frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Som angavs i Kriminalvårdens yttrande da- terat så framkommer det att resursbrist normalt sett aldrig är en anledning att ställa in t.ex. sjukhustransporter eller permissioner och att detta vid uppkomna behov får lösas t.ex. med att kalla in personal på övertid. Det händer dock regelmässigt i Kriminalvården att transporter eller permissioner får ställas in p.g.a. oförutsedda händelser. Det kan t.ex. röra sig om att, personal blivit sjuk, svårigheter att snabbt få in extra personal m.m. Det ska också tilläggas att alla utevistelser normalt sett ska planeras bl.a. för att man ska kunna göra adekvata risk- och säkerhetsbedöm- ningar samt för att kunna planera för extrapersonal. Att avslå en permission med hänvisning till resursbrist kan därför vara en giltig anledning särskilt om den är nära förestående och den är tänkt att ske på kvällstid då bemanningen på häktet är lägre. Angående yttrande från åklagarkammaren och bemötande av BBIC- utredningen En åklagare kan aldrig fatta beslut om permission. De bedömningar Krimi- nalvården gör inför beslut om permission utgår från häkteslagstiftningen. har anfört att han inte motarbetade åklagaren när det gäller frågan om bröstmjölk. Häktet tillsåg att A.O. fick möjlighet att pumpa mjölk och denna mjölk transporterades därefter upp till sjukhuset. Om åkla- garen menar att motarbetade honom i det avseendet att A.O. inte fick permission för att personligen få åka till sjukhuset och lämna mjölk så är det återigen så att det inte är åklagaren som fattar beslut om permission utifrån häkteslagen. Det framstår för Kriminalvården dessutom som högst motsägelsefullt att åklagaren å ena sidan meddelat restriktioner bl.a. avseende besök som han å andra sidan med ville tillse att A.O. skulle få komma till sjukhuset med poliseskort. Det mest rimliga borde ju ha varit att han först tagit bort A.O:s restriktioner avseende besök. Oaktat vad åklagaren anfört så är det, återigen, Kriminalvården som fattar beslut om permission. Att häktet har att göra bedömningar och fatta beslut K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 utifrån häkteslagstiftningen kan inte betecknas som att man därmed motar- betade åklagaren. och R.J. gavs möjlighet att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Häktets samverkan med övriga berörda myndigheter Inledningsvis vill jag framhålla att ett frihetsberövande som regel har negativa följder för den frihetsberövade. Ett av Kriminalvårdens grundläggande uppdrag är att utforma verkställigheten så att dessa negativa följder motverkas.7 Med ”negativa följder” avses enligt motiven de psykiska, sociala och ekonomiska konsekvenser som frihetsberövandet kan ha för den intagne.8 Uppdraget inne- bär att ett häkte regelmässigt ska bedöma vad frihetsberövandet kan förväntas ha för negativa konsekvenser i det enskilda fallet och försöka vidta åtgärder för att motverka dessa. häktades kom hennes gamle son att skiljas från sin mor. Av den anledningen vill jag även nämna något om FN:s konvention om barnets rättigheter9 som har antagits av . I en av de inledande bestämmelserna framgår det att vid alla åtgärder som rör barn, vare sig de vidtas av offentliga eller privata sociala välfärdsinstitutioner, domstolar, administrativa myndig- heter eller lagstiftande organ, ska barnets bästa komma i främsta rummet.10 Vi- dare framgår av konventionen att konventionsstaterna ska säkerställa att ett barn inte skiljs från sina föräldrar mot deras vilja utom i de fall då behöriga myndigheter, som är underställda rättslig överprövning, i enlighet med tillämp- lig lag och tillämpliga förfaranden finner att ett sådant åtskiljande är nödvän- digt för barnets bästa. Ett sådant beslut kan vara nödvändigt i ett särskilt fall, t.ex. vid övergrepp mot eller vanvård av barnet från föräldrarnas sida eller då föräldrarna lever åtskilda och ett beslut måste fattas angående barnets vistelse- ort.11 Om ett barn ändå skiljs från den ena av eller båda sina föräldrar ska kon- ventionsstaten respektera rätten för barnet att regelbundet upprätthålla ett per- sonligt förhållande till och direkt kontakt med båda föräldrarna, utom då detta strider mot barnets bästa.12 är inte antagen som svensk lag och därmed inte heller bindande för myndigheter. Det hindrar emellertid inte, enligt min uppfattning, att myndigheter bör söka stöd i konventionen vid prövningen av frågor som rör barn. 7Se 1 kap. 5 § häkteslagen. 