frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — Av 3 kap. 4 § HäL framgår att en intagen får stå i förbindelse med en annan person genom elektronisk kommunikation i den utsträckning det lämpligen kan ske. Sådan kommunikation får dock vägras om den kan äventyra säkerheten på ett sätt som inte kan avhjälpas genom avlyssning enligt 5 §. Av 3 kap. 25 § FARK Häkte framgår följande. Ett tillstånd till besök eller elektronisk kommunikation inom INTIK-systemet kan återkallas eller på annat sätt ändras till den intagnes nackdel om besök eller elektronisk kommunikation kan äventyra säkerheten. Av 4 kap. 3 § HäL framgår att en intagen får kroppsvisiteras eller kroppsbesiktigas för eftersökande av otillåtna föremål om 1.det finns anledning att anta att ett sådant föremål kommer att anträffas på honom eller henne, 2.han eller hon återkommer efter en vistelse utanför förvaringslokalen, 3.han eller hon ska ha eller har haft ett besök utan sådan kontroll som avses i 3 kap. 2 §, eller 4.det sker i en stickprovskontroll eller i anslutning till en större undersök- ning som av säkerhetsskäl görs av ett utrymme inom förvaringslokalen och den intagne har eller har haft särskild anknytning till utrymmet. Av 4 kap. 4 § HäL framgår att en intagen får även i andra fall än som avses i 2 och 3 §§ kroppsvisiteras för eftersökande av vapen och andra farliga föremål, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Av 4 kap. 10 § första punkten HäL framgår att en intagen får beläggas med fängsel vid förflyttning inom förvaringslokalen och vid transport eller annan vistelse utanför lokalen, om det är nödvändigt av säkerhetsskäl. Kontakt med föräldrar och advokat Vid genomgång av ärendet har det inte framkommit någon omständighet som tyder på att häktet , bortsett från att besökstillståndet gäl- lande pappan återkallats, har beskurit S.B:s möjligheter att ha kontakt med sina föräldrar eller sin advokat. Upplysningsvis kan nämnas att S.B. inte begärt omprövning av återkallelsebeslutet. Häktet har uppgett att det, vid placering på obs-avdelning, är brukligt att det sker ett klädbyte i samband med visitation. Personal minns att S.B. vid den första avskildheten, i vart fall den /natten, var iklädd t-shirt och kalsonger. Häktet har vidare uppgett att det, vid en place- ring på obs-avdelning, görs en riskbedömning, bl.a. utifrån risken för själv- skadehandlingar, som ligger till grund för vilka kläder den intagne får in i bostadsrummet. Det har inte framkommit några uppgifter som tyder på att häktet frångått det ovan beskrivna tillvägagångssättet gällande S.B. Det finns dock ingen dokumentation avseende detta och det har inte gått att ut- reda hur S.B. varit klädd under hela den tid han var placerad i avskildhet. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 Såvitt avser toalettpapper, promenad och dusch har inget framkommit som tyder på att häktets normala rutiner kring detta frångåtts och att S.B. skulle ha förvägrats dessa saker. Det stämmer dock att promenad inte kunde genomföras , vilket berodde på att S.B. inte möjliggjorde att fängsel anbringades inför förflyttningen till promenadgården. Gällande vad som framförts avseende S.B:s tillgång till sina glasögon under den andra avskildheten finns inget dokumenterat kring detta och det har inte gått att utreda närmre så här långt i efterhand. En anställd har dock ett klart minne av att S.B. hade på sig dem i vart fall . Mot bakgrund av S.B:s våldsamma beteende vid transporten var transporten bemannad av fyra personal, varav en bil- förare. Kriminalvården kan inte se att detta skulle vara ett, som uttryckt det, provocerande stort antal. Huruvida en person ska vara belagd med fängsel i rättegångssalen bestäms av rättens ordförande och Kriminalvården konstaterar att ordföranden beslutade att S.B. skulle vara belagd med fotfängsel vid förhandlingen . Vid genomgång av ärendet har inget framkommit som tyder på, och det finns heller ingen dokumentation om, att kriminalvårdspersonal ska ha tvingats använda batong