frsrdg · H204RB1 · 2015-02-09 00:00:00 — I inledningen av 2014 kunde direktionen konstatera att utsikterna för en återhämtning av konjunkturen var goda i omvärlden. I euroområdet bedömdes återhämtningen ske i långsam takt, medan tillväxtutsikterna var desto bättre på andra viktiga svenska exportmarknader, som och . Inflationen i omvärlden hade sjunkit men väntades stiga gradvis i takt med att konjunkturen stärktes. med svag tillväxt bedömde direktionen vid det penningpolitiska mötet att utsikterna var goda för ekonomi. Förtroendet steg bland svenska företag och hushåll som arbetsmarknaden förbättrades. Tillsammans med en omvärldsefterfrågan som gradvis stärktes fanns förutsättningarna på plats för att tillväxten i skulle ta fart 2014. Trots de förbättrade konjunkturutsikterna var inflationen fortsatt låg. En orsak till detta var att prisökningarna i företagen var låga i förhållande till kostnadsutvecklingen. Bedömningen var ändå att företagen skulle kunna föra över sina kostnadsökningar till konsumentpriserna när konjunkturen förbättrades. En faktor som direktionen har diskuterat mycket vid de senaste årens räntebeslut är hushållens höga skuldsättning (se diagram 1). Utvecklingen av hushållens skulder hänger samman med utvecklingen av bostadspriserna, vilket beror på att bostadsköp till stor del är lånefinansierade. De penningpolitiska besluten har inneburit avvägningar mellan att på kort sikt stabilisera inflationen och att ta hänsyn till de effekter som räntan har på hushållens skuldsättning och därigenom risken för ett ofördelaktigt scenario längre fram. Hushållens skulder, procent av disponibel inkomst Skulderna avser totala skulder. Källor: SCB och . Inför det penningpolitiska mötet bekräftade nyinkommen information att utvecklingen i omvärlden fortsatte att förbättras i linje med tidigare bedömningar. Inflationen i omvärlden var dock fortsatt låg och kostnadstrycket bedömdes förbli relativt måttligt framöver. Ett starkt BNP-utfall hade kommit in sedan det senaste penningpolitiska mötet . Direktionen såg det som ytterligare ett tecken på att konjunkturåterhämtningen inletts i . Därutöver var konsumentförtroendet relativt gott. I stort sett stod sig bilden av konjunkturutsikterna från februarimötet. Även i fråga om arbetsmarknadsutvecklingen var utsikterna oförändrade . Men liksom vid mötet kunde direktionen konstatera att inflationen var fortsatt låg, trots att konjunkturutsikterna förbättrats. Inflationen hade blivit lägre än prognosen , vilket gjorde att inflationsprognosen reviderades ned något (se diagram 2). Konjunkturutsikterna framöver talade även för att företagen framöver skulle börja höja priserna i större utsträckning. KPIF och KPIF-prognoser , årlig procentuell förändring Anm. KPIF är KPI med fast bostadsränta. De streckade linjerna avser prognoser. Källor: SCB och . Direktionens avvägning mellan att kortsiktigt stabilisera inflationen och ta hänsyn till riskerna förknippade med hushållens skuldsättning hade blivit än mer komplicerad inför det penningpolitiska mötet . Detta berodde på att inflationen bedömdes bli lägre som hushållens skulder bedömdes öka något snabbare än i föregående prognos. Direktionen konstaterade att den låga inflationen gjorde att penningpolitiken i mindre utsträckning än tidigare kunde användas till att hantera riskerna förknippade med hushållens skuldsättning. Därför bedömdes det som mycket angeläget att åtgärder vidtogs inom andra politikområden. Mot denna bakgrund beslutade direktionen vid det penningpolitiska mötet att lämna reporäntan oförändrad på (se diagram 3). Men de överraskande låga inflationsutfallen hade ökat osäkerheten om hur snabbt inflationen skulle stiga, vilket ledde till en nedrevidering av reporänteprognosen på kort sikt. Reporänteutfall och reporänteprognoser , procent De streckade linjerna avser prognoser. Låg inflation gav räntesänkning Bilden av konjunkturutsikterna såväl i som i omvärlden var relativt oförändrad inför det penningpolitiska mötet . Men