frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — ”inte kommit in med de uppgifter vi hade begärt, och som vi behövde för att kunna fatta ett beslut om bostadstillägg”. Detta är dock inte korrekt. Den egentliga grunden var att det inte fanns underlag som styrkte M.R:s rätt till bostadstillägg. Det som anför om grunden för beslutet ger intryck av att myndigheten inte har varit klar över skillnaden mellan avslag och avvisning. förtjä- nar kritik för sin bristande motivering av grundbeslutet . har en skyldighet att driva sina ärenden framåt och att se till att de avslutas inom rimlig tid. Det gäller inte minst i omprövningsärenden S O C I A L F Ö R S Ä K R I N G 2 015 /1 6:JO1 eftersom en utdragen omprövningsprocess hos myndigheten fördröjer den en- skildes rätt till domstolsprövning. Det är emellertid inte något självändamål att avgöra ett ärende snabbt. Myndigheten måste väga tidsaspekten mot betydelsen av att ärendet blir tillräckligt utrett. Av utredningen framgår att mot- tog B.R:s begäran om omprövning av beslut att avslå hans mors ansökan om bostadstillägg. anförde att varken han eller modern hade tagit del av myndighetens begäran om komplettering och att han därför ville ha en kopia av kompletteringsbrevet. skickade Pen- sionsmyndigheten ut ett nytt kompletteringsbrev och en begäran om fullmakt till B.R. Han ombads komma in med de efterfrågade uppgifterna , dvs. via e-post och uppgav att han inte hade fått brev förrän och att han önskade anstånd till . ett skriftligt besked från om att han hade med- givits anstånd t.o.m. . Det finns ingenting som tyder på att B.R. har fått del av det kompletterings- brev eller den påminnelse som skickade ut till M.R. Av avslagsbeslutet framgick visserligen att det saknades upp- gifter i ärendet men det fanns ingen information om vilka uppgifter det gällde. var alltså inte hjälpt av att ha tagit del av det. Att det bl.a. av ansöknings- handlingarna och myndighetens webbplats framgår vilka uppgifter och hand- lingar som i allmänhet behöver vid en ansökan om bo- stadstillägg saknar enligt min uppfattning betydelse för bedömningen av begä- ran om anstånd i det enskilda fallet. Det saknas anledning att betvivla att B.R. tog emot brev först . Han hade därmed i praktiken , postgången oräknad, på sig att komma in med de begärda handling- arna. Med det beviljade anståndet t.o.m. hade B.R. samman- lagt på sig att ge in kompletterande uppgifter. Myndigheten hade kun- nat vara mer generös i fråga om det begärda anståndet. Av utredningen framgår att inte påbörjade handlägg- ningen av omprövningsärendet förrän och att den samman- lagda handläggningstiden uppgick . Jag har inga synpunkter i sig men är kritisk till den inledande passiviteten. 2 015 /1 6:JO1 Miljö- och hälsoskydd samt djurskydd Kritik mot en att åtalsanmäla misstanke om brott enligt (Dnr 1806-2014) Beslutet i korthet: Enligt 26 kap. 2 § är en tillsynsmyndighet skyldig att anmäla överträdelser av bestämmelser i balken till Polismyndig- heten eller om det finns en misstanke om brott. kritiseras för att den underlåtit att anmäla att en musselodling un- der bedrevs på strandskyddat område utan strandskyddsdispens. I en anmälan som kom in till JO framförde klagomål mot i mellersta . Han hade synpunkter på att miljö- nämnden hade haft kännedom om att det bedrevs musselodling på strandskyd- dat område utan strandskyddsdispens men inte hade åtalsanmält detta. JO uppmanade miljönämnden att lämna upplysningar om det hade anfört i sin anmälan samt redovisa sin bedömning av det som hade kommit fram. Vid ett sammanträde beslutade miljönämnden att anta för- valtningschefen yttrande som sitt eget. Yttrandet hade följande innehåll: har anmält undertecknad till ombudsman (JO) där han en- ligt anmälan anser att efter 31/12 2013 borde ha anmält till åklagare enligt MB 26:2 att musselodlingarna saknar strandskyddsdispens. Från och med l har , och kommuner en gemensam miljönämnd där kommun är värdkommun. Miljöenheten utgör i sin tur