mot S.B. Häktet är utrustat och personalen utbildad för att kunna ta emot och omhänderta barn/ungdomar i häktet. Häktet har en särskild check- lista som används i samband med inskrivning av barn/ungdomar . Vårdnadshavare blir informerade om besök och telefoni och vid behov tas kontakt med . Checklistan har använts vid inskrivningen av S.B. Vidare finns en särskild ungdomshandläggare och särskilda avdel- ningar för ungdomar. I S.B:s fall har det emellertid, med hänsyn till hans beteende, inte varit möjligt att placera honom på ungdomsavdelning under hela hans tid i häkte. Ungdomshandläggaren har dock försökt att ha kontakt med honom ändå. Häktet rutin är att snabbt få fram tillstånd så den intagne kan ha kontakt med sina föräldrar/vårdnadshavare vilket även skedde i S.B:s fall. Målsättningen är att den intagne ska sitta i gemensamhet på ungdoms- avdelning så snart det kan tillåtas. var vid den aktuella tidpunkten och i lagens mening ett barn. Hans hotfulla och aggressiva be- teende, såväl mot medintagna som mot personal, har dock medfört att häk- tet bedömt att det, vid en avvägning mellan å ena sidan S.B:s behov med anledning av sin unga ålder och kraven på säkerhet å andra sidan, under vissa perioder varit nödvändigt att placera honom vid andra avdelningar än de som är avsedda för ungdomar. För att ytterligare förbättra förmågan att möta häktade barns/ungdomars särskilda behov, har häktet efter de nu aktuella händelserna ut- sett särskilda ungdomsansvariga också vid avskildhetsavdelningen samt vid obs-avdelningen. Vidare har en rutin införts där det är en stående punkt att gå igenom vilka barn/ungdomar som är placerade i häktet och på vilken avdelning de befinner sig. kommenterade remissvaret och anförde bl.a. följande: Enligt [S.B.] fick han endast ringa till sina föräldrar den 12 och . Vad gäller [S.B:s] pappas besök är det riktigt att en ordväxling uppstod mellan [S.B.] och personal på häktet. [S.B.] hade till- hörigheterna i byxfickorna, vilka trillade ut vid visiteringen. 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D påstod att tillhörigheterna burits i kalsongerna. [S.B.] förnekar att han sagt det som påstås i Yttrandet. attackerade en medintagen [S.B.] med en gaffel varvid [S.B.] [S.B.] ådrog sig skador vid attacken, vilka borde vara dokumenterade av Kriminalvården. Det ska tillägas att [S.B.] inte har blivit åtalad, än mindre dömd, för den i Yttrandet påstådda misshandeln. Vad gäller transporten från till Sollentunahäktet förnekar [S.B.] att han försökt att tränga sig mot en besökare i rättssalen i syfte att rymma. Besökarna är åtskilda från den tilltalade genom en glasvägg. I ett angränsande rum blev [S.B.] nedbrottad, varvid han fick skador och sina glasögon sönderslagna. Han förnekar att han försökt att skalla eller bita kri- minalvårdare. I bilen blev han nedtryckt med huvudet mellan kriminalvår- darens ben. [S.B.] vidgår att han då sprattlade med benen eftersom han kände panik över att vara nedtryckt. Han hade ingen avsikt att träffa krimi- nalvårdaren med sparkar. Undertecknad stod endast ifrån [S.B.] i rättssalen, och min minnesbild är att jag inte uppfattade att [S.B.] försökt att tränga sig mot dörren eller på annat sätt försökt att fly. Mig veterligen uppfattade inte hel- ler någon annan i rättssalen det påstådda flyktförsöket. [S.B.] förnekar att han har vevat med armarna mot personal eller att han gjorde motstånd vid visiteringen. Han förnekar även att han har rusat mot dörren och försökt att sparka upp den eller att han spottat på personalen. Vad gäller förhållanden under isoleringen vidhåller [S.B.] vad han tidi- gare anfört, det vill säga att han inte fick toalettpapper, att han inte fick ha sina glasögon och att han inte fick duscha eller gå på promenad. Någon promenad erbjöds således inte . Vad gäller kontakt med advokat vill jag göra följande tillägg till vad som tidigare anförts. var jag inbokad på en förhandling som sedermera kom att ställas in. Då någon söker mig under pågående förhand- ling meddelar