frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Emellertid framgår det såväl av bakgrundsinformationen till besluten som av remissvaret att det som är avgörande för den fortsatta avskildheten är att an- stalten Hinseberg saknar möjlighet till s.k. inre differentiering. Dessa uppgifter kan inte förstås på annat sätt än att Kriminalvårdens begrän- sade resurser har gjort att det inte har funnits något alternativ till att ha N.N. placerad i avskildhet. Jag har förståelse för att det begränsade antal anstaltsplatser som finns för kvinnor innebär en särskild utmaning för Kriminalvården när det uppstår behov av att kunna omplacera intagna. Trots det måste det enligt min mening finnas en beredskap inom myndigheten för att även kunna hantera kvinnliga intagna 3 Se 6 kap. 7 § första stycket 2 fängelselagen. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D som är svårplacerade. Resursbrist eller avsaknaden av möjlighet till en inre dif- ferentiering är inte acceptabla skäl till att hålla en intagen avskild från andra intagna. Kriminalvården förtjänar allvarlig kritik för att detta förhållande ut- gjort skälet till den långa tid som N.N. varit placerad i avskildhet. Slutligen noterar jag att anstalten Hinseberg har vidtagit åtgärder för att komma till rätta med bristen på s.k. differentieringsplatser. upprättade anstalten Hinseberg, med anledning av den grova misshandeln, en anmälan mot N.N. angående en misstänkt misskötsamhet. In- ledningsvis vill jag nämna att det av artikel 4.1 i det sjunde tilläggsprotokollet till Europeiska konventionen av om skydd för de mänsk- liga rättigheterna och de grundläggande friheterna4 följer att ingen får lagföras eller straffas på nytt i en brottmålsrättegång i samma stat för ett brott för vilket han redan blivit slutligt frikänd eller dömd i enlighet med lagen och rättegångs- ordningen i denna stat. Hovrätten över och har i ett avgörande konstaterat att en varning enligt fängelselagen inte är att betrakta som ett straff enligt Europa- konventionen. Därmed hindrar inte att en anstalt – som i det aktuella fallet – efter en lagakraftvunnen dom meddelar en intagen en var- ning för samma händelse.5 Emellertid ska ett ärende som kan leda till varning eller till att villkorlig frigivning skjuts upp avgöras skyndsamt. Av förarbetena till bestämmelsen framgår att ett beslut om varning normal ska meddelas i an- slutning till överträdelsen.6 Det är således inte förenligt med bestämmelsen att – såsom anstalten har gjort – vänta innan ärendet avgörs. Anstal- ten förtjänar kritik för detta. 5Se Hovrättens över och beslut i mål nr B 70-14. 2009/10:135 s. 172. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Kriminalvårdens, häktet , agerande i samband med att en kvinnlig intagen skiljts från sitt spädbarn genom ett frihetsberövande (Dnr 1697-2014) Beslutet i korthet: I samband med att en ung kvinna placerades i häkte skil- des hon från sin då gamle son som hon ammade. Kvinnan an- sökte om permission. Inför häktets prövning av ansökan hade personal från såväl sjukvården som kontaktat häktet och understrukit vikten av att kvinnan tilläts vistas tillsammans med sonen. Som skäl för detta angavs behovet av anknytning mellan mamman och barnet. Häktet avslog permissionsansökan. I sitt beslut gjorde häktet bl.a. bedömningen att ef- tersom en permission enligt häkteslagen bara kan beviljas en viss så kunde syftet med den s.k. anknytningsteorin inte uppnås. Enligt chefsJO är det olämpligt att ett häkte gör den typen av bedömningar, eftersom det inte ingår i Kriminalvårdens uppdrag att göra sådana överväganden. I stället borde häktets bedömning ha begränsats till frågan om det fanns särskilt öm- mande skäl att bifalla ansökan och om det fanns säkerhetsskäl som hindrade en permission. Med utgångspunkt i bl.a. att permissionsansökan avsåg en mammas kontakt med ett spädbarn som fortfarande ammades framstår det enligt chefsJO som uppenbart att kravet på särskilt ömmande skäl var upp- fyllt. I sitt