frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Med anledning av anmälan till JO […] har samtal hållits med kriminal- vårdsinspektörer , klienthandläggare, vakthavande befäl (VB), transportörer samt sjukvårdspersonal. Information har även inhämtats i det klientadministrativa systemet () och klient- registersystemet (KVR). 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Av beslutet om utevistelsen framgår att det är villkorat med två mans be- vakning samt fängsel. Säkerhets- och riskbedömningen baseras på tidigare och aktuell skötsamhet inom kriminalvården. Vid samtal med VB på anstalten Fosie framgår följande avseende rutiner runt sjukhusbesök. Säkerhetsbedömningen utgör underlag för utredningen vid den enskilde intagnes villkor vid utevistelser. Det är inte kriminalvårds- inspektör som fattar beslut om detta då det är VB som beslutar om vilka villkor som utevistelsen ska ha. Om en intagen inte är i permissionsgång, vilket M.M. inte är, och inte heller beräknas beviljas per- missioner så är det vanligtvis villkor med fängsel. Det är VB som gör sä- kerhetsbedömningar inför utevistelser och de revideras vid behov. Ifall en intagen vill ha privata kläder vid ett planerat sjukhusbesök/läkarbesök till- låts alltid detta. Det är många intagna som väljer att inte byta kläder vid sådana besök. Vanligtvis är personal inne i rummet framförallt om det finns fönster och/eller fler utgångar. Ifall läkaren vill prata privat med den in- tagne och det bedöms kunna göras med tanke på rummets utformning läm- nas de om alla utgångar har säkras upp. Kräver läkare att fängslet ska tas bort får transportledaren mandat att plocka bort fängslet om lokalen är säk- rad. Vid tveksamheter under transporten ringer transportören in till VB. Den aktuella transporten genomfördes med bevakning av två kriminal- vårdstjänstemän. Vid samtal med dem framkommer bl.a. följande. De häm- tade M.M. på avdelningen inför transport till sjukvården och M.M. frågade inte om möjligheten att byta till privata kläder och det är inte känt av honom ifall någon tidigare hade frågat om detta. M.M. tillfrågades dock om han ville byta ut sina tofflor mot skor men såvitt han minns ville M.M. inte detta. Rutinen är att ifall den intagne vill ha privata kläder tillåts alltid detta. Vanligtvis ringer de till Parkering för att fråga om de kan ställa sig i närheten av ingången för att minska exponeringen. De körde så nära in- gången som möjligt så att det blev minsta möjliga exponering, vilket de alltid tänker på. De använder huvudentrén, ingång 47 (all- männa sjukhus), som alla andra då det troligen är enda ingången. De hade blivit mer exponerade om de tagit en annan ingång. Receptionen är nära ingången och när de kom fram till den frågade de var de skulle. Receptionen är mittemot hissarna och väntrummen är längre in och de har inte någon insyn till hisshallen. Uppe på mottagningen sitter de ensamma i väntrum- met. När de blir inkallade till läkaren tillfrågas läkaren avseende fängsel då det är denne som bestämmer om det behöver tas av för undersökningen. Läkaren ville ha en arm fri för undersökningen vilket medförde att de los- sade fängslet på den ena armen. De stannade på rummet vid undersök- ningen då det fanns fönster i rummet med en avsats utanför. De väljer ofta midjefängsel, där öglor som är fästa vid ett bälte runt midjan som fängslet kan fästas i, i stället för hand till hand med en kriminalvårdare då det kan innebära risker vid t ex en bilolycka. M.M. frågade inte om de skulle lämna rummet eller om fängslet skulle tas bort. Av beslutet avseende utevistelsen enligt 9 kap. 1 § fängelselagen (2010:610), FäL, framgår att det är villkorat med två mans bevakning och fängsel och det finns inga närmare instruktioner om förhållningssätt om frågan uppstår om möjligheten att ta av fängslet vid undersökningen. Be- slutet avseende avslag på den sökta särskilda permiss- ionen är inskrivet i KVR där beslut om permission läggs in och detta beslut har M.M. blivit underrättad om . När det gäller externa läkarbesök och sjukhusbesök prövas utevistelsen inte mot permissionsreg- lerna i 10 kap. FäL utan enligt hälso- och sjukvårdsreglerna i 9 kap. FäL. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Då kallelserna till sjukvården inte hade kommit direkt till anstaltens sjukvård utan var känd av den intagne och av andra personer gjordes be- dömningen att om det är möjligt att ändra tiderna bör det ske. Anses inte sjukhusbesöket/läkarbesöket kunna skjutas upp får man säkerställa utevis- telsen med ytterligare villkor såsom t.ex. ytterligare en medföljande perso- nal. Vid samtal med sjukvården på anstalten Fosie avseende rutiner avseende ändringar av tider för planerade sjukhusbesök/läkarbesök framgår följande. Det är på förfrågan av beslutsfattaren som frågan om möjlighet att ändra tiden väcks. Sedan är det sjukvården på anstalten som tar kontakten med den externa sjukvården för att kontrollera ifall det medicinskt går att skjuta på ett besök. I det här fallet ansågs MR röntgen kunna skjutas upp och M.M. fick en ny tid till . Vid samtal med anstalten Fosie angående villkoren för utevistelser fram- går att de kommer att gå igenom sina rutiner angående vad som skrivs i beslutet om framförallt fängsel. Vid det här besöket skulle en MR röntgen genomföras och då kan inte fängslet vara kvar under själva undersök- ningen. Det borde ha varit möjligt att ta hänsyn till detta redan när utevis- telsen planerades och i beslutet skriva in att fängslet kan tas bort under MR- undersökningen. Då hade det inte behövt bli några diskussioner runt fängs- let på sjukhuset. I det aktuella fallet togs dock fängslet bort och MR- undersökningen genomfördes. Den VB som skriver beslut om utevistelsen är troligtvis inte alltid informerad om vad som ska ske under sjukhusbesö- ket och där kan rutinerna förbättras. Att medföljande personal är med vid undersökningen är beroende på om det rum där undersökningen genomförs är helt säkrad och hur många ingångar som finns till rummet. Det vanliga är att medföljande personal är närvarande i undersökningsrummet. Hantering av inkommande försändelser Vid samtal med anstalten Fosie framgår bl.a. följande. Brevet med kallelsen lämnades in i anstaltens brevlåda och de hade fått information om att den innehöll en kallelse till sjukvården. När brevet hade lokaliserats fanns det hos sjukvården och det lämnades genast ut till M.M. Vid utredning över vad som hade skett framgick att brevet hade uppfattats vara en kallelse till extern sjukvård som skulle gå via anstaltens sjukvård och brevet hade lämnats över direkt till sjukvården. Därför gick det inte den vanliga vägen avseende inkommande försändelser. Detta är inget som sker rutinartade utan det får ses som en engångshändelse som dock kommer att följas upp med genomgång av rutiner runt försändelser. Läkarbesök och sjukhusvistelse 27– Även avseende dessa två planerade besök på sjukhuset var tiderna kända av M.M. och en kontakt togs mellan anstaltens sjukvård och den externa sjukvården varvid framgick att besöken kunde skjutas upp, i det här fallet ca . Utevistelserna var villkorade med två mans bevakning och fängsel. Vid samtal med anstalten Fosie framgår bl.a. följande. Vid läkarbesök där det är villkor om fängsel är det den behandlande läkaren som tillfrågas om fängslet behövs tas bort för att kunna genomföra en eventuell undersök- ning, vilket inte skedde vid besöket . När det gäller frågan om var kriminalvårdens personal kan vistas under operation samt om bortplockande av handsprit m.m. sker självklart detta alltid i samråd med sjukhuspersonal. Vad som framgår av redogörelsen har medföljande kriminalvårdspersonal följt rutinerna avseende att kontakt har tagits med VB på anstalten när tveksamheter