frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Efter att J.R. hade varit gripen i beslutades det att han i stället skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. JO anser att även det beslutet var felaktigt. Det framstår i det närmaste som en förhastad åt- gärd som vidtogs när det stod klart att det inte fanns tillräckliga skäl för gripande. I beslutet erinras därför om att hämtning till förhör inte får använ- das som substitut för ett gripande när förutsättningarna för gripande inte är uppfyllda. De polismän som fattade besluten om gripande respektive hämtning till förhör kritiseras. I beslutet behandlas även de åtgärder som vidtogs när J.R. förts till arresten. Genom ett beslut av domstol fick J.R. ensam vårdnad om sin dotter, född . I beslutet angavs att dotterns mamma, , skulle lämna dottern till ett familjecentrum. Så skedde dock inte, och C.E. anhölls i sin frånvaro för egenmäktighet med barn. fick kontakt med C.E. De fördes till familjecentret, dit även J.R. Syftet var att J.R. där skulle återknyta kontakten med dottern, som han inte hade träffat på . till i och an- mälde J.R. för att ha förgripit sig sexuellt på dottern. Polisen kom till familje- centret och tog upp anmälan. Brottsmisstanken gällde våldtäkt mot barn, som skulle ha skett –. På grund av dotterns hälsotillstånd tillkallade polisen ambulans som förde henne och C.E. senare anlände till akuten greps han som misstänkt för våldtäkt mot barn. fattades det i stället beslut om att han skulle hämtas till förhör utan föregående kallelse. fördes därefter till personintaget vid arresten på . Han kroppsvisiterades och placerades i ett rum i ar- restlokalen som kallas kapellet. beslutade åklagaren att J.R. skulle friges utan att förhör hade hållits. Som skäl för frigivningen angavs bl.a. att beslutet om hämtning hade grundats på en polisanmälan om 2 015 /1 6:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N mycket gamla brott som tidigare hade anmälts och som det sak- nades anledning att misstänka någon för. anmälde händelsen till JO. Han redogjorde för händelseförloppet och an- förde dessutom bl.a. följande. Han greps och placerades i ett rum på sjukhuset. Polisen tog hans mobiltelefon. fick han besked om att han inte längre var gripen, men att han skulle följa med till polisstationen för förhör. Han fördes till arresten. Där kroppsvisiterades han, och polisen omhändertog bl.a. hans plånbok. Därefter låstes han in i en förvaringscell. i förvaringscellen fri- gavs han utan någon närmare förklaring. Först då fick han tillbaka sin mobilte- lefon och övriga tillhörigheter. ansåg sammanfattningsvis att polisen grep och frihetsberövade honom utan grund. Polisen borde ha vetat att C.E. var anhållen i sin frånvaro och att hon tidigare hade gjort ca 30 grundlösa polisanmälningar mot honom, som alla hade lagts ned. framförde även annan kritik mot polismyndigheten. (länspolismästaren ) yttrade sig om det som J.R. I yttrandet redovisades bl.a. upplysningar från de berörda tjänstemän- nen. lämnade följande redogörelse: En kvinna [C.E.] ringer till länskommunikations- centralen (LKC) i och berättar att hon snart ska tvingas lämna över sin dotter till dotterns far. påstår att fadern utsätter dottern för övergrepp. och dottern befinner sig enligt uppgift på ett familje- centrum [...]. Operatören på LKC gör en slagning på C.E:s personnummer varvid det kommer fram att hon är efterlyst och anhållen i sin frånvaro för egenmäk- tighet med barn. [En] polispatrull […] beordras till familjecentret och är på plats . En anmälan tas upp angående våldtäkt mot barn. Av anmä- lan framgår att det misstänkta brottet ska ha begåtts mellan och . Ambulans tillkallas därefter och dottern förs till barnakuten på för undersökning. Patrull[en] följer efter till och meddelar att flickans far, J.R, har kommit till sjukhuset. Polisassistent fattar beslut om gripande av J.R. Därefter kontaktas åklagare . Något beslut om tvångsmedel från åklagaren finns dock inte. Patrullen tar därefter kontakt med vakthavande befäl . Gripandebeslutet hävs och ”omvandlas” till ett beslut om hämt- ning till förhör utan föregående kallelse. Båda besluten fattas av vaktha- vande befäl . Patrull[en] transporterar senare C.E. till personintaget på medan en annan patrull, […] transporterar J.R. till för förhör. Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 015 /1 6:JO1 anländer till och kroppsvisitation utförs på honom. Han placeras därefter i det s.k. kapellet. Åklagare beslutar att han ska friges utan föregående förhör. Upplysningar från berörda tjänstemän Polisassistenten har uppgett att han kommer ihåg att frå- gan om gripande diskuterades men inte att han fattade beslutet. Anledningen till gripandet måste enligt honom ha varit kollusionsfara, dvs. att förhindra att J.R. skulle ta kontakt med C.E. och dottern på sjukhuset. Bland annat på grund av flickans tillstånd hade han uppfattningen att misstanken avsåg en våldtäkt som hade skett . Vakthavande befälet har uppgett följande: Vid aktuellt tillfälle fick jag via operatör på LKC vetskap om händelsen […]. Uppgifter som operatören tagit fram klargjorde att [kvinnan som gjort polisanmälan, C.E.] var efterlyst för egenmäktighet med barn och befann sig på ett familjecentrum. Uppgifter från C.E. gjorde […] gällande att hon var där med sin dotter och att pappan, , hade förgripit sig sexuellt på dottern. Då jag får samtal från polispatrullen på plats får jag veta att dottern är helt apatisk och i mycket dåligt skick på grund av […] förgripelse[n]. En ambulans är rekvirerad till platsen. Dottern och C.E. förs med ambulans till . När polispatrullen är på sjukhuset får de uppgifter om att J.R. är på väg dit […] och de önskar gripa [honom]. På de uppgifter vi då fått fram prövar jag gripandet och säger att det är klart. Ytterligare uppgifter från flera håll kommer efter hand till LKC, om att C.E. kan ha fått dottern att spela att hon har varit utsatt för […] sexuella förgri- pelser och sitt nästan medvetslösa tillstånd. Jag vill minnas att uppgifterna kom från J.R:s juridiska ombud och från . Uppgifter gör även gällande att C.E:s anhöriga är på väg till platsen för att hjälpa henne i ären- det vilket gör att jag ändå har kvar en viss misstanke om att […] brott kan ha skett. Med tanke på ovan [nämnda] uppgifter ser jag att ett gripande av en misstänkt kan göras. Anmälan om en sexuell förgripelse kvarstår dock och får ställas mot de nya uppgifter som kommit till min kän- nedom, om att C.E. med dottern kan ha iscensatt händelsen. För att säker- ställa uppgifter[na] och J.R:s oskuld/skuld talar jag om för patrullen att gri- pandet hävs och att jag tagit beslut om hämtning till förhör utan föregående kallelse […]. Polismannen , som inledningsvis var förundersökningsle- dare, har uppgett att han av beredskapskommissarien fick information om att det anmälda brottet redan utreddes av Länskriminalpolisen och att det inte var aktuellt med några utredningsåtgärder mot J.R. Denna in- formation förmedlade han till åklagaren. Beredskapskommissarien var även handläggare i de två ärenden där anmälningar av J.R. för våldtäkt/sexuella övergrepp mot dottern behandlades. Hon har uppgett att anmälningarna hade kommit in men att det var mycket som tydde på att de avsåg händelser som redan var anmälda och utredda och där förundersökningen var nedlagd. Det fanns inte några beslut om tvångsmedel eller direktiv att J.R. skulle förhöras eller delges någon misstanke. Polisanmälan gällde också dessa tidigare händelser. 