min sekreterare mig detta så att jag kan återkomma. Något sådant meddelande har jag inte fått och min sekreterare hade inte heller någon anteckning eller minnesbild av att Sollentunahäktet sökt mig aktuell dag. Av 1 kap. 6 § häkteslagen framgår att verkställigheten inte får innebära andra begränsningar i den intagnes frihet än som följer av denna lag eller som är nödvändiga för att ordningen eller säkerheten ska kunna upprätthål- las. En kontroll- eller tvångsåtgärd får endast användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är till- räcklig ska den användas. Av ”Häktningstider och restriktioner”, , föreslås att frihetsberövade ungdomar aldrig bör vara isole- rade. Två timmars mänskligt umgänge per dag bör ses som ett absolut mi- nimikrav för dem. I de flesta fall bör ungdomar få umgås med andra under betydligt än så . Utöver samsittning eller vistelse i ge- mensamhet med andra ungdomar kan isoleringen brytas genom att den unge har kontakt med häktespersonal eller andra vuxna, t.ex. personal från frivilligorganisationer (se sid. 84 f.). Av RättsPM 2013:7 ”Unga lagöverträdare och ” framhållas vikten av att vara restriktiv med att ålägga en ung person restriktioner eftersom detta innebär att den unge i sådana fall i stort sett är isolerad, vilket har stor negativ effekt på det psykiska måendet. Av ”Från insidan. Barn och ungdomar i arrest och häkte”, 2013, framgår att FN:s specialrapportör mot tortyr har K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 uttryckt stark kritik mot att barn isoleras, och menar att det kan likställas med tortyr eller grym, omänsklig, förnedrande behandling. I rapporten re- dogörs också för vilka risker som en isolering innebär för den unges psy- kiska hälsa och vilka bestående men som kan bli resultatet av isolering. lämnade sina synpunkter på hur lever upp till ”Concluding observations on the fifth periodic report of adopted by the Committee at its 68th session (12 – 30 January 2015)”. Under punkten E framhöll kommittén följande: ”Violence against children (arts. 19, 24, para. 3, 28, para. 2, 34, 37 (a) and 39) Torture and other cruel or degrading treatment or punishment is seriously concerned about the practice of solitary confinement of children in conflict with the law in remand prisons and po- lice cells and the high number of children in the latter, as well as about the coercive and involuntary treatments infringed on children with disabilities in mental health care settings, in particular the use of straps and belts for up to two hours, and of seclusion. With reference to the Committee’s general comment No. 8 (2006) on the right of the child to protection from corporal punishment and other cruel or degrading forms of punishment and to general comment No. 13 (2011) on the right of the child to freedom from all forms of violence, the Committee urges the State party to: (a) Immediately remove all children from solitary confinement, and re- vise its legislation to prohibit the use of solitary confinement in all circum- stances”. Det ska noteras att ovan anförda uttalanden gäller placering av unga i “vanliga” bostadsrum på häktet och inte i isoleringsceller. Av det ovanstående drar jag följande slutsatser. Det är ytterst tveksamt om isolering av barn överhuvudtaget är tillåtet, i synnerhet inte i en isoleringscell dygnet runt under ett flertal dygn. Barn- konventionen är förvisso inte svensk lag, men förbudet mot tortyr och omänsklig behandling följer även av Regeringsformen 2 kap. 4 och 5 §§ och artikel 3. För det fall att det överhuvudtaget är tillåtet att placera ett barn i isole- ringscell så måste detta vara en åtgärd som vidtas när en ordentlig utredning gjorts som visar att inga andra, mindre ingripande, åtgärder kan vidtas för att komma tillrätta med problemet. Förhållandena vid isoleringen måste dessutom vara så lindriga det är möjligt och isoleringen får inte vara längre än nödvändigt. Jag kan inte uttala mig om omständigheterna som ledde till isoleringen av [S.B.] mer än vad