 § LVU placera och hans pappa . på Familjecentrum med syftet att de inledningsvis skulle få profes- sionellt stöd i sin relation. För att kunna verkställa beslutet gjordes bedöm- ningen att det var nödvändigt med polishandräckning. Polis var således med när och hans mamma . påträffades och de åkte efter social- sekreterare och , för att tillse att de kom till Familjecentrum där pappa . väntade på honom. 130506 [beslutet är daterat , JO:s anm.] fattade social- nämndens vice ordförande beslut om att omhändertagandet skulle upp- höra enligt 9 § LVU. och hans pappa var fortsatt placerade på Famil- jecentrum enligt 4 kap. l § SoL 130506 - 130510. Bedömning gjordes av fadern och socialsekreterare att inget umgänge mel- lan och hans mamma . skulle ske , detta för att och hans pappa skulle få egen tid efter att ha varit ifrån varandra . ansökte om stöd i umgänge 130513. Han ville att inledningsvis skulle få träffa sin mamma . på ett tryggt sätt för att successivt kunna ha umgänge enligt tingsrättens dom. erbjöds umgänge med i när- varo av 130530 och 130604. Inget umgänge kom till stånd då M.G. inte kom och inte heller meddelade sig. 130614 kontaktade M.G. ansvarig handläggare via mail och önskade få tid för umgänge med . Umgänge planerades till 130619 och skedde enligt pla- nering i med socialsekreterare närvarande. Ytterli- gare ett umgänge skedde 130703 på samma sätt som vid föregående um- gänge, detta enligt A.J:s önskemål. Efter umgänget uttryckte till soci- alsekreteraren att han kände sig pressad av sin mamma, han tyckte att hon lade ansvar på honom och han uttryckte att han inte vill rymma igen. Han sade också att han vill fortsätta träffa sin mamma med närvarande. Han ville också ha en fast tid för telefonsamtal med sin mamma om han skulle ringa till henne. 130704 meddelade M.G. socialsekreterare att hon inte ville ha något mer umgänge med närvarande. erbjöds ändå umgänge med 130718, vilket hon avböjde. Social- sekreterare erbjöd M.G. ett möte med henne och socialsekreterare för ett samtal kring umgänge och handläggning, vilket hon också avböjde. 130801 och 130812 kontaktade socialsekreterare . via mail för att efterfråga hennes inställning till umgänge med , hon hänvisade till tidigare svar d.v.s. att hon inte var intresserad av umgänge med social- tjänsten närvarande och att hon inte ville att socialsekreterare skulle kon- takta henne mer i frågan om umgänge. Utredning enligt 11 kap. l § SoL avslutades 130817. har socialsekreterare haft kontakt med A.J:s juridiska ombud. Viss kontakt har även varit med M.G:s juridiska ombud. S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 Kontakt med M.G. har huvudsakligen skett via mail, enligt hennes önske- mål. De bedömningar som gjorts i ärendet har skett efter noggrant övervägande och med utgångspunkt från situation och må- ende. Beslutet om att omhänderta var nödvändigt, då alla andra möjligheter till att verkställa tingsrättens dom uttömts samt att det bedömdes vara nödvändigt utifrån hälsa och fortsatta utveckling. Av- seende umgänge så ansökte A.J. om stöd vid um- gänge mellan och hans mamma , för att successivt kunna utöka umgänge till att vara i enlighet med tingsrättens dom. Det har också varit förenligt med egna önskemål om umgänge. yttrade sig över remissvaret. Hon framförde även nya klagomål mot so- handläggningen av ärenden rörande och mot en do- mare vid . JO hämtade in tingsrättens dom om vårdnad i mål T 6976-2011 och slutligt beslut i mål nr Ä 27-13. I samband med detta uppgav tingsrättens arkivarie att det inte fanns några verkställighetsärenden registrerade som hade avslutats un- der 2013, förutom mål nr Ä 27-13, som skrevs av från vidare handläggning . I ett beslut anförde JO följande. agerande efter att A.J. hade ansökt om hjälp att flytta till honom har ett särskilt ansvar för barn och ungdom. Detta kommer till uttryck bl.a. i 5 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, där det framgår att socialnämnden ska verka för att barn och ungdomar växer upp under goda och trygga förhållanden. I sin omsorg om barn och ungdomar ska nämnden tillgo- dose det särskilda behov av stöd och hjälp som kan finnas sedan ett mål eller ärende om bl.a. vårdnad har avgjorts. insatser för barn och ungdomar bygger på frivillighet från de berördas sida. Under vissa förutsättningar kan det dock bli aktuellt med ett tvångsingripande. Regler om detta finns