frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — I ett fall som jag har granskat (dnr 1371-2014) har domstolen emellertid dömt den tilltalade för något som inte framgick av gärningsbeskrivningen i åklagarens stämningsan- sökan. Tingsrätten dömde den tilltalade för att tillsammans och i samförstånd med andra ha rånat en butik. Närmare bestämt dömdes den tilltalade för att antingen ha varit i butiken och utfört själva rånet eller för att ha kört en flyktbil från platsen. Men åklagaren hade inte påstått att någon av de inblandade hade kört en flyktbil. Domstolen hade alltså dömt den tilltalade för en gärning som T I L L R I K S D A G E N 2 015 /1 6:JO1 han inte var åtalad för, och den ansvariga domaren fick kritik. Jag kan tillägga att tingsrättens dom överklagades till hovrätten, som upptäckte felet och frikände den tilltalade. Fallet illustrerar vikten av att aktörerna i brottmålsprocessen förstår vilka roller de har och att de är noga med att iaktta rollfördelningen. I ämbetsberät- telsen finns ytterligare ett beslut (dnr 387-2015) som illustrerar detta. Vissa särskilt ingripande beslut under förundersökningen i brottmål ska fattas av tingsrätten. Dit hör beslut om s.k. hemliga tvångsmedel. En åklagare ansökte vid tingsrätten om rättens tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kom- munikation. Åklagaren ville bl.a. få uppgifter om meddelanden som skickades till och från vissa uppgivna telefonnummer. En förutsättning för bifall till åkla- garens framställning var att någon var skäligen misstänkt för ett brott. I sin framställning till tingsrätten skrev åklagaren att två personer var skäligen miss- tänkta för förberedelse till grov stöld och att hon ville övervaka tre telefonnum- mer som de använde. Beträffande misstankarna skrev åklagaren att de miss- tänkta planerade att göra inbrott i en villa och att de hade rört sig runt villan. Detta är emellertid inte straffbart enligt bestämmelserna om förberedelse till grov stöld. Det krävs något mera, t.ex. att den misstänkta personen har tagit befattning med hjälpmedel för att kunna utföra stölden. Därför kan inte de miss- tankar som åklagaren redovisade enligt lagen leda till att tingsrätten ger åkla- garen tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation. Den do- mare som gav tillståndet skrev i sitt svar till JO att de misstänkta personernas planer på inbrott framstod som så pass avancerade att det rimligen måste ha innefattat att de också skäligen kunde misstänkas för att ha tagit befattning med verktyg och därmed tagit befattning med utrustning för att klara av att genom- föra inbrottet. Enligt min mening får emellertid rätten inte vid sin prövning gå in i åklagarens ställe och fylla ut ofullständiga påståenden på detta sätt. Om åklagaren till stöd för sin ansökan om tvångsmedel påstår något som inte lagli- gen kan leda till att ansökan kan bifallas har rätten bara ett alternativ: att avslå åklagarens ansökan. I det granskade fallet gav tingsrätten alltså åklagaren tillstånd till hemlig övervakning av elektronisk kommunikation utan stöd i lag. Den ansvariga do- maren fick allvarlig kritik. Handläggningen av vårdnadsmål i tingsrätterna Både i samband med mina inspektioner av tingsrätter och vid handläggningen av klagomålsärenden har jag uppmärksammat att vissa mål om vårdnad om barn och umgänge med barn tar mycket att handlägga. har tingsrätten valt att tillämpa metoder för handläggningen som bedömts skapa förutsättningar för parterna att komma överens men som har den nackdelen att målen riskerar att dra ut . I ett beslut (dnr 1814-2012) som finns på JO:s webbplats hade tingsrätten valt att tillämpa en metod där man prövade sig fram med olika tillfälliga lösningar för att förhoppningsvis senare uppnå en överenskommelse mellan föräldrarna om barnen. Tingsrätten hade hållit sju sammanträden för muntlig förberedelse, och målet hade pågått . Målet var ännu inte avgjort när JO fattade sitt beslut. 