frsrdg · H304JO1 · 2015-11-06 00:00:00 — digheten inte är objektiv. De brister jag har påpekat visar vid en samlad bedöm- ning att det funnits skäl att ifrågasätta handläggarens opartiskhet. har därmed enligt min mening inte uppfyllt kraven på saklighet och opartiskhet i 1 kap. 9 § regeringsformen. För detta ska handläggaren kritiseras. Avslutningsvis vill jag erinra om att nämnden har det övergripande ansvaret för att verksamheten vid förvaltningen uppfyller de krav som ställs upp i 3 kap. 3 § SoL. Enligt den bestämmelsen ska insatser inom vara av god Verksamheten ska bedrivas av personal med lämplig utbildning och Kvaliteten i verksamheten ska systematiskt och fortlöpande utveck- las och säkras. Jag utgår därför från att nämnden vidtar de utbildnings- eller andra åtgärder för att kvalitetssäkra verksamheten som kan motiveras av mina S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 Kritik mot en socialförvaltning för hur genomförda samarbetssamtal har redovisats till tingsrätten (Dnr 4353-2013) Beslutet i korthet: i hade fått i upp- drag av tingsrätten att genomföra samarbetssamtal med två föräldrar. Resul- tatet av sådana samtal ska redovisas till domstolen. Det ska framgå av redo- visningen om föräldrarna har ingått överenskommelser eller om samtalen inte längre tjänar något syfte. Eftersom det som har kommit fram vid sam- talen omfattas av sekretess ska man däremot inte redogöra för samtalens innehåll. Förvaltningen får kritik för att redovisningen av samtalen innehöll en re- dogörelse för innehållet i samtalen och familjerättens bedömning av föräld- rarnas förmåga att se till barnens bästa, utan att detta hade begärts av dom- stolen. I en anmälan till JO framförde . klagomål mot två familjerättssekre- terare vid välfärdsförvaltningen i . Klagomålen rörde bl.a. att familjerättssekreterarna till tingsrätten hade redovisat resultatet av sam- arbetssamtal som hade ägt rum med två föräldrar. Han anförde bl.a. följande. . och . var parter i ett tvistemål vid som rörde frågor om vårdnad och boende om deras tre gemensamma barn. Tingsrätten beslutade att uppdra åt Humanistiska nämn- den att hålla s.k. samarbetssamtal med föräldrarna. Familjerättssekreterarna genomförde fem samtal. De tre första sam- talen dokumenterades i ett protokoll och de två övriga samtalen i var sitt pro- tokoll. Han ifrågasätter den redovisning till tingsrätten som familjerättssekre- terarna lämnade . Till anmälan hade bl.a. förvaltningens skrivelse till tingsrätten fogats. I det dokumentet, som var undertecknat av och , redovisades bl.a. när samarbetssamtal hade ägt rum, föräld- rarnas inställning till skolgången för två av barnen och att ”Utifrån barnens bästa behöver föräldrarna bestämma skolplaceringen så att [en av dött- rarna] och [sonen] får veta vilken skola de ska börja på vid höstterminens start ”. Vidare anfördes bl.a. följande: Föräldrarna är överens om att de misstror varandra och har lätt att missupp- fatta vad det är de har kommit överens om. Följden av det här är att i dags- läget pratar inte föräldrarna med varandra om frågor som rör barnen. Någon möjlighet till flexibilitet inför barnens behov är svårt att uppnå. Föräldrarna upplevs ha stora svårigheter att samarbeta för gemensamma lösningar kring barnen. Samtalsledarna upplever att [modern] i större mån haft fokus på vad som blir bäst för barnen och strävan att föräldrarna ge- mensamt ska samarbeta i frågor kring [barnen]. Samtalsledarna bedömer inte att föräldrarna via samarbetssamtal eller liknande kan nå bättre samar- bete med anledning av föräldrarnas misstro mot varandra. 