en del av där undertecknad är förvalt- ningschef. Mot denna bakgrund har undertecknad beslutat om att inte åtalsanmäla i ett ärende som har sitt ursprung i där 2008-11- 04 utfärdat dispensen. Kommunerna övertog den formella tillsynen över strandskyddet. För att odla fisk, kräftdjur och blötdjur krävs tillstånd enligt förordningen (SFS 1994:1716) om fisket, vattenbruket och fiskenäringen och enligt föreskrifter 2001:3) om odling, utplantering och flyttning av fisk. M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 015 /1 6:JO1 Tillstånden är normalt tidsbegränsade enligt praxis till men kan ökas till . Förhållandet gäller inte skyddade områden där gäller . Läns- styrelsen är den myndighet som prövar tillåtligheten för odlingen och dess bestämmelser. Kopplat till tillståndet finns också bestämmelser/villkorat att innan den l mars ska en anmälan göras till enligt SJVFS 1998:98 av odlaren om odling fortfarande bedrivs på platsen. Praxis är att ett tillstånd aldrig dras in utan samråd med verksamhetsutövaren trots ute- bliven anmälan l mars. Att uppföra en musselodling kräver inte tillstånd för vattenverksamhet och betraktas inte heller som miljöfarlig verksamhet. Dock kräver odlingen som sådan dispens från strandskyddet som beviljades av . Dispensen för strandskydd ska följa tidsperioden för till- ståndet dvs. Aktuellt ärende beslutades av vilket sedan över- klagades av via juridiskt ombud till Miljödomstolen som fattade beslut i ärendet för att slutligen avgöras av Miljööver- domstolen MÖD 4240-09, dvs. handlägg- nings/överklagandetid. Slutresultatet blev att tillstånd och strandskyddsdis- pens lämnades för odling l och 2 på kartan till . Prejudikat beslutade av överprövande myndigheter Viktigt vid myndighetsutövning är att studera och dra lärdom av de prejudikat som fattas av överprövande myndigheter. Dessa domar ska sedan ligga till grund för kommande beslut som lokal myndigheter fattar. Ett sådant är Mark- och miljödomstolens dom från 2013-06-04 MÖD 2013:22. Där kon- staterar domstolen att den långa handläggningstiden till 2013-06- 04 () att det är skäligt att förlänga tillståndstiden . Vidare kan undertecknad utläsa från dom från 2007-06-25 MÖD 2007:10 att strandskyddsdispensen var rättsligen är avgjord då tillstånd enligt lämnades för aktuell musselodling. Miljö- och byggkontorets beslut att tills vidare inte åtalsanmäla bygger på föl- jande: 1.Åtalsanmälan bygger på att kan styrka det in- träffade genom egen dokumentation som sedan utgör utrednings- material för åklagaren. Detta innebär i sak att vi måste ut på plats. An- mälan kan inte ske på hörsägen eller som i detta fall via . har bett om hjälp med dokumentation men främst positionsbestämning. 2.Tillståndsbedömningen är det som enligt vår mening avgör eller styr om en odling ska finnas eller inte. Omfattningen regleras bl.a. av strand- skyddsdispensen, se MÖD 4240-09. Således är den del som finns kvar inte hindrande för allmänheten eller stör friluftslivet. Slutsatsen blir att längre dispens skulle kunna ha lämnats men styrs av praxis . 3.Enligt tillstånd från ska anmälan lämnas in l mars om odling fortfarande bedrivs på plats. Tillstånd dras aldrig in utan samråd från . Enligt våra noteringar har miljö- och bygg- kontoret inte erhållit någon sådan information från varken 2013 eller 2014 vilket avsevärt hade underlättat vår fortsatta handlägg- ning. 4.Ansökan om förnyad dispens är inlämnad , dvs. Handläggning av detta ärende pågår. 