2 015 /1 6:JO1 T I L L R I K S D A G E N I årets ämbetsberättelse finns två liknande fall refererade (dnr 6418-2013 och 7131-2014). Tingsrätten hade här använt sig av en annan metod: möjlig- heten att anlita en medlare. Medlaren arbetade och respek- tive och utan att lyckas ena parterna. När målen till slut avgjordes hade det gått och respektive och nio må- nader sedan de kom in till tingsrätten. Alla tre fallen har det gemensamt att tingsrätten inte upprättade någon tids- plan för handläggningen. Jag är kritisk mot att det har tagit så att handlägga dessa mål. domstolen som ansvarar för hur förberedelsen av ett tvistemål ska skötas. just i mål om vårdnad och umgänge med barn är domstolens ansvar särskilt I dessa mål är det inte bara parterna som berörs av hur förfarandet anordnas utan även, och ibland framför allt, deras barn, som ju inte har någon möjlighet att påverka valet mellan olika alternativ. För att man som domare ska ta på sig ansvaret att dra ut på processen för att söka nå en samförståndslösning mellan föräldrarna måste man enligt min mening noga ha tänkt igenom om ett sådant förfarande är till nytta för barnen eller om det främst är föräldrarnas intressen som tillgodoses. Det ligger i sakens natur att det inte är bra för någon att vara inblandad i en rättegång som det är svårt att se något slut på. allt för ett barn måste den otrygghet som följer av detta vara plågsam. Ett annat beslut i årets ämbetsberättelse (dnr 382-2015) handlar om ett vård- nadsmål som tog tingsrätten att handlägga. Parternas äldsta dotter, som var när målet inleddes, hade hunnit fylla när domen äntligen Tingsrättens långsamhet hade här inte att göra med någon särskild metod för tvistlösningen utan berodde på att det inte fanns någon tidsplan och att pro- cessledningen var bristfällig. Det gör ju inte saken bättre för de inblandade. Den ansvariga domaren fick allvarlig kritik. Kommunernas handläggning av ärenden enligt ger upp- hov till många klagomål hos JO. I flera kommuner har de anställda bristande kunskaper, vilket leder till en hantering som inte stämmer med lagar och andra JO:s granskning är till stor nytta inom detta område, och JO prioriterar byggnadsnämnderna i sin inspektionsverksamhet. I årets ämbetsberättelse finns fem beslut som rör plan- och byggnadsväsen- Jag vill här särskilt nämna två av dem. I det första ärendet (dnr 6596-2013) hade två fastighetsägare anmält olovligt byggande på en grannfastighet. Trots flera påstötningar drog nämnden ut på handläggningen . den egentliga handläggningen av ärendet. Nämnden kunde då konstatera att det hade vidtagits olovliga åtgärder på den fastighet som anmälan avsåg. stället för att fatta ett beslut anlitade nämnden en medlare för att ”hantera ären- det” och nå en samförståndslösning mellan grannarna. sedan nämnden om att konflikten torde vara löst, och nämnden markerade då ärendet som avslutat i sitt diarium. Nämnden bedömde uppenbarligen att det inte återstod någon handläggning i ärendet. I mitt beslut är jag mycket kritisk T I L L R I K S D A G E N 2 015 /1 6:JO1 till nämndens hantering. Jag konstaterar att nämnden verkar vara av den upp- fattningen att ärendet har rört frågor som slutligt har kunnat lösas genom en överenskommelse. En byggnadsnämnd kan emellertid inte välja bort sina lagstadgade skyldigheter och underlåta att handlägga ett ingripandeärende. Ge- nom en sådan hantering fråntas en anmälare rätten att få sin begäran om ingri- pande prövad i sak av nämnden och möjligheten att överklaga. Nämnden fick allvarlig kritik. I det andra ärendet (dnr 2212-2013) hade kommunen till uppgift att hand- lägga en ansökan om bygglov för sex vindkraftverk. Ärendet var klart för beslut . Inte förrän fattade nämnden ett beslut. Men det beslutet var inte ett ställningstagande till ansökan om bygglov utan innebar att ärendet återremitterades till förvaltningen för samråd med . fattade nämnden ett nytt beslut, nämligen att återremit- tera ärendet till förvaltningen, för att avvakta kommunstyrelsens