i LVU. Enligt 2 § LVU ska det fattas ett beslut om vård om det på grund av fysisk eller psykisk misshandel, otillbör- ligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Av uttalanden i förarbetena framgår dels att en så allvarlig åtgärd som ett tvångsomhänderta- gande inte bör få vidtas utan tungt vägande skäl, dels att det för ett ingripande krävs att det inte bara finns en obetydlig, oklar eller avlägsen risk för den unge utan en klar och konkret risk för skada på den unges hälsa eller utveckling (prop. 1989/90:28 s. 62). Beslut om vård enligt LVU fattas av förvaltningsrätten efter ansökan av so- cialnämnden. får dock, enligt 6 § LVU, besluta att den som är ska omhändertas om det för det första är sannolikt att 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T den unge behöver beredas vård med stöd av LVU och för det andra rättens beslut inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller ut- veckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vi- dare åtgärder hindras. Om socialnämndens beslut om omhändertagande inte kan avvaktas, får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämn- den har förordnat besluta om omhändertagande (6 § andra stycket LVU). I 21 kap. , FB, finns bestämmelser om verkställighet av det som allmän domstol har bestämt i dom eller beslut om bl.a. vårdnad. dessa bestämmelser är det tingsrätten som beslutar om verkställighet efter an- sökan av part. Utgångspunkten vid handläggningen av mål enligt 21 kap. FB är att barnets bästa ska komma i det främsta rummet och att hänsyn ska tas till barnets vilja med beaktande av barnets ålder och mognad. Ett överlämnande av barn ska i första hand ske med parternas frivilliga med- Innan en domstol förordnar om verkställighet får den ge bl.a. en tjäns- teman inom i uppdrag att verka för att den som har hand om bar- net frivilligt ska göra det som han eller hon är skyldig att göra enligt domstolens förordnande (21 kap. 2 § FB). När en överflyttning inte sker frivilligt får Enligt 3 § får tingsrätten, om den förordnar om verk- ställighet, förelägga om vite eller besluta att barnet ska hämtas genom polis- Är det fråga om en dom eller ett beslut om vårdnad får tingsrätten besluta om hämtning av barnet, om verkställighet annars inte kan ske eller om hämtning är nödvändig för att undvika att barnet lider allvarlig Har barnet nått en sådan ålder och mognad att dess vilja bör beaktas, får verkställighet inte ske mot barnets vilja utom då rätten finner att det är nödvän- digt av hänsyn till barnets bästa (5 §). Rätten ska vägra verkställighet om det är uppenbart att verkställigheten är oförenlig med barnets bästa (6 §). ning ska som huvudregel någon som kan vara till stöd för barnet närvara. det en sådan kontaktperson för barnet som avses i SoL bör denne anlitas. det är möjligt ska en barnläkare, barnpsykiatriker eller barnpsykolog medverka (11 §). Den som obehörigen skiljer ett barn från någon som har vård- naden om barnet döms, enligt 7 kap. 4 § första stycket , BrB, för egenmäktighet med barn till böter eller fängelse i högst , om gärningen inte utgör brott mot frihet. Detsamma gäller om den som gemensamt med nå- gon annan har vårdnaden om ett barn utan beaktansvärt skäl egen- mäktigt för bort barnet eller om den som ska ha vårdnaden obehörigen bemäk- tigar sig barnet och därigenom själv tar sig rätt. barn lyder under allmänt åtal, men enligt 7 kap. 6 § BrB får åklagare åtala en- dast om åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Ansvar kan alltså drabba en vårdnadshavare som efter ett domstolsbeslut om att han eller hon ska ha vårdnaden hämtar barnet – kanske under uppslitande scener – utan att anlita laga former för att verkställa beslutet. att det skulle vara otillåtet att själv hämta ett barn när det inte finns någon oe- nighet om detta. Det torde också finnas en viss nödrätt till barnets bästa. S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 beslutade i en dom bl.a. att A.J. ensam skulle ha vårdnaden om , som bodde hos M.G. Domen gällde i den delen . kontakt med socialförvalt- ningen och bad, enligt journalanteckningarna, om stöd i fråga om hur överflytt- ningen av från mamman till honom skulle gå till. Han uppgav i ett samtal med förvaltningen att han också önskade stöd i form av en kontakt med BUP och psykolog. gjorde vissa försök att få till ett umgänge mellan och . för att på så sätt successivt