2 015 /1 6:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 5.Av Mark- och dom MÖD 2013:22 framgår klart att långa handläggningstider/prövning med automatik innebär en förläng- ning av tillståndstiden. Visserligen är det retroaktiv men ändå vägle- dande. ovanstående är det undertecknads mening att åtalsanmälan tills vidare inte ska genomföras. i mellersta kommer att presenteras denna skrivelse och innehåll vid nästkommande möte . Resultatet och kommande beslut på mötet får visa huruvida man poli- tiskt delar mitt beslut eller inte. Verksamhetsutövaren har lämnat in sin ansökan om- fattande odlingar vi känt till . Överklaganden har dragit ut . Sammanfattar man innehållet i punkterna är det enligt min mening tvek- samt om miljöbrott verkligen begåtts. Rättssäkerheten för den enskilde sö- kanden måste respekteras. delar inte denna uppfattning därav JO- anmälan. Miljöfrågorna är viktiga för allmänheten där miljöbrott ska beivras. För- ståelsen för myndigheternas beslut är viktig och får inte urholkas av beslut som uppfattas byråkratiska och saknar förankring i verkligheten. kommenterade miljönämndens yttrande. Inför JO:s beslut i ärendet kompletterades utredningen med Miljööverdom- stolens dom i mål M 4240-09 samt miljönämndens beslut i ärende med dnr MimB 2014/3025. Av handlingarna fram- gick bl.a. att nämnden beslutade om dispens från strandskyd- det för musselodlingen samt att dispensen ska gälla t.o.m. . I ett beslut anförde JO följande: Av 7 kap. 15 § , MB, framgår att det inom ett strandskyddsområde inte får utföras anläggningar eller anordningar om det hindrar eller avhåller all- mänheten från att beträda ett område där den annars skulle ha fått färdas fritt. Inte heller får det inom ett strandskyddsområde vidtas åtgärder som väsentligt förändrar livsvillkoren för djur- eller växtarter. Enligt 7 kap. 18 b § MB får kommunen, om det finns särskilda skäl, ge dispens från förbuden i 7 kap. 15 § MB. Av 29 kap. 2 § första stycket 2 MB följer att den som med uppsåt eller av oaktsamhet vidtar en åtgärd som är förbjuden enligt 7 kap. 15 § MB döms för brott mot områdesskydd. Enligt 2 kap. 9 § miljötillsynsförordningen (2011:13) har den kommunala nämnden ansvar för tillsynen i fråga om strandskyddet med ett visst undantag som inte är tillämpligt i detta fall. Enligt 26 kap. 2 § första stycket MB ska en tillsynsmyndighet anmäla överträdelser av bestämmelser i balken eller i före- skrifter som har utfärdats med stöd av balken till Polis- eller Åklagarmyndig- heten om det finns misstanke om brott. En tillsynsmyndighet ska inte själv göra någon bedömning av om överträdelsen kan ge anledning till fällande dom eller om det är ett ringa brott utan ska anmäla de faktiska förhållandena så snart en straffbar överträdelse kan konstateras. Bedömningen av gärningens allvar och M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 015 /1 6:JO1 om det har förekommit vårdslöshet eller uppsåt samt liknande bedömningar ska göras i den efterföljande brottsutredningen (prop. 1997/98:45 del 2 s. 267). I allmänna råd om tillsyn betonas att anmälan ska göras i nära anslutning till överträdelsen för att klargöra att förhållandet inte godtas av myn- digheten (NFS 2001:3). Av utredningen framgår att den aktuella musselodlingen är sådan att den kräver strandskyddsdispens. Vidare framgår att musselodlingen bed- revs utan strandskyddsdispens samt att miljönämnden – som har tillsyn i fråga om strandskyddet och därför måste ha känt till att musselodlingen saknade strandskyddsdispens – trots detta inte åtalsanmälde verksamheten. Som angetts är miljönämnden i egenskap av tillsynsmyndighet skyldig att göra en åtalsanmälan om det finns misstanke om brott enligt MB. Genom ut- redningen är det klarlagt att dispens från strandskyddet för musselodlingen gällde t.o.m. , att ansökan om förnyad strandskyddsdis- pens kom in till miljönämnden samt att miljönämnden i ett beslut medgav förnyad strandskyddsdispens. Musselodlingen bed- revs således utan dispens mellan och . Det kan alltså misstänkas att ett brott mot områdesskydd enligt 29 kap. 2 § första stycket 2 MB har begåtts. Det innebär att nämnden enligt 26 kap. 2 § första stycket MB är skyldig att göra en anmälan till eller . Nämnden har i sitt svar till JO skrivit att det är tveksamt om miljöbrott verk- ligen har begåtts men inte närmare förklarat vad tveksamheten består i. Som jag redovisat under rubriken reglering får tveksamhet av detta slag inte hindra nämnden från att fullgöra sin skyldighet att göra en anmälan. Det