direktionen gjorde nu bedömningen att inflationstrycket skulle bli betydligt lägre än vad man trott och att penningpolitiken därför behövde bli mer expansiv. Det fanns en rad samverkande faktorer som bidrog till detta. En sådan faktor var att inflationsutfallen hade fortsatt att vara lägre än vad både och marknadsaktörerna hade förväntat sig. Sedan det penningpolitiska mötet hade det publicerats tre nya inflationsutfall för mars, som alla var lägre än prognos (se diagram 4). och marknadens kortsiktsprognoser för inflationen, årlig procentuell förändring Anm. prognoser enligt senast publicerad prognos och marknadsförväntningar, jämfört med utfall. siffror är inte helt jämförbara med marknadsaktörernas förväntningar eftersom prognoser ofta är äldre. Källor: Bloomberg, SCB och . Den låga inflationen omfattade också ett stort antal varu- och tjänstegrupper, vilket tydde på ett lågt underliggande inflationstryck. Dessutom fortsatte inflationstrycket i omvärlden att vara lågt, vilket medförde att penningpolitiken i omvärlden blev mer expansiv än tidigare, och att styrräntorna i omvärlden därmed skulle bli lägre. Bland annat hade ECB sänkt styrräntan och signalerat att räntan skulle vara låg . Om räntan blir högre i än i omvärlden tenderar kronkursen att förstärkas, vilket bidrar till lägre inflation genom lägre importpriser. Allt annat lika talade därför lägre styrräntor i omvärlden för lägre styrräntor också i . Dessutom fanns det risk för att en inflation som låg under målet skulle påverka inflationsförväntningarna så att de inte längre skulle förbli förankrade kring målet på . Därmed riskerade inflationsmålet att förlora trovärdighet i sin roll som nominellt ankare. Ju inflationen avvek från målet, desto större bedömdes denna risk bli. Sammantaget talade dessa faktorer tydligt för en sänkning av reporäntan och reporäntebanan vid det penningpolitiska mötet . Den låga inflationen vägde tungt i det penningpolitiska beslutet. Direktionen beslutade vid mötet att sänka räntan och revidera ned reporänteprognosen kraftigt (se diagram 3). Den nya ränteprognosen innebar att reporäntan skulle börja höjas först . Direktionen bedömde att den mer expansiva penningpolitiken inte bara skulle bidra till att driva upp den faktiska inflationen utan även till att inflationsförväntningarna förblev förankrade kring , eftersom man nu sände en tydlig signal om att penningpolitiken skulle se till så att inflationen närmade sig målet inom en rimligt snar framtid. I samband med räntebeslutet konstaterade direktionen att det låga ränteläget innebar att riskerna förknippade med hushållens höga skuldsättning ökade. Men man ansåg att ansvaret för att hantera dessa risker nu vilade på andra myndigheter. hade presenterat skärpta kapitalkrav för svenska banker. Sammantaget bedömde direktionen att den viktigaste effekten av kraven var att motståndskraften i det svenska banksystemet stärktes. De direkta effekterna på hushållens skuldsättning bedömdes däremot vara små (se avsnittet Penningpolitisk analys). För att hantera riskerna förknippade med hushållens skuldsättning menade direktionen att det inte bara krävdes åtgärder för att öka motståndskraften i banksystemet. Det behövdes också åtgärder riktade direkt mot hushållens efterfrågan på krediter, exempelvis skärpta amorteringskrav och sunda miniminivåer i de kvar-att-leva-på-kalkyler som är en del av bankernas kreditprövning. Dessutom ansåg direktionen det viktigt att genomföra reformer för att öka utbudet av bostäder. Inför det penningpolitiska mötet kunde direktionen konstatera att tillväxtutsikterna i omvärlden blivit mer osäkra, bland annat till följd av den tilltagande oron i . Direktionen konstaterade dock att även om det skett vissa revideringar av BNP- och inflationsprognoserna var utsikterna för konjunkturen och inflationen i grova drag i linje med bedömningen . Mot den bakgrunden beslutade direktionen att lämna reporäntan oförändrad på (se diagram 3). Men den svagare utvecklingen i omvärlden och dess