har uppstått. Det framgår av skrivelsen till JO att M.M. fick tillåtelse att ringa hem till sin fru för att 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D meddela hur operationen har gått och att personalen lämnat rummet när M.M. förbereddes inför behandlingen. Vid samtal med anstaltens sjukvård framgår att ett återbesök på överenskom med behandlande läkare då M.M. själv pratat med sin läkare om vissa besvär. Utevistelsen var även förenad med villkor om fängsel och två medföljande personal. Då läkaren vid detta besök inte ansåg det vara nödvändigt att ta bort fängslet skedde inte detta. Specialistläkarbesök avseende fördjupad utredning När M.M. ansökte om att få delta vid en fördjupade medicinsk utredning, som det hänvisas till i skrivelsen till JO, genomfördes en utredning av syftet med besöket varvid följande framgick. Det är ett skånskt forskningsprojekt, BIG 3, som M.M. själv anmält sig till och som inte är medicinskt nödvän- digt. Det bedömdes efter kontakt med projektet att M.M. kunde genomföra utredningen efter villkorlig frigivning och han kommer att erhålla en ny kallelse . Information om riskbedömningar, beslut, kontakter med omvärlden m.m. Vid samtal med anstalten Fosie framgår att M.M. blivit informerad om vilka grunder som säkerhetsbedömningarna är baserade på. Han har även informerats om hur beslut fattas och dokumenteras. Av dag- anteckningar i framgår även att han vid ett stort antal tillfällen har fått ringa till sin revisor, konkursförvaltare, domstolar, advokater, , Transportstyrelsen m.m. Av 1 kap. 4 § FäL, framgår att varje intagen ska bemötas med respekt för sitt människovärde och med förståelse för de särskilda svårigheter som är förenade med frihetsberövandet. Av 1 kap. 6 § FäL framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är till- räcklig ska den användas. Enligt 31 § fängelseförordningen (2010:2010) ska en intagen som trans- porteras eller av annan anledning vistas utanför anstalten under Kriminal- vårdens övervakning inte utsättas för onödig uppmärksamhet. Av 9 kap. 1 § FäL framgår att en intagen som behöver hälso- och sjuk- vård ska vårdas enligt de anvisningar som ges av läkare. Om den intagne inte kan undersökas eller behandlas på ett lämpligt sätt i anstalten, ska den allmänna sjukvården anlitas. Om det behövs, ska den intagne föras över till sjukhus. Ett tillstånd till vistelse utanför anstalt enligt första stycket ska förenas med de villkor som behövs. Om det är nödvändigt av säkerhetsskäl, ska den intagne stå under bevakning. Av det allmänna rådet till 9 kap. 1 § andra stycket FäL i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd om fängelse (2011:1) framgår att villkor ska vara individuellt utformade utifrån riskbedömningen och omständigheterna i det enskilda fallet. Villkor kan avse t.ex. förbud att ta kontakt med brottsoffer, K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 skyldighet att följa uppgjord planering för vistelsen utanför anstalt, skyldighet att under hela eller delar av vistelsen utanför anstalt vistas inom ett visst geografiskt område, eller åtföljande av personal under vistelsen utanför anstalt Regionen finner att det är viktigt att en prövning om vilka villkor som ska gälla vid utevistelser sker utifrån en individuell bedömning av varje inta- gen. Överväganden ska alltid göras om de beslutade kontroll- eller tvångs- åtgärderna står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Det är av yttersta vikt att åtgärder som exempelvis fängsel inte används i andra fall än där det nödvändigt för att upprätthålla en rimlig nivå av säkerhet. Av vad som framkommit i utredningen avseende de säkerhetsbedömningar som genom- förts och då M.M. inte har bedömts kunna beviljas permissioner under verk- ställigheten får det även efter en individuell bedömning anses vara rimliga villkor för genomförandet av utevistelsen. Kriminalvårdspersonal