är en uppgift för rättsväsendet att ta ställning till om den anmälda överträdelsen kan leda till ansvar för någon. Av nämndens svar till JO framgår vidare att ett skäl för att inte anmäla över- trädelsen skulle vara att ett sådant beslut skulle uppfattas som byråkratiskt och sakna förankring i verkligheten. Det är ett egendomligt argument. har i MB bestämt hur misstankar om brott ska hanteras av myndigheterna. Riks- dagens tanke är naturligtvis inte att en enskild myndighet ska vara fri att avstå från att tillämpa reglerna om man anser att de leder till ett byråkratiskt resultat som saknar förankring i verkligheten. Lagen gäller för alla, även för i mellersta . Nämnden ska alltså kritiseras för att den underlåtit att anmäla till Polismyn- digheten eller att musselodlingen bedrevs utan strandskyddsdispens. Vad som i övrigt har framförts ger inte anledning till någon ytterligare åt- gärd eller något uttalade från min sida. 2 015 /1 6:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D Fråga om bl.a. beslutsordningen i ärenden om omhändertagande av djur (Dnr 1584-2014) Beslutet i korthet: I ett ärende om omhändertagande av djur enligt djurskyddslagen har tillämpat en ordning med prelimi- närt beslut som inte har stöd i lagen. får kritik för detta, för att inte genast ha underrättat djurägaren om själva beslutet och för att inte ha gett honom upplysningar om hur han kunde överklaga beslutet. . framförde i en anmälan klagomål mot i län med anledning av handläggningen av ett djurskyddsärende. Han uppgav bl.a. följande: inspekterade hans djurhållning . I ett telefon- samtal dagen efter med en handläggare vid fick han veta att det var aktuellt att omhänderta hans djur. Han uppgav då att han överklagade be- slutet om omhändertagande muntligt, vilket var rimligt eftersom han inte hade fått något skriftligt beslut från . vidtog emellertid inte några åtgärder med anledning av hans överklagande. om- händertog polisen djuren. Det beslut som låg till grund för omhändertagandet var inte adresserat till honom, utan till polisen. Beslutet, som var rubricerat ”delbeslut”, var dessutom bristfälligt utformat och saknade en överklagande- hänvisning. Ytterligare ett beslut om att omhänderta djuren fattades . I beslutet angav att det första beslutet skulle fortsätta att gälla. handläggning saknade, enligt hans mening, lagstöd. JO begärde in och granskade kopior av handlingar i ärende. Där- efter begärde JO att skulle lämna upplysningar om och yttra sig över vad . hade framfört i sin anmälan om handläggningen av ärendet. Av yttrandet skulle det särskilt framgå när och hur . un- derrättades om beslutet om omhändertagande samt hur handläggningen i den delen förhåller sig till reglerna i 20, 21 och 7 §§ för- valtningslagen (1986:223), FL. uppmanades även att yttra sig om på vilken grund handlingar i ärendet om ett omhändertagande enligt 32 § djurskyddslagen (1988:534) kommunicerades med . efter det att beslut i den frågan redan hade fattats. kom in med följande svar: Normalt sker omhändertagande av djur enligt 31 § djurskyddslagen och då efter den vanliga gången när det gäller förvaltningsärenden. I akuta fall när djur är utsatta för lidande eller när det föreligger en överhängande risk att djur utsätts för lidande finns möjligheten att besluta om ett om- händertagande enligt reglerna i 32 § djurskyddslagen. Detta senare förfa- rande tas alltså till när det av djurskyddsskäl inte går att avvakta ett ärendes normala gång inför ett slutligt beslut. M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 015 /1 6:JO1 Det viktiga innan man fattar beslut om omhändertagande är att noggrant kontrollera om djuret är utsatt för lidande. Om djuret inte är utsatt för lidande kan 32 § djurskyddslagen inte tillämpas. Ett djur som är övergivet eller i övrigt lämnats utan tillsyn anses vara utsatt för lidande även om det inte går att påvisa några synliga tecken på detta. i län beslutar om ett omhänderta- gande i två steg. Först fattas ett