negativa inverkan på svensk tillväxt ledde till en mindre nedjustering av reporänteprognosen. Reporäntan sänktes till noll Inför det penningpolitiska mötet gjorde direktionen bedömningen att tillväxten i euroområdet skulle bli lägre än vad man väntat sig tidigare, vilket dämpade utsikterna för omvärlden. Även prognoserna för inflationen i omvärlden reviderades ned. I fortsatte konjunkturen att förbättras, framför allt tack vare en god tillväxt i hushållens konsumtion och bostadsinvesteringar. Trots att såväl BNP som sysselsättning hade utvecklats förhållandevis väl hade inflationen fortsatt att bli lägre än väntat. Prognosfelet för inflationen blev stort, och den låga inflationen var dessutom fördelad över flertalet undergrupper av KPI. Den breda nedgången i inflationen och de återkommande nedrevideringarna av inflationsprognosen tydde på att det underliggande inflationstrycket var lägre än i tidigare bedömningar. Detta tillsammans med lägre inflation och svagare konjunkturutveckling i omvärlden innebar sammantaget att direktionen nu bedömde att det skulle ta innan inflationen i nådde (se diagram 2). Reporäntan sänktes därför till noll procent, som prognosen för reporäntan reviderades ned påtagligt (se diagram 3). Direktionen bedömde att reporäntan skulle behöva vara kvar på noll procent tills inflationen tydligt tagit fart. Först i mitten av 2016 väntades reporäntan börja höjas långsamt. Den mycket expansiva penningpolitiken bedömdes öka efterfrågan i ekonomin och därigenom bidra till ett högre inflationstryck. Precis som bedömdes dessutom räntesänkningen i sig bidra till att inflationsförväntningarna förblev förankrade , genom att sända en tydlig signal att penningpolitiken inriktades på att inflationen skulle närma sig inflationsmålet. Inför det penningpolitiska mötet bedömde direktionen att konjunkturåterhämtningen i omvärlden skulle fortsätta, men liksom var det stora skillnader mellan regioner. Oljepriset hade fortsatt att falla kraftigt och nått den lägsta nivån . I omvärlden bedömdes detta medföra att tillväxten blev lägre i länder beroende av oljeexport medan den i stället blev högre i oljeimporterande länder. Sammantaget var konjunkturutsikterna i omvärlden i stort sett oförändrade jämfört med bedömningen . En tydlig effekt av det lägre oljepriset var dock att inflationen i omvärlden nu väntades bli betydligt lägre än i oktoberprognosen. Sedan den penningpolitiska rapporten hade den svenska konjunkturen fortsatt att förbättras, men inflationen var fortfarande låg och de långsiktiga inflationsförväntningarna hade sjunkit (se diagram 5). Den realekonomiska utvecklingen i hade varit i linje med prognos, och BNP och sysselsättning bedömdes fortsätta att stiga i linje med tidigare prognos. Inflationen väntades dock bli något lägre , främst till följd av det fallande oljepriset. Sammantaget gjorde direktionen bedömningen att penningpolitiken behövde bli ännu mer expansiv, dels för att se till att inflationen närmade sig målet tillräckligt snabbt, dels för att minska risken för att de långsiktiga inflationsförväntningarna skulle fortsätta att falla. Reporäntan bedömdes nu behöva ligga kvar på noll procent en jämfört med oktoberprognosen – (se diagram 3). väntades KPIF-inflationen vara , som BNP-tillväxten varit relativt hög under och arbetslösheten fallit . Det skulle alltså bli frågan om en mycket låg reporänta i förhållande till rådande konjunktur- och inflationsläge. Direktionen konstaterade också att om penningpolitiken skulle behöva göras ännu mer expansiv framöver var alternativet i första hand att fortsätta att skjuta på en första höjning av reporäntan. meddelade även att ytterligare åtgärder förbereds som kan användas för att göra penningpolitiken mer expansiv. Sådana åtgärder ska vid behov kunna presenteras med start från nästa penningpolitiska möte. Inflationsförväntningar på ett, två och sikt Källa: TNS Prospera. Liksom vid de senaste penningpolitiska mötena bedömde direktionen att den låga räntan, utöver fortsatt