2 015 /1 6:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N , som uppgett att han trädde in som för- undersökningsledare först efter det att beslutet om hämtning hade verkställts, har i en tjänsteanteckning den aktuella dagen angett följande: Åklagaren […] häver hämtningsbeslutet och beslutar att misstänkt ska fri- ges utan förhör. Det har framkommit att hämtningsbeslutet grundats på en gjord polisanmälan om mycket gamla brott som tidigare anmälts och som det saknas anledning att misstänka någon för. Dagens anmälan kan ses som en hämndåtgärd med anledning av vidtagna tvångsmedel mot den andra parten rörande misstanke mot denne om egen- mäktighet med barn. , tf. biträdande chef för polisområde , har uppgett att den normala rutinen vid misstanke om våldtäkt mot barn är att ärendet på en åklagare och att ett beslut om eventuella tvångsmedel fattas först efter det att målsägandeförhör hållits. redovisade bl.a. följande bedömning av beslutet om gri- pande: Ett beslut att gripa någon förutsätter att det finns anhållningsskäl. För ett anhållningsbeslut krävs i sin tur att det föreligger skäl för häktning. För att en polisman ska få gripa någon krävs vidare att det är fråga om ett bråds- kande fall. Enligt vad som framkommit av utredningen greps J.R. när han kom till . Polisassistent hade då, enligt de uppgifter han lämnat, uppfattningen att det misstänkta brottet var nyli- gen begånget och att det fanns en risk för att J.R., om han fick tillfälle att ta kontakt med mamman [C.E.] och dottern på sjukhuset, skulle kunna på- verka utredningen av brottet. Enligt måste det därför ha varit fråga om ett brådskande fall när han beslutade att gripa J.R. Först efter gripandet tog polispatrullen kontakt med åklagare och vakthavande befäl, vilket också tyder på polispatrullen bedömde frågan som brådskande. Åklagaren fattade inget beslut om anhållande av J.R. Vakthavande befäl har uppgett att han gav ”klartecken” till ett gripande. Mot bakgrund av de uppgifter som lämnat, nämligen att dottern var helt apatisk och i mycket dåligt skick på grund av förgripelsen, är det högst sannolikt att även han haft uppfattningen att det var fråga om miss- tanke om ett begånget brott och att han prövade gripandefrågan ut- ifrån denna förutsättning. När det gäller gripandet vill polismyndigheten vidare framhålla att det är polis på plats som ska fatta ett beslut om gripande, och inte vakthavande befäl, som inte befinner sig på platsen. Det förekommer dock att poliser i yttre tjänst vid svårbedömda fall kontaktar vakthavande befäl, eller annat befäl, för rådgivning i gripandefrågan. Av utredningen i ärendet kan inga andra slutsatser dras än att så har skett i detta fall. Vakthavande befäl har senare, när han fått in nya upp- gifter i ärendet, hävt gripandebeslutet. Detta beslut kan i sig inte klandras eftersom polismyndigheten får häva ett beslut om gripande, innan åklagare har underrättats om frihetsberövandet och om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I fråga om beslutet att hämta J.R. till förhör utan föregående kallelse anfördes bl.a. följande: Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 015 /1 6:JO1 [Det] kan konstateras att hämtningsbeslutet, med beaktande av att det var fråga om misstanke om ett brott begånget och att utred- ning rörande det påstådda brottet redan var genomförd, fattades utan att förutsättningarna för hämtning till förhör utan föregående kallelse var upp- fyllda. Frågan är dock vad vakthavande befälet kände till om detta för beslutet. De uppgifter som kommit fram, sär- skilt de uppgifter som lämnats av och , ger en bild av att samtliga inblandade befattningshavare, i vart fall in- ledningsvis, hade uppfattningen att det rörde sig om färska brottsmisstan- kar. Såväl gripandebeslutet som hämtningsbeslutet synes ha fattats på grundval av denna missuppfattning av situationen. Sammanfattningsvis konstaterade polismyndigheten att såväl beslutet om gri- pande som beslutet om hämtning till förhör inte föregicks av en tillräckligt nog- grann prövning och att de fattades utifrån felaktig information. I frågan om hur länge J.R. hölls kvar i väntan på förhör anfördes följande: […] J.R. fick vänta i och […] innan han frigavs. Något förhör genomfördes aldrig med honom. Den lagstadgade tidsgränsen för kvarhållande vid hämtning till förhör har i och för sig inte överskridits. Förhör ska dock påbörjas med största skyndsamhet och kan så inte ske på grund av omständigheter som inte är hänförliga till