jag anfört ovan avseende det påstådda flyktförsöket. Detta är dock enligt min uppfattning inte den avgörande frågan i det här ärendet. Jag har full förståelse för att kriminalvårdare ställs inför svåra si- tuationer, så även i detta fall. Dessa situationer måste dock lösas på ett ac- ceptabelt sätt med beaktande av de bestämmelser som reglerar verksam- heten. Vad gäller förhållandena på häktet så saknas det dokumentation avse- ende bl.a. tillgång till kläder, glasögon och toalettpapper samt möjlighet till promenad och duschning. Denna brist måste falla tillbaka på Kriminalvår- den. Kriminalvården har inte redogjort på vilket sätt som total isolering av [S.B.] var nödvändig och proportionerlig i förhållande till hans delaktighet i bråket eller händelserna under transporten . Det är inte ens påstått av Kriminalvården att andra, mindre ingri- pande, åtgärder än placering av [S.B.] i isoleringscell har utvärderats, t.ex. placering på annan avdelning eller annat häkte. Kriminalvården har inte heller redogjort för varför isoleringen pågick . Inga åtgärder synes heller ha vidtagits för att begränsa isoleringen, [S.B.] 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D har t.ex. inte erbjudits samtal med psykolog eller annan stödperson eller kontakt med sina föräldrar. Då [S.B.] påstås inte ha samarbetat att bli be- lagd med handfängsel så har Kriminalvården helt enkelt inte brytt sig om att [S.B.] under ett flertal dagar var helt isolerad. Det framstår som mindre sannolikt att promenad och duschning genomfördes om detta inte kunde genomföras . Att inte vidta åtgärder för att bryta en total isolering av ett barn utan i stället låta den pågå under ett flertal dygn, även om barnets agerande kan ha för- anlett isoleringen, är enligt min uppfattning helt oacceptabelt. Förutom det självklara att inte utsätta barn för tortyr eller annan omänsk- lig behandling finns det en annan viktig aspekt på hur barn behandlas under frihetsberövanden – rättssäkerhet. För det fall att barn under frihetsberö- vandet behandlas på ett sätt som medför att deras psykiska välbefinnande påverkas negativt kan detta resultera i att de har sämre möjligheter att för- svara sig vid rättegången. Vad gäller [S.B.] noterade undertecknad, ordfö- randen i rätten och åklagaren en påtagligt försämrad psykisk status under huvudförhandlingen, vilken pågick ett flertal dagar. På åklagarens begäran förflyttades även [S.B.] till barn- och ungdomspsykiatrin för undersökning direkt efter avslutad huvudförhandling. Avslutningsvis vill jag framhålla att det är positivt att Kriminalvården har vidtagit beskrivna åtgärder i syfte att förbättra förmågan att möta barns/ungdomars särskilda behov. Dessa åtgärder är dock enligt min upp- fattning helt otillräckliga för att komma till rätta med de problem som , , och specialrapportör mot tortyr har pekat på avseende isolering av barn. I ett beslut anförde chefsJO Fura följande: Jag konstaterar inledningsvis att har framfört en rad klago- mål beträffande den behandling som S.B. ska ha utsatts för under sin vistelse i häktet . I det följande finner jag anledning att uppehålla mig vid de klagomål som rör bl.a. placeringen av S.B. i avskildhet, förhållanden i samband därmed och den påstådda våldsanvändningen mot honom. Av utredningen framgår att S.B. placerades i avskildhet under sin vistelse i häktet . Vid båda avskildhetsplaceringarna var han och därmed ett barn (under ). Den första avskildhetsplace- ringen pågick i , och vid det andra tillfället var han placerad i avskild- het i tre dagar.24 placerades i avskildhet skedde det med stöd av 2 kap. 5 § 2 häkteslagen. Till skillnad från fängelselagen (2010:610) innehåller inte häkteslagen några bestämmelser om att en avskildhetsplacering ska om- prövas med viss regelbundenhet.25 Av 1 kap. 6 § andra stycket häkteslagen föl- jer emellertid att en kontroll- och tvångsåtgärd endast får användas om den står i rimlig proportion till syftet med åtgärden. Om en mindre ingripande åtgärd är 24Den 18 till och . 