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T JO begärde att skulle göra en utredning och lämna ett yttrande när det gällde frågan om det funnits förutsättningar för att redovisa samarbetssamtalen till tingsrätten på det sätt som hade gjorts. Nämnden beslutade att som sitt remissvar lämna in en skrivelse från väl- färdsförvaltningen. I skrivelsen anfördes bl.a. följande: När tingsrätten beslutar att uppdra åt socialnämnden att i barnens intresse an- ordna samtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna (samarbetssamtal) så ska utfallet av samarbetssamtalet redovisas. Några tydliga direktiv hur dessa åter- rapporteringar ska se ut har inte getts av tingsrätten eller av . JO (JO 1994/95 s 506) har uttalat att information om föräldrarnas ståndpunkter under samtalen inte bör lämnas till domstolen. I normalfallet redovisas om föräldrarna kommit överens eller inte utan någon form av bedömning från samtalsledarnas sida. Inför ett slutgiltigt beslut brukar tingsrätten begära in en vårdnads-, bo- ende- och umgängesutredning enligt 6 kap. 19 § tredje stycket FB. I det aktuella ärendet redovisades samtalets utfall till tingsrätten 2013- 05-14. Vårdnadshavarna hade då inte nått en samförståndslösning kring var de två yngre barnen skulle gå i skola, skolstart. Handläg- garna förmodade att tingsrätten skulle behöva fatta ett interimistiskt beslut i vårdnads- och boendefrågan för att skolfrågan därefter skulle kunna lösas. Det skulle inte enligt handläggarnas bedömning vara möjligt att genomföra en vårdnads-, boende-, umgängesutredning före skolstart. För att påskynda pro- cessen så att barnen skulle få veta vilken skola de skulle börja på valde handläggarna att redovisa utfallet av samarbetssamtalet på det sätt som gjordes. Syftet var att ge tingsrätten familjerättens uppfattning om vem av vårdnadshavarna som under samtalen tydligast förmått fokusera på barnens bästa. . kommenterade remissvaret. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 6 kap. 18 § andra stycket , FB, kan en domstol i ett mål om vårdnad, boende eller umgänge uppdra åt socialnämnden att i barnets in- tresse anordna samarbetssamtal i syfte att nå enighet mellan föräldrarna. ska enligt 5 kap. 3 § socialtjänstlagen (2001:453), SoL, sörja för att föräldrar kan erbjudas samarbetssamtal under sakkunnig ledning i syfte att nå enighet i frågor som rör deras barn när det gäller vårdnad, boende och umgänge. En uppgift om en enskilds personliga förhållanden som har kommit fram under ett samarbetssamtal omfattas av sekretess om det inte står klart att upp- giften kan röjas utan att den enskilde eller någon närstående till honom eller henne lider men. Det framgår av 26 kap. 1 § offentlighets- och sekretesslagen (2009:400), OSL. En uppgift som omfattas av sekretess får inte lämnas till en annan myndighet i andra fall än dem som anges i OSL, en annan lag eller i en förordning (8 kap. 1 § OSL). Enligt 12 kap. 2 § OSL kan den enskilde som huvudregel helt eller delvis häva den sekretess som gäller till skydd för honom eller henne (den enskilde kan alltså samtycka till att en uppgift lämnas ut). Resultatet av sådana samarbetssamtal som en domstol har uppdragit åt nämnden att genomföra ska redovisas till domstolen. Det innebär att familje- S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 rätten ska informera om huruvida föräldrarna har ingått överenskommelser el- ler huruvida samtalen inte längre tjänar något syfte. Eftersom det som har kom- mit fram vid samtalen omfattas av sekretess ska man däremot inte redogöra för samtalens innehåll. Information om parternas ståndpunkter bör inte heller läm- nas till domstolen. Det är närmast parternas ansvar att i rättegången framföra sina ståndpunkter i tvistefrågorna. Det finns därför inte något behov av att fa- miljerätten redovisar vad parterna i den delen har anfört vid samarbetssamtalen (JO 1994/95 s. 506, dnr 2522-1993 och , ”Vårdnad, boende och umgänge”, s. 175). I finns regler (6 kap. 19 och 20 §§ FB) om hur tingsrätten kan inhämta uppgifter från innan domstolen fattar beslut om vårdnad, boende eller umgänge. Ett yttrande till domstol som avges av social- nämnden eller av en tjänsteman efter nämndens delegation ska som huvudregel kommuniceras med föräldrarna innan det ges in till domstolen (jfr JO 2001/02 s. 282, dnr 556-2000, och JO 1996/97 s. 297, dnr 4414-1995). I den skrivelse som i det här fallet lämnades till domstolen