preliminärt (interimistiskt) delbeslut och sedan efter kommunicering ett slutligt beslut. Det preliminära beslutet om omhändertagande tas för att komma till rätta med djurets akuta nödsituation. Detta preliminära beslut är verkställbart och verkställigheten sker genom polismyndighetens försorg. Djurskyddshandläggaren får inte på egen hand ta med sig ett djur från en djurhållare. I detta skede är frågan om omhändertagande inte definitivt av- gjord utan polismyndigheten tar endast hand om djuret och ser till att djuret får vederbörlig vård och omsorg. Grunden för att det preliminära beslutet tas utan föregående kommunicering är dels att ärendet inte avgörs slutligt genom beslutet, dels på grund av att situationen för det berörda djuret är sådan att avgörandet inte kan uppskjutas. Motiveringen till det preliminära beslutet blir oftast kortfattad eftersom detta beslut i de flesta fall fattas på plats, det vill säga där djuret påträffas. Detta torde dock sakna betydelse eftersom ärendet inte avgörs slutligt genom detta beslut utan endast inte- rimistiskt. Härefter sker en sedvanlig kommunicering (17 § förvaltningslagen) var- vid djurägaren – om han eller hon är känd – får sig tillställt utredningens alla handlingar och uppgifter samt bereds möjlighet att yttra sig. har polismyndigheten ansvaret för det omhänder- tagna djuret. Först härefter sker det andra och slutliga steget i beslutsfattandet. Det preliminära beslutet kan beroende på omständigheterna fastställas eller upphävas. Om beslutet upphävs – till exempel när djurägaren kan visa att den akuta situationen beror på något han eller hon inte kunnat råda över, exempelvis akut inläggning på sjukhus – återlämnas djuret. Om det preli- minära beslutet fastställs beslutar om vad som skall ske med det omhändertagna djuret; försäljning, överlåtelse på annat sätt el- ler avlivning (34 § djurskyddslagen). Detta slutliga beslut är utförligen mo- tiverat (20 § förvaltningslagen). Om djurägaren är känd delges han eller hon beslutet inklusive upplysningar om hur beslutet kan överklagas och eventuella avvikande meningar (21 § förvaltningslagen). i län tillämpar denna rutin för att säkerställa att reglerna i förvaltningslagen följs och detta tillvägagångssätt ger djurhålla- ren möjlighet att inkomma med synpunkter eller rättelser i ärendet innan slutligt beslut fattas. Rutinen har godtagits av berörda allmänna förvalt- ningsdomstolar i samband med prövning av överklaganden. JO har begärt upplysningar om när . underrättades om be- slutet och hur handläggningen i den delen förhåller sig till reglerna i 20-21 och 7 §§ förvaltningslagen (1986:223). har även uppmanats att yttra sig över hur handlingarna i ärendet kommunicerades med Björn- . efter det att beslut i den frågan redan fattats. . under- rättades om det interimistiska beslutet daterat i och med att samtliga handlingar i ärendet skickades ut för kommunicering . Det slutliga beslutet fattades . i läns bedömning är att ärendet har handlagts enligt den rutin gällande beslut om omhändertagande av djur enligt 32 § djurskyddslagen som berörda förvaltningsdomstolar godtagit. Ärendet är även handlagt i enlighet med förvaltningslagen. 2 015 /1 6:JO1 M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D . kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande: ska besluta att ett djur som är utsatt för lidande ska omhändertas om det bedöms utsiktslöst att felet blir avhjälpt, ägaren till djuret är okänd eller inte kan anträffas eller det i övrigt bedöms absolut nödvändigt från djurskyddssynpunkt (32 § djurskyddslagen). När beslutar om omhändertagande av ett djur ska fastställa om djuret ska säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Om har beslutat att djuret ska säljas eller överlåtas på annat sätt och om det visar sig att beslutet inte kan verkställas, får i stället be- sluta att djuret ska avlivas. beslut verkställs genom Polismyn- dighetens försorg (34 § djurskyddslagen). Beslut enligt 32 och 34 §§ djurskyddslagen