stimulans åt konjunkturen, skulle bidra till att trenden med stigande bostadspriser och skuldsättning hos hushållen fortsatte. hade presenterat ett förslag på amorteringskrav för nya bolån (se avsnittet Ett säkert och effektivt betalningsväsende). Direktionen ansåg att förslaget var ett steg i rätt riktning, men gjorde bedömningen att det endast skulle få marginella effekter på hushållens skuldsättning. För att minska riskerna menade direktionen därför att ytterligare åtgärder behöver införas gradvis . Ansvaret för detta vilade dock på andra politikområden än penningpolitiken, och direktionen framhöll i detta sammanhang såväl ytterligare makrotillsynsåtgärder som åtgärder inom skatte- och bostadspolitiken. Penningpolitiska beslut och reservationer 2014 12 februariReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för reporäntan lämnades oförändrad. 8 aprilReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för reporäntan justerades ned. Vice riksbankscheferna reserverade sig mot beslutet att hålla reporäntan oförändrad och mot räntebanan i den penningpolitiska uppföljningen. De förordade en sänkning av reporäntan till och lägre reporäntebanor. Reporäntan sänktes till . Prognosen för reporäntan justerades ned påtagligt. Riksbankschefen och förste vice riksbankschefen reserverade sig mot beslutet att sänka reporäntan till och mot reporäntebanan. De förordade en mindre sänkning av reporäntan och en räntebana där reporäntan i stället börjar höjas . 3 septemberReporäntan lämnades oförändrad på . Prognosen för reporäntan justerades ned marginellt. 27 oktoberReporäntan sänktes till noll procent. Prognosen för reporäntan justerades ned påtagligt. Räntan för finjusterande transaktioner, i form av kredit (mot säkerhet) eller inlåning , ändrades till noll procent från reporäntan +/– 10 räntepunkter. 15 decemberReporäntan lämnades oförändrad på noll procent. Prognosen för reporäntan innebar att reporäntan var kvar på noll procent under en jämfört med prognosen . penningpolitik utvärderas av finansutskott. Till denna utvärdering sammanställer för penningpolitiken som publiceras efter den första penningpolitiska rapporten för året. Redogörelsen kommer att överlämnas till . I genomsnitt uppgick KPI-inflationen till −0,(se tabell 1). Att inflationen mätt med KPI blev så låg beror till stor del på att sänkte reporäntan , och . Den genomsnittliga reporäntan var därför betydligt lägre än . När reporäntan sänks minskar hushållens räntekostnader för bolån, vilket ger lägre inflation mätt med KPI (se diagram 6). Men även inflationen mätt med KPIF, det vill säga med fast bostadsränta, var låg 2014. KPIF-inflationen blev i genomsnitt 2014 (se diagram 6 och tabell 1). Det var betydligt lägre än 2012 och 2013, då KPIF-inflationen var kring . KPIF exklusive energipriser var något högre 2014, . Jämförelse mellan olika inflationsmått, årlig procentuell förändring Källor: SCB och . KPI, KPIF och KPIF exklusive energi, årlig procentuell förändring Anm. KPIF är KPI med fast bostadsränta. Källa: SCB. Enligt bedömning ökade BNP , vilket var något mer än (se diagram 7). ansåg att efterfrågan på svenska exportvaror var fortsatt relativt låg, men efter att ha minskat steg den svenska exporten . Även investeringarna utvecklades svagt, utifrån beräkning , men även för dessa vändes en negativ utveckling till en tillväxt på . Hushållens konsumtion har stått emot den svaga omvärldsutvecklingen väl och steg , enligt skattning, vilket var något mer än . BNP i , årlig procentuell förändring Den streckade stapeln avser prognos . På grund av omläggning och revideringar av nationalräkenskaperna skiljer sig BNP-tillväxten –2012 från vad som framgick i årsredovisningen . Källor: SCB och . Arbetslösheten har fluktuerat kring (se diagram 8). I genomsnitt uppgick den , vilket var i stort sett samma nivå som 2013. Trenden i de senaste årens arbetsmarknadsutveckling fortsatte; antalet personer i arbetskraften ökade som antalet sysselsatta också ökade, vilket gjorde