efter de genom- förda samarbetssamtalen informerades domstolen bl.a. om respektive förälders inställning till barnens skolgång och om familjerättssekreterarnas bedömning av föräldrarnas förmåga att se till barnens bästa. Enligt remissvaret var det ut- talade syftet att ge domstolen ”familjerättens uppfattning om vem av vårdnads- havarna som under samtalen tydligast förmått fokusera på barnens bästa”. Handläggarnas redovisning och bedömning lämnades inte på begäran av tingsrätten utan på handläggarnas eget initiativ. JO har tidigare uttalat att be- stämmelsen i 5 kap. 2 § socialtjänstförordningen (2001:937) ger stöd för att en socialnämnd som under en pågående tvist i domstol om vårdnad, boende och umgänge får kännedom om förhållanden som kan vara av betydelse för pröv- ningen kan informera domstolen även om domstolen inte har begärt något ytt- rande (jfr JO:s beslut i ärende dnr 3825-1996). Frågan om huruvida det finns skäl att lämna sådan information till domstolen ska prövas av nämnden som sådan eller av den eller de tjänstemän som nämnden har de- legerat uppgiften till (jfr t.ex. JO 2001/02 s. 282, dnr 556-200). Ett sådant ytt- rande ska också enligt 11 kap. 8 § SoL kommuniceras med de som berörs innan det lämnas till domstolen. Det kan ifrågasättas om uppgifterna i skrivelsen över huvud taget var av sådant slag att det fanns skäl att lämna dem till tingsrätten utan att domstolen hade begärt ett yttrande. Under alla förhållanden borde den frågan inte ha prö- vats av de berörda tjänstemännen utan av nämnden eller någon som fått den uppgiften av nämnden. Det verkar även som om uppgifterna lämnades utan att föräldrarna hade fått ta del av dem. Förvaltningen förtjänar kritik för handlägg- ningen. Det som . har anfört i övrigt ger inte anledning till någon åtgärd eller något uttalande från min sida. 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Kritik mot en av ett brev i ett faderskapsärende (Dnr 342-2013) Beslutet i korthet: I ett ärende om faderskap fick en man, som enligt mo- dern kunde vara far till barnet, ett brev som närmast gav intryck av att man- nen kallades till familjerätten för att lämna ett DNA-prov. Brevet innehöll ingen information om att det var frivilligt att lämna provet. Brevet, som var mycket kortfattat, var i det avseendet direkt missvisande. får kritik för utformningen av brevet. födde NN ett barn. i kommun in- ledde därefter en s.k. faderskapsutredning. Vid ett samtal med NN uppgav hon att en man som hette kunde vara far till barnet. Familjerätten skickade därefter ett brev till en i . I brevet anfördes följande: Angående pågående faderskapsutredning, barn fött . Det har framkommit uppgifter om att du skulle kunna vara barnets fader. För att hitta barnets biologiska far, används DNA-analys, dvs munskrap på alla inblandade. Du är välkommen till Familjerätten, Socialtjänst , 15 A: Ta med giltig legitimation. I en anmälan till JO framförde klagomål mot i kommun. anförde bl.a. att han inte hade något med faderskapet att göra och att förvaltningen sannolikt hade förväxlat honom med en annan man i med samma namn. JO begärde att i kommun skulle yttra sig över det som hade framförts i anmälan. I sitt remissvar anförde socialnämnden i huvudsak följande: Allmänna regler och vägledning vid en faderskapsutredning Att inhämta upplysningar: ska vid sin utredning inhämta upplysningar från modern och andra personer som kan lämna uppgifter av betydelse (2 kap. 4 § FB). Det är moderns upplysningar som ska vara utgångspunkten i en faderskaps- utredning. S O C I A L T J Ä N S T 2 015 /1 6:JO1 är dock inte bunden av moderns ståndpunkt. Social- nämndens utredningsskyldighet i faderskapsärenden går så långt att utreda- ren har rätt att begära uppgifter från utomstående även utan moderns med- givande. Om upplysningar kommer från annat håll än från modern ska hon givet- vis få reda på vilka uppgifter som tillförts ärendet (16 § FL). Uppgifter från utomstående: Om utredaren får uppgifter från någon annan än modern om att en viss