den person som ska hö- ras bör förhöret i stället skjutas upp och personen ges möjlighet att lämna förvarslokalen. anser att kvarhållandet av J.R., särskilt med beaktande av de bakomliggande omständigheterna, var för lång. JO återremitterade ärendet till polismyndigheten för att få ytterligare klargö- randen och svar på vissa frågor. (biträdande länspolismästaren ) kom in med ett kompletterande yttrande. Allmänt om ingripandet och handläggningen av ärendet redogjorde inledningsvis för ärendet i stort och utvecklade följande om vad som låg bakom polisens handlande: Aktuellt ärende är svåröverskådligt och allt tyder på att det var så även . Polisen kontaktades den dagen av en kvinna [C.E.] som uppgav att hon ville göra en anmälan om övergrepp mot sin dotter. Anmälningar om brott tas på allvar av polisen och en patrull skickades till platsen för att ta upp en anmälan. Brottsmisstanken gällde våldtäkt mot barn, som skulle ha skett –2010. Patrullen kände till att C.E. var anhållen i sin frånvaro för egenmäktighet med barn. kunde de konstatera att barnet uppträdde på ett sätt som gav stor anledning till oro och de tillkallade därför ambulans. och barn[et] fördes till i och patrullen följde efter. Till sjukhuset kom så små- ningom även barnets far, J.R., den utpekade gärningsmannen. hävdade att han enligt domstolsbeslut hade vårdnaden om barnet, en uppgift som var korrekt. Det är i det läget och med den informationen som patrullen hade att fatta ett beslut. Det första beslutet som fattades var ett beslut att gripa J.R. Om det finns skäl att anhålla någon får en polisman i brådskande fall gripa en person, även om det saknas ett anhållningsbeslut. Ett gripande är en provisorisk åtgärd i avvaktan på att åklagare ska hinna pröva frågan om anhållande. Mot bakgrund av att brottsmisstanken gällde våldtäkt mot barn, ett brott 2 015 /1 6:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N som har fängelse i lägst i straffskalan, var patrull på plats tvungen att fatta ett beslut. De visste att J.R. skulle avlägsna sig med barnet, dvs. målsäganden, om de inte ingrep. Mot denna bakgrund fattades beslutet om gripande. Därefter kom nya uppgifter om situationen in till vakthavande befäl. Uppgifterna kom bl.a. från J.R:s juridiska ombud och gällde att C.E:s och dotterns beteenden kunde vara spelade och oriktiga och att en vårdnadstvist pågick . Det rörde sig dock om partsuppgifter, vilka ska och måste kontrolleras innan de används som underlag för ett beslut. Vakthavande be- fäl gjorde bedömningen att misstankarna mot J.R. hade försvagats och hävde därför gripandebeslutet och beslutade i stället om hämtning till för- hör. Han ansåg dock fortfarande att J.R. fördes till personintaget på och placerades i det s.k. kapellet. arbetade utredare och förundersökningsledare med att få klarhet i ärendet. Detta medförde att åklagare kunde kon- statera att det inte fanns några misstankar mot J.R. och således inga utred- ningsåtgärder att vidta. kunde då friges utan att förhör behövde genom- föras. Att en person som har hämtats till förhör i vissa situationer kan få vänta på att förhöret ska kunna genomföras anses vara vedertaget om det finns skäl för det. [– – –] I förevarande fall krävde situationen enligt myndighe- tens uppfattning ett snabbt beslut om hämtning till förhör som i sig med- förde att förberedelserna inte var färdiga när J.R. kom till polisstationen. Det är i vart fall förklaringen till att J.R. fick vänta i innan han kunde lämna polisstationen. Kontakter med åklagaren i samband med gripandet av J.R. angav att patrullen enligt händelserapporten kontaktade åklagaren om ”eventuella beslut mot pappan”. kommer dock inte ihåg vad som diskuterades vid samtalet med åklagaren. Det framgår i vart fall inte av dokumentationen att åklagaren skulle ha underrättats om gripandet. Beslutet om hämtning till förhör utan föregående kallelse anförde att grunden för beslutet att hämta J.R. till förhör som misstänkt var att det fanns en risk för att