25Jfr 6 kap. 4 § andra stycket och 6 kap. 7 § andra stycket fängelselagen. K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 tillräcklig ska den användas. En intagen i häkte som inte är meddelad restrik- tioner av åklagare,26 har enligt huvudregeln rätt att vistas tillsammans med andra intagna (gemensamhet).27 Att neka en intagen denna rätt är en ingri- pande åtgärd. Av det sagda följer att en avskildhetsplacering inte får pågå längre än vad som är nödvändigt för att syftet med åtgärden ska uppnås. Det ligger även i sakens natur att det finns en skyldighet för ett häkte att kontinuerligt pröva behovet av en fortsatt avskildhet och om en fortsatt tvångsåtgärd framstår som proportionerlig. Vid den prövningen måste häktet även undersöka om det finns förutsättningar att uppnå syftet med en mindre ingripande åtgärd, exempelvis genom en omplacering. Så långt har jag redogjort för hur Kriminalvården bör förhålla sig till av- skildhetsplacerade intagna som är vuxna, dvs. Frihetsberövade per- soner under är en särskilt skyddsvärd grupp. Det är betydligt större risker förknippade med att rikta tvångsåtgärder mot ett barn än mot en vuxen, och det finns en stor risk att barn kan orsakas långvariga problem till följd av ett fri- hetsberövande. Av den anledningen har lagstiftaren varit särskilt restriktiv när det gäller att tillåta placering av ett barn i häkte. Det har kommit till uttryck genom att det krävs synnerliga skäl för att häkta en person som är under 18 år.28 I häkteslagen finns det inte någon begränsning av Kriminalvårdens möjlig- heter att vidta tvångsåtgärder mot barn. Jag vill emellertid framhålla att en så- dan åtgärd riskerar att påtagligt förstärka de negativa följderna som redan fri- hetsberövandet i sig kan medföra för barnet. Av den anledningen bör den re- striktivitet som lagstiftaren har gett uttryck för i fråga om möjligheterna att fri- hetsberöva ett barn även återspeglas i Kriminalvårdens användande av tvångs- åtgärder mot barn som befinner sig i en häktesmiljö. Det sagda innebär att även om det inte finns något uttryckligt förbud mot att placera barn i avskildhet, måste Kriminalvården iaktta stor försiktighet med att vidta den typen av tvångsåtgärder. Om ett barn placeras i avskildhet har Krimi- nalvården ett särskilt ansvar för att se till dels att perioden i avskildhet blir så kort som möjligt, dels att det vidtas isoleringsbrytande åtgärder. Jag har förståelse för att det i vissa undantagsfall kan vara nödvändigt för ett häkte att placera ett barn i avskildhet. Det förhållandet att åtgärden riktas mot ett barn innebär att häktet måste göra det till en prioriterad fråga att hitta en placering i gemensamhet. Vidare måste vid den propor- tionalitetsbedömning som alltid ska göras när Kriminalvården vidtar tvångsåt- gärder, den omständigheten att åtgärden riktas mot ett barn få särskild tyngd. I fråga om isoleringsbrytande åtgärder är de en viktig del i försöken att motverka 26Se 6 kap. 2 § häkteslagen. 27Se 2 kap. 5 § häkteslagen. 28Se 23 § lagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. I samman- hanget kan det även nämnas att rätten vid valet av påföljd för brott som en person begått innan han eller hon fyllt får döma till fängelse endast om det finns synnerliga skäl (se 30 kap. 5§ första stycket ). 2 015 /1 6:JO1 K R I M I N A L V Å R D de negativa följderna av frihetsberövandet,29 och alla sådana åtgärder måste dokumenteras.30 Som jag nämnde inledningsvis var S.B. placerad i avskildhet vid två till- fällen under sin vistelse i häktet . Jag saknar skäl att uttala mig i fråga om häktet haft anledning att vidta denna åtgärd mot S.B. Vid det första tillfället pågick avskildhetsplaceringen i . Med beaktande av att avskildhets- placeringen avsåg ett barn, framstår avskildhetsperioden i längsta laget. Häktet har visserligen undersökt olika alternativa placeringar inom häktet, och jag kan ha viss förståelse för att det kan uppstå situationer i vilka det är svårt att hitta en lämplig placering. Jag noterar emellertid