gäller om inte den beslutande myndigheten bestämmer något annat (74 § djurskyddsförordningen [1988:539]). beslut enligt djurskyddslagen får överklagas till allmän förvaltningsdomstol (38 § djurskyddslagen). Enligt den upphävda lag om djurskydd (1944:219) fick länsstyrel- sen förordna att ett djur skulle omhändertas i väntan på att skulle avgöra ärendet. Bestämmelsen om att djur på så sätt kunde omhändertas tills vidare överfördes inte till den nuvarande djurskyddslagen (prop. 1987/88:93 s. 48och 71). var det vanligen kommunerna som beslutade om omhändertagande av djur. Beslutet underställdes , som gjorde en utredning som kommunicerades med djurägaren. Om ansåg att beslutet skulle fortsätta att gälla fastställde omhändertagandet. skulle, enligt djurskyddslagen i dess lydelse fram till den 1 janu- ari 1993, i samma beslut även ta ställning till vad som skulle ske med det om- händertagna djuret. Efter en lagändring behövde inte längre för- ordna om den saken i omhändertagandebeslutet. skulle i stället fastställa vad som skulle ske med djuret. I förarbetena anfördes också att djurhållaren vanligen borde få del av samt tillfälle att yttra sig över utred- ningen innan beslut fattades om försäljning eller avlivning (prop. 1991/92:173 s. 22). När den offentliga kontrollen av djurskydd flyttades över från kommu- nerna till länsstyrelserna ändrades inte denna ordning (prop. 2007/08:63 s. 34). En part ska underrättas om innehållet i det beslut varigenom myndigheten av- gör ärendet, om detta avser myndighetsutövning mot någon enskild och det inte är uppenbart obehövligt. Om beslutet går parten emot och kan överklagas ska han underrättas om hur han kan överklaga det (21 § FL). M I L J Ö - O C H H Ä L S O S K Y D D S A M T D J U R S K Y D D 2 015 /1 6:JO1 Bestämmelsen i 21 § FL anger inte när underrättelseskyldigheten ska full- göras. Det följer emellertid av 7 § samma lag att parten ska underrättas . Om beslutet är verkställbart från det fattas bör parterna genast underrättas om beslutet (se och , Förvaltningslagen med kommentarer, 3:e uppl., s. 260). beslutade att omhänderta samtliga nötkreatur på fastighet. Beslutet ställdes till och skickades dit för verkställighet. Något skriftligt beslut skickades inte till . vid denna tid- punkt. I stället skickade samtliga handlingar i ärendet till honom och gav honom möjlighet att yttra sig inför slutligt beslut i ärendet. Han kom in med ett yttrande . beslu- tade dels att beslutet skulle fortsätta att gälla, dels att de omhändertagna nötkreaturen skulle säljas genom försorg. I sitt remissvar har förklarat att beslutet att omhänderta djur endast var ett preliminärt beslut och att det slutliga beslutet om att fastställa omhändertagandet fattades . Handläggningen av ärenden om omhändertagande av djur är brådskande till sin natur. Men enligt bestämmelsernas utformning är det inte fråga om ett preliminärt beslut, dvs. ett omhändertagande tills vidare. Beslutet om ett omhändertagande är ett slutligt beslut som gäller om inte beslutar något annat, och det kan överklagas av djuräga- ren (se Kammarrätten i dom i mål nr 830-13). Förvaltningslagens regler om kommunikation och beslutsmotivering gäller fullt ut. När har fattat ett beslut om ett omhändertagande är alltså den frågan avgjord. Den beslutsordning som har tillämpat genom att först fatta ett preliminärt beslut om ett omhändertagande och sedan kommunicera utredningen inför ett fastställande av omhändertagan- det stämmer alltså inte överens med den nuvarande utformningen av bestäm- melserna i djurskyddslagen. Av yttrande till JO framgår att ett skäl till att det första beslu- tet fattas utan föregående kommunikation med djurägaren är att ärendet, som uppfattat saken, inte avgörs slutligt genom detta beslut. Att en djurägare underrättas om den utredning som har tillförts ärendet och får tillfälle att yttra sig över den har stor betydelse för rättssäkerheten i djurskyddsärenden och följer också av huvudregeln om kommunikation i 17 § FL.