beslut gjorde häktet även bedömningen att det inte kunde ”uteslutas” att kvinnan skulle begå brott eller avvika i samband med en permission. En- ligt chefsJO är det inte möjligt att ställa så långtgående krav vid prövningen av en permissionsansökan. Det finns alltid en risk för att en intagen misskö- ter en permission, men risken för detta varierar från fall till fall. Vid pröv- ningen av ansökan måste häktet därför göra en bedömning hur stor risken för misskötsamhet är och därefter ställa den mot den intagnes behov av per- mission. Vid denna avvägning är det därefter upp till häktet att avgöra om det är rimligt att den intagne vistas utanför häktet. och R.J. sjukhus med sin då gamle son. På sjukhuset konstaterades att sonen hade en fraktur på lårbenet och en polisanmälan mot föräldrarna om misstanke om brott mot sonen gjordes. häktades föräldrarna såsom på sannolika skäl misstänkta för grov misshandel av sin son. Enligt häktningsbeslutet fanns det en risk för att de på fri fot skulle undanröja bevis eller på annat sätt försvåra sakens utredning samt fortsätta sin brottsliga verksamhet (s.k. kollusions- och recidivfara). Åklagaren fick även rättens tillåtelse att meddela föräldrarna restriktioner. som beslutet om häktning meddelades placerades föräldrarna i häktet . Beträffande A.O:s restriktioner antecknade häktet att åklagaren tillät henne att träffa sin son för att t.ex. amma när det var 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D praktiskt möjligt att genomföra för polis eller kriminalvårdspersonal. Tillåtel- sen var villkorad av att A.O. inte under några omständigheter fick lämnas en- sam med barnet. om permission och av ansö- kan framgick att hon ville träffa sin son på sjukhuset ”, ”. Vidare framgick att hon ville amma sonen så mycket som möjlighet och vara hos honom för att tillgodose behovet av närhet och anknytning mellan mor och barn. Vidare angavs att ansökan i första hand avsåg placering på sjuk- huset, i andra hand så tät kontakt som möjligt och i sista hand kontakt vid något enstaka tillfälle. I en anmälan, som kom in till JO , framförde A.O. och R.J. klagomål bl.a. över hur häktet hade hanterat A.O:s ansökan om permission. De anförde i huvudsak följande: Vid häktningsförhandlingen uppgav åklagaren att det gick bra att A.O. pla- cerades på sjukhuset tillsammans med sonen så länge hon var ställd under be- vakning. Detta var säkert en anledning till att åklagarens yrkande om häktning bifölls. Trots detta förvarades A.O. Hennes advokat, och läkare på sjukhuset kontaktade häktet för att försöka göra det möjligt för henne att få träffa sin son. skrev att det var av största vikt att barnet fick vara tillsammans med A.O., annars riskerades barnets hälsa och ut- veckling. Häktet uppgav först att de inte hade informerats om att A.O. kunde förvaras på sjukhuset. Därefter uppgav häktet att det saknades resurser. Slutligen upp- lyste häktet A.O. om att hon var tvungen att ansöka om permission. När hon hade gjort det skickade häktet ansökan om permission till åklagaren i stället för till chefen för häktet. Efter det att häkteschefen till slut hade fått ansökan, av- slog han densamma med motiveringen att det inte förelåg särskilt ömmande skäl och att häktet inte kunde garantera att A.O. inte skulle begå brott eller avvika under permissionen. Det senare påståendet framstår som märkligt mot bakgrund av att häktet transporterar våldsmän. hade även hovrätten vid prövningen av tingsrättens häktningsbeslut konstaterat att det inte förelåg någon risk för fortsatt brottslighet. Chefen för häktet ansåg vidare att anknytningen mellan mor och barn inte kunde ”uppfyllas” genom permission och underkände alltså både och läkarnas mycket tydliga bedömning. I övrigt kan nämnas att häktet inte kontinuerligt transporterade bröstmjölk till sjukhuset, trots att vikten av detta hade påtalats för häktet. Efter ett strängt samtal från en sjuksköterska på sjukhuset fungerade till slut transporterna. Slut- ligen informerade inte personalen i häktet A.O. och R.J. om att de hade rätt att bära privata kläder under vistelsen i häktet. Häktet informerade dem inte heller om möjligheten att under häktesvistelsen låna tv-spel, skicka brev och byta klä- der. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Inledningsvis inhämtades och granskades diverse handlingar. Därefter remitte- rades anmälan till Kriminalvården för yttrande. I sitt remissvar anförde Krimi- nalvården, region , genom tf. regionchefen , bl.a. följande: Uppgifter om sakförhållandena har inhämtats från dåvarande kriminal- vårdsinspektören på häktet , , klienthandläggare , häktet samt från Kriminalvårdens klientadmi- nistrativa system, . Av utredningen har sammanfattningsvis bl.a. följande framkommit. Omständigheter runt häktning, restriktioner och permission m.m. häktades av på sannolika skäl miss- tänkt för grov misshandel. Målsägande var A.O:s då gamle son. Som häktningsanledning angavs kollusions- och recidivfara. belades med åklagarrestriktioner bl.a. avseende besök som hon, enligt uppgift från och efter kontroll i , sedan hade under hela häkt- ningstiden. , , ringer behandlande läkare för A.O:s son, , på sjukhuset upp vakthavande befäl på häktet där i samtalet betonade vikten av att A.O. fick vara hos, samt ges möjlighet att amma, sitt barn. inkom kammaråklagare med kom- pletteringar avseende A.O:s restriktioner. meddelade att A.O. fick tillåtelse att träffa sitt barn t.ex. för att amma när det var praktiskt möjligt att genomföra för polis och/eller kriminalvårdspersonal och under förutsättning att bevakning/övervakning ägde rum. fick inte under några omständigheter, , lämnas ensam med barnet. besökte socialsekreterare samt , , A.O. Syftet med besöket var att inhämta ett samtycke från A.O. att skulle få lov att placera ut barnet hos nära anhöriga. , , inkom överläkare med ett intyg gällande vikten av anknytning mellan moder och barn, speciellt i låg ålder. kontaktade , , för att inhämta deras yttrande angående A.O:s kontakt med sitt barn. bad att få återkomma till då hon först ville diskutera frågan med sin chef. avslog Hovrätten för , målnummer Ö 2089-12, överklagandet avseende häktningsbeslutet. I beslutet från hovrät- ten angavs bl.a. att det fanns risk för att A.O. på fri fot undanröjde bevis eller på annat sätt försvårade utredningen. Visserligen innebar det men för barnet att A.O. var häktad men hovrätten fann att skälen för häktning upp- vägde det intrång eller dessa men som åtgärden innebar. Vid kontroll med Hovrätten för ska skrivningen i beslutet tolkas på så sätt att hovrätten ändrade häktningsskälen till att enbart innefatta kollusionsfara. med en ansökan om permission med det huvudsakliga innehållet att A.O. ville träffa sin son runt . tog då kontakt med A.O:s advokat för att förklara häkteslagstiftningen. inkom efter detta med en komplettering till sin ansökan där det framgick att hon i första hand ville bli placerad på sjukhuset, i andra hand ha så tät kontakt som möjligt och i tredje hand ha kontakt vid något enstaka tillfälle. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D , , tog kontakt med , , som då muntligen tillstyrkte kontakt mellan modern och barnet i den frekvens som den kunde erbjudas. Som skäl upp- gav att modern skulle kunna komma att försättas på fri fot och att det då var viktigt att barnet och modern i så fall hade en anknyt- ning. uppgav vidare att inte då kunde göra en långsiktig bedömning av kontakten mellan A.O. och barnet vid en even- tuellt fällande dom, mer än att barnet i så fall skulle nätverksplaceras. , , fattade beslut att avslå A.O:s ansökan om permission. underrättades om möjligheten att begära om- prövning av beslutet. Vad gäller skälen för avslag har anfört bl.a. följande. Enligt anknytningsteorin är det viktigt att barnet under sitt första levnadsår befinner sig i närheten av sin moder för att knyta an banden. Med hänsyn till att inte kunde uttala sig om hur de avsåg att agera vid en fällande dom samt att