ställs i sitt arbete inför situationer som kräver etiska överväganden av olika slag. Den myndighetsutövning som kriminalvård innebär är särskilt ingripande i människors liv och det är be- klagligt om en intagen och/eller anhöriga upplever sig kränkta av Krimi- nalvårdens behandling. Det är därför av vikt att vid sjukhusbesök och andra utevistelser inte utsätta den intagne för mer exponering än nödvändigt. Av vad som framgått av utredningen och samtal med olika tjänstemän på an- stalten Fosie är det oklart ifall M.M. har önskat att ha privata kläder eller ej. Vad som även framgår är att vid planerade utevistelser nekas aldrig in- tagna att bära egna kläder ifall så önskas. Redogörelsen för hur medföljande personal har tänkt på hur de ska parkera och hur vägen in till mottagningen ser ut anser regionen visar på att de alltid försöker minimera exponeringen i sjukhusmiljön. När det som i det här fallet har bedömts att säkerhetsnivån ska vara hög är det ändå av vikt att Kriminalvården så långt möjligt försöker tillse att den intagnes integritet upprätthålls under sjukhusbesök och vid samtal med lä- kare. Den personal som genomför transporten har att följa de beslut om fängsel som gäller för utevistelsen och eventuella lättnader som har med- delats av beslutsfattaren. Om det inte är möjligt av säkerhetsskäl att den intagne får samtala med läkaren i enrum måste den hänsyn tas som är möj- lig exempelvis genom att medföljande personal inte uppehåller sig i ome- delbar närhet vid läkarundersökningen och/eller vid samtal med läkare. under de olika transporterna till sjukhus har kontakt tagits med VB för att fråga om det går att frångå de vanliga rutinerna och M.M. har då också fått flera av sina önskemål tillgodosedda. Diskussioner har förts med anstalten om hur rutinerna för utevistelser kan förbättras. Anstal- ten Fosie har uppgett att de har för avsikt att se över rutinerna runt hur beslut om framförallt fängsel är formulerade och om möjligt planera för möjliga lättnader redan under planeringen av utevistelsen, vilket skulle minimera risken för att onödiga konflikter skulle uppstå. När det gäller den inkomna försändelsen från sjukvården som var ställd till M.M. har det framgått att den av misstag överlämnades direkt till sjuk- vården och inte betraktades som en vanlig inkommen försändelse med därpå följande regler avseende granskning och omhändertagande. Så fort försändelsen lokaliserats överlämnades den dock till M.M. Utredningen har inte visat annat än att detta var en engångsföreteelse. Anstalten Fosie kom- mer dock att följa upp rutinerna för hanteringen av inkommande försändel- ser. . kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D JO brukar som regel inte uttala sig i bedömningsfrågor. Skälet till det är bl.a. att JO:s prövning inte är tänkt att ersätta den prövning som en part kan få till stånd genom att överklaga en myndighets beslut. Det gör att jag inte kommer uttala mig i om de säkerhetsarrangemang som anstalten vidtagit i samband med M.M:s utevistelser har varit motiverade. I det följande kommer jag emellertid ge min syn på det sätt som utevistelserna har genomförts och på anstaltens handläggning av M.M:s ansökningar om utevistelser. Bärandet av uniform i samband med permission Anstalten har inte ifrågasatt uppgift om att medföljande kriminal- vårdspersonal i samband med M.M:s sjukhusbesök bar uniform (tjänstedräkt). Jag utgår därmed i det följande från att så har varit fallet. I de två permissions- beslut som jag har tagit del av40 har anstalten under rubriken ”Anvisningar och villkor” angett att M.M. skulle åtföljas av personal vid sjukhusbesöken. An- stalten har inte angett om personalen skulle ha på sig uniform eller inte. Kriminalvården har meddelat särskilda föreskrifter om tjänstedräkt.41 Av fö- reskrifterna framgår bl.a. att kriminalvårdspersonal ska bära tjänstedräkt