man kan vara far till barnet, bör modern få bemöta uppgifterna innan utredaren bedömer om mannen ska kontaktas. Det finns olika register att använda sig av när man med knapphändiga upp- gifter söker en person som är tänkbar far till ett barn. Takt och gott omdöme: Även om socialnämndens utredningsskyldighet är långtgående ska den gi- vetvis bedrivas med takt och gott omdöme. anser att familjerätten handlagt ärendet felaktigt då han upplever sig ha blivit utpekad som far till ett barn fött ett visst datum. Han säger sig ha blivit förväxlad med en annan man med samma namn. Han känner sig upprörd och anklagad. Aktuell faderskapsutredning inleddes efter att en underrät- telse om att barnet fötts inkommit från skattemyndigheten. Handläggaren tog emot modern på ett första besök då tre MF-protokoll upp- rättades. Ett protokoll för varje man som kunde vara tänkbar far till aktuellt barn. Uppgifterna om den aktuella mannen var knapphändiga men det fram- kom att de hade träffats på en fest vid ett bestämt tillfälle. Datum, namn, ungefärlig ålder, tidpunkt och att han bodde i framkom. Uppgifter om adress fanns på övriga män men inte på den aktuella mannen. En sök- ning i befolkningsregistret gjordes och där framkom att det endast fanns en man med det namnet i . Uppgifterna om ålder gjorde att mannen kunde vara den uppgivne. Handläggaren bedömde att vi behövde få kontakt med mannen för att kunna fortsätta utredningen och att en kallelse, vilket är normalrutin, skulle skickas ut till kallelsen finns uppgifter om barnets födelsedatum, handläggare, kontaktuppgifter och uppgift om att han skulle kunna vara barnets fader. säger sig ha försökt nå hand- läggaren men familjerätten säger att de inte fått någon sådan signal och till- gängligheten är hög hos familjerätten genom telefon, telefonsvarare, re- ception och öppettider. Barnets rätt att få reda på sitt ursprung och få faderskapet fastställt har starkt stöd i svensk lagstiftning eftersom det kan ha en stor social betydelse, ekonomisk betydelse och även ibland en medicinsk betydelse för barnet. Därför har socialnämnden stöd i lagstiftningen för att efterforska vem som kan vara far till ett bestämt barn. anser att intres- sen får stå tillbaka för socialnämndens rätt att ta kontakt med honom utifrån barnets rätt att få faderskapet fastställt. På grund av reaktion har dock familjerätten tänkt ändra sina rutiner på så sätt att de framöver kom- mer att lämna en mer pedagogisk information när de tillskriver de män som kan bli aktuella i en faderskapsutredning. Utifrån ovanstående bedömer nämnden att det varit rätt att ta kontakt med den klagande utifrån den aktuella utredningen. I ett beslut anförde JO följande. 2 015 /1 6:JO1 S O C I A L T J Ä N S T Om modern vid ett barns födelse är gift med en man, ska den mannen enligt 1 kap. 1 § (FB) anses vara barnets far. Om en man inte ska anses vara far är socialnämnden enligt 2 kap. 1 § FB skyldig att försöka utreda vem som är far till barnet och se till att faderskapet fastställs. Enligt 2 kap. 4 § FB ska socialnämnden vid sin utredning hämta in upplysningar från modern och andra personer som kan lämna uppgifter av betydelse för utredningen. Enligt 2 kap. 6 § FB bör socialnämnden verka för att en blodundersökning görs på modern, barnet och den som kan vara far till barnet, om den presumtive fadern begär det eller om det finns anledning att anta att modern haft samlag med fler än en man då barnet kan vara avlat. Modern uppgav att det fanns tre män som kunde vara far till barnet. En av de tre männen hette närmare uppgifter om honom, t.ex. var han bodde, kunde hon inte lämna. I ett sådant fall kan förvaltningen söka i olika register för att få fram uppgifter (jfr publikation Att fastställa faderskap, 2005, s. 40 f.). Förvaltningen gjorde en kontroll i befolkningsregist- ret och fann den nu aktuelle de knapphändiga uppgifter som förvaltningen hade och de utredningsåtgärder som varit möjliga finner jag inte skäl att ha några synpunkter på att förvaltningen tog