kontakten bara skulle kunna ske sporadiskt utifrån häkteslagstiftningen gjordes bedömningen att syftet med permissionen utifrån anknytningsteorin inte kunde uppnås. Ett bifall till permission skulle i detta fall enbart fattas utifrån moderns välbefinnande och inte utifrån barnets bästa. dök och två poliser upp på häktet för att kvittera ut A.O. för att ta med henne till sjukhuset för att besöka sin son. Vakthavande befäl meddelade att häktet avslagit A.O:s ansökan och att kriminalvården inte kunde garantera hundra procents säkerhet. och poliserna kvitterade ut klienten och övertog ansvaret för A.O. inkom en begäran om omprövning från A.O. avseende beslutet från att avslå ansökan om permission. , , tog kontakt med och där förklarade de lagar och föreskrifter som reglerar permission från häkte. ställde sig positiv till att klienten fick möjlighet till permission för att besöka sonen. , , inkom ett yttrande från advokat , målsägandebiträde för sonen. tillstyrkte kon- takt mellan sonen och A.O. kontaktade socialsekreterare , , som meddelade att skulle verka för att A.O. och barnet upprätthöll kontakt i det fall häktningen ledde till en verkställbar dom. , , omprövade häktet sitt tidigare beslut att inte bevilja A.O. Av beslutet framgår att A.O. kan beviljas per- mission att besöka sin son på sjukhuset . uppmanades i beslutet att löpande, för varje tillfälle, inkomma med en ansökan om per- mission. , , hade ett möte med A.O. och hennes advokat där gick igenom och förklarade de la- gar och föreskrifter som reglerar permission från häkte. inkom en ny ansökan om permission från A.O. Denna ansökan bifölls . hävdes häktningen för A.O. varför permissionsärendet avskrevs. Vad gäller transporter av bröstmjölk påbörjades dessa redan under anhåll- ningstiden. Denna rutin fortsatte sedan kontinuerligt . genomfördes inte transporten p.g.a. bristande kommunika- tion. När detta väl uppmärksammades från sjukhuset verkställdes transpor- ten . K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Vid inskrivning på häkte informeras klienter om sina rättigheter och skyl- digheter samt hur de ska agera vid brand. I varje bostadsrum finns dessutom utplacerat häktets lokala ordningsregler och på TV-apparaten i bostadsrum- met lämnas information löpande på en särskild kanal. Av 2 kap. 13 § första stycket häkteslagen (2010:611) (HäL) framgår att en intagen får, om det finns särskilt ömmande skäl, beviljas tillstånd att vistas utanför förvaringslokalen för (permission), om det inte finns hinder mot det av säkerhetsskäl. Av de allmänna råden till 2 kap. 13 § första stycket HäL, i 2 kap. FARK Häkte [Kriminalvårdens föreskrifter och allmänna råd (KVFS 2011:2) om häkte, JO:s anmärkning], framgår att permission kan beviljas t.ex. för att en intagen ska kunna besöka en närstående som är allvarligt sjuk, närvara vid en närståendes begravning eller vid en viktig angelägenhet som rör den intagnes barn. Med hinder som av säkerhetsskäl talar mot att permission ska beviljas avses t.ex. risk för att den intagne begår brott eller avviker. Av 2 § häktesförordningen (2010:2011), HäF framgår bl.a. att varje in- tagen i anslutning till att han eller hon tas in i en förvaringslokal ska infor- meras om verkställighetens innebörd på ett språk som han eller hon förstår. Sådan information ska också lämnas vid andra tillfällen så snart det finns anledning till det. Av 1 kap. 10 § FARK Häkte framgår bl.a. att en intagen, i anslutning till att han eller hon tas in i häkte, ska informeras om lokaler, signalanordningar och brandskydd. Den intagne ska även, om sådan information inte redan har lämnats vid annat häkte, informeras om de rättigheter och skyldigheter som han eller hon har, skyldigheten att medverka vid drogkontroll, det regelverk som i övrigt gäller för häktesvistelsen, samt Kriminalvårdens registrering av personuppgifter. En intagen ska, om det inte är obehövligt med hänsyn till frihetsberövandets karaktär och varaktighet, informeras om häktets användning