eventuella revidering av kommunens vindkraftsprogram. Sökandena överkla- gade nämndens beslut till , som i ett beslut konstaterade att det inte kunde anses innebära något annat än förhalning och passivitet från nämnden att avvakta kommunstyrelsens eventuella beslut. Läns- styrelsen förutsatte att nämnden skulle se till att handläggningen avslu- tades och att ett slutligt beslut meddelades. fattade nämnden ett beslut, men inte heller innebar beslutet ett ställningstagande till ansökan om bygglov. I stället valde nämnden att återremittera ärendet till för- valtningen en tredje gång, i avvaktan på att vindkraftsprogrammet skulle inarbetas i kommunens översiktsplan. Även detta beslut överklagades till som upphävde nämndens beslut och återlämnade ärendet till bygglovsärendet. I sitt beslut skrev att nämnden på ett flagrant sätt hade åsidosatt sina uppgifter. Klagomålen till JO handlar förstås om den långa handläggningstiden. Och i mitt beslut konstaterar jag att nämndens hantering av ärendet var uppseende- väckande och inte kan uppfattas som annat än ren obstruktion. Nämnden fick allvarlig kritik. Hos JO har vi följt upp ärendet. har vi tagit reda på att nämnden nu har anställt en ny handläggare som har erfarenhet av bygglovs- hantering för vindkraftverk, att alla ledamöter i nämnden är utbytta efter valet samt att nämnden nu är angelägen att fatta beslut i bygglovsfrågan men att det ännu inte går att göra det eftersom nämnden inväntar uppdaterat un- derlag från sökanden om verkens storlek och placeringar. Liksom under tidigare verksamhetsår har jag fått möjlighet att besvara ett stort antal remisser med förslag till författningsändringar. Jag har inte haft möjlighet att svara på alla dessa remisser utan har liksom tidigare koncentrerat mig på de remisser som har närmare anknytning till centrala delar av mitt tillsynsområde. Bland de remisser som jag har yttrat mig över kan nämnas promemorian Ökad endomarbehörighet i tvistemål, promemorian Offentlighet och sekretess för 2 015 /1 6:JO1 T I L L R I K S D A G E N uppgifter i domstolsavgöranden, betänkandet Fortsatt utveckling av förvalt- ningsprocessen och specialisering för skattemål samt betänkandet Rättvisans 3.2 ChefsJO (ansvarsområde 2) Till ansvarsområde 2 hör kriminalvår- den, socialförsäkringen, försvaret och ett antal övriga myndigheter, däribland All- männa reklamationsnämnden, Diskrimi- neringsombudsmannen och Konkurrens- verket. Fr.o.m. till- hör även ärenden om tillämpningen av lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) mitt ansvars- område. Opcat-enheten tillhör i organi- satoriskt avseende ansvarsområde 2, men enhetens inspektioner genomförs på uppdrag av den ombudsman som har till- syn över den myndighet som är aktuell för besök. En utförligare redogörelse för Opcat-enhetens verksamhet återfinns i avsnitt 4. Under verksamhetsåret kom det in 1 548 ärenden, vilket är en liten ökning (33 ärenden eller ) jämfört med föregående år. 1 488 ärenden avgjor- des . 641 () av dessa ärenden avgjordes av byråchefer med stöd av delegation. Jag har själv genomfört sex inspektioner. Tre inspektioner har på mitt uppdrag genomförts av en byråchef. Tre myndighets- besök har genomförts, varav ett av en byråchef på mitt uppdrag. Opcat-enheten har genomfört åtta inspektioner inom mina tillsynsområden, se bilaga 4. Med anledning av iakttagelser som gjorts vid Opcat-enhetens inspektioner har jag inlett tre initiativärenden, varav ett var avgjort vid verksamhetsårets utgång. Under verksamhetsåret har det kommit in något fler klagomål på kriminal- vårdsområdet än närmast föregående år. Jag avstår från spekulationer om vad detta kan bero på. Beläggningstrycket i landets kriminalvårdsanstalter har fort- satt att minska, men detta har uppenbarligen inte gjort att antalet klagomål fort- satt att minska. När det gäller avgjorda kriminalvårdsärenden ligger kritikfre- kvensen på en något lägre nivå än närmast föregående år. Fjorton beslut har bedömts vara av sådant