kontakt med innebär emellertid inte att förvaltningens agerande är fritt från invänd- ningar. Som nämnts ovan bör nämnden verka för att det görs en blodundersökning när flera män kan vara tänkbara som far till ett barn. En socialnämnd kan emel- lertid inte tvinga någon att genomgå en sådan undersökning. Om någon part vägrar att medverka till att faderskapet utreds kan frågan hänskjutas till domstol för prövning (se publikation Att fastställa faderskap, 2005, s. 62 f.). Det brev som förvaltningen skickade till var, som jag uppfattar det, en ”standardskrivelse” som används i den här typen av ärenden. Brevet gav närmast intryck av att kallades till förvaltningen för att lämna ett DNA-prov. Det framgick inte att det var frivilligt för honom att lämna provet och i det avseendet var brevet således direkt missvisande. När det gäller utformningen av brevet i övrigt konstaterar jag att det var mycket kortfattat och måste, inte minst hos en helt oförberedd mottagare, rim- ligen väcka ett antal frågor. Vidare kan det knappast bedömas om det finns skäl att över huvud taget be en man, i det här fallet , att lämna ett DNA- prov innan mannen har fått tillfälle att yttra sig över de uppgifter som lett till att förvaltningen kontaktat honom. Sådana aspekter borde enligt min mening ha beaktats redan när ”standardskrivelsen” utformades. Jag har förståelse för att blev upprörd när han fick brevet från förvaltningen, men har inte grund för att hävda att han borde ha kontaktas på annat sätt än genom ett brev. har i sitt remissvar uppgett att man i fortsättningen kommer att lämna en mer pedagogisk information i brev till män som kan bli aktuella i en faderskapsutredning. Mot den bakgrunden anser jag mig kunna lämna saken med den kritik mot utformningen av brevet i fråga som ligger i det ovan an- förda. 2 015 /1 6:JO1 Stöd och service till vissa funktionshindrade Fråga om en kommun kunde avvakta med att pröva en ansökan om personlig assistans därför att ännu inte hade tagit ställning till en framställning om assistansersättning (Dnr 3956-2013) Beslutet i korthet: En kvinna ansökte om personlig assistans enligt LSS hos socialnämnden och . Nämnden vidtog vissa utredningsåtgärder i anslutning till att ansökan kom in till myndig- heten. Efter ett hembesök blev ärendet liggande fram till utan att några aktiva utredningsåtgärder vidtogs ef- tersom nämnden avvaktade beslut. Nämnden fattade sitt beslut . JO uttalar att kommunen har det yttersta ansvaret för att alla som omfattas av LSS också får behovet tillgodosett. Att kvinnan även hade ansökt om personlig assistans hos innebar inte att nämnden kunde avvakta med att handlägga hennes ansökan. Nämnden får kritik för den långa handläggningstiden. I en anmälan som kom in till JO framförde . klagomål mot biståndsenheten i kommun. Hon anförde bl.a. följande. ansökte hon om personlig assistans enligt LSS för sin son A., född , hos kommunen och . Hon kontaktade kommunen ett flertal gånger och frågade efter ett beslut. Myndigheten uppgav att den avvaktade För- säkringskassans utredning för att se vad den skulle visa. Hon ifrågasatte om det var korrekt handlagt från kommunens sida. Inledningsvis hämtade JO in vissa handlingar från förvaltningen. Därefter begärde JO att i kommun skulle yttra sig över vad som hade framförts i anmälan. I remissvaret anförde socialnämnden följande. Aktualisering av ärendet har skett med anledning av den skriftliga ansökan som inkom . Ansökan hade även skickats till Försäkringskas- san. Undertecknad handläggare kontaktar A:s mamma . angående medicinskt underlag , läkarintyget inkommer . Gemensamt besök med handläggare hos ., A. och hans mormor . Kompletteringar av läkarin- tyg inkommer och . 