av allmän kameraövervakning, verksamhet för andlig vård (NAV). Kriminalvården konstaterar inledningsvis att om det finns särskilt öm- mande skäl kan en intagen få lämna förvaringslokalen . Rek- visitet innebär att det endast kan bli fråga om kortare per- missioner. Det saknas uttryckligt lagstöd för att få bli placerad på sjukhuset eller att få vara där . Med hänsyn till föregående samt övrig information som var känd för häktet finner inte Kriminalvården anledning att ifrågasätta de bedömningar som gjordes då A.O:s första ansökan om permission avslogs. har vidare anfört att häktet skickade den ifyllda permissionsansö- kan till åklagaren i stället för till beslutsfattare på häktet. Kriminalvården har inte kunnat fastställa omständigheterna kring detta påstående. En möjlig förklaring är att A.O. lagt aktuell permissionsansökan i ett kuvert adresserat till åklagaren varefter personal vidarebefordrat brevet till åklagaren i enlig- het med de postrutiner som gäller för häktade med restriktioner. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D har också framfört synpunkter på att häktet först meddelat att de inte fått information att A.O. kunde förvaras på sjukhuset och därefter sagt att de saknade resurser. Enligt så stämmer det att häktet inledningsvis inte fick information att hon kunde förvaras på sjukhuset. Denna uppgift fick häktet från A.O:s advokat. Oaktat detta kan inte ett ut- talande från t.ex. åklagaren om att A.O. kunde få bli placerad på sjukhuset på något sätt betraktas som bindande för häktet, och dessutom inte heller genomförbart då häkteslagstiftningen endast ger utrymme för permissioner . Vad gäller påståendet att häktet anfört att de skulle ha saknat resurser så har ingen kännedom om att någon sådan information läm- nats till A.O. Häktet genomför de transporter som behövs för att fullgöra häktets uppdrag. Resursbrist är normalt sett aldrig en anledning att ställa in t.ex. sjukhustransporter, rättegångar eller att avslå permissioner utan får vid uppkomna behov lösas med övertid och-/eller anlitande av väktarbolag. Kriminalvården vitsordar A.O:s uppgifter i den del att Hovrätten i sitt beslut från ändrade häktningskälen till att enbart innefatta kollusionsfara. hade likväl åklagarrestriktioner avseende bl.a. besök . Av utredningen i ärendet har framkommit att transporterna av bröstmjölk påbörjades och därefter fortsatte kontinuerligt . Vid ett enda tillfälle genomfördes inte transpor- ten p.g.a. bristande kommunikation. Då detta uppmärksammades genom- fördes transporten . Några uppgifter som styrker att dessa trans- porter, utöver ovan nämnda tillfälle då rutinen olyckligtvis inte fungerade, inte genomfördes eller på annat sätt försvårades från Kriminalvårdens sida har inte framkommit. Vad gäller bristande information har det i utredningen framkommit att kli- enter på häktet informeras vid inskrivning om sina rättigheter och skyldig- heter samt hur de ska agera vid brand. I varje bostadsrum finns också ut- placerat häktets lokala ordningsregler och på TV-apparaterna i bostadsrum- men lämnas löpande information på en särskild kanal. Kriminalvården an- ser därför inte att häktet kan anses ha brustit i sin informationsskyldighet utifrån gällande regelverk. och R.J. gavs möjlighet att kommentera remissvaret. yttrade sig och uppgav i huvudsak följande. I fråga om personalbrist på häktet fick sonens ju- ridiska ombud, advokaten , uppgift att A.O. inte kunde trans- porteras till sjukhuset på grund av personalbrist. Samma uppgift antecknades även i BBIC-utredning [barnets behov i centrum, JO:s anm.]. Vidare var A.O:s försvarare, advokaten , i kontakt med vakthavande befäl i häktet. informera- des hon om att saknades resurser för att ordna transporter till sjukhuset. var även personal från sjukhuset i kontakt med häktet för att fråga om det var möjligt att transportera A.O. Även då uppgav häktet att det saknades resurser. Det är uppenbart att Kriminalvården i efter- hand inte vill kännas vid detta, då det inte är en giltig anledning för att avslå en permissionsansökan. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Även åklagaren har i ett yttrande i JO:s ärende dnr 1130-2014 [ärendet avser en anmälan från A.O. och R.J. mot Åklagarkammaren i , JO:s anm.] upp- gett att han har känt sig motarbetad av häkteschefen . Bl.a. framgår följande av åklagarens yttrande: Jag har till och med personligen tagit strid med häkteschefen som motarbe- tade mina lättnader i [mammans till målsäganden] restriktioner. Häktesche- fen ville av någon oförklarlig anledning motarbeta mitt besked till häktet och polisen att [mamman till målsäganden] skulle tillåtas lämna bröstmjölk till barnet. Sannolikt kan även åklagaren styrka att häktet hävdade resursbrist. Åtminstone fyra trovärdiga personer bör alltså kunna intyga att de fick besked att häktet saknade resurser. Kriminalvården förelades att yttra sig över vad som framkommit i A.O:s kommentar över remissvaret. I ett förnyat remissvar anförde Kriminalvården, region , genom tf. stf. regionchefen , följande: Uppgifter har inhämtats från VO som kommenterat de markerade styckena. Av utredningen har i huvudsak följande framkommit. Enligt arbetsordningen för Kriminalvården kan endast Kriminalvårdsin- spektör eller Kriminalvårdschef fatta beslut om permission för personer som är intagna i häkte. hade kontakt med A.O. och hennes ombud där han förklarade föregående. hade kontakt med åklagare och socialtjänst där samma sak förklarades. Det kan dock inte uteslutas att vakthavande befäl, då sjukhuset kontaktade honom , uppgav att det saknades resurser för att genomföra transport just då det, på icke kontorstid, råder en lägre bemanning på häktet. Faktum kvarstår dock att det saknades ett beslut om att genomföra en per- mission. Under kvällstid är det kriminalvårdschef i beredskap som fattar beslut om permissioner. Angående bröstmjölk till barnet Häktet tillsåg att A.O. fick möjlighet att pumpa mjölk och häktet transporterade därefter upp mjölken till sjukhuset. Bemötande av yttrande från åklagarkammaren När en häktad klient med restriktioner ansöker om permission är det upp till åklagaren att fatta beslut om denna går att genomföra genom lättnader i restriktionerna. Prövningen övergår därefter till Kriminalvården som då har att fatta beslut om permission. En åklagare kan aldrig fatta beslut om per- mission. motarbetade inte åklagaren när det gäller frågan om bröstmjölk. Häktet tillsåg att A.O. fick möjlighet att pumpa mjölk och denna mjölk transporterades därefter upp till sjukhuset. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D Bemötande av BBIC utredning enligt 11 kap. 1 § SoL (kommenterade efter datum som anges) Åklagaren fattar inte beslut om en klient i häkte ska beviljas per- mission. Anteckningen om personalbrist är baserad på andrahandsuppgif- ter. Åklagare fattar inte beslut om en klient i häkte ska beviljas per- mission. Anteckningen om personalbrist är baserad på andrahandsuppgif- ter. Angående påståendet att häktet saknade resurser att genomföra transport till sjukhuset vill Kriminalvården anföra följande. Det är korrekt som A.O. anför d.v.s. att det är kriminalvårdsinspektör eller KVC som fattar beslut om permission under kontorstid. Efter kontorstid är det kriminalvårdschef i beredskap som fattar beslut i en sådan fråga. Något sådant beslut förelåg inte den 24 och . Vakthavande befäl har inte delegation att fatta beslut om permission. Det kan som det framgår av utredningen dock inte uteslutas att vakthavande befäl lämnat besked att det saknades resurser . Kriminalvården vill dock påpeka att dessa påståenden är baserade på andrahandsuppgifter. anför också att häktet inte vill kännas vid att man påstått att det saknades resurser då det inte är en giltig anledning att avslå en permission. Att en intagen kan medges permission innebär inte att det är en rättighet klienten har oavsett tidpunkt om han/eller hon enligt häkteslagstiftningen skulle kunna medges en sådan.