allmänt intresse att de refereras i denna ämbetsberät- telse. Jag vill här särskilt lyfta fram följande tre beslut. Det första beslutet (dnr 1277-2014) rör förhållandena för en kvinnlig intagen som varit placerad i avskildhet. Den intagna hade gjort sig skyldig till allvarlig våldsbrottslighet mot en annan intagen och därför placerats i avskildhet i an- stalten Hinseberg . I besluten om avskildhet hade anstalten konstaterat att den intagna behövde vara placerad på en avdelning med särskild T I L L R I K S D A G E N 2 015 /1 6:JO1 I sitt remissvar uppgav Kriminalvården att anstalten vid den aktuella tidpunkten saknade avdelningar som skulle möjliggöra en sådan inre differen- tiering. I mitt beslut framhöll jag att resursbrist eller avsaknad av möjlighet till inre differentiering inte är acceptabla skäl att hålla en intagen avskild från andra intagna, och jag uttalade allvarlig kritik mot Kriminalvården. Jag vill i detta sammanhang nämna att en av de inspektioner som Opcat-enheten genomförde på mitt uppdrag under verksamhetsåret avsåg anstalten Hinseberg. Det andra beslutet (dnr 1697-2014) rör Kriminalvårdens agerande i samband med att en ung kvinna som var intagen i häkte skilts från sitt spädbarn genom att berövas friheten. I samband med att kvinnan placerades i häktet skil- des hon från sin då gamle son som hon ammade. Kvinnan ansökte om permission, och inför häktets prövning av ansökan hade personal från såväl sjukvården som kontaktat häktet och understrukit vikten av att kvinnan tilläts att vistas tillsammans med sonen. Som skäl för detta angavs be- hovet av anknytning mellan barnet och mamman. Häktet avslog emellertid per- missionsansökan. I sitt beslut gjorde häktet bl.a. bedömningen att eftersom per- mission enligt häkteslagen bara kan beviljas en viss så kunde syftet med den s.k. anknytningsteorin inte uppnås. I beslutet pekade jag på det olämp- liga i att ett häkte gör den typen av bedömningar, eftersom det inte ingår i Kri- minalvårdens uppdrag att göra sådana överväganden. Häktets bedömning borde enligt min mening i stället ha begränsats till frågan om det fanns särskilt ömmande skäl att bifalla ansökan och om det fanns säkerhetsskäl som hindrade en permission. Med utgångspunkt i bl.a. att permissionsansökan avsåg en mam- mas kontakt med ett spädbarn som fortfarande ammades framstod det för mig som uppenbart att kravet på särskilt ömmande skäl var uppfyllt. Det tredje beslutet (dnr 6413-2014) rör behandlingen av en äldre kvinna som skulle avtjäna ett fängelsestraff. Beslutet är meddelat i ett initiativärende som jag inledde efter en inspektion som Opcat-enheten (dåvarande NPM-enheten) genomförde på mitt uppdrag . Kriminalvården begärde att polisen skulle förpassa kvinnan i fråga till ställighet av ett kortare fängelsestraff. Begäran verkställdes av polisen och kvinnan fördes till häktet . Vid ankomsten till häk- tet ställdes hon under tillsyn med hänvisning till hennes höga ålder och ”oklara” hälsotillstånd. Häktet vidtog inte några ytterligare åtgärder för att utreda hennes tillstånd, exempelvis genom att låta medicinsk personal undersöka henne. Först dagen efter ankomsten träffade hon häktets sjuksköterska, och hon transporte- rades till anstalten . konstaterade en jourläkare att kvinnan var förvirrad och uttorkad samt att det var nödvändigt att föra henne till sjukhus. Mitt beslut innehåller bl.a. allvarlig kritik mot häktet för att kvinnan inte fick den sjukvård som hon behövde och för att häktet trots hennes dåliga tillstånd beslutade att hon skulle transporteras till an- stalten . Jag vill i detta sammanhang nämna att jag beslutade att göra en uppföljning av ett tidigare initiativärende (dnr 2311-2013) om Kriminalvårdens handläggning av ärenden om placering på säkerhetsavdelning. Beslutet i initi- ativärendet redovisades i föregående års ämbetsberättelse (JO 2014/15 s. 243). 