2 015 /1 6:JO1 S T Ö D O C H S E R V I C E T I L L V I S S A F U N K T I O N S H I N D R A D E undertecknad ringer upp . för att få information an- gående beslut av A:s ansökan. mamma . sva- rar i telefon och berättar att de har tänkt kontakta kommun eftersom A. har fått avslag på sin ansökan angående assistansersättning av handläggare . Undertecknad har inte inlett utredningen i avvaktan på Försäkringskas- sans beslut. . skickar via e-post ut- redning/beslut, även hennes överklagan av beslutet underteck- nad svarar på e-post att jag har semester från och med måndag 29/7 och för att sedan vara tjänstledig efter det är det en ny handläg- gare som tar beslut ang. ansökan. . fick tillfälle att yttra sig över remissvaret och anförde bl.a. följande. När hon kontaktade kommunen och förklarade hon att A. var i akut behov av stöd från kommunen i avvaktan på be- slut. Trots det valde kommunen att avvakta utredningen från Försäkringskas- san. för hennes yttrande till JO, , hade kommunen inte fattat något beslut i fråga om A:s ansökan. tog in nämndens beslut när det gäller ansökan om assistans, med- delat , från biståndsenheten i kommun. I ett beslut anförde JO följande. Enligt 7 § förvaltningslagen (1986:223), FL, ska varje ärende där en enskild är part handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det går givetvis inte att ange en bestämd tid inom vilken en utredning ska vara klar eftersom utredningens omfattning är beroende av omständighe- terna i det enskilda fallet. I LSS finns bestämmelser om insatser för särskilt stöd och service åt vissa personer med funktionsnedsättning. Den som omfattas av lagens s.k. person- krets har rätt till insatser enligt lagen om han eller hon behöver sådan hjälp i sin livsföring och behovet inte tillgodoses på något annat sätt. En av insatserna enligt LSS är biträde av personlig assistent eller ekonomiskt stöd till skäliga kostnader för sådan assistans, till den del behovet av stöd inte täcks av beviljade assistanstimmar enligt 51 kap. socialförsäkringsbalken, SFB, (9 § 2 LSS). Den som omfattas av personkretsen enligt LSS kan under vissa förutsätt- ningar få assistansersättning från för kostnader för sådan personlig assistans som avses i 9 a § LSS (51 kap. 2 § första stycket SFB). För rätt till assistansersättning krävs att den enskilde behöver personlig assistans i genomsnitt för sådana grundläggande behov som avses i 9 a § LSS (51 kap. 3 § SFB). Det statliga stödet syftar till att ge kom- munerna avlastning för höga kostnader som kan uppstå när behovet av person- lig assistans är omfattande. Ansökan om assistansersättning prövas av Försäk- ringskassan. I 15 § 8 LSS anges att kommunen ska anmäla till när någon som har ansökt om personlig assistans kan antas ha rätt till assistanser- sättning enligt SFB. I 51 kap. 21−23 §§ SFB finns bestämmelser om Försäk- ringskassans samverkan med kommunen. Kommunen ska som regel höras i S T Ö D O C H S E R V I C E T I L L V I S S A F U N K T I O N S H I N D R A D E 2 015 /1 6:JO1 ärende om assistansersättning, och kassans beslut ska skickas till kommunen. Ansvaret för personlig assistans är således delat mellan kommunerna och Kommunerna ansvarar för och beslutar om personlig assistans för de personer som har mindre behov (upp till ). Staten, här ge- nom , fattar beslut om rätten till personlig assistans vid mer omfattande behov (mer än ) och betalar ut ersättning för I slutbetänkande Möjlighet att leva som andra − Ny lag om stöd och service till vissa personer med funktionsnedsättning (SOU 2008:77) lyfts frågan om det delade huvudmannaskapet fram. kandet konstateras att det främst är det dubbla huvudmannaskapet för personlig assistans som leder till mer omfattande organisatoriska problem eftersom både kommunerna och staten i regel utreder och beslutar i fråga om samma behov när en person ansöker om assistansersättning (s. 369). Fram till dess att har fattat beslut och börjat betala ut statlig assistansersättning har kommunen ansvar för att finansiera och tillgo- dose behovet av assistans. Att ett ärende om assistansersättning har aktuali- serats hos befriar alltså inte kommunen från skyldigheten att pröva en begäran om en insats i form av personlig assistans. I detta fall framgår det att ansökan om personlig assistans kom in Inledningsvis begärde förvaltningen att .