8Se 2009/10:135 s. 183. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Det ovan redovisade innebär att det ställs speciella krav på häktet om en intagen – likt A.O. – är en ung, tidigare ostraffad mor som genom frihetsberövandet separeras från sitt spädbarn. Att en intagen skiljs från omvärlden i en sådan situation utgör en särskild utmaning för häktet i fråga om att informera den intagne om hennes rättigheter. I detta ingår bl.a. att redan i samband med an- komsten till häktet upplysa den intagne om hur hon ansöker om permission. Vidare måste enligt min mening häktets agerande i hög grad präglas av en dia- log och samverkan med övriga inblandade myndigheter, med fokus på barnets bästa. För att kunna motverka de negativa följderna av frihetsberövandet krävs i en sådan situation att häktet – som normalt saknar specialkunskaper om späd- barns behov – samverkar och har en dialog med övriga berörda myndigheter. placerades i häktet kontaktade en läkare häktet och underströk vikten av att hon gavs möjlighet att amma sitt barn. Liknande rekommendationer inkom därefter vid ett antal tillfällen till häktet. Det borde därför enligt min uppfattning ha stått klart för häktet att en central uppgift, i arbetet med att motverka de negativa följderna av A.O:s frihetsberövande och verka för barnets bästa, var att om möjligt låta henne träffa sin son. Det har framkommit uppgifter i utredningen om att åtminstone åklagaren upplevde att samarbetet med häktet inte fungerade i den här mycket ovanliga situationen. Även Kriminalvårdens ifrågasättande av åklagarens agerande – som framkommit i det andra remissvaret – talar enligt min uppfattning för att företrädare för häktet intagit ett onödigt byråkratiskt förhållningssätt till per- missionsfrågan. Det saknas skäl för mig att kritisera häktet i denna del, men jag vill understryka vikten av att berörda myndigheter i den här typen av situationer samarbetar på ett prestigelöst sätt. Eftersom det har varit fråga om en mycket speciell situation och i vart fall häktets första beslut i permissionsfråga väcker en del frågor, finner jag skäl att i det följande beröra häkteslagens bestämmelser om permission och därefter redovisa mina synpunkter på häktets beslut. Häktets hantering av permissionsfrågan Något om häkteslagens bestämmelser om permission m.m. Kriminalvården har i remissvaret redogjort för häkteslagens bestämmelser om permission. För att ett häkte ska kunna bevilja en intagen permission krävs att det finns särskilt ömmande skäl. Vidare får det inte finnas säkerhetsskäl som hindrar att den intagne beviljas permission. Regleringen uppvisar likheter med fängelselagens (2010:610) bestämmelse om s.k. särskild permission. Enligt 10 kap. 2 § fängelselagen får en sådan permission beviljas om det finns särskilt ömmande skäl och (1) den intagnes behov av vistelse utanför anstalten inte kan tillgodoses genom permission enligt 1 § (”vanlig” permission) och (2) vistelsen utanför anstalt kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den in- tagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 I motiven till de båda bestämmelserna anges att det kan finnas särskilda skäl för permission i undantagssituationer, t.ex. besök hos en närstående som är all- varligt sjuk, närvaro vid en närståendes begravning eller en viktig angelägenhet som rör en intagens barn.13 De säkerhetsskäl som nämns i häkteslagen avser enligt förarbetena risken för att den intagne begår brott eller avviker i samband med permissionen.14 I fråga om den riskbedömning som ska ske enligt fängel- selagen anges det i motiven att det i varje enskilt fall måste göras en avvägning mellan skälen för vistelsen utanför anstalt, å enda sidan, och den risk för misskötsamhet som bedöms föreligga, å andra sidan. kan den risk som bedöms föreligga neutraliseras genom t.ex. villkor eller bevakning enligt 10 kap. 5 § fängelselagen (2010:610).15 Enligt min mening bör prövningen av om det finns några säkerhetsskäl mot att bevilja en permission enligt häkteslagen innehålla samma överväganden som jag redogjort för. Således ska häktet i sin prövning göra en avvägning mellan skälen för permission och den risk som bedöms föreligga för att den intagne i samband med permission exempelvis begår brott eller avviker. För den senare bedömningen har det betydelse att häkteslagen utgår från att per- missioner i normalfallet ska vara bevakade.16 Slutligen vill jag nämna att det är åklagaren eller förundersökningsledaren som beslutar om vilka restriktioner som en häktad person ska meddelas.17 Kri- minalvården har till uppgift att upprätthålla restriktionerna. För att restriktio- nernas syfte inte ska motverkas av ett permissionsbeslut, måste ett häkte få ett medgivande från undersökningsledaren eller åklagaren innan en permission be- viljas.18 Situationen är densamma som när en intagen som är belagd med re- striktioner vill ha s.k. samsittning med en annan intagen. Om åklagaren medger att en intagen beviljas permission eller samsittning, har häktet det godkännande som krävs för att en prövning enligt häkteslagen ska vara möjlig. Kriminalvår- den kan inte kräva att åklagaren vidtar ytterligare åtgärder för att myndigheten ska pröva dessa frågor. Av den anledningen är det, enligt min mening, förvå- nande att Kriminalvården i sitt andra remissvar ifrågasatt åklagarens beslut att bibehålla A.O:s restriktioner, som han verkat för att hon skulle få träffa sin son. Jag vill understryka att det inte ingår i Kriminalvårdens uppgifter att ha åsikter om behovet av att meddela en häktad restriktioner. kom till häktet lämnade åklagaren sitt medgivande till att hon beviljades permission för att kunna vistas hos sin son. för- dröjdes behandlingen av hennes permissionsansökan eftersom häktet skickade den till åklagaren i stället för till behörig tjänsteman i häktet. Det har inte varit möjligt att utreda de närmare omständigheterna kring detta och jag kan bara 2009/10:135 s. 161 och 189. 2009/10:135 s. 189. 2009/10:135 s. 161. 16Se 2 kap. 13 § andra stycket häkteslagen enligt vilket den intagne ska stå under bevakning om det inte är ”uppenbart obehövligt”. 17Se 6 kap. 3 § häkteslagen. 18Se 2 kap. 13 § tredje stycket häkteslagen. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D konstatera att utredningen visar att ansökan inkom till häktet . I ett beslut avslog häktet A.O:s begäran om permission. Häktet angav följande skäl för sitt beslut: är häktad misstänkt för brott mot sin son och hon ansöker nu om att få vara hos honom på sjukhuset i olika utsträckning. Gällande bestämmel- ser ger endast möjlighet för en häktad att i vissa fall vistas utanför häktet , s.k. permission. Det innebär att en extern placering på sjuk- hus eller kontinuerliga permissioner ej ryms inom gällande lagrum. Lagen ger endast utrymme för permission . Därmed anser häktet att syftet mer permissionen utifrån anknytningsteorin ej uppnås. Vid en sammantagen bedömning av omständigheterna i ärendet finner häktet att särskilt ömmande skäl för permission inte föreligger. Häktet bedömer att det ej går att utesluta, trots en bevakad per- mission, att det föreligger risk för att den intagne begår brott eller avviker. I beslutet antecknades även att såväl en överläkare vid sjukhuset i som hade yttrat sig till häktet och understrukit vikten av att A.O:s son gavs möjlighet att träffa sin mor. Som skäl för detta angavs behovet av anknyt- ning mellan A.O. och hennes barn. framhöll även nyttan av att barnet fick träffa sin mor vid enstaka tillfällen. Trots att två olika instanser, som kan förväntas ha särskild sakkunskap inom området, gjorde denna bedömning avfärdades den s.k. anknytningsteorin av häktet. Av den anledningen vill jag understryka det olämpliga i att ett häkte gör den typen av bedömningar. Skälet till det är att det inte ingår i Kriminalvårdens uppdrag att göra sådana övervä- ganden. Häktets bedömning borde ha begränsats till frågan om det fanns särskilt öm- mande skäl för att bifalla A.O:s begäran och om det fanns säkerhetsskäl som hindrade en permission. Med utgångspunkt i att permissionsansökan avsåg en mors kontakt med ett spädbarn som fortfarande ammades och de uppgifter som inkommit från bl.a. sjukhuset, anser jag att det är uppenbart att kravet på sär- skilt ömmande skäl var uppfyllt. I fråga om riskbedömningen noterar jag att häktet gjorde bedömningen att det inte gick att ”utesluta” en risk för att A.O. skulle begå brott eller avvika i samband med en permission. Enligt min uppfattning är det inte möjligt för ett häkte att ställa så långtgående krav för att kunna bevilja en permission. Det finns alltid en risk för att en intagen missköter en permission, men risken för detta varierar givetvis från fall till fall. Vid prövningen av en permissionsansö- kan ska häktet bedöma hur stor denna risk är och därefter ställa den mot den intagnes behov av permission. Vid denna avvägning det därefter upp till häktet att avgöra om det är rimligt att den intagne vistas utanför häktet. I fråga om de övriga klagomål som A.O. och R.J. har framfört kan jag konsta- tera att häktet har tillbakavisat påståendet om att man skulle ha brustit i sin informationsskyldighet till A.O. och R.J. i samband med att de kom till häktet. I denna del står ord mot ord och jag gör bedömningen att ytterligare utredning inte kan förväntas ändra på detta förhållande. Med hänsyn till detta och till vad som i övrigt framkommit i remissvaren saknar jag skäl att kommentera A.O:s K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 och R.J:s övriga klagomål mot häktet. Jag konstaterar endast att utredningen inte ger anledning till kritik eller någon annan åtgärd. Ärendet avslutas med den kritik som ligger i det ovan sagda. Kritik mot Kriminalvården, anstalten Salberga, för att ha vidtagit åtgärder som inte legat inom myndighetens uppdrag m.m. (Dnr 1924-2014) Beslutet i korthet: I samband med att intagna placerats i avskildhet har Kri- minalvården, anstalten Salberga, regelmässigt stängt av vattnet i de intagnas bostadsrum. Enligt anstalten vidtas åtgärden i situationer där det kan miss- tänkas att anstaltens, men även i förekommande fall polisens, arbete kan försvåras. Enligt chefsJO är det fråga om en ingripande åtgärd. I beslutet uttalas att det i och för sig inte är möjligt att hävda att det i varje situation skulle vara oproportionerligt att stänga av vattnet och därmed att det är fråga om en otillåten metod. Emellertid måste åtgärden användas med urskiljning och föregås av en proportionalitetsbedömning. I Kriminalvårdens uppdrag ingår inte att på eget initiativ ägna sig åt be- vissäkring för andra myndigheters räkning. Av den anledningen är det enligt chefsJO förvånande att anstalten regelmässigt har stängt av vattnet för att förhindra att polisens arbete ska försvåras. Anstalten får kritik för att ha age- rat utanför Kriminalvårdens uppdrag. Beslutet innehåller vidare uttalanden angående intagnas rätt till en tim- mes daglig utomhusvistelse och anlitandet av tolk. I en anmälan, som kom in till JO , framförde H.R. en rad kla- gomål mot Kriminalvården, anstalten Salberga, bl.a. i fråga om förhållandena i samband med att han hade placerats i avskildhet. Vidare gjorde han gällande att anstalten hade nekat honom möjligheten att kommunicera via en tysktalande tolk. I dessa delar anförde han i huvudsak följande: placerades samtliga intagna på hans avdelning i av- skildhet. I samband med det stängdes vattnet av i bostadsrummen (såväl i toa- letten som i handfatet) och vattnet var avstängt till omkring . Under avskildhetsplaceringen nekades även han och medintagna rätten till en timmes utomhusvistelse. placerades samtliga in- tagna på avdelningen åter i avskildhet och vattnet stängdes åter av i . Inte heller fick de intagna möjlighet till en timmes utevistelse. I samband med avskildhetsplaceringen upprättade anstalten en an- mälan om misstänkt misskötsamhet mot honom. När han förhördes användes inte någon tysktalande tolk, utan förhöret skedde på engelska. Vid förhöret på- talade han för den närvarande personalen att hans kunskaper i engelska inte var tillräckligt bra för att han skulle kunna förstå alla detaljer i förhöret. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Inte heller i samband med hans första behandlingskollegium fick han någon tolk och kollegiet skedde på engelska. I samband med det frågade han krimi- nalvårdsinspektören (som i anmälan kallas för ”hausleiter”) om denne hade läst hans akt. frågade varför han skulle göra det. Med sin fråga avsåg H.R. dokumentationen i akten om hans problem med att lämna urinprov. I fråga om hans svårigheter att lämna urinprov sa att H.R. var tvungen att lära sig att urinera framför andra människor. Detta trots att hans svårigheter inte är orsakade av psykiska utan fysiska problem. Inledningsvis inhämtades vissa handlingar som granskades. Därefter remitte- rades H.R:s anmälan till Kriminalvården. lämnade in en kompletterande anmälan där han framförde klagomål över att han hade nekats tolk i samband med ett läkarbesök, trots att han inför besöket hade begärt detta. Läkaren uppgav att H.R., enligt hans uppfattning, talar bättre engelska än de flesta andra intagna. svarade att han inte kunde uttrycka sig lika bra på engelska som på tyska. Läkaren svarade då att H.R. inte skulle glömma bort att han befann sig i en anstalt. Vidare uttryckte H.R. ett missnöje över att anstalten inte hade översatt ett s.k. § 26-utdrag till tyska. Även den kompletterande anmälan översändes till Kriminalvården för ytt- rande. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, , genom regionche- fen , bl.a. följande: Kriminalvården har inhämtat uppgifter från , kri- minalvårdsinspektör, anstalten Salberga som i sin tur har inhämtat uppgifter från , kriminalvårdsinspektör, anstalten Salberga. Angående uppgifter om sjukvården har inhämtat uppgifter från den reg- ionala sjukvårdssamordnaren , som i sin tur inhämtat uppgif- ter från läkaren . Därutöver har uppgifter hämtats från kri- minalvårdsregistret samt det klientadministrativa systemet . Följande har framkommit. påträffades det narkotika på den avdelning där H.R. Personal observerade även avvikande aktivitet samt att något skickades mellan intagna. Beslut om placering i avskildhet enligt 6 kap. 5 § Fängelselagen (2010:610) FäL fattades därför. Anstalten inledde genast säkerhetsåtgärder i form av bevissäkring och visitationer. Det fattades vi- dare beslut om visitation av samtliga intagnas bostadsrum. Anstalten Salberga bekräftar att vattnet i de intagnas bostadsrum stäng- des i ett initialt skede av den efterföljande utredningen. Detta görs i regel initialt vid incidenter och vid andra typer av situationer där det kan miss- tänkas att kriminalvårdens men även, i förekommande fall, polisens arbete kan försvåras. Detta då vatten kan användas för att förstöra bevis och där- med förhindra bevissäkring. Avstängningen av vatten sker i det initiala och mest kritiska skedet av incidenten och vattentillförseln aktiveras och åter- går till normalläge så fort en initial bedömning och bevissäkring har skett. Anstalten för inte dokumentation över den exakta tiden som vattnet är av- stängt i intagnas bostadsrum vid en incident. Intagna har vidare även om K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 vattnet är avstängt fortsatt möjlighet till toalettbesök och dricksvatten ge- nom att signalera till personal via porttelefon, som då låter intagna få till- gång till toalett och vatten i annat rum. Anstalten bekräftar vidare att de intagna inte fick möjlighet att vistas utom- hus . Detta då bedömningen gjordes att det fanns synnerligen starka skäl för att åsidosätta rättigheten till en timmes promenad med an- ledning av narkotikafynden. Det handlade om ett stort antal klienter som hölls avskilda samt efterföljande säkerhetsinsatser som ansågs påkallade avskildheten inte skulle pågå än nödvändigt. Anstalten har härvid gjort bedömningen att det förelåg en sådan oförutsedd situation som avses i de allmänna råden till 4 kap. 1 § FäL, i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse (FARK Fängelse), och att det därmed fanns synnerliga skäl mot att ge de intagna möjlighet till utomhus- vistelse. påträffades spår av och tillbehör för brukande av narkotika vid den avdelning där H.R. Även narkotikahund som tillkallats markerade intresse på flera ställen i enhetens lokaler samt vissa personers bostadsrum. Med anledning av detta inledde anstalten en utredning. Intagna som ansågs kunna knytas till platserna för fynden av narkotika misstänktes för misskötsamhet. Beslut om avskildhet enligt 6 kap. 8 § FäL fattades. Anstalten kan bekräfta att vattnet initialt stängdes av även vid det andra tillfället, men att det högst rörde sig i ett initialt skede av incidenten. De intagna hade vidare under hela tillgång till såväl fungerande toalett och dricksvatten genom att påkalla personals uppmärksamhet via porttelefonen. fick de intagna inte möjlighet att vistas utomhus . Detta då det även var ett stort antal intagna misstänkta för narkotikabruk och innehav, samt då anstalten aktivt arbetade med säkerhetsinsatser och utredning av incidenten. Det be- dömdes därför finnas synnerligen starka skäl mot att ge möjlighet till en timmes utevistelse. förhördes avseende misstänkt missköt- samhet. Av dokumentationen framgår ej vilket språk förhöret hölls på men anstalten finner det sannolikt att förhöret hölls på engelska. Det är inte do- kumenterat att H.R. framförde något särskilt krav på tolk vid förhöret, vil- ket normal dokumenteras. Enligt kriminalvårdsinspektör be- dömdes det att H.R. talade och behärskade tillräckligt god engelska för att förhöret skulle hållas på detta språk. Gällande kollegium så genomfördes det initiala kollegiet på engelska och kriminalvårdsinspektör uppfattade det som att H.R. både förstod och kunde kommunicera tillräckligt bra för att genomföra ett kolle- gium. Något önskemål om tolk framförde inte H.R. Denne påtalade dock efter kollegiet att han ville ha tolkhjälp för att förstå allt. Ef- terföljande kollegium har genomförts med hjälp av en tysktalande krimi- nalvårdare. De uttalanden som H.R. hävdar att gjort i samband med kollegiet gällande H.R:s akt och urinprov stämmer ej på så sätt som be- skrivs. Enligt har frågorna diskuterats, men uttalanden som citeras är tagna ur sitt sammanhang. Enligt är hans hemspråk tyska och han är i be- hov av tolk. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Avseende besöket har följande framkommit. Sjuksköterska har vid tidigare bokning av H.R. noterat att denne förutom tyska även talade danska, engelska och ungerska. bokats till läkare som för- utom svenska kommunicerar på tyska, danska och engelska har tolkbehovet sannolikt bedömt kunna undvaras. Personal har under och efter besöket inte kunnat uppfatta kommunikationssvårigheter och H.R. har kunnat följa givna råd, anvisningar och önskemål. Läkaren kan inte erinra sig att han skulle ha uttryckt sig så som H.R. Gällande information angående H.R:s hälsa som ska ha lämnats av sjuk- vården till kriminalvårdarspersonal medger sjukvårdens rutiner endast att personalen kommunicerar med patienten angående dennes hälsa, inte med kriminalvårdare. Sjukvården följer dessa rutiner och något avsteg i detta ärende kan inte erinras. Gällande röntgenundersökning har anstaltens läkare bedömt att det inte funnits indikation för någon sådan undersökning.