2 015 /1 6:JO1 T I L L R I K S D A G E N Jag avvaktar Kriminalvårdens yttrande i ”uppföljningsärendet” (dnr 3021-2015). Ärendetillströmningen inom socialförsäkringsområdet har fortsatt att minska. Detta är enligt min bedömning ett tecken på att verksamheten hos både Försäk- ringskassan och har blivit bättre när det gäller de förhål- landen som JO särskilt ska beakta. Jag har också vid mina inspektioner av olika delar av glädjande nog kunnat konstatera att verksamheten där i det stora hela fungerar mycket bättre nu än . Det finns dock fortfarande en del brister. I årets ämbetsberättelse har jag valt att ta med tre beslut som handlar om verksamhet och två Jag vill här särskilt lyfta fram ett beslut om handläggningstider i ärenden med utlandsanknytning (dnr I beslutet uttalar jag att handläggningstider i sådana ärenden ofta blir orimligt långa. Det beror till stor del på myndighetens svårigheter att få in nödvändigt material från berörda utländska myndigheter. beslutet konstaterar jag att det finns en stor medvetenhet hos om de aktuella problemen. Myndigheten har både sett över sina interna rutiner och hänvisat större frågor till regeringen. heter att påverka situationen ytterligare är begränsade anser jag att det är möj- ligt att, i väntan på ett utbyggt it-system, åstadkomma fler förbättringar med relativt små medel, t.ex. fortsatt översyn av påminnelsetidpunkter och bevak- I ett annat beslut (dnr 6231-2013) kritiserade jag för att ha nekat ett ombud att få ut uppgifter ur sin huvudmans ärende med moti- veringen att huvudmannen hade god man. I beslutet konstaterar jag att den som har god man behåller sin fulla rättshandlingsförmåga och har möjlighet att själv vidta rättshandlingar, t.ex. att ingå avtal eller upprätta fullmakter även inom de områden som godmansförordnandet avser. Att den försäkrade hade god man saknade därmed betydelse, och skulle därför ha hanterat ombudets begäran på samma sätt som om den försäkrade själv hade framfört får kritik för hanteringen av en begäran om ompröv- ning (dnr 3491-2014) och för brister i motiveringen av ett beslut om bostads- tillägg (dnr 1900-2014). Som framgår ovan har jag fr.o.m. även ansvar för tillsynen En försäkrad som behöver personlig assistans i genomsnitt mer än 20 tim- mar för sina grundläggande behov kan ha rätt till statlig assistanser- sättning, en ersättning som hanteras av . assistans som inte täcks av statlig assistansersättning hanteras i stället av kom- munerna enligt LSS. T I L L R I K S D A G E N 2 015 /1 6:JO1 Sedan jag tillträdde som chefsJO har jag haft ansvar för tillsynen över och kan därför nu jämföra kassans handläggning av ärenden om assistansersättning med kommunernas handlägg- ning av LSS-ärenden. På den relativt korta tid som jag har granskat LSS- tillämpningen har jag tyvärr kunnat konstatera att den kommunala hanteringen uppvisar betydligt sämre allmän förvaltningsrättslig standard än den som jag har observerat hos . Det handlar om bristande tillämpning av centrala allmänna förvaltningsrättsliga regler om bl.a. kommu- nicering, dokumentation och rätt till partsinsyn. De kommunala besluten på detta område är dessutom överlag betydligt sämre utformade, ofta med brister i motiveringarna. Det är också svårare att följa de kommunala ärendenas gång på grund av den bristfälliga dokumentationen. I årets ämbetsberättelse har jag tagit med ett beslut om LSS. I det beslutet riktade jag kritik mot en den utan rättsligt stöd hade frånsagt sig sitt ansvar som assistansanordnare (dnr 785-2014). I beslutet kon- staterar jag att om den enskilde inte själv önskar ordna sin personliga assistans är kommunen skyldig att i samråd med den enskilde anordna assistans i egen regi eller genom uppdrag av annan, i förekommande fall mot avgifter motsva- rande vad den enskilde kan få i assistansersättning. En kommun kan inte avtala bort denna skyldighet, vilket hade skett i det aktuella fallet. På försvarsområdet tar JO numera emot väldigt få klagomålsärenden, det nu aktuella verksamhetsåret endast fjorton stycken. I ett av dessa ärenden (dnr 2242-2014) hade jag anledning