utredningen försvårades. Misstanken avsåg ett brott med ett straffminimum fängelse, och J.R. skulle hämta målsäganden från platsen. Mot den bakgrunden fanns det en kollusionsfara oavsett om brottet var begånget 2009 eller i nutid. Förvar i väntan på förhör m.m. uppgav att det bl.a. på grund av bristande dokumentation inte är klarlagt om J.R. hade tagits i förvar eller endast hållits kvar för förhör. Myndigheten ansåg dock att det hade funnits förutsättningar för att ta J.R. i förvar utifrån den kunskap man hade om ärendet och med hänsyn till ändamålet med ingripandet. anförde även att det kunnat konstateras att det inom myn- digheten råder osäkerhet om tillämpningen av bestämmelsen om rätt för polisen att ta någon i förvar. Myndigheten har för avsikt att omgående göra en genomlys- ning av problematiken. Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 015 /1 6:JO1 har uppgett att han placerades i ett låst rum när han väntade på att förhöras. , som tidigare uppgett att J.R. placerades i det s.k. kapellet, har förtydligat att detta är ett olåst utrymme, beläget vid entrén till personintaget och att det övervakas av en vaktkonstapel. I kapellet kan flera personer placeras , till skillnad från en arrestcell där endast en person åt gången placeras. Kroppsvisitationer och omhändertagande av föremål m.m. I frågan om vilket stöd polismyndigheten hade för att kroppsvisitera J.R. och omhänderta eller beslagta hans tillhörigheter uppgav myndigheten följande: Av arrestantbladet framgår att J.R. kroppsvisiterades med stöd av 19 § 1 polislagen […]. är upprättat av den polispatrull som trans- porterade J.R. till polisstationen och avser därför den skyddsvisitation som dessa polismän gjort i samband med eller före transporten. Vid en andra visitation i samband med ankomsten till personintaget kroppsvisiterades J.R. med stöd av 4 kap. 2 § häkteslagen […]. JO:s inspektioner av arresten på JO:s tillsyn bedrivs förutom genom prövning av klagomål från allmänheten också genom inspektioner. JO inspekterar regelbundet myndigheter och dom- stolar runt om i landet. har JO inspekterat polisarresten på . Den senaste inspektionen genomfördes i ok- tober 2014. Det framgick då bl.a. att det kunde variera om dörren till det rum som har kallats kapellet låses eller inte. (Se JO:s protokoll i ärende med dnr 5548-2014.) Ingripandet mot J.R. har varit föremål för utredning hos Riksenheten för polis- mål (numera Särskilda åklagarkammaren) vid . beslutade åklagaren att inte inleda någon förundersökning. Enligt åklagaren gav uppgifterna i ärendet inte anledning att anta att brott som hör under allmänt åtal hade begåtts. Den anmälda gärningen var att bedöma som ringa fall av tjänstefel och var därför inte brottslig. yttrade sig över det som polismyndigheten hade anfört och utvecklade det han framfört i sin anmälan. Han ifrågasatte bl.a. att polisen ansåg att ärendet var svåröverskådligt eftersom det var ett gammalt ärende som han hade haft kontinuerlig kontakt med polisen om. Han anförde även att dottern enligt dom- stolsbeslutet skulle lämnas till familjecentret och att polisens påstående att han skulle hämta dottern är en efterhandskonstruktion. När det gäller hans mobil- telefon angav han att polisen tog den redan när han greps och att han inte fick tillbaka den förrän han frigavs. I samband med att han kom till arresten omhän- dertogs även vissa andra tillhörigheter, bl.a. hans plånbok. höll även fast vid att dörren till kapellet hade varit låst utifrån och ifrågasatte att det skulle ha funnits förutsättningar för att ta honom i förvar. 