att arbetslösheten blev ungefär oförändrad (se diagram 8). Som ett sammanfattande mått på konjunkturläget i realekonomin används ofta något mått på resursutnyttjandet. Det finns dock inget entydigt sätt att mäta detta, och använder därför ett antal olika indikatorer för att bedöma resursutnyttjandet. Exempel på sådana mått är BNP-gapet och timgapet, som mäter BNP:s och de arbetade timmarnas procentuella avvikelser från sina respektive uppskattade långsiktigt hållbara nivåer. Om respektive mått är positivt betyder det att aktivitetsnivån i ekonomin är hög och att resursanvändningen i ekonomin är högre än normalt. Motsatsen gäller när måtten är negativa. Enligt BNP-gapet var resursutnyttjandet lägre än normalt . Timgapet indikerade dock ett resursutnyttjande närmare en normal nivå än BNP-gapet (se diagram 9). egen indikator på resursutnyttjandet, den så kallade RU-indikatorn, sammanfattar information från enkäter och arbetsmarknadsdata med hjälp av en statistisk metod. Även denna indikator visar att resursutnyttjandet var lägre än normalt (se diagram 9). Sammantaget är bedömning att resursutnyttjandet i var något lägre än normalt . Deltagande i arbetskraften och sysselsättningsgrad samt arbetslösheten i , procent av befolkningen respektive procent av arbetskraften Anm. Säsongsrensade data. Tre månaders glidande medelvärde. Uppgifterna avser personer i åldern 15–. Källor: SCB och . BNP- och timgap samt RU-indikatorn, procent respektive standardavvikelse Anm. BNP-gap avser BNP:s avvikelse från sin trend beräknad med en produktionsfunktion. Timgap avser skillnaden mellan det faktiska antalet arbetade timmar och bedömning av trenden för arbetade timmar. RU-indikatorn är normaliserad så att medelvärdet är 0 och standardavvikelsen är 1. De streckade linjerna avser prognos . Källor: SCB och . Fortsatt satsning på den finansiella statistiken Enligt riksbankslagen ska löpande offentliggöra statistiska uppgifter om valuta- och kreditförhållanden. Statistik över finansmarknaden, värdepappersemissioner och betalningsbalansen produceras och publiceras på uppdrag av (). ansvarar för statistikens kvalitet, innehåll och utveckling. samlar själv in och publicerar daglig omsättningsstatistik på ränte- och valutamarknaden från och Riksgäldens motparter. Dessutom sammanställs och publiceras räntor och valutor på webbplats. genomför och publicerar även en företagsundersökning i syfte att få fördjupad information om hur företagen uppfattar den aktuella ekonomiska situationen. Erfarenheterna från finanskrisen har lett till större behov av samordning och delning av finansiell statistik mellan olika myndigheter. trädde en lag i kraft som innebär att en särskild databas för insamling och behandling av finansiella uppgifter inrättas hos SCB. Lagen ger och möjlighet att ta del av varandras uppgifter och därmed samordna och effektivisera statistikproduktionen. planerade och tillsammans hur den nya databasen ska realiseras rent praktiskt. Som ett led i arbetet med att förstärka den finansiella statistiken genomförde två utredningar om förutsättningarna att upprätta dels en databas över företags krediter, dels en databas för värdepappersinnehav. Databaserna kommer att innehålla detaljerad information om företagslån och värdepapper. Sådan information, lån-för-lån och värdepapper-för-värdepapper, är viktig som underlag för att ska kunna fördjupa sin analys inom penningpolitik och finansiell stabilitet. Inom ramen för det internationella statistiksamarbetet genomförde en rad förändringar. Finansmarknadsstatistiken som rapporteras av banker, bostadsinstitut och andra monetära finansinstitut uppdaterades. Bakgrunden till uppdateringen är dels att möta nya behov hos användarna, dels att anpassa innehållet till det nya nationalräkenskapssystemet (Europeiska national- och regionalräkenskapssystemet i Europeiska unionen, 2010) som trädde i kraft . I arbetet inom () har fler detaljer börjat samlas in om bankernas utländska tillgångar och skulder. Inom det europeiska