att uttala mig om () beslut att inrätta en s.k. visselblåsarfunktion. Funktionen innebär en möjlighet för bl.a. anställda hos och kunder till FMV att anmäla misstankar om allvarliga oegentligheter som rör myndighetens verksamhet. I en anmälan till JO gjordes det gällande bl.a. att visselblåsarfunktionen konkurrerar med den grundlagsskyddade meddelarfriheten och därmed motverkar ett öppet förhåll- ningssätt inom myndigheten. Vidare hävdade anmälaren att FMV utlovat an- vändarna av visselblåsarfunktionen anonymitet. Av den anledningen begärde anmälaren att JO skulle utreda bl.a. om det är förenligt med gällande lagstift- ning att införa ett sådant system och om FMV:s löften om anonymitet är möj- liga att uppfylla. I mitt beslut konstaterade jag att utformningen av FMV:s vis- selblåsarfunktion gör det tydligt att avsikten inte är att konkurrera med den grundlagsskyddade meddelarfriheten. Det är i stället fråga om ett komplement till denna frihet, och jag hade inga invändningar mot att en myndighet inrättar en sådan funktion. I samband med utredningen påträffades inte någon infor- mation där FMV utlovat anmälaren anonymitet. Jag kunde i stället konstatera att FMV klargjort att den anmälare som vill vara anonym har möjlighet att avstå från att lämna personuppgifter. Förutom sedvanliga inspektioner av Kriminalvården och har jag genomfört en inspektion av , som aldrig 2 015 /1 6:JO1 T I L L R I K S D A G E N har blivit inspekterad av JO. Mitt intryck av verk- samhet var mycket positivt. Jag kunde konstatera att myndigheten skriver mycket välmotiverade och välformulerade beslut samt att myndigheten inte hade särskilt många oavslutade ärenden. Inspektionen var även givande och lärorik för mig och mina medarbetare. 3.3 JO (ansvarsområde 3) Tillsynen inom ansvarsområde 3 omfattar hälso- och sjukvården, utbildningsväsen- det och , dvs. vård, skola och omsorg. Trots att en ärendegrupp inom so- cialtjänstområdet flyttades från avdelningen har antalet inkomna klagomål ökat. Totalt registrerades 2 053 klagomåls- ärenden, en ökning med 131 ärenden () jämfört med föregående år. 2 032 ärenden avgjordes, en ökning med 77 ärenden. Ärendebalansen uppgick vid verksamhetsårets slut till 273 ärenden. Av de avslutade ärendena avgjordes 43 pro- cent, 874 ärenden, av en byråchef efter delegation. Även under detta verksamhetsår har jag tvingats prioritera ned inspektions- verksamheten på grund av den stora mängden klagomålsärenden. Jag har för egen del inspekterat en socialnämnd och en rättspsykiatrisk klinik. Därutöver har jag inom ramen för ett tillsynsärende besökt få information om nämndens verksamhet. Vidare har jag bl.a. besökt för erfarenhetsutbyte i frågan om politisk information i skolan. Opcat-enheten har på mitt uppdrag inspekterat två LVM-hem och tre psykiatriska vårdinrätt- ningar. Sedan de s.k. LSS-ärendena flyttats från avdelningen består ärendegruppen av: –ärenden som rör barn, t.ex. frågor om tillämpningen av lagen med särskilda bestämmelser om vård av unga, LVU –ärenden som rör olika former av bistånd samt –klagomål kopplade till lagen om vård av missbrukare i vissa fall, LVM. Totalt registrerades ca 1 200 socialtjänstärenden , en tioprocentig ök- ning från föregående år. är därmed JO:s enskilt största tillsyns- område. Barnärendena utgör den klart största undergruppen och svarar även detta år för den antalsmässigt största ökningen, från 615 till 720 registrerade klagomål. De båda övriga undergrupperna ökade också, men mer marginellt. T I L L R I K S D A G E N 2 015 /1 6:JO1 Det avgjordes ungefär lika många ärenden som registrerades. I ämbetsberättelsen redovisas 16 beslut. Jag vill här nämna följande: har jag i några beslut haft kritiska synpunkter på hembe- sök som utförts från sida. Det gäller besök som har gjorts inom ramen för olika barnärenden (dnr 3986-2013 och 4076-2013). I det förstnämnda beslutet ansåg jag att besöket skedde på ett sätt som innebar en uppenbar kränkning av den besökta mammans integritet.