vid bevakade permissioner om det är motiverat av säkerhetsskäl.42 Med anledning av denna föreskrift har JO tidigare uttalat att vid bedömningen av om medföl- jande personal ska bära tjänstedräkt eller inte, är det främst två intressen som står mot varandra. Den intagne har ett intresse av att slippa den uppmärksamhet som personal i uniform kan dra till sig. Mot detta ska ställas personalens in- tresse av att vid t.ex. rymningsförsök uppfattas som myndighetspersoner med befogenhet att ingripa. I fråga om bevakade permissioner har JO tidigare uttalat att det är rimligt att medföljande personal bär uniform. Jag har ingen avvikande uppfattning i denna fråga. Emellertid vill jag framhålla att JO vidare har uttalat att det inför bevakade permissioner ska göras en bedömning av om uniform ska bäras. Vidare är det lämpligt att i permissionsbeslutet ange om medföljande personal ska bära uniform.43 Anstalten har inte prövat frågan om det, med utgångspunkt i den proportio- nalitetsbedömning som ska ske, var motiverat att medföljande personal skulle bära uniform. Det har inte heller angetts i beslutet att uniformerad personal var en förutsättning för permissionerna. Anstalten förtjänar kritik för den bristfäl- liga handläggningen i denna del. 41Se Kriminalvårdens föreskrifter (KVAF [SÄK] 2007:2) om tjänstedräkt. 42Se 2 § andra stycket i nämnda föreskrifter. 43Se JO 2009/10 s. 165. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Kriminalvårdspersonals närvaro i samband med läkarundersökningar Av uppgifter från anstalten Fosie framgår att medföljande personal normalt är med i undersökningsrummet när den intagne undersöks av läkare. I samman- hanget vill jag framhålla att det sekretesskydd som gäller inom hälso- och sjuk- vården är starkare än det skydd som gäller inom kriminalvården. Inom hälso- och sjukvården gäller sekretess för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till denne lider men.44 Bestämmelsen är försedd med ett s.k. omvänt skaderekvisit, vilket innebär att det råder en pre- sumtion för sekretess. I fråga om kriminalvården gäller sekretess för uppgift om en enskilds per- sonliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs.45 Till skillnad från bestämmelsen om sekretess inom hälso- och sjukvården är motsvarande bestämmelse för kri- minalvården försedd med ett rakt skaderekvisit, vilket innebär att det råder en presumtion för att uppgifterna är offentliga. Hälso- och sjukvårdssekretessen gäller även för sådan hälso- och sjukvård som bedrivs inom kriminalvården. Det innebär att det råder en presumtion för att de uppgifter som framkommer inom den hälso- och sjukvård som bedrivs i en anstalt omfattas av sekretess i förhållande till den kriminalvårdspersonal som inte arbetar inom hälso- och sjukvården. Vidare är det inte ovanligt att intagna i samband med sjukhusbesök får genomgå integritetskänsliga under- sökningar eller förberedelser inför operationer. Ett bra exempel på det senare är de förberedelser som M.M. genomgick inför operationen . Dessa förhållanden, i förening med de grundläggande bestämmelserna i fängelselagen om att en intagen ska bemötas med respekt för sitt människo- värde och att kontroll- eller tvångsåtgärder ska vara proportionerliga46, innebär enligt min uppfattning att utgångspunkten måste vara att den intagne ska kunna undersökas av läkare i enrum även i samband med bevakade permissioner. Jag har förståelse för att exempelvis lokalernas utformning ibland kan med- föra att kriminalvårdspersonalen inte kan lämna den intagen utan bevakning. Även andra säkerhetsöverväganden kan göra att den intagne måste vara under ständig bevakning. Emellertid har anstalten ett stort ansvar att, i samråd med sjukhuset, planera sjukhusbesöket på sådant sätt (exempelvis genom val av undersökningsrum) att medföljande personal inte behöver vara med vid under- sökningen. I sammanhanget vill jag framhålla att det finns exempel på anstalter som utvecklat ett gott samarbete med i fråga om utformandet av sjukhusbesök i syfte att skydda de intagnas integritet.47 44Se 25 kap. 1 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). 