centralbankssystemet (ESCB) pågår arbete med att utöka statistiken över försäkringsföretag och se hur detta bäst kan samordnas med den kommande europeiska tillsynsrapporteringen för försäkringsföretag, kallad Solvens II. pågick även arbetet med att förbereda anpassningen av betalningsbalansstatistiken till Internationella valutafondens (IMF) sjätte manual som anger den internationella standarden för betalningsbalansstatistik. Den första publiceringen i enligt den nya standarden skedde . IMF utvärderade förutsättningar för deltagande i IMF:s utökade internationella statistikstandard (Dissemination Standard, SDDS Plus). Utvärderingen innebar att IMF tillkännagav att officiellt blir ett av de första länderna i världen att ansluta sig till den utökade statistikstandarden. , som varit koordinator och ansvarat för SDDS i , överlämnar ansvaret för uppgiften till SCB. fortsatte att utveckla den penningpolitiska analysen. Bland annat analyserades mer ingående sambanden mellan företagens prissättningsbeteende och den låga inflationen samt hur åtgärder inom makrotillsynen kan påverka makroekonomin. Prisökningstakten i ekonomin är i slutänden det sammanlagda resultatet av de prissättningsbeslut som de enskilda företagen fattar. Information om hur företagen resonerar när de sätter sina priser och om de huvudsakliga drivkrafterna bakom besluten är därför värdefull. Men den aggregerade statistiken ger oftast inte någon sådan information. För att få en bättre bild av vad som styr företagen när de sätter sina priser har låtit genomföra en omfattande enkätundersökning bland svenska företag. Det var 895 företag inom handel, bygg och olika tjänstebranscher som hotell och restaurang som svarade på frågor om priser, kostnader och vinstmarginaler. Enkäten genomfördes av på uppdrag av . Den är ett komplement till den omfattande analys som kontinuerligt gör av prisutvecklingen. I tidigare interna analyser har det framkommit att flera faktorer har bidragit till de senaste årens låga inflation, men (se diagram 10). Lägre ökningstakt i energipriser har påverkat inflationen nedåt . En starkare växelkurs bidrog till låg inflation –2012, men inte , medan en låg ökningstakt i livsmedelspriserna har bidragit till den låga inflationen . En viktig delförklaring till den låga inflationen är också att företagen – på grund av bland annat det svaga efterfrågeläget – har haft svårt att föra över sina ökade kostnader till konsumenterna och att deras prispåslag därför varit lägre än normalt. KPIF och de viktigaste förklaringsfaktorerna till låg inflation i , årlig procentuell förändring Anm. KPIF är KPI med fast bostadsränta. Källor: SCB och . Att företagen har haft svårt att föra över kostnadsökningar till konsumenterna i form av prisökningar bekräftas av enkätundersökningen. Enligt företagen berodde svårigheten att höja priserna på att efterfrågan var svag och svår att förutsäga. Det är därmed rimligt att vänta sig att priserna åter ökar snabbare när konjunkturen stärks och efterfrågan ökar. uppgav företagen att konkurrensen ökat tydligt , vilket skulle kunna indikera att de låga prispåslagen till en del har strukturella förklaringar. Resultaten av enkäten visade också att större företag i högre grad än mindre företag har lyckats pressa sina kostnader och därmed hålla sina marginaler uppe. Makroekonomiska effekter av makrotillsynsåtgärder behöver ta hänsyn till de beslut som fattas inom det svenska ramverket för makrotillsyn för att kunna utföra båda sina policyuppdrag: att upprätthålla ett fast penningvärde och att främja ett säkert och effektivt betalningsväsende. De inledande diskussionerna i det nyinrättade finansiella stabilitetsrådet handlade framför allt om skärpta kapitalkrav för svenska storbanker. analyserade vilka effekter detta kan ha på makroekonomin. kom med besked om skärpta kapitalkrav för svenska banker. De innebar att riskviktsgolvet för svenska bolån höjdes från och att en kontracyklisk kapitalbuffert på av svenska riskvägda tillgångar införs.