att häktet inte har påstått att det var något annat än den olämpliga klientkonstellationen på ungdomsavdelningen som gjorde att av- skildhetsplaceringen drog ut och att S.B. slutligen blev placerad på en normalavdelning för vuxna intagna. Det framgår inte huruvida häktet undersökt möjligheterna att omplacera S.B. till ett annat häkte och på så sätt kunna häva avskildheten. Med hänsyn till att det redan från början stod klart för häktet att S.B. inte skulle kunna återgå till placering i gemensamhet på ungdomsavdel- ningen, menar jag att häktet borde ha undersökt denna möjlighet. Av Kriminal- vårdens yttrande framgår inte heller om, eller i så fall vilka, isoleringsbrytande åtgärder som vidtogs av häktet under S.B:s avskildhetsplacering. Jag nöjer mig med att i denna del understryka vikten av att ett häkte vidtar sådana åtgärder och att dessa dokumenteras. Avslutningsvis vill jag i denna fråga framhålla följande. Lagstiftaren har pe- kat ut intagna under som en grupp för vilka ett frihetsberövande kan vara särskilt skadligt. Jag vill understryka att även om det i lagstiftningen har dragits en tydlig gräns vid , kan ett frihetsberövande med hänsyn till bl.a. en in- tagens mognadsgrad vara precis lika skadligt för någon som inte är att beteckna som ett barn i lagens mening. Av den anledningen finns det enligt min mening skäl för Kriminalvården att över huvud taget iaktta försiktighet när det kommer till att placera unga intagna i avskildhet.31 Förhållandena i samband med avskildhetsplaceringarna Av 2 kap. 11 § häkteslagen följer att en intagen får ta emot och inneha böcker, tidskrifter, tidningar och andra personliga tillhörigheter som inte kan äventyra 29Se 1 kap. 5 § häkteslagen. 30Se 5 § första stycket häktesförordningen (2010:2011) av vilket det följer att det för varje intagen ska föras en journal som dokumenterar den intagnes verkställighet. Enligt 7 kap. 1 § första stycket FARK Häkte ska i journalen dokumenteras alla beslut som har fattats, viktiga händelser och väsentliga uppgifter om vidtagna eller planerade åtgärder avseende den intagne. Även uppgifter om omständigheter i övrigt som är av betydelse för vistelsen i förvaringsloka- len ska dokumenteras. 31I sammanhanget kan nämnas att rätten i fråga om personer som inte har fyllt endast får döma till fängelse om det med hänsyn till gärningens straffvärde eller annars finns sär- skilda skäl för det (se 30 kap. 5 § andra stycket ). Vidare ska rätten i fråga om personer som begått brott innan de fyllt särskilt beakta hans eller hennes ungdom vid straffmätningen. Rätten får i det sammanhanget döma till lindrigare straff än vad som är före- skrivet för brottet. En person som har begått brott innan han eller hon fyllt får, enligt huvudregeln, inte dömas till svårare straff än fängelse (se 29 kap. 7 § ). K R I M I N A L V Å R D 2 015 /1 6:JO1 ordningen eller säkerheten. Enligt allmänna råd till bestäm- melsen framgår att glasögon eller annat synhjälpmedel normalt kan tas emot och innehas utan att ordningen eller säkerheten äventyras. Utredningen har inte kunnat ge svar på om S.B:s glasögon omhändertogs av kriminalvårdspersonal i samband med att han placerades i avskildhet. Jag gör bedömningen att det inte är meningsfullt att försöka klarlägga denna fråga ge- nom ytterligare utredningsåtgärder. Därmed nöjer jag mig med att i denna del framhålla att en intagens rätt att inneha glasögon och andra synhjälpmedel är viktig för att han eller hon ska få en dräglig tillvaro . Mot bakgrund av vad som framgår av Kriminalvårdens egna råd bör det bara komma i fråga i absoluta undantagsfall att glasögon eller liknande omhänder- tas. Av dessa anledningar är det viktigt att Kriminalvården – när myndigheten gör bedömningen att en intagen av ordnings- eller säkerhetsskäl inte får inneha sina glasögon – dokumenterar beslutet att omhänderta glasögonen och att be- hovet av åtgärden omprövas kontinuerligt. Utredningen har visat att S.B. i samband med vistelsen i avskildhet enbart var iförd t-shirt och kalsonger.