45Se 35 kap. 15 § första stycket offentlighets- och sekretesslagen. 46Se 1 kap. 4 § och 6 § andra stycket fängelselagen. 47Se exempelvis vad som framkom i samband med en inspektion av anstalten den 2oktober 2014 (s. 5 i protokollet i dnr 5334-2014). 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Jag utgår från att anstalten Fosie vidtar nödvändiga åtgärder för att ändra rutinerna i syfte att i större utsträckning kunna tillgodose de intagnas möjlig- heter att kunna genomgå läkarundersökningar utan att kriminalvårdspersonalen är närvarande. Anstaltens handläggning av M.M:s ansökan om utevistelser Enligt huvudregeln i 20 § första stycket förvaltningslagen ska ett beslut i vilket en myndighet avgör ett ärende innehålla de skäl som har bestämt utgången, om ärendet avser myndighetsutövning mot någon enskild. Undantag från en myn- dighets motiveringsplikt finns i punkterna 1–5 i samma paragraf. I anstaltens beslut avslogs M.M:s begäran om utevistelse. Eftersom anstaltens beslut gick M.M. emot har det funnits en skyldighet för anstalten att motivera beslutet. Omfattningen av en myndighets motiveringsplikt har angetts som att det finns en skyldighet att i ett beslut göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär.48 Av anstaltens beslut framgår att M.M:s ansökan avslogs. I beslutet har anstalten hänvisat till ett antal bestämmelser i fängelselagen. Emellertid har anstalten inte förklarat vilken betydelse bestämmelserna har för anstaltens beslut, än mindre angett några skäl till varför myndigheten beslutade att avslå M.M:s begäran. Av remissvaret framgår dock att ansökan avslogs eftersom kallelsen till sjukhusbesöket inte hade kommit direkt till anstaltens sjukvård och att den in- tagne och andra personer därför kände till tidpunkten för utevistelsen. Jag antar att ansökan avslogs på grund av att anstalten gjorde bedömningen att dessa för- hållanden gjorde att det fanns en risk för rymning eller fritagning vid utevistel- sen. Detta borde ha angetts i skälen för anstaltens beslut. Att anstalten inte anger de egentliga skälen för beslutet har gjort det svårt för att inte säga omöjligt för M.M. att begära en omprövning av beslutet och på så sätt ta till vara sin rätt. Vidare har det bristfälliga beslutet inneburit svårig- heter för de instanser som har haft att pröva frågan vid en begäran om ompröv- ning och därefter ett överklagande. Anstalten förtjänar kritik för denna brist. Avslutningsvis konstaterar jag att anstalten inte har tillbakavisat påstående om att sjukhusbesök har ställts in utan att M.M. informerats om detta. Anstalten har inte heller tillbakavisat uppgiften om att beslut om den utevistelse som skulle ha ägt rum meddelades först den 26 novem- ber. Enligt min mening har anstalten en skyldighet att informera en intagen om att ett sjukhusbesök har ställts in på grund av exempelvis säkerhetsskäl. Även om anstalten av samma skäl inte kan berätta för en intagen när besöket i stället ska äga rum, måste den intagne åtminstone informeras om att sjukhusbesöket kommer att äga rum . Att inte göra det, och därmed låta den intagne sväva i ovisshet, strider mot den grundläggande bestämmelsen om 48 Se och , Förvaltningslagen med kommentarer, tredje uppl., 2010, s. 237. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 att Kriminalvården ska bemöta intagna med respekt för deras människovärde.49 Anstalten förtjänar kritik även i denna del. I fråga om beslutet nöjer jag mig med att konstatera att det är en grundläggande förutsättning för att en intagen ska kunna ta till vara sin rätt att beslutet meddelas före det datum som den tänkta permissionen ska äga rum.