2 015 /1 6:JO1 Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N I ett beslut anförde JO Renfors följande. Regler om häktning, anhållande och gripande Den som på sannolika skäl är misstänkt för ett brott för vilket påföljden är fäng- else får häktas om det med hänsyn till brottets beskaffenhet, den misstänktes förhållande eller någon annan omständighet finns risk för att han eller hon avviker eller på något annat sätt undandrar sig lagföring eller straff, genom att undanröja bevis eller på något annat sätt försvårar sakens utredning (s.k. kollusionsfara) eller fortsätter sin brottsliga verksamhet (24 kap. 1 § första stycket , RB). Häktning beslutas av domstol och får endast ske om skälen för åtgärden uppväger det intrång eller men i övrigt som åtgärden innebär för den misstänkte eller för något annat motstående intresse (24 kap. 1 § tredje stycket RB). Om det finns skäl att häkta någon får personen anhållas i avvaktan på rättens prövning. Beslut om anhållande fattas av åklagaren. Om det finns skäl att an- hålla någon får en polisman i brådskande fall besluta att gripa personen. Där- efter ska förhör hållas och åklagare skyndsamt underrättas om frihetsberövan- det. Åklagaren ska efter förhöret besluta om den misstänkte ska anhållas. Om den misstänkte inte anhålls ska beslutet om gripande hävas. Innan åklagaren har underrättats om frihetsberövandet får beslutet om gripande hävas av polismyndigheten, om det är uppenbart att det inte finns skäl för fortsatt frihetsberövande. I omedelbar anslutning till gripandet får beslutet under samma förutsättningar hävas även av den polisman som har fattat beslu- tet. (Se 24 kap. 6–8 §§ RB.) Den som frihetsberövats som gripen, anhållen eller häktad på grund av kol- lusionsfara får åläggas inskränkningar i sina kontakter med omvärlden (s.k. restriktioner). Restriktioner kan avse t.ex. begränsningar i rätten till tele- fonsamtal och annan elektronisk kommunikation. Frågor om restriktioner prö- vas av förundersökningsledaren eller åklagaren. Om en person är häktad krävs det att domstol beslutat om tillstånd att meddela restriktioner. (Se 24 kap. 5 a § RB och 6 kap. 2 och 3 §§ häkteslagen.) Regler om hämtning till förhör utan föregående kallelse Att en förhörsperson under vissa omständigheter får hämtas till förhör är regle- rat i 23 kap. 7 § RB. Av bestämmelsens andra stycke följer att hämtning i en del fall får ske utan någon föregående kallelse. Förutsättningarna för detta är bl.a. att förundersökningen avser ett brott på vilket fängelse kan följa och att det skäligen kan befaras att förhörspersonen antingen inte skulle följa en kal- lelse eller, med anledning av en kallelse, skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra utredningen. Ett beslut om hämtning kan avse både den som är misstänkt och annan. Ett beslut om hämtning av den misstänkte förutsätter inte att misstanken om brott Å K L A G A R - , P O L I S - O C H T U L L Ä R E N D E N 2 015 /1 6:JO1 har nått upp till skälig misstanke. Misstankens styrka bör dock beaktas vid be- dömningen av om det finns förutsättningar för beslut om hämtning (se bl.a. JO 1994/95 s. 352). Hämtning till förhör får inte användas som substitut för gripande eller an- hållande när de rättsliga förutsättningarna för de senare åtgärderna inte är upp- fyllda. Hämtning till förhör har endast som syfte att möjliggöra förhör. Gri- pande och anhållande har ett vidare användningsområde: att förhindra att en misstänkt person avviker, undanröjer bevisning eller fortsätter brottslig verk- samhet. (Se , Straffprocessuella tvångsmedel, 3:e upplagan, s. Inför ett beslut om hämtning ska polisen, liksom vid andra tvångsmedel, beakta behovs- och proportionalitetsprinciperna. Detta innebär bl.a. att polisen ska överväga om det för den enskilde finns mindre ingripande alternativ och om skälen för hämtning uppväger den olägenhet som det innebär för den en- skilde. Regler om kvarstannande för förhör och förvar m.m. Beslutet om hämtning till förhör är verkställt och upphör när den hämtade har kommit till förhörslokalen. Då blir i stället reglerna om skyldighet att stanna kvar för förhör tillämpliga. Kvarstannande för förhör är en särskild tvångsåt- gärd som främst syftar till att förhör ska kunna hållas även med den som mot sin vilja förts till polisen för förhör. Den som inte är anhållen eller häktad är dock i normalfallet inte skyldig att stanna kvar för förhör än sex tim- mar.