frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Av 35 kap. 13 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL, (motsv. 7 kap. 22 § sekretesslagen [1980:100]) framgår följande. Sekretess gäller hos domstol i brottmål samt i annat mål eller ärende som bestämmel- serna om förundersökning i brottmål är tillämpliga på, för uppgift om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden som framkom- mer vid särskild personutredning, rättspsykiatrisk undersökning eller annan sådan utredning, om det av särskild anledning kan antas att den enskilde eller någon närstående till denne lider men om uppgiften röjs. Motsvarande sekretess gäller i en annan myndighets verksamhet för att bistå domstol med sådan utredning. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Av 35 kap. 15 § OSL (motsv. 7 kap. 21 § sekretesslagen [1980:100]) framgår att sekretess gäller inom för uppgift om en en- skilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller nå- gon närstående till denne lider men eller att fara uppkommer för att någon utsätts för våld eller lider annat allvarligt men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller inte beslut av Kriminalvården eller en övervaknings- nämnd. För uppgift i en allmän handling gäller sekretessen i högst . Av 1 kap. 7 § fängelselagen (2010:610), FäL, (motsv. 1 kap. 7 § 3 stycket lagen [1974:230] om kriminalvård i anstalt, KvaL) framgår bl.a. att det för en intagen som avtjänar fängelse i lägst ska, om det inte är uppenbart obehövligt, beslutas om de särskilda villkor som av säkerhetsskäl är nödvändiga när det gäller (1) placering i anstalt, (2) vistelse utanför an- stalt enligt 10 kap. 1 och 2 §§, och (3) särskilda utslussningsåtgärder enligt 11 kap. 1 §. Av 6 kap. 7 § 1 stycket 2 p FäL framgår bl.a. att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kri- minalvården. Av 10 kap. 2 § FäL framgår att en intagen får, om det finns särskilt öm- mande skäl, beviljas tillstånd att vistas utanför anstalt (sär- skild permission) om (1) hans eller hennes behov av vistelse utanför anstalt inte kan tillgodoses genom permission enligt 1 §, och (2) vistelsen utanför anstalt kan beviljas med hänsyn till den risk som finns för att den intagne kommer att begå brott, undandra sig straffets fullgörande eller på annat sätt missköta sig. Av 1 kap. 1 § patientsäkerhetslagen (2010:659), PSL, framgår bl.a. att lagen syftar till att främja hög patientsäkerhet inom hälso- och sjukvård och därmed jämförlig verksamhet. Av 1 kap. 2 § PSL framgår att med hälso- och sjukvård avses i denna lag verksamhet som omfattas av hälso- och sjukvårdslagen (1982:763), tandvårdslagen (1985:125), lagen (2001:499) om omskärelse av pojkar samt verksamhet inom detaljhandel med läkemedel enligt lagen (2009:366) om handel med läkemedel. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Av 6 kap. 16 § PSL framgår följande. Den som, utan att höra till hälso- och sjukvårdspersonalen, till följd av anställning eller uppdrag eller på an- nan liknande grund deltar eller har deltagit i enskilt bedriven hälso- och sjukvård får inte obehörigen röja vad han eller hon därvid fått veta om en enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. Som obehörigt röjande anses inte att någon fullgör uppgiftsskyldighet som följer av lag eller förordning. För det allmännas verksamhet gäller offentlighets- och sekretesslagen (2009:400). Av 2 § förordningen (1990:893) om underrättelse om dom i vissa brott- mål, m.m. framgår bl.a. att om dom meddelas i ett mål där den tilltalade är häktad eller intagen i kriminalvårdsanstalt, ska en kopia av domen sändas till häktet eller kriminalvårdsanstalten. Av 3 § ovan nämnda förordning framgår bl.a. att om den tilltalade döms till fängelse, ska det till kopian av domen eller till domsbeviset fogas ett exemplar av (1) yttrande enligt lagen (1991:2041) om särskild personutred- ning i brottmål, m.m., (2) läkarintyg som avgetts enligt lagen om särskild personutredning i brottmål, m.m., och (3) utlåtande över rättspsykiatrisk undersökning. Enligt uppfattning är patientsäkerhetslagen, PSL, tillämp- lig på den sjukvårdsverksamhet som bedrivs inom , dock inte på hela Kriminalvårdens verksamhet. 