göra det möjligt att verkställa tingsrättens dom. och förvaltningen kunde dock, enligt journalanteckningarna, inte komma överens om var en första träff mellan A.J. och skulle äga rum och om någon från socialförvaltningen skulle vara närvarande när träffade sin pappa. ett e-brev till förvaltningen. Hon uppgav då bl.a. att inte kände något förtroende för och att det därför inte var möjligt att någon från socialförvaltningen närvarade när skulle träffa pappan. uppgav även att hon önskade att kommunikationen mellan henne och A.J. i fortsättningen skulle ske genom deras respektive ombud. Under kontakterna mellan socialförvaltningen, M.G. lades ett för- slag fram om att A.J. och skulle träffas i en bowlinghall. , efter en diskussion med två andra socialsekreterare, upprättade den ansvariga socialsekreteraren följande tjänsteanteckning: Lämnar info om vad som hänt samt den kontakt som hållt med föräldrar, deras ombud och BUP. Den oro för att mamma inte kommer att fullfölja sitt eget förslag kring hur pappa och ska träffas första gången lyfts upp till diskussion samt hur hon troligtvis kommer att påverka psykiska mående och möjlighet till goda stunder med pappa negativt. Bra om pappa skickar inbjudan till bowling som mamma föreslagit och om kommer till bowlingen bör minst två socialsekreterare närvara, dels för att säkerställa att mötet inte innehåller påtryckningar från pappa och för att trygga upp för pappa så att inte mamma uppger att pappa uppträtt olämp- ligt under mötet. Bedömning görs att efter det mötet inte ska tillbaka till mamma utan att han och pappa erbjuds placering tillsammans där de får möjlighet att umgås och börja om lite från början i sin relation. Socialtjäns- ten bör i mötet med och pappa vara tydliga med att det inte finns alter- nativ och att detta nu är bestämt. Så att kan vara lugn i att han inte sviker mamma genom detta och att detta är ett beslut som inte pappa har tagit utan . För att trygga upp situationen ytterligare och vara beredd på allt är det bra att ha backup av polis. Om det visar sig att bryter ihop och det finns behov av fysiskt stöd i att få med från platsen kan vi ta hjälp av polisen på plats. Viktigt är också att koppla in psykolog så att han kan påbörja samtalsbehandling redan dagen efter med pappa och . 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T och hans ombud om sin planering. Träf- fen mellan A.J. och i bowlinghallen blev dock inte av eftersom M.G. inte lyckades förmå att gå dit. , , besökte två socialsekreterare på skolan för att samtala med honom och försöka få honom att frivilligt följa med till familje- centrum där pappan väntade. Enligt en journalanteckning blev ledsen vid mötet och sprang ut från rummet utan kläder och skor. Socialsekre- teraren valde enligt anteckningen att inte springa efter eftersom de befann sig i skolan och då bedömningen gjordes att inte skulle följa med dem frivilligt. beslutade socialnämndens förste vice ordförande att omhänderta enligt 6 § LVU. Av en tjänsteanteckning den da- gen framgår bl.a. följande: Mamma har , motarbetat alla pappas försök till att lösa konflikten genom samarbete, hon har också valt att bryta gemensamma överenskommelser samt tidigare tingsrättsbeslut samt undanhållit från pappa i långa perioder. Bedömning görs att vi måste ingripa direkt och att vi inte kan vänta och tro att situationen går att lösa på frivillig väg då mamma har nekat kontakt med och ej vill medverka till en förändrad situation för och bistå verkställighet att tingsrättsdom där pappa tilldömts vårdnaden och boendet. Som framgår av den rättsliga reglering som jag redogjort för ovan är utgångs- punkten att får bistå föräldrar när ett barn ska flytta från den ena till den andra föräldern. medverkan förutsätter båda för- äldrarnas samtycke, och förvaltningen ska arbeta i samråd med dem. I det här fallet diskuterade socialförvaltningen inte planeringen inför mötet i bowlinghallen med M.G. och tycks inte ens ha informerat henne om att för- valtningen då skulle försöka förmå att följa med till pappan. Inte heller gjordes besöket i i samråd med M.G. Förvaltningen har således försökt att ”verkställa” domen om vårdnad bakom ryggen på M.G. Detta står i uppenbar strid med hur ska arbeta. Det kan också ifrågasättas hur förvaltningens planering och agerande i detta skede förhåller sig till bestäm- melserna om egenmäktighet med barn i 7 kap. 4 § BrB. Enligt nämndens remissvar gjorde förvaltningen bedömningen att tvångsåt- gärder var nödvändiga för att bryta den destruktiva situation som befann sig i och då det inte hade varit möjligt att på frivillig väg flytta över till pappan. LVU är en skyddslagstiftning som ska se till att barn och ungdomar under vissa särskilda förutsättningar får den hjälp och det stöd som de behöver när insatserna inte kan ges med de berörda personernas samtycke. Beslut om vård enligt LVU får självfallet inte fattas för att tillgodose något annat ändamål än de som anges i LVU. Vidare är det först om det är sannolikt att ett barn behöver vård enligt LVU som det, under de förutsättningar som jag redogjort för ovan, får fattas beslut om ett omhändertagande. Jag betvivlar inte att den utdragna tvisten mellan föräldrar var påfres- tande för pojken och noterar att hade gjort en anmälan om oro för S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 Jag ifrågasätter alltså inte att nämnden hyste en oro för hälsa och utveckling. Vid bedömningen av nämndens agerande går det emellertid inte att bortse från att pappan efter tingsrättens dom hade ensam vårdnad om och att pappan senare hade sökt hjälp hos för bistånd med överflyttning av från mamman till honom. Han önskade också stöd i form av en kontakt med BUP och en psykolog som kunde ”ta emot vid behov och eventuellt stötta pappa i föräldraskapet”. Pappan förefaller alltså ha varit positiv till att skulle få det stöd han kunde behöva med anledning av flytten till honom. Den första förutsättningen för ett beslut om omhändertagande är, som framgår ovan, att nämnden bedömer att det är sannolikt att den unge är i behov av vård enligt LVU, dvs. vård som inte kan ges med vårdnadshavarens – i det här fallet pappans – samtycke. Den frågan har inte ens berörts i nämn- dens remissvar. Där förklaras i stället att beslutet att omhänderta ”var nöd- vändigt, då alla andra möjligheter till att verkställa tingsrättens dom uttömts samt att det bedömdes vara nödvändigt utifrån hälsa och fortsatta utveck- ling”. I den journalanteckning som gjordes som omhändertogs sägs bl.a. att ”vi måste ingripa direkt och att vi inte kan vänta och tro att situationen går att lösa på frivillig väg då mamman […] ej vill medverka till en förändrad situation för ”. I beslutet om omhändertagande finns en redogörelse för den aktuella situationen. Där beskrivs konflikten mellan för- äldrarna och sägs att påverkats negativt och visat allvarliga symptom på att inte må bra. Något egentligt skäl till varför situationen var så akut att ett omhändertagande var oundvikligt anges inte, och behovet av vård enligt LVU berörs inte heller här. Beslutet om omhändertagande upphävdes . Enligt det beslutet bedömdes ”inte längre vara i behov av skydd då han nu är tillsammans med sin pappa och vårdnads- havare”. Det kan tilläggas att någon ansökan om vård inte gavs in till förvalt- ningsrätten. Sammantaget kan jag, mot bakgrund av det som har kommit fram i utred- ningen, inte dra någon annan slutsats än att beslutet att omhänderta fatta- des enbart av det skälet att det ansågs angeläget att genomföra över- flyttningen av från mamman till pappan, dvs. för att ”verkställa” tingsrät- tens dom om vårdnad. Som jag har påpekat tidigare är det i första hand föräldrarna själva som ska se till att ett barn lämnas över när en domstol har beslutat om en ändring av vårdnaden. Om föräldrarna så önskar kan bistå dem med över- flyttningen. Om föräldrarna däremot är oense och barnet inte frivilligt lämnas över till vårdnadshavaren ska självfallet inte bistå vårdnadshava- ren med detta. Han eller hon får i stället vända sig till domstol och begära verk- ställighet enligt reglerna i 21 kap. FB. Jag har inte någon invändning mot att socialförvaltningen tog kontakt med M.G. vände sig till förvaltningen för att få hjälp med överflyttningen av . Förvaltningen kunde naturligtvis också, utifrån en bedömning av bästa, föra en diskussion med A.J. om stöd och hjälp från förvalt- ningens sida. Det borde dock i det här fallet i ett tidigt skede ha stått klart för 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T förvaltningen att det inte skulle komma att bli fråga om en överflyttning i sam- förstånd mellan föräldrarna. I stället för att ingripa på det sätt som gjordes borde nämnden ha hänvisat A.J. till att ansöka om verkställighet av tingsrättens dom med stöd av bestämmelserna i 21 kap. FB. De bestämmelserna har kommit till för att värna om barnets intressen när föräldrarna inte själva kan genomföra överflyttningen av barnet efter ett domstolsbeslut om en ändring av vårdnaden Genom att socialförvaltningen agerat vid sidan av bestämmel- serna i FB har de regler som syftar till att tillvarata barnets bästa i en situation som den aktuella åsidosatts. Det är förvånande att socialförvaltningen under handläggningen av ärendet inte verkade för att A.J. skulle ansöka om verkställighet enligt 21 kap. FB och anmärkningsvärt att nämnden i sitt yttrande till JO inte ens har berört de be- Dessa omständigheter ger, i förening med förvaltningens hela agerande i ärendet, anledning att ifrågasätta förvaltningens kunskaper om re- gelverket på området. Sammanfattningsvis konstaterar jag att förvaltningen har försökt hjälpa den ena föräldern att ”verkställa” vårdnadsdomen bakom ryggen på den andra för- äldern, att nämnden har beslutat om ett omhändertagande enligt LVU i stället för att hänvisa vårdnadshavaren till att ansöka om verkställighet enligt reglerna i 21 kap. FB samt att reglerna i FB över huvud taget inte tycks ha övervägts under handläggningen av ärendet. Sammantaget är bristerna i För detta ska nämnden kritiseras. Verkställighet av beslut om omhändertagande genom polishandräckning Av 43 § LVU framgår att polismyndigheten ska lämna biträde bl.a. för att på begäran av socialnämnden, en ledamot av nämnden eller en tjänsteman som nämnden har förordnat, genomföra beslut om vård eller omhändertagande med stöd av LVU. I lagen anges inte några ytterligare förutsättningar för när po- lishandräckning ska få användas eller några närmare anvisningar om hur en sådan åtgärd ska genomföras. Rent allmänt vill jag framhålla att det endast i nödfall bör komma i fråga att anlita polis och att omhändertagandet självklart ska utföras på ett sätt som är så skonsamt som möjligt för barnet. Jag har i det föregående avsnittet kritiserat att omhän- derta med stöd av 6 § LVU. Om man bortser från den saken och enbart bedömer verkställigheten som sådan finner jag skäl att i den delen uttala föl- jande. Nämnden har i sitt remissvar uppgett att det var nödvändigt med po- lishandräckning för att verkställa beslutet om omhändertagande. Utredningen ger mig inte underlag för att hävda att det saknades förutsättningar för nämnden att begära handräckning av polis. Även sedan nämnden har begärt handräckning är det emellertid nämnden som har det övergripande ansvaret för att åtgärden genomförs på ett lämpligt sätt. Situationen vid ett polisingripande S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 kan exempelvis i värsta fall utveckla sig på ett sådant sätt att omhändertagandet bör skjutas upp. Det är i så fall socialnämnden som ansvarar för att det sker. Av en journalanteckning som gjordes av socialsekreteraren framgår följande under rubriken av beslut: åker tillsammans med socialsekreterare för att möta upp polisen för verkställande av beslut. Polisen inväntar en bit från moderns bostad. Modern åker förbi tillsammans med och polis gör bedömningen att åka efter. och kollega kör bakom polisbilen. Efter stannar modern då polisen satt på blåljus. väntar en bit från då polis rekommenderat detta. följer med polisen och modern går fram till bil för att få mer information om vad som hän- der. går ut och förklarar situationen för modern medan u.t. sitter kvar i bilen. Polisen åker efter till famil- jecentrum. är under bilfärden ledsen. Anteckningen ger anledning att ifrågasätta om man från sida över huvud taget hade tänkt igenom och diskuterat olika handlingsalternativ med polisen för det fall att något oväntat skulle inträffa under verkställigheten. Den ger också ett intryck av att socialsekreterarna i alltför hög utsträckning lämnade över till polisen att bestämma hur man skulle agera i den situation som uppstod. Det är alltså tveksamt om tog tillräckligt ansvar för att se till att handräckningen genomfördes på ett så skonsamt sätt som möjligt för . Jag har dock inte underlag för att uttala någon kritik mot i den här delen. Det som M.G. har anfört i övrigt föranleder inte något uttalande eller någon ytterligare åtgärd från min sida. Vad gäller M.G:s klagomål mot en domare vid har jag samrått med justitieombudsmannen . Ärendet avslutas med den allvarliga kritik mot socialnämnden som framgår av det ovan anförda.