6 kap. 16 § PSL är alltså enligt myndighetens uppfattning inte tillämplig i den nu aktuella situationen. Såvitt avser frågan om de aktuella uppgifterna omfattas av sekretess är Kri- minalvården av uppfattningen att utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen, och därmed uppgifterna i den, omfattas av den s.k. krimi- nalvårdssekretessen i 35 kap. 15 § OSL, vilken dock inte gäller för beslut fattade av Kriminalvården. Om det fanns behov av att redovisa uppgifterna från riksmottagningens utredning i de aktuella besluten måste bedömas mot bakgrund av kravet på motivering av beslut som ställs upp i 20 § förvaltningslagen. Beslutet måste göra det begripligt för parten vilka faktiska förhållanden som är avgörande, vilka rättsregler som är tillämpliga och hur myndigheten har resonerat på de punkter där meningarna kan gå isär (/, Förvaltnings- lagen med kommentarer, 3 uppl. s. 237). Att vissa uppgifter som framkom vid den rättspsykiatriska utredningen legat till grund för den riskbedömning som gjordes i riksmottagningens utredning, är inte något anmärkningsvärt i sig (jfr 1 kap. 32 och 33 §§ Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd [KVFS 2011:1] om fängelse, FARK Fängelse). Uppgifterna från riksmot- tagningens utredning har sedan, tillsammans med övriga omständigheter, legat till grund för de beslut som redogjorts för enligt ovan. I de nu aktuella besluten har riskbedömningar rörande N.P. varit av stor betydelse, då risken för återfall i kriminalitet och/eller risken för våldshandlingar har varit av- görande för bedömningen i ärendena. Motiveringskravet är viktigt ur ett rättssäkerhetsperspektiv och av ett besluts motivering bör det, utöver skälen som legat till grund för beslutet, gå att utläsa var dessa uppgifter hämtats ifrån. Skälen för ett beslut får utelämnas helt eller delvis bland annat om det är nödvändigt med hänsyn till enskildas personliga förhållanden. Detta är dock ett undantag från huvudregeln om motiveringskrav och bör använ- das restriktivt. Enligt uppfattning kan de aktuella uppgifterna inte an- ses vara av så känslig natur att det var nödvändigt att utelämna dem av hän- syn till N.P:s personliga förhållanden. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Kriminalvården anser sammanfattningsvis inte att vad som har fram- kommit av utredningen ger stöd för att myndighetens hantering av uppgif- terna gällande N.P. har varit felaktig. Avslutningsvis kan nämnas att Kriminalvården i en framställan till Ju- stitiedepartementet 2009 om översyn av vissa sekretessbestämmelser rö- rande myndighetens verksamhet pekat bl.a. på problemen med att den s.k. kriminalvårdssekretessen i 35 kap. 15 § OSL för enskildas förhållanden inte gäller för beslut. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Kriminalvården har i sitt remissvar redogjort för de bestämmelser som har betydelse i ärendet. Kriminalvården har även gett uttryck för uppfattningen att utlåtandet över den rättspsykiatriska undersökningen, och därmed uppgifterna i den, omfattas av den s.k. kriminalvårdssekretessen i 35 kap. 15 § OSL. Jag har inte någon annan uppfattning i denna fråga. Som Kriminalvården anfört gäller den s.k. kriminalvårdssekretessen inte för beslut fattade av Kriminalvården. Som Kri- minalvården anfört måste behovet av att redovisa uppgifterna från riksmottag- ningens utredning i de aktuella besluten bedömas mot bakgrund av det krav på motivering av beslut som följer av 20 § förvaltningslagen. Eftersom Kriminal- vårdens beslut i allmänhet är offentliga är det också viktigt att beslutsfattaren noga överväger vilka uppgifter om den enskilde som behöver redovisas i ett beslut. Det måste göras en avvägning mellan kravet på motivering enligt 20 § förvaltningslagen och den enskildes intresse av att uppgifter av känslig natur inte röjs. Jag är medveten om att denna avvägning kan vara svår att göra. Uppgifter om den enskildes personliga förhållanden kan naturligtvis behöva redovisas i ett beslut för att det ska vara möjligt att förstå vilka faktiska förhål- landen som varit avgörande för myndighetens beslut. får det inte fö- rekomma att myndigheten slentrianmässigt redovisar uppgifter om den en- skilde som saknar betydelse i det aktuella fallet. När det gäller uppgifter om vilka brott som den intagne är dömd för eller andra känsliga uppgifter om t.ex. sjukdomar och missbruk eller förhållanden som rör anhöriga osv. måste be- slutsfattaren vara särskilt försiktig. Som Kriminalvården anfört bör det framgå av beslutet varifrån uppgifter som varit avgörande för beslutet har hämtats. Be- slutsfattaren bör dock överväga hur detaljerade de redovisade uppgifterna be- höver vara. När det gäller de två besluten om särskild permission kan jag konstatera att det framgår av anstaltens beslut att den funnit att de skäl som N.P. anfört för att beviljas permission inte utgör särskilt ömmande skäl. Det står i beslutsmo- tiveringen. Anstalten kunde därför, enligt min mening, ha avslagit ansökan om permission enbart med hänvisning till att det inte fanns särskilt ömmande skäl. Om anstalten hade utformat beslutet på det sättet hade det, enligt min mening, inte varit nödvändigt att göra en riskbedömning. Rimligtvis hade det då heller inte varit nödvändigt att redovisa de omständigheter som var av betydelse vid riskbedömningen. Slutsatsen blir alltså att anstalten hade kunnat avstå från att K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 redovisa uppgifter som hämtats från den rättspsykiatriska utredningen i de ak- tuella besluten om permission, utan att sätta kravet på motivering av beslut åt sidan. Jag är kritisk till att uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen redovisades i beslutet. När det gäller besluten om placering i avskildhet delar jag Kriminalvårdens uppfattning att risken för våldshandlingar har varit avgörande för bedömningen i ärendena. I besluten finns dock en omfattande redovisning inte bara av tidi- gare våldshändelser under verkställigheten utan även nytillkomna uppgifter som – som det får förstås – varit anledningen till att frågan om placering i av- skildhet blev aktuell just . Av Kriminalvårdens yttrande fram- går att riksmottagningens utredning gjordes 2006, alltså innan de aktuella besluten fattades. Eftersom utredningen låg så långt tillbaka i tiden och det fanns omständigheter från senare tid som redovisades i besluten, är det rimligt att anta att uppgifterna från riksmottagningens utredning inte varit av avgö- rande betydelse för myndighetens beslut. Jag anser därför att det hade varit tillräckligt att redovisa att det framgår av riksmottagningens utredning att ris- ken för återfall i kriminalitet bedömts som hög. Min slutsats blir alltså att Kri- minalvården hade kunnat avstå från att redovisa de övriga uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen i de aktuella besluten om placering i avskildhet, utan att sätta kravet på motivering av beslut åt sidan. Jag är kritisk till att vissa av uppgifterna från den rättspsykiatriska utredningen redovisades i beslutet. Detta beslut rör konsekvenserna av vissa sekretessbestämmelser i vårdens verksamhet som denna myndighet önskat en översyn av. Därför över- sänds beslutet till och justitieutskott för kän- nedom. Allvarlig kritik mot Kriminalvården för att en intagen varit placerad i avskildhet m.m. (Dnr 1277-2014) Beslutet i korthet: En intagen har gjort sig skyldig till allvarlig våldsbrotts- lighet mot en annan intagen och placerades därefter i avskildhet i anstalten Hinseberg . I besluten om avskildhet har anstalten kon- staterat bl.a. att den intagna behöver vara placerad i en avdelning med sär- skild kontroll. Kriminalvården har i sitt remissvar uppgett att anstalten saknar avdelningar som möjliggör en sådan inre differentiering. I beslutet uttalas att resursbrist eller avsaknaden av möjlighet till inre diffe- rentiering inte är acceptabla skäl till att hålla en intagen avskild från andra intagna. Kriminalvården får allvarlig kritik för sitt agerande. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D I en anmälan, som kom in till JO , framförde J.H. klagomål över att N.N. (född ) varit placerad på anstalten Hinse- bergs avskildhetsavdelning. Inledningsvis inhämtades och granskades vissa handlingar. Av handlingarna framgick bl.a. att anstalten Hinseberg upprättade en anmälan mot N.N. angående misstänkt misskötsamhet. Av anmälan framgick att N.N. misstänktes för att ha misshandlat en medintagen. placerades hon i avskildhet. Med anledning av anmälan förhördes N.N. dagen efter av anstalts- personal. anhölls hon och häktades hon som på sanno- lika skäl misstänkt för grov misshandel. skrevs hon in vid häktet . av för grov misshandel till fängelse . I samband med huvudförhandlingen i hävde dom- stolen häktningen och återkom N.N. till anstalten Hin- seberg, där hon placerades i avskildhet med stöd av 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen (2010:610). fastställde hovrätten tingsrättens dom. beslutade anstalten att tilldela N.N. en var- ning på grund av den misskötsamhet som hon hade gjort sig skyldig till i sam- band med den grova misshandeln. alltjämt pla- cerad i avskildhet. Anmälan remitterades till Kriminalvården, huvudkontoret, för yttrande. Av remissvaret skulle framgå dels huvudkontorets syn på handläggningen av miss- skötsamhetsärendet, dels vilka åtgärder som vidtagits för att hitta en lämplig anstaltsplacering för N.N. I sitt remissvar anförde Kriminalvården, huvudkon- toret, genom enhetschefen , bl.a. följande: Uppgifter om sakförhållandena har hämtats in från . Information har vidare inhämtats från Kriminalvårdens klientadministrativa system (). Genom utredningen har sammanfattningsvis följande kommit fram. inträffade en allvarlig våldsincident, bestående av att en intagen fick kokande vatten kastat över sig, vid anstalten Hinsebergs riksmottagning och de intagna på den aktuella avdelningen placerades i av- skildhet med stöd av 6 kap. 8 § fängelselagen (2010:610), FäL. Uppgifter om att N.N. varit inblandad i våldsincidenten, vilka anstalten bedömde som trovärdiga, inkom och anstalten beslutade att N.N. i stället skulle vara placerad i avskildhet jämlikt 6 kap. 7 § 1 st 2 p FäL. hävdes beslutet om avskildhet pga. att N.N. anhållits och sedan häktats. återkom till anstalten , och anstalten beslutade på nytt att hon skulle vara placerad i avskildhet jämlikt 6 kap. 7 § 1 st 2 p FäL. av till fängelse för grov misshandel för sin roll i våldsincidenten. Anstalten har kontinuerligt om- prövat sitt avskildhetsbeslut och N.N. är alltjämt placerad i avskildhet enligt samma paragraf. Det kan tilläggas att N.N. inte har begärt omprövning av avskildheten. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 varit placerad i avskildhet har hon getts möjlighet till studier, och anstalten har ordnat lättnader i form av samsittning med annan avskildhetsplacerad intagen och möjlighet att vistas i fritidshallen. har även regelbundna besök. Enligt N.N:s verkställighetsplan har hon också genomgått motivationsinsatsen Motiverande samtal i Kriminalvår- den (). Anstalten hade lägre beläggning än normalt, vilket möjliggjorde att N.N., som en ytterligare lättnad, från om cirka en månad kunde vara placerad tillsammans med en annan avskildhetsplacerad intagen vid en normalavdelning. Enligt de särskilda villkor som gäller för N.N:s verkställighet får hon vara placerad i någon av anstalterna Hinseberg eller i säkerhets- klass 2. Möjligheterna till förflyttning till anstalten har undersökts, men med hänsyn till de risker som bedömts föreligga kring N.N. samt att andra personer inblandade i incidenten är placerade i anstalten har någon sådan inte gått att genomföra. I samband med våldsincidenten initierades ett missköt- samhetsärende avseende N.N. och en redogörelse för misstänkt missköt- samhet upprättades . Efter att N.N. häktats valde anstalten att avvakta dom innan man fattade beslut i misskötsamhetsärendet. Beslut att tilldela N.N. en varning fattades . Av 1 kap. 6 § FäL följer att verkställigheten inte får innebära andra begräns- ningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvän- diga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 2 kap. 1 § FäL framgår bl.a. att en intagen inte får placeras så att han eller hon underkastas mer ingripande övervakning och kontroll än som är nödvändigt för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthållas. Av 6 kap. 7 § 1 st 2 p FäL framgår att en intagen får hållas avskild från andra intagna om det är nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för den intagnes eller någon annans säkerhet till liv eller hälsa eller för allvarlig skadegörelse på egendom som tillhör eller har upplåtits till Kriminalvården. Av 6 kap. 8 § FäL framgår följande. Under utredning av frågor enligt 12 kap. 1 § denna lag eller enligt 26 kap. 6 och 7 §§ får en intagen hållas avskild från andra intagna i den utsträckning det är absolut nödvändigt för att syftet med utredningen inte ska äventyras. Den intagne får inte hållas avskild än . Av 12 kap. 1 § FäL framgår att en intagen som bryter mot de föreskrifter och villkor som gäller för verkställigheten får tilldelas en varning. Av allmänna råd till bestämmelsen i Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:1) om fängelse, FARK Fängelse, framgår bl.a. att en intagen bör varnas för våld eller hot mot medintagen. Av 12 kap. 3 § FäL framgår att frågor om varning enligt 1 § eller upp- skjutande av villkorlig frigivning enligt 26 kap. 6 och 7 §§ ska avgöras skyndsamt. Såvitt avser avskildhetsplaceringen och möjligheten att placera N.N. i en annan anstalt kan följande sägas. har varit inblandad i en allvarlig våldshandling gentemot en medintagen, något hon sedermera dömts till fängelse för, hon varit placerad i anstalten Hinsebergs riks- mottagning. Mot bakgrund av detta samt de risker som identifierats kring N.N:s personliga omständigheter har anstalten bedömt att det är nödvändigt att hon hålls avskild med hänsyn till att det finns risk för annans säkerhet till liv eller hälsa. har i avskildhetsplacering bl.a. getts möjlighet till studier och anstalten har också genomfört olika former av lättnader. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Möjligheterna för en förflyttning till anstalten har, som ovan nämnts, utretts, men har inte gått att genomföra med hänsyn till de risker som bedömts föreligga kring N.N. samt att andra personer inblandade i in- cidenten är placerade i anstalten . Den kvinnliga klientpopulationen är förhållandevis liten och antalet anstalter och mängden platser är anpassat därefter. Detta innebär att det är betydligt svårare för Kriminalvården att omplacera kvinnliga intagna för att exempelvis undvika olämpliga klient- konstellationer jämfört med manliga intagna där möjligheterna till ompla- cering är avsevärt större eftersom det finns fler såväl anstalter och anstalts- platser som medintagna. Anstalten Hinseberg saknar möjlighet till inre differentiering av N.N. Det har dock, pågått ett arbete med att skapa en mindre avdelning på anstalten, vilken skulle kunna tillgodose intagna med höga risker och behov av särskilt stöd. Detta arbete har mynnat ut i att en avdelning med extra hög personaltäthet och möjlighet att tillgodose sär- skilda behov planeras att sättas i drift . Planeringen är att avdelningen ska kunna erbjuda programverksamhet, studier, arbete och an- nan strukturerad verksamhet, exempelvis yoga. Gällande handläggningen av misskötsamhetsärendet har Kriminalvår- den, , gett uttryck för uppfattningen att misskötsamhetsärenden i normalfallet avgörs skyndsamt på anstalten Hinseberg. Det kan dock kon- stateras att skyndsamhetskravet som ställs upp i 12 kap. 3 § FäL inte har uppfyllts i det aktuella ärendet, vilket, även om anstalten uppgett att det i det berott på att man velat avvakta domen i brottmålet, inte är acceptabelt. Kriminalvården beklagar det inträffade. gavs möjlighet att kommentera remissvaret. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Inledningsvis vill jag framhålla att JO som regel brukar avstå från att uttala sig i bedömningsfrågor. Skälet till det är att JO varken kan ändra eller upphäva andra myndigheters beslut. Granskningen är inte heller avsedd att föregripa el- ler ersätta den prövning som kan eller har kunnat ske i ordinarie ordning. De speciella förhållanden som har gett upphov till att N.N. varit placerad i avskild- het under närmare gör emellertid att jag finner anledning att frångå denna huvudregel och ge min syn på de skäl som angetts för avskildhetsbeslu- ten. Enligt huvudregeln i fängelselagen ska en intagen då han eller hon är skyldig att utföra eller delta i sysselsättning vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet), om inte annat anges i fängelselagen eller följer av sysselsättningens särskilda beskaffenhet.1 En intagen ska även enligt huvud- regeln ha rätt att på sin fritid vistas i gemensamhet med andra intagna.2 Syftet med dessa bestämmelser är att minska de negativa följderna av en anstaltsvis- telse. Det kan emellertid finnas behov för Kriminalvården att i vissa situationer kunna placera intagna i avskildhet. I fängelselagen har lagstiftaren i 6 kap. 1Se 6 kap. 1 § fängelselagen. 2Se 6 kap. 2 § fängelselagen. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 3–9 §§ angett ett antal situationer när en anstalt har rätt att vidta en sådan åt- gärd. Uppräkningen är uttömmande. Kriminalvården har alltså inte möjlighet att neka en intagen rätt till gemensamhet av något annat skäl än de som anges i de nämnda bestämmelserna. Eftersom en placering i avskildhet med stöd av fängelselagen utgör ett fri- hetsberövande i frihetsberövandet är det viktigt att Kriminalvården använder sig av dessa bestämmelser med urskiljning. Av samma skäl är det centralt att en avskildhetsplacering inte pågår längre än vad som är nödvändigt för att syf- tet med åtgärden ska kunna uppnås. Som framgår av remissvaret är det möjligt för Kriminalvården att hålla en intagen avskild om det bedöms nödvändigt med hänsyn till att det finns en risk för någon annans säkerhet till liv eller hälsa.3 Med hänsyn till den allvarliga misshandel som N.N. gjort sig skyldig till har jag förståelse för att det vid hen- nes återkomst till anstalten inledningsvis fanns ett behov av att hålla henne av- skild i avvaktan på riksmottagningens utredning. beslu- tade Kriminalvården att N.N. skulle vara placerad i någon av anstalterna Hin- seberg eller i säkerhetsklass 2. beslutade anstalten Hinseberg att N.N. alltjämt skulle vara placerad i avskildhet. Som bakgrund till beslutet angav anstalten bl.a. följande: Av Riksmottagningens utredning framgår av säkerhetsrelaterade riskhante- ringsinsatser att det torde föreligga en risk för kontakt med andra intagna som varit drabbade av brottsligheten mot bakgrund av den grova vålds- brottsligheten hon gjort sig skyldig till, samt att [N.N.] bör placeras i en särskild kontrollerad avdelning för att möjliggöra optimal kontroll och han- tering av framtida vålds- eller annat illegalt beteende. Anstalten har i dags- läget inte möjlighet till någon sådan differentiering. Samma information har även redovisats i de tolv efterföljande omprövningsbe- sluten som har granskats. I besluten har anstalten konstaterat att vad som har framkommit i ärendet gör att det vid en ”sammantagen bedömning” fortfarande finns en risk för annans säkerhet till liv eller hälsa och att N.N. därmed fortsatt ska vara placerad i avskildhet med stöd av 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelse- lagen. Anstaltens avskildhetsbeslut tar i och för sig sin utgångspunkt i den allvar